CELEX: 62014CJ0408
Преюдициално запитване
Пенсионирано длъжностно лице на Европейския съюз, което, преди да постъпи на служба, е работило като наето лице в държавата членка, в която е разпределено
Право на пенсия съгласно националната пенсионна схема за наетите лица
Единица осигурителен стаж
Отказ да се изплаща пенсията за осигурителен стаж и възраст на наето лице
Принцип на лоялно сътрудничество

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на принципа на лоялно сътрудничество и на член 34, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“).
Запитването е отправено в рамките на спор между г‑жа Wojciechowski и Office national des pensions (ONP) относно отказа на този орган да ѝ отпусне пенсия за осигурителен стаж и възраст като наето лице.
Правна уредба
Правото на Съюза
Съгласно член 11, параграф 2 от приложение VIII („Пенсионноосигурителна схема“) към Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз, приет с Регламент (ЕИО, Евратом, ЕОВС) № 259/68 на Съвета от 29 февруари 1968 година за установяване на Правилник за длъжностните лица и Условия за работа на другите служители на Европейските общности и установяване на специални мерки, временно приложими за длъжностни лица на Комисията (
ОВ L 56, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 8, стр. 12), последно изменен с Регламент (ЕС, Евратом) № 1080/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. (
ОВ L 311, стр. 1
и поправка в
ОВ L 144, 2012 г., стр. 48
, наричан по-нататък „Правилникът“):
„Длъжностно лице, което постъпи на служба за Съюза […]:
[…]
—
след като е упражнявало професионална дейност като осигурено или самоосигуряващо се лице,
след назначаването му като длъжностно лице, но преди да придобие право на пенсия по смисъла на член 77 от Правилника за персонала, може да поиска капиталовата стойност на придобитите от него пенсионни права, актуализирана към датата на реалния трансфер, да бъде прехвърлена на Съюза.
[…]“.
Белгийското право
Кралски указ № 50 от 24 октомври 1967 година за пенсията за осигурителен стаж и възраст и наследствената пенсия на наетите лица (
Moniteur belge
от 27 октомври 1967 г., стр. 11246), в редакцията му, приложима към фактите по случая в главното производство (наричан по-нататък „Кралски указ № 50“), включва член 10 bis, който въвежда т.нар. принцип на „единица осигурителен стаж“. Този член е добавен с Кралски указ № 205 от 29 август 1983 година за изменение на законодателството относно пенсиите в социалния сектор (
Moniteur belge
от 6 септември 1983 г., стр. 11094).
Член 10 bis, първа, втора и четвърта алинея предвижда:
„Когато наетото лице има право на пенсия за осигурителен стаж и възраст въз основа на настоящия указ и на пенсия за осигурителен стаж и възраст или на предимство, което да се вземе предвид, по силата на една или няколко други пенсионни схеми, и когато сборът на дробите, които отговарят на размера на тези пенсии, надхвърли единица, осигурителният стаж, който се взема предвид при изчисляване на пенсията за осигурителен стаж и възраст, се намалява с толкова години, колкото е необходимо, за да се сведе така полученият сбор до единица. […]
Дробта, посочена в предходната алинея, отговаря на съотношението между продължителността на периодите, процента или всякакъв друг критерий (с изключение на размера), взет предвид при определянето на отпуснатата пенсия, и максималните продължителност, процент или всякакъв друг критерий, въз основа на които може да бъде отпусната пълна пенсия.
[…]
За прилагането на настоящия член под „друга пенсионна схема“ следва да се разбира друга белгийска схема в областта на пенсията за осигурителен стаж и възраст и на наследствената пенсия, с изключение на пенсионната схема за самоосигуряващите се лица, както и всяка подобна схема на чужда държава или схема, която се прилага към служителите на институция на международното публично право“.
Съгласно член 3 от Кралски указ от 14 октомври 1983 година за прилагане на член 10 bis от Кралски указ № 50 (
Moniteur belge
от 27 октомври 1983 г., стр. 13650), в редакцията му, приложима към фактите по случая в главното производство (наричан по-нататък „Кралският указ от 14 октомври 1983 г.“):
„Всяка от дробите, посочени в член 10 bis, първа алинея […], се умножава със знаменателя на дробта, взета предвид при изчисляването на пенсията на наетото лице. Когато пенсията се изчислява въз основа на дроби с различни знаменатели, тези дроби предварително се преобразуват до най-големия от знаменателите и се събират.
