CELEX: 62010CJ0256
Директива 2003/10/ЕО
Стойности на експозиция
Шум
Защита от шум
Полезно действие

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на членове 3 и 5—7 от Директива 2003/10/ЕО на Европейския парламент и на
Съвета от 6 февруари 2003 година относно минималните изисквания за здраве и безопасност, свързани с експозицията на работниците
на рисковете от физически агенти (шум) (седемнадесета специална директива по смисъла на член 16, параграф 1 от Директива 89/391/ЕИО)
(ОВ L 42, стр. 38; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 169), изменена с Директива 2007/30/ЕО
на Европейския парламент и на Съвета от 20 юни 2007 година (ОВ L 165, стр. 21, наричана по-нататък „Директива 2003/10“).
Запитването е отправено в рамките на два спора между г‑н Barcenilla Fernández (C‑256/10) и г‑н Macedo Lozano, от една страна,
и Gerardo García SL (наричано по-нататък „Gerardo“), от друга страна, относно задължението на последното да заплати добавка
към заплатата по силата на разпоредба от националното право, предвиждаща такава добавка, ако условията на труд на работното
място са особено тежки.

Правна уредба

Право на Съюза
Съгласно съображение 10 от Директива 2003/10:
„Намаляването на равнището на експозиция на шум се осъществява по по-ефективен начин чрез прилагането на превантивни мерки
още при създаването на длъжностите и на работните места, както и чрез избора на оборудването, способите и методите на работа,
така че с преимущество да бъдат намалени рисковете при източника. Ето защо, разпоредбите относно оборудването и методите на
работа, следователно, допринасят за защитата на работниците, които ги използват. В съответствие с общите принципи на предпазване,
формулирани в член 6, параграф 2 на Директива 89/391/ЕИО на Съвета от 12 юни 1989 г. за въвеждане на мерки за насърчаване
подобряването на безопасността и здравето на работниците на работното място [ОВ L 183, стр. 1; Специално издание на български
език, 2007 г., глава 5, том 2, стр. 88], мерките за колективна защита имат преимуществото пред мерките за лична защита“.
Съгласно съображение 12 от Директива 2003/10:
„[...] Стойностите, преценени или измерени обективно, би следвало да бъдат решаващи за иницииране на предвидените действия
при по-ниски и по-високи стойности на експозиция за предприемане на действие. Граничните стойности на експозиция са необходими,
за да се избегне нанасянето на необратими увреждания на слуха на работниците. Равнището на шума, достигащ до ушите, би следвало
да се поддържа под граничните стойности на експозиция“.
Член 3 от тази директива, озаглавен „Гранични стойности на експозиция и стойности на експозиция за предприемане на действие“,
гласи:
„1.      За целите на настоящата директива граничните стойности на експозиция и стойностите на експозиция за предприемане на действие
по отношение дневните равнища на експозиция на шум и на максималното акустично налягане се определят така:
а)      гранични стойности на експозиция:
L
EX
, 8h = 87 dB(A) и
P
върхова стойност
= 200 Pa [...] съответно;
б)      по-високи стойности на експозиция за предприемане на действие:
L
EX
, 8h = 85 dB(A) и
P
върхова стойност
= 140 Pa [...] съответно;
в)      по-ниски стойности на експозиция за предприемане на действие:
L
EX
, 8h = 80 dB(A) и
P
върхова стойност
= 112 Pa [...] съответно.
2.      За прилагането на граничните стойности на експозиция определянето на ефективната експозиция на работника на шум отчита заглушаването,
гарантирано от личните предпазни средства за защита от шум, носени от работника. Стойностите на експозиция за предприемане
на действие не отчитат ефекта от ползването на такива предпазни средства.
[…]“.
Член 5 от посочената директива, озаглавен „Разпоредби, целящи да избегнат или да намалят експозицията“, предвижда:
„1.      Като се държи сметка за техническия прогрес и за наличието на мерки за овладяване на риска при източника, рисковете, произтичащи
от експозицията на шум, се премахват при източника или се свеждат до минимум.
