CELEX: 62009TJ0427
Марка на Общността
Производство по отмяна
Словна марка на Общността "CENTROTHERM"
Реално използване на марката
Член 51, параграф 1, буква a) от Регламент (ЕО) № 207/2009

Обстоятелства, предхождащи спора
На 7 септември 1999 г. встъпилата страна, Centrotherm Systemtechnik GmbH, подава заявка за регистрация на марка на Общността
в Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) на основание Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета
от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, 1994 г., стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г.,
глава 17, том 1, стр. 146), изменен (заменен с Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката
на Общността (ОВ L 78, стp. 