Броят години, които следва да бъдат приспаднати от осигурителния стаж, е равен на положителната разлика, закръглена към по-долната единица, между сбора на резултатите, получени в приложение на предходната алинея, и знаменателя или най-големия от знаменателите, въз основа на които е изчислена пенсията като наето лице.
Броят години, които следва да бъдат приспаднати, не може да превишава 15, нито закръгления към по-горната единица резултат, получен чрез разделянето на разликата между преобразувания размер и фиксирания размер с размер, равен на 10 [%] от посочения фиксиран размер. […]
Намаляването на осигурителния стаж засяга приоритетно годините, даващи право на най-неизгодната пенсия“.
Член 1 от Кралския указ от 14 октомври 1983 г. уточнява:
„По смисъла на този указ:
[…]
b)
„преобразуван размер“ е произведението от предоставената по друга схема пенсия и реципрочната стойност на дробта, посочена в член 10 bis, втора алинея от Кралски указ № 50 […];
c)
„фиксиран размер“ е 75 [%] от преизчисленото фиксирано възнаграждение, взето предвид за изпълняване на дейност като работник за една година преди 1 януари 1955 г.“
Член 2, параграф 3 от Кралския указ от 14 октомври 1983 г. предвижда:
„Пълна пенсия по друга схема“ е пенсията, която — без да се отчитат надбавки, добавки или престации, различни от пенсия — достига максималния размер, който може да бъде отпуснат в категорията, от която е получателят“.
От представената на Съда преписка следва, че когато размерът на отпуснатата по друга схема пенсия е неизвестен, в административната практика се предполага, до доказване на противното, че той е 2,5 пъти фиксирания размер от 6506,98 EUR при индекс 138,01.
Фактите по спора в главното производство и преюдициалният въпрос
От акта за преюдициално запитване е видно, че белгийската гражданка г‑жа Wojciechowski е работила като наето лице в Белгия от 1965 г. до 1977 г., а впоследствие като длъжностно лице в Европейската комисия от 17 октомври 1977 г. до 30 ноември 2011 г.
През май 2012 г. ONP разглежда служебно правото на г‑жа Wojciechowski на пенсия за осигурителен стаж и възраст като наето лице, тъй като на 26 април 2013 г. тя навършва законоустановената в Белгия пенсионна възраст, 65 години.
В попълнения на 21 май 2012 г. формуляр за първоначална информация заинтересованото лице посочва, че е работило в Белгия като наето лице от 1965 г. до 1977 г. и че от 1 декември 2011 г. получава изплащана от Европейската комисия пенсия. То уточнява също, че от тази дата е прекратило упражняването на всякаква професионална дейност.
С писмо от 12 юни 2012 г. ONP отправя запитване до Комисията дали г‑жа Wojciechowski е изпълнявала условията за получаване на пенсия за осигурителен стаж и възраст, изплащана по пенсионната схема на Съюза. С писмо от 17 август 2012 г. Комисията уведомява ONP, че е предоставила отговора на заинтересованото лице в съответствие с административната си практика.
С писмо от 24 август 2012 г. г‑жа Wojciechowski предоставя на ONP полученото от Комисията удостоверение, от което е видно, че от 1 декември 2011 г. получава изплащана от последната институция пенсия, изчислена въз основа на вноските, които е плащала към пенсионната схема на Съюза за периода от 17 октомври 1977 г. до 30 ноември 2011 г. Г‑жа Wojciechowski не уведомява ONP за размера на тази пенсия. Със същото писмо тя потвърждава освен това пред ONP, че не е упражнила предоставеното ѝ с член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника право да поиска капиталовата стойност на придобитите по силата на трудова дейност като осигурено лице пенсионни права да бъде прехвърлена на Съюза.
С решение от 11 септември 2012 г. ONP указва на заинтересованото лице, като се позовава на член 10 bis от Кралски указ № 50, че:
„В допълнение към осигурителния си стаж имате и стаж по друга пенсионна схема (публични служби, международна организация). При натрупването на правата по пенсионните схеми стажът Ви обаче не може да надхвърля единицата осигурителен стаж, което означава, че общият Ви осигурителен стаж не може да надхвърли 45 години.