Намаляването на тези рискове се основава на общите принципи на превенция, заложени в член 6, параграф 2 на Директива 89/391/ЕИО,
и отчита, по-специално за:
а)      други методи на работа, които изискват по-малко експозиция на шум;
б)      избор на подходящо работно оборудване, произвеждащо, като се има предвид работата, която да бъде свършена, възможно най-малко
шум, включително възможността да се постави на разположение на работниците оборудване, подчинено на разпоредбите на Общността,
чиято цел или резултат е да ограничат експозицията на шум;
в)      проектирането и разположението на работните места и конкретните места за работа;
г)      подходящи информация и обучение на работниците, за да използват правилно работното оборудване, така че да бъде ограничена
до минимум експозицията им на шум;
д)      технически средства за ограничаване на шума:
i)      намаляване на шума във въздуха, например чрез прегради, покриви, облицовки с помощта на материали, които поглъщат шума;
ii)      намаляване на структурния шум, например чрез приглушаване на шума или чрез изолация;
е)      подходящи програми за поддръжка на работното оборудване, на работното място и на системите на работното място;
ж)      намаляване на шума чрез по-добра организация на работата:
i)      ограничаване продължителността и интензивността на експозицията;
ii)      подходяща организация на графика за работа, предвиждаща достатъчно периоди за почивка.
2.      Въз основа на оценката на риска, посочена в член 4, когато горните стойности на експозиция за предприемане на действие са
надвишени, работодателят изработва и привежда в действие програма от технически и/или организационни мерки, целящи да ограничат
експозицията на шума, като взима предвид по-специално мерките, посочени в параграф 1.
[…]“.
Член 6 от Директива 2003/10, озаглавен „Лична защита“, гласи:
„1.      Ако няма други начини да се избегнат рисковете, произтичащи от експозиция на шум, подходящи и правилно приспособени лични
предпазни средства за защита от шум се предоставят на работниците и се използват от тях в съответствие с разпоредбите на Директива
89/656/ЕИО на Съвета от 30 ноември 1989 г. относно минималните изисквания за безопасността и здравето на работниците при използването
на лични предпазни средства на работното място (трета специална директива по смисъла на член 16, параграф 1 от Директива 89/391/ЕИО)
[ОВ L 393, стр. 18; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 2, стр. 114], и на член 13, параграф 2 от Директива
89/391/ЕИО, при следните условия:
а)      когато експозицията на шум надвишава долните стойности на експозиция за предприемане на действие, работодателят предоставя
на работниците лични предпазни средства за защита от шум;
б)      когато експозицията на шум е равна или надхвърля горните стойности на експозиция за предприемане на действие, работниците
използват лични предпазни средства за защита от шум;
[…]“.
Член 7 от Директива 2003/10, озаглавен „Ограничаване на експозицията“, предвижда:
„1.      Експозицията на работника, така както е определено в съответствие с разпоредбите на член 3, параграф 2, не може в никакъв
случай да надхвърля граничните стойности на експозиция.
2.      Ако, независимо от мерките, взети за прилагането на настоящата директива, бъдат констатирани излагания, които надвишават граничните
стойности на експозиция, работодателят:
а)      взима незабавно мерки, за да намали експозицията до едно равнище по-ниско от граничните стойности на експозиция;
б)      определя причините за прекомерната експозиция; и
в)      приспособява мерките за защита и за превенция с оглед избягването на всякакво повтаряне“.

Национално право
Директива 2003/10 е транспонирана с Кралски декрет 286/2006 относно защитата на здравето и безопасността на работниците срещу
рисковете, свързани с експозиция на шум (Real Decreto 286/2006 sobre la protección de la salud y la seguridad de los trabajadores
contra los riesgos relacionados con la exposición al ruido), от 10 март 2006 г. (BOE № 60 от 11 март 2006 г., стр. 9842).
Член 5, параграф 1 от Кралски декрет 286/2006 разграничава стойностите на експозиция за предприемане на действие от граничните
стойности на експозиция, които в никакъв случай не трябва да бъдат надвишавани. Съгласно член 8 от този декрет граничната
стойност, която не трябва да бъде надвишавана, е определена на средно дневно равнище от 87 dB(A).
В член 5, параграф 2 от Кралски декрет 286/2006 се посочва, че „за прилагането на граничните стойности на експозиция, определянето
на ефективната експозиция на работника на шум отчита заглушаването, гарантирано от личните предпазни средства за защита от
шум, носени от работника“.
Член 27 от колективния трудов договор за провинцията в сферата на строителството и общественото строителство в района на Palencia
за периода 2007—2011 г. (наричан по-нататък „колективният трудов договор“) гласи:
„1.      На лицата, които работят при изключително тежки условия или са изложени на опасност или на действието на токсични вещества,
следва да се изплати увеличение, съответстващо на 20 % от основната им заплата. Ако те упражняват дейността си на половин
работен ден или по-малко, увеличението е от 10 %.
[…]
3.      Заплащането на посоченото по-горе увеличение се прекратява, ако по една или друга причина отпаднат изключително тежките условия
или излагането на опасност или на действието на токсични вещества.
[…]“.

Спорове по главното производство и преюдициални въпроси
Дейността на Gerardo, работодател на ищците в главното производство, се изразява в производството на каменни материали от
естествен камък. Ищците в главното производство работят обикновено с машина за автоматично рязане.
През работния им ден равнището на шум на работното им място надвишава средната дневна стойност от 85 dB(A). За решаването
на този проблем Gerardo им предоставя екипировка за лична защита от шум. Вследствие на осигуреното от тази екипировка заглушаване
дневната експозиция на шум на ищците в главното производство е намалена на равнище под 80 dB(A).
Ищците в главното производство поискват заплащането на добавка към заплатата по силата на член 27 от колективния трудов договор
поради тежките условия на работното им място вследствие експозицията на шум, надвишаваща средната дневна стойност от 85 dB(A).
Исканията им са отхвърлени от Juzgado de lo Social, който приема, че Gerardo се е съобразил с Кралски декрет 286/2006 за транспониране
на Директива 2003/10. Според тази юрисдикция заглушаването на шума, осигурено от екипировката за лична защита от шум, следва
да се вземе предвид, за да се установи дали условията на труд на работното място могат да се считат за тежки.
Ищците в главното производство подават жалба пред запитващата юрисдикция.
Тази юрисдикция отбелязва, че отхвърлянето на исканията на ищците в главното производство от Juzgado de lo Social е в съответствие
с неотдавнашната практика на Tribunal Supremo, съгласно която заглушаването на шума, осигурено от екипировката за лична защита
от шум, следва да се вземе предвид, за да се прецени дали работникът е изложен на тежки условията на труд на работното си
място. Според запитващата юрисдикция в тази съдебна практика, с която се тълкува понятието за тежки условия с оглед на Директива
2003/10 и на националното право, което я транспонира, се стига до извода, че целта на посочената директива и национално право
е защитата на работника срещу рисковете за здравето, свързани с прекомерната експозиция на шум. От това следва, че не са налице
тежки условия, при положение че лично предпазно средство за защита от шум позволява да се намали достигащия до ухото шум на
равнище под 80 dB(A).
Запитващата юрисдикция изразява съмнения относно съвместимостта на тази практика на Tribunal Supremo с Директива 2003/10.
В това отношение, като приема, че споровете по главното производство се отнасят до заплащането на добавка към заплатата, която
в това си качество не се урежда от тази директива, запитващата юрисдикция същевременно счита, че тълкуването на посочената
директива е необходимо условие, за да се прецени дали ищците в главното производство имат право на тази добавка.
Всъщност запитващата юрисдикция счита, че предвиденото в член 27 от колективния трудов договор задължение за заплащане на
добавка към заплатата поради тежките условия на труд, зависи от това дали работодателят изпълнява задълженията, произтичащи
от Директива 2003/10 и от Кралски декрет 286/2006. Би противоречало на полезното действие на тази директива освобождаването
на работодател от задължението му за заплащане на такава добавка към заплатата само поради факта че е предоставил на своите
работници и служители предпазни средства за защита от шум, макар да не е изпълнил изискванията на посочената директива относно
предвидените в нея превантивни задължения.