[…] стажът Ви трябва да бъде намален с 10 години. […]“.
От това решение и от представената на Съда преписка става ясно, че според ONP г‑жа Wojciechowski има общ осигурителен стаж в размер на 13/45 като наето лице и 45/45 по друга пенсионна схема. В приложение на действащите правила за изчисление ONP първоначално заключава, че заинтересованото лице има право, по силата на стажа си като наето лице в Белгия, на пенсия за осигурителен стаж и възраст в размер на 83,05 EUR, съответстващ на трудов стаж като наето лице от 3/45, доколкото единицата осигурителен стаж по принцип действително била превишена с 13 години, но прилагането на по-благоприятния режим по член 3, трета алинея от Кралския указ от 14 октомври 1983 г. позволило това превишаване да се сведе до 10 години.
С електронно писмо от 13 ноември 2012 г. ONP уточнява на вниманието на г‑жа Wojciechowski, че тъй като не е запозната с размера на изплащаната от Комисията пенсия, приема, че след 35 години стаж в тази институция дробта, отговаряща на размера на пенсията, която следва да се вземе предвид за прилагането на посочения член 10 bis, е равна на 70/70, или 45/45 — като се има предвид, че за всяка година стаж длъжностното лице на Съюза, встъпило в длъжност преди 1 май 2004 г., получава за пенсия 2 % годишно спрямо последната изплащана при упражняване на професионалната му дейност заплата и че максималният процент, който то може да получи, е ограничен на 70 % от последната му основна заплата. Ето защо ONP приема, че единицата осигурителен стаж е превишена с 13 години.
Що се отнася до изчислението на намаляването на пенсията, приложимо поради това превишаване, в същото електронно писмо ONP посочва, че когато размерът на получаваната по другата схема пенсия не е известен, това изчисление се извършва въз основа на преобразувания размер от другата схема, който се предполага, че до доказване на противното е „равен на 2,5 пъти фиксирания размер от 6506,98 [EUR] при индекс 138,01“. За разлика от посоченото в решението от 11 септември 2012 г., според ONP оттук следва, че нито една година на упражняване на труд като наето лице не може да бъде взета предвид. От представената на Съда преписка всъщност личи, че в това решение поради грешка при въвеждането на споменатия преобразуван размер ONP неправилно приема, че в приложение на член 3, трета алинея от Кралския указ от 14 октомври 1983 г. намалението на осигурителния стаж може да се сведе до 10 години. ONP не изпраща ново решение на г‑жа Wojciechowski, а прекратява изплащането на пенсията ѝ от юли 2013 г.
С жалба от 11 декември 2012 г. г‑жа Wojciechowski сезира Tribunal du travail de Bruxelles (Белгия), като по-специално иска решението от 11 септември 2012 г. да бъде обявено за недействително, както и ONP да бъде осъдена да ѝ изплаща пенсия за осигурителен стаж и възраст, определена в размер на 13/45, или, според изчисленията на г‑жа Wojciechowski, приблизително 367,07 EUR месечно. В подкрепа на искането си г‑жа Wojciechowski изтъква по-специално, че ако Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (
ОВ L 149, стр. 2
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 26), изменен и актуализиран с Регламент (ЕО) № 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 г. (
ОВ L 28, 1997 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 4, стр. 35 и поправка в
ОВ L 32, 6.2.2008 г., стр. 31
, наричан по-нататък „Регламент № 1408/71“), или Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социална сигурност (
ОВ L 166, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 82 и поправка в
ОВ L 33, 7.2.2008 г., стр. 12
) бе приложим за нейното положение, по силата на практиката на Съда следва, че за да изчисли белгийската ѝ пенсия, ONP не е можел да приложи посочения принцип за единица осигурителен стаж. Освен това според г‑жа Wojciechowski ONP е допуснала грешка, тъй като стажът ѝ в институциите на Съюза е с продължителност от 34 години и 11 месеца, т.е. 35, а не 45 години. В това отношение тя иска да се установи също на какво правно основание ONP е определила теоретично размера на европейската ѝ пенсия.
ONP поддържа, че изплащаните от институциите на Съюза пенсии не попадат в приложното поле на законодателството на Съюза в областта на натрупването, като Регламенти № 1408/71 и № 883/2004 не били приложими. Белгийският Cour de cassation освен това приел за конституционосъобразен принципа за единица осигурителен стаж и ONP смята, че е действала в съответствие с принципа на предпазните мерки, като е приложила член 10 bis от Кралски указ № 50 въз основа на теоретични данни, тъй като не е разполагала с исканите от Комисията сведения.
Запитващата юрисдикция уточнява, че принципът за единица осигурителен стаж придава остатъчен характер на пенсионната схема на наетите лица с оглед на останалите схеми. В това отношение тя посочва, че в приложение на този принцип всички признати осигурителни стажове, с изключение на този на самоосигуряващо се лице, се прибавят към стажа на наетото лице и когато сборът на дробите, отговарящи на размера на всяка пенсия, надхвърли единица, осигурителният стаж, който се взема предвид за изчисляване на пенсията за осигурителен стаж и възраст на наетото лице, се намалява с толкова години, колкото е необходимо, за да се сведе така полученият сбор до единица. Както Cour d’arbitrage, превърнал се впоследствие в Cour constitutionnelle, приел в решение от 20 септември 2001 г., позовавайки се на предхождащия Кралски указ № 205 от 29 август 1983 г. доклад до краля, посоченият член 10 bis имал за цел да гарантира, че „всички работници със смесен осигурителен стаж се третират равнопоставено, за да се осигури контрол върху разходите в пенсионния сектор“.
След като установява, че приложимата към служителите на Комисията схема, в качеството си на схема, приложима към служителите на институция на международното право, се обхваща от член 10 bis от Кралски указ № 50 и че с оглед на практиката на Съда г‑жа Wojciechowski изглежда не може да се позове на членове 45 ДФЕС и 48 ДФЕС, нито на Регламент № 1408/71 или № 883/2004, Tribunal du travail de Bruxelles цитира големи пасажи от акта за преюдициално запитване на Cour du travail de Bruxelles по делото, довело до постановяване на решение Melchior (C‑647/13,
EU:C:2015:54
). Макар да счита, че мотивите на този акт не могат пряко да се приложат към спора, предмет на разглеждане, тъй като процесните белгийски правни норми са различни, и че постановеното от Съда в решение My (C‑293/03,
EU:C:2004:821
) също не е пряко приложимо към посочения спор, Tribunal du travail de Bruxelles приема, че член 10 bis от Кралски указ № 50 би могъл да затрудни наемането от Съюза на длъжностни лица с белгийско гражданство, имащи известно прослужено време.
При тези условия Tribunal du travail de Bruxelles решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Допускат ли принципът на лоялно сътрудничество и член 4, параграф 3 ДЕС, от една страна, и член 34, параграф 1 от [Хартата], от друга, държава членка да намали, дори да откаже пенсия за осигурителен стаж и възраст, дължима на наето лице по силата на направените в съответствие със законодателството на тази държава членка престации, когато общият брой години осигурителен стаж, придобит в тази държава членка и в европейските институции, надхвърля единицата мярка за осигурителен стаж от 45 години, установена в член 10 bis от [Кралски указ № 50]?“.
Относно компетентността на Съда
Белгийското правителство твърди, че Съдът няма компетентност да отговори на поставения въпрос, тъй като случаят по главното производство нямал никаква връзка с правото на Съюза. В съдебното заседание Комисията оспорва това твърдение.
При това положение Съдът следва да провери собствената си компетентност да се произнесе по поисканото тълкуване (вж. в този смисъл решения Omalet, C‑245/09,
EU:C:2010:808
, т. 10 и цитираната съдебна практика, както и Impacto Azul, C‑186/12,
EU:C:2013:412
, т. 17 и цитираната съдебна практика).
В тази насока следва да се припомни, че Съдът няма компетентност, когато е явно, че разпоредбата на правото на Съюза, чието тълкуване се иска от него, не може да намери приложение (вж. в този смисъл решения Omalet, C‑245/09,
EU:C:2010:808
, т. 11, Impacto Azul, C‑186/12,
EU:C:2013:412
, т. 18, и Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona, C‑139/12,
EU:C:2014:174
, т. 41), какъвто по принцип може да е случаят, когато всички релевантни факти по спора в главното производство са настъпили в границите само на една държава членка (в този смисъл вж. по-специално решение Omalet, C‑245/09,
EU:C:2010:808
, т. 12—15 и цитираната съдебна практика).