При тези обстоятелства Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León решава да спре производството и да постави на Съда
следните преюдициални въпроси, формулирани идентично по всяко от делата, с които е сезирана тази юрисдикция:
„1)      Трябва ли член 3, член 5, параграф 2 и членове 6 и 7 от Директива 2003/10 […] да се тълкуват в смисъл, че предприятие, в което
дневното равнище на експозиция на работниците на шум надвишава 85 dbA (измерено без да се отчита ефектът на предпазните средства
за защита от шум), изпълнява установените с посочената директива задължения за превенция във връзка с материалните условия
на труд, като предоставя на работниците такива предпазни средства за защита от шум, че с осигуреното от тях равнище на заглушаване
дневната експозиция на тези работници на шум се намалява под 80 dbA?
2)      Трябва ли член 5, параграф 2 от Директива 2003/10 […] да се тълкува в смисъл, че целта на „програмата от технически и/или
организационни мерки“, която трябва приеме предприятие, в което дневното равнище на експозиция на работниците на шум надвишава
85 dbA (измерено без да се отчита ефектът на предпазните средства за защита от шум), е да се намали равнището на експозиция
на шум под 85 dbA?
3)      При отрицателен отговор на първия въпрос, трябва ли Директива 2003/10 […] да се тълкува като противоречаща на национална правна
уредба или съдебна практика, освобождаваща предприятието от заплащане на паричното обезщетение, което по принцип дължи на
работниците, засегнати от надвишаващи 85 dbA дневни равнища на експозиция на шум, поради обстоятелството че им е предоставило
предпазни средства за защита от шум, вследствие на чийто заглушаващ ефект дневната експозиция остава под 80 dbA?“.

По преюдициалните въпроси

По първия и втория въпрос
С първите си два преюдициални въпроса, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция иска по същество да се
установи дали Директива 2003/10 трябва да се тълкува в смисъл, че работодател, в чието предприятие дневното равнище на експозиция
на работниците на шум надвишава 85 db(A), измерено без да се отчита ефектът от използването на лични предпазни средства за
защита от шум, изпълнява произтичащите от тази директива задължения със самото предоставяне на работниците на такива предпазни
средства за защита от шум, позволяващи да се намали под 80 db(A) дневната експозиция на шум, и дали член 5, параграф 2 от
посочената директива трябва да се тълкува в смисъл, че цели да се намали дневната експозиция на шум под 80 db(A), измерена
без да се отчита ефектът от използването на личните предпазни средства за защита от шум.
За да се отговори на тези въпроси, следва да се напомни правната рамка, въведена с Директива 2003/10.
Преди всичко, съгласно член 5, параграф 1 първа алинея от тази директива, като се държи сметка за техническия прогрес и за
наличието на мерки за овладяване на риска при източника, рисковете, произтичащи от експозицията на шум, се премахват при източника
или се свеждат до минимум.
В това отношение член 5, параграф 1, втора алинея предвижда, че намаляването на тези рискове се основава на общите принципи
на превенция, и изброява подробно мерките, с които може да се постигне тази цел.
Съгласно член 5, параграф 2 от Директива 2003/10, когато горните стойности на експозиция за предприемане на действие са надвишени,
работодателят изработва и привежда в действие програма от мерки, целящи да ограничат експозицията на шума. В това отношение
от член 3, параграф 1, буква б) и параграф 2, второ изречение следва, че тази стойност на експозиция е определена на равнище
от 85 dB(A), което трябва да се измерва, без да се отчита ефектът от използването на личните предпазни средства за защита
от шум.
По-нататък, съгласно член 6 от посочената директива, когато експозицията на шум надвишава стойностите на експозиция за предприемане
на действие, на работниците се предоставят лични предпазни средства за защита от шум, „ако няма други начини да се избегнат
рисковете, произтичащи от експозиция на шум“.
Накрая, съгласно член 7, параграф 1 от Директива 2003/10 експозицията на работника не може в никакъв случай да надхвърля граничните
стойности на експозиция, тоест — съобразно с член 3, параграф 1, буква а) и параграф 2, първо изречение от тази директива —
равнище от 87 dB(A), измерено като се отчита ефектът от използването на личните предпазни средства за защита от шум.
По този начин Директива 2003/10 въвежда йерархия на задълженията на работодателя.
На първо място, по силата на член 5, параграф 2 от посочената директива работодателят има задължението да приведе в действие
програма, целяща да се ограничи експозицията на шум, когато работниците са изложени на равнище на шум, надвишаващо 85 dB(A),
измерено без да се отчита ефектът от използването на личните предпазни средства за защита от шум.
На второ място, само доколкото тази програма не позволява да се намали такава експозиция на шум, член 6 от Директива 2003/10
предвижда допълнително задължение да се предоставят на работниците лични предпазни средства за защита от шум.
На трето и последно място член 7 от посочената директива предвижда специфични задължения, в случай че използването на лични
предпазни средства за защита от шум не позволява да се избегне надвишаването на граничните стойности на експозиция.
Така от ясния текст и от структурата на тези разпоредби следва, че със самото предоставяне на лични предпазни средства за
защита от шум на работниците работодателят не изпълнява задълженията си, предвидени в член 5, параграф 2 от Директива 2003/10,
а трябва да приведе в действие програма, целяща да се ограничи експозицията на шум, когато работниците са изложени на равнище
на шум, надвишаващо 85 dB(A), измерено без да се отчита ефектът от използването на личните предпазни средства за защита от
шум.
Това тълкуване на Директива 2003/10 се подкрепя от съображение 10 от нея, съгласно което тази директива се основава на принципа
на предпазване, който предполага, че рисковете трябва да бъдат намалени с преимущество при източника и че мерките за колективна
защита трябва имат преимущество пред мерките за лична защита.
Предвид изложеното по-горе на първите два въпроса следва да се отговори, че Директива 2003/10 трябва да се тълкува в смисъл,
че работодател, в чието предприятие дневното равнище на експозиция на работниците на шум надвишава 85 db(A), измерено без
да се отчита ефектът от използването на лични предпазни средства за защита от шум, не изпълнява произтичащите от тази директива
задължения със самото предоставяне на работниците на такива предпазни средства за защита от шум, позволяващи да се намали
под 80 db(A) дневната експозиция на шум, тъй като този работодател има задължението да приведе в действие програма от технически
или организационни мерки, целящи да ограничат такава експозиция на шума до равнище под 85 dB(A), измерено без да се отчита
ефектът от използването на личните предпазни средства за защита от шум.

По третия въпрос
С третия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали Директива 2003/10 трябва да се тълкува в смисъл,
че изисква от работодател, който не е привел в действие програма от технически или организационни мерки, целящи да ограничат
равнището на експозицията на шум, да заплати добавка към заплатата на работниците, които са изложени на равнище на шум над
85 dB(A), измерено без да се отчита ефектът от използването на лични предпазни средства за защита от шум, макар да е предоставил
на тези работници лични предпазни средства за защита от шум, чийто ефект води до намаляване на дневната експозиция на шум
на равнище под 80 dB(A).
По отношение на този въпрос следва да се напомни, че съгласно колективния трудов договор на лицата, които работят при изключително
тежки условия, се дължи заплащане на добавка към заплатата, а такива тежки условия могат да произтичат от експозицията на
шум.
Във връзка с това запитващата юрисдикция посочва, че съгласно неотдавнашната практика на Tribunal Supremo такива тежки условия
не са налице, когато лични предпазни средства за защита от шум имат за ефект намаляването на достигащия до ухото шум на равнище
под 80 dB(A). Според запитващата юрисдикция тази съдебна практика се основава на тълкуване на Директива 2003/10, съгласно
което целта на последната се състои в защитата на работника срещу рисковете за здравето, свързани с прекомерната експозиция
на шум. По този начин работодател би могъл да се освободи от задължението за заплащане на такава добавка към заплатата само
поради факта че е предоставил на своите работници лични предпазни средства за защита от шум, макар да не е изпълнил изискванията
на посочената директива относно предвидените в нея превантивни задължения.
В това отношение е необходимо да се подчертае, както отбелязва Европейската комисия, че сама по себе си Директива 2003/10
не урежда нито заплащането на добавка към заплатата поради тежките условия на труд на работното място, произтичащи от експозицията
на шум, нито въпроса дали ефектът от лично предпазно средство за защита от шум може или трябва да се отчита, за да се определи
прагът на експозицията на шум, от който се поражда задължението за заплащане на такава добавка към заплатата.
Така Директива 2003/10 не изисква неизпълнението на предвидените в тази директива превантивни задължения от работодателя да
бъде санкционирано със задължението за заплащане на добавка към заплатата.