С въпроса си запитващата юрисдикция пита Съда по-специално дали принципът на лоялно сътрудничество, предвиден в член 4, параграф 3 ДЕС, допуска национална правна уредба като процесната в главното производство, която може да доведе до намаление или до отказ на пенсията за осигурителен стаж и възраст, дължима на наето лице по силата на направените в съответствие със законодателството на тази държава членка престации, по съображение че това лице впоследствие е работило в институция на Съюза. Във връзка с това тя в частност иска да се установи дали практиката на Съда, установена с решение My (C‑293/03,
EU:C:2004:821
), е възможно да бъде приложена по случая, който разглежда в главното производство.
Ето защо, както по същество отбелязва генералният адвокат в точки 33 и 34 от заключението си, не може да се приеме, че спорът в главното производство изобщо няма връзка с правото на Съюза, от която да се установи компетентността на Съда да отговори на поставения въпрос. Видно от акта за преюдициално запитване, всъщност запитващата юрисдикция иска да се установи по-специално дали национална правна уредба като процесната в главното производство затруднява назначаването от институциите на Съюза на национални държавни служители, имащи известно прослужено време. Следователно това запитване по същество се отнася до член 4, параграф 3 ДЕС във връзка с Правилника и съответно има връзка с правото на Съюза.
Също така обстоятелството, че според белгийското правителство процесното в главното производство положение не е съпоставимо с положенията, предмет на делата, довели до постановяването на решения My (C‑293/03,
EU:C:2004:821
) и Melchior (C‑647/13,
EU:C:2015:54
), и че следователно изведените от Съда принципи в цитираните решения не били приложими към фактите по случая в главното производство, попада в обхвата на анализа по същество на поставения въпрос и съответно е ирелевантно за компетентността на Съда да отговори на този въпрос.
От предходното следва, че Съдът има компетентност да отговори на поставения въпрос.
По преюдициалния въпрос
По допустимостта
Белгийското правителство твърди, че поставеният въпрос е чисто хипотетичен и следователно е недопустим, понеже запитващата юрисдикция обосновава решението си да сезира Съда с непровереното обстоятелство, че член 10 bis от Кралски указ № 50 „би могъл да затрудни наемането от институциите на Съюза на държавни служители с белгийско гражданство, имащи известно прослужено време“.
Съгласно постоянната практика на Съда въпросите, които са свързани с тълкуването на правото на Съюза и са поставени от националния съд в нормативната и фактическата рамка, които той определя съгласно своите правомощия и проверката на чиято точност не е задача на Съда, се ползват с презумпция за релевантност. Съдът може да откаже да се произнесе по отправеното от национална юрисдикция запитване само ако е съвсем очевидно, че исканото тълкуване на правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора в главното производство, когато проблемът е от хипотетично естество или още когато Съдът не разполага с необходимите данни от фактическа и правна страна, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси (вж. по-специално решения Commune de Mesquer, C‑188/07,
EU:C:2008:359
, т. 30 и цитираната съдебна практика, както и Verder LabTec, C‑657/13,
EU:C:2015:331
, т. 29).
Налага се изводът, че в настоящия случай не е налице никое от тези обстоятелства. По-специално за изразеното от запитващата юрисдикция предположение, от което белгийското правителство черпи довода си, не може да се приеме, че прави хипотетичен поставения въпрос, тъй като всъщност той е самото основание за запитването ѝ. Именно защото Tribunal du travail de Bruxelles се пита дали процесната по главното производство правна уредба може да доведе до пречката, посочена в точка 31 от настоящото решение, по смисъла на практиката на Съда, той е сезирал Съда с преюдициалния въпрос, изложен в точка 23 от същото решение. Следователно посоченият въпрос е допустим.
По съществото на спора
С въпроса си запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 4, параграф 3 ДЕС, от една страна, и член 34, параграф 1 от Хартата, от друга, трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба на държава членка като процесната в главното производство, която може да доведе до намаление или до отказ на пенсията за осигурителен стаж и възраст, която е дължима на наето лице, гражданин на тази държава членка, по силата на направените от него в съответствие със законодателството на същата държава членка престации, когато в приложение на методите за изчисляване, предвидени от тази уредба, сборът на годините натрупан от него осигурителен стаж като наето лице в тази държава членка и като длъжностно лице на Съюза, разпределено в същата държава членка, надхвърля единицата осигурителен стаж от 45 години, залегнала в споменатата уредба.
Следва да се припомни, че правото на Съюза не накърнява правомощията на държавите членки да организират своите системи за социална сигурност и че при липсата на хармонизация на равнището на Съюза законодателството на всяка държава членка следва да определя условията за предоставяне на престации в областта на социалната сигурност. Въпреки това при упражняване на тези правомощия държавите членки трябва да спазват правото на Съюза (решение Melchior, C‑647/13,
EU:C:2015:54
, т. 21 и цитираната съдебна практика) — нещо, което включва принципите, изведени от Съда в практиката му по тълкуването на принципа на лоялно сътрудничество във връзка с Правилника.
В това отношение Съдът вече е отбелязал, че Правилникът е бил приет с регламент на Съвета, а именно с Регламент № 259/68, който по силата на член 288, втора алинея ДФЕС е с общо приложение, задължителен е в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки, както и че следователно, освен че урежда вътрешното устройство на администрацията на Съюза, Правилникът обвързва държавите членки във всяко едно отношение, доколкото тяхното съдействие е необходимо за прилагането му (вж. в този смисъл решения Комисия/Белгия, 137/80,
EU:C:1981:237
, т. 7 и 8, и Комисия/Белгия, 186/85,
EU:C:1987:208
, т. 21).
В допълнение, Съдът вече е постановил в решение My (C‑293/03,
EU:C:2004:821
), че принципът на лоялно сътрудничество, прогласен в член 10 ЕО — който понастоящем намира израз в член 4, параграф 3 ДЕС — във връзка с Правилника, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която не позволява отчитане на годините работа, прослужени от гражданин на Съюза в институция на Съюза, за целите на признаване на право на предсрочно пенсиониране по националната схема. В определение Ricci и Pisaneschi (C‑286/09 и C‑287/09,
EU:C:2010:420
) Съдът уточнява, че това се отнася и за предоставянето на право на редовна пенсия за прослужено време.
В тази насока, в точки 45—47 от решение My (C‑293/03,
EU:C:2004:821
) и в точки 29—32 от определение Ricci и Pisaneschi (C‑286/09 и C‑287/09,
EU:C:2010:420
) Съдът отбелязва, че процесните норми по делата, довели до постановяването на това решение и на това определение, биха могли да направят по-трудно набирането от институциите или органите на Съюза на национални държавни служители, имащи известно прослужено време.
Всъщност според Съда тези норми могат да затруднят и следователно да обезкуражат упражняването на професионална дейност в рамките на институция или орган на Съюза, тъй като, приемайки работа в такава институция или орган, работникът, който преди това е бил включен в национална схема за пенсионно осигуряване, рискува да загуби възможността да се ползва въз основа на тази схема от пенсия за прослужено време и възраст, на която би имал право, ако не бе приел работата.
Съдът е приел, че такива последици са недопустими предвид задължението за лоялно сътрудничество и съдействие, което държавите членки имат по отношение на Съюза и което намира израз в предвиденото в член 10 ЕО задължение за съдействие при изпълнение на задачите му (вж. решение My, C‑293/03,
EU:C:2004:821
, т. 48 и определение Ricci и Pisaneschi, C‑286/09 и C‑287/09,
EU:C:2010:420
, т. 33).
В точка 29 от решение Melchior (C‑647/13,
EU:C:2015:54
) Съдът по сходен начин е констатирал, че член 10 ЕО във връзка с Условията за работа на другите служители на Европейските общности, приети с Регламент № 259/68, изменен с Регламент (ЕО, Евратом) № 723/2004 на Съвета от 22 март 2004 г. (
ОВ L 124, стр. 1
) — които подобно на Правилника обвързват държавите членки във всяко едно отношение, доколкото тяхното съдействие е необходимо за прилагането им (решение Melchior, C‑647/13,
EU:C:2015:54
, т. 22 и цитираната съдебна практика) — не допуска правна уредба на държава членка, тълкувана в смисъл, че периодите на работа като договорно нает служител в институция на Съюза, установена в тази държава членка, не се зачитат за целите на признаването на право на обезщетение за безработица, и дните на безработица, за които се получава обезщетение съгласно цитираните Условия, не се приравняват на работни дни, докато дните на безработица, за които се получава обезщетение съгласно националната правна уредба на посочената държава членка, се ползват от такова приравняване.