По отношение на въпросите на запитващата юрисдикция следва да се уточни обаче, че тъй като посочените превантивни задължения
имат за цел да намалят, доколкото е възможно, експозицията на шум при източника чрез привеждането в действие на програма от
технически или организационни мерки, тези задължения се вписват в целта на Директива 2003/10 за защитата на здравето на работниците.
Освен това следва да се напомни постоянната съдебна практика, съгласно която свободата на избор на начините и средствата за
осигуряване на прилагането на директива не засяга задължението на всяка държава членка адресат да вземе всички мерки, необходими
за осигуряване на пълното действие на съответната директива, съобразно с преследваната от нея цел (Решение от 15 април 2008 г.
по дело Impact, C‑268/06, Сборник, стр. I‑2483, точка 40 и цитираната съдебна практика) и да гарантира, в случай че с разглежданата
директива се цели създаването на права за частноправните субекти, да им се предостави възможност да се позовават на тях, ако
е необходимо, пред националните юрисдикции (Решение от 30 май 1991 г. по дело Комисия/Германия, C‑361/88, Recueil, стр. I‑2567,
точка 15).
От това следва, че националното право трябва да се тълкува по такъв начин, че да се позволи на работниците действително да
изискват от работодателя изпълнението на предвидените в Директива 2003/10 превантивни задължения, тъй като, както следва от
съображение 10 от нея, тази директива има за цел да спомага за защитата на работниците.
Предвид изложеното по-горе на третия въпрос следва да се отговори, че Директива 2003/10 трябва да се тълкува в смисъл, че
не изисква работодател да заплаща добавка към заплатата на работниците, които са изложени на равнище на шум над 85 dB(A),
измерено без да се отчита ефектът от използването на лични предпазни средства за защита от шум, само поради факта че не е
привел в действие програма от технически или организационни мерки, целящи да ограничат дневното равнище на експозиция на шум.
Националното право обаче трябва да предвиди подходящи механизми, гарантиращи че работник, изложен на равнище на шум над 85
dB(A), измерено без да се отчита ефектът от използването на лични предпазни средства за защита от шум, може да изисква от
работодателя изпълнението на превантивните задължения, предвидени в член 5, параграф 2 от тази директива.

По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход
на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени
за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (седми състав) реши:
1)
Директива 2003/10/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 февруари 2003 година относно минималните изисквания за здраве
и безопасност, свързани с експозицията на работниците на рисковете от физически агенти (шум) (седемнадесета специална директива
по смисъла на член 16, параграф 1 от Директива 89/391/ЕИО), изменена с Директива 2007/30/ЕО на Европейския парламент и на
Съвета от 20 юни 2007 г., трябва да се тълкува в смисъл, че работодател, в чието предприятие дневното равнище на експозиция
на работниците на шум надвишава 85 db(A), измерено без да се отчита ефектът от използването на лични предпазни средства за
защита от шум, не изпълнява произтичащите от тази директива задължения със самото предоставяне на работниците на предпазни
средства за защита от шум, позволяващи да се намали под 80 db(A) дневната експозиция на шум, тъй като този работодател има
задължението да приведе в действие програма от технически или организационни мерки, целящи да ограничат такава експозиция
на шума до равнище под 85 dB(A), измерено без да се отчита ефектът от използването на личните предпазни средства за защита
от шум.
2)
Директива 2003/10, изменена с Директива 2007/30, трябва да се тълкува в смисъл, че не изисква работодател да заплаща добавка
към заплатата на работниците, които са изложени на равнище на шум над 85 dB(A), измерено без да се отчита ефектът от използването
на лични предпазни средства за защита от шум, само поради факта че не е привел в действие програма от технически или организационни
мерки, целящи да ограничат дневното равнище на експозиция на шум. Националното право обаче трябва да предвиди подходящи механизми,
гарантиращи че работник, изложен на равнище на шум над 85 dB(A), измерено без да се отчита ефектът от използването на лични
предпазни средства за защита от шум, може да изисква от работодателя изпълнението на превантивните задължения, предвидени
в член 5, параграф 2 от тази директива.
Подписи
*
Език на производството: испански.