За да се произнесе в този смисъл, Съдът се е обосновал и с ефекта на пречка, който би могла да има процесната правна уредба за назначаването от институциите на Съюза като договорно наети служители на работници, които пребивават в държавата членка, където е установена съответната институция (вж. решение Melchior, C‑647/13,
EU:C:2015:54
, т. 27 и 28).
Правна уредба на държава членка като процесната в главното производство, съгласно която пенсията за осигурителен стаж и възраст, дължима на работник по силата на направените като наето лице престации в тази държава членка, се намалява или отказва поради последващата му работа в институция на Съюза, също така може да затрудни не само назначаването от тези институции на национални държавни служители, имащи известно прослужено време, но и запазването на работа в тези институции на опитни длъжностни лица.
Всъщност една такава правна уредба може да разубеди работника, който има известно прослужено време съгласно предвидената в тази държава членка пенсионна схема за наетите лица, да приеме длъжност в служба на институция на Съюза, установена в тази държава членка, или да го насърчи преждевременно да напусне заеманата от него длъжност, тъй като поради въпросната уредба с работата си в такава институция или с оставането си там дълго време той рискува да загуби възможността да се възползва от правото на пенсия, което е придобил въз основа на дейността като наето лице, упражнявана от него в тази държава членка преди да постъпи на служба за Съюза.
Такива последици са недопустими предвид задължението за лоялно сътрудничество и съдействие, което държавите членки имат по отношение на Съюза и което намира израз в предвиденото в член 4, параграф 3 ДЕС задължение за съдействие при изпълнение на задачите му.
Действително, както отбелязва белгийското правителство, в делата, довели до постановяването на решения My (C‑293/03,
EU:C:2004:821
) и Melchior (C‑647/13,
EU:C:2015:54
) и на определение Ricci и Pisaneschi (C‑286/09 и C‑287/09,
EU:C:2010:420
), периодите на работа в служба на институции или органи на Съюза не са били взети предвид при проверката дали заинтересованите лица имат право на обезщетенията, предвидени от системата за социална сигурност на съответната държава членка, които те са можели да претендират, ако през посочените периоди са участвали в тази система, докато в случая по главното производство периодът на работа на г‑жа Wojciechowski в служба на Комисията е бил отчетен при изчисляването на пенсията ѝ за осигурителен стаж и възраст като наето лице от белгийската схема.
Този факт обаче няма как да постави под въпрос констатацията, направена в точки 43—45 от настоящото решение, защото това отчитане също води до намаляване, дори до отказ на права, които г‑жа Wojciechowski щеше да може да търси от белгийската схема за наетите лица, ако впоследствие не бе постъпила на служба в институция на Съюза, и следователно също има разубеждаващ ефект за нея.
Необходимо е все пак да се отбележи, че съгласно представената на Съда преписка загубването от г‑жа Wojciechowski на всички права на пенсия, които тя можеше да претендира, ако беше останала в белгийската схема за наетите лица през цялата си трудова кариера, се дължи не на прилагането на принципа на единица осигурителен стаж, предвиден от член 10 bis от Кралски указ № 50, per se, а на метода, приложен от белгийския административен орган, компетентен да изчисли дробта, която отразява размера на дължимата от Съюза пенсия за осигурителен стаж и възраст на г‑жа Wojciechowski — метод, който приравнява осигурителен стаж от 35 години в институциите на Съюза на осигурителен стаж от 45 години по белгийската схема за наетите лица.
Всъщност от споменатата преписка следва, че тези права на пенсия е нямало да бъдат анулирани, ако посоченият административен орган бе приел, че 35‑те години служба в Комисията съответстват на дроб от 35/45 от трудовата кариера на наето лице в Белгия и ако съответно бе направил извод, че целият осигурителен стаж на г‑жа Wojciechowski е 48/45; тогава при изчисляването на пенсията на г‑жа Wojciechowski за дейността ѝ като наето лице в Белгия това би довело до намаление, съответстващо най-много на премахването на трите най-неизгодни години от гледна точка на правото на пенсия, подобно на намалението, което е щяло да бъде приложено към всеки друг белгийски работник, целият осигурителен стаж от 48 години на който е по белгийската схема за наетите лица.
В тази насока трябва да се подчертае, че евентуалният разубеждаващ ефект, откроен в точки 43—45 от настоящото решение, може да се изключи единствено ако на годините осигурителен стаж в служба на институция на Съюза се предостави еднаква времева стойност с тази, която е предоставена на годините осигурителен стаж по белгийската схема за наетите лица. Всъщност само с идентичното отчитане на периодите на работа, които са прослужени, от една страна, като наето лице, и от друга, като длъжностно лице на Съюза, може да се неутрализира споменатият разубеждаващ ефект, който, както бе констатирано в цитираните точки, може при липсата на такава идентичност да произтече от приемането на длъжност в служба на институция на Съюза след работата като наето лице в Белгия.
На последно място, за да обоснове загубването от г‑жа Wojciechowski на всички придобити от нея права по белгийската схема за наетите лица, белгийското правителство не може да изтъква решението на това лице да не преведе на Съюза, в приложение на член 11, параграф 2 от приложение VIII към Правилника, капиталовата стойност на пенсионните права, придобити от нея за упражняваната дейност като осигурено лице преди да постъпи на служба в Съюза.
Видно от текста на тази разпоредба, тя предвижда просто възможност, която всяко длъжностно лице е свободно да използва или не. Ето защо неизползването ѝ не би могло да води до загубване на права, които длъжностното лице е придобило въз основа на направените от него вноски в националната схема за социална сигурност, в която е участвало преди да постъпи на служба в Съюза, освен ако тази възможност не бъде преобразувана в задължение — нещо, което би било в разрез с еднозначния текст на посочената разпоредба, и следователно няма как да бъде допуснато.
С оглед на всички изложени дотук съображения и без да е необходимо поставеният въпрос да се разглежда в светлината на член 34, параграф 1 от Хартата, на този въпрос следва да се отговори, че член 4, параграф 3 ДЕС във връзка с Правилника трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка като процесната в главното производство, която може да доведе до намаление или до отказ на пенсията за осигурителен стаж и възраст, която е дължима на наето лице, гражданин на тази държава членка, по силата на направените от него в съответствие със законодателството на същата държава членка престации, когато сборът на годините натрупан от този работник осигурителен стаж като наето лице в посочената държава членка и като разпределено в същата държава членка длъжностно лице на Съюза надхвърля единицата осигурителен стаж от 45 години, залегнала в споменатата уредба, доколкото поради метода за изчисляване на дробта, която отразява размера на дължимата от Съюза пенсия, това намаление е по-голямо от намалението, което щеше да бъде приложено, ако целият осигурителен стаж на посочения работник бе като наето лице във въпросната държава членка.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:

Член 4, параграф 3 ДЕС във връзка с Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз, приет с Регламент (ЕИО, Евратом, ЕОВС) № 259/68 на Съвета от 29 февруари 1968 година за установяване на Правилник за длъжностните лица и Условия за работа на другите служители на Европейските общности и установяване на специални мерки, временно приложими за длъжностни лица на Комисията, изменен с Регламент (ЕС, Евратом) № 1080/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г., трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка като процесната в главното производство, която може да доведе до намаление или до отказ на пенсията за осигурителен стаж и възраст, която е дължима на наето лице, гражданин на тази държава членка, по силата на направените от него в съответствие със законодателството на същата държава членка престации, когато сборът на годините натрупан от този работник осигурителен стаж като наето лице в посочената държава членка и като разпределено в същата държава членка длъжностно лице на Европейския съюз надхвърля единицата осигурителен стаж от 45 години, залегнала в споменатата уредба, доколкото поради метода за изчисляване на дробта, която отразява размера на дължимата от Съюза пенсия, това намаление е по-голямо от намалението, което щеше да бъде приложено, ако целият осигурителен стаж на посочения работник бе като наето лице във въпросната държава членка.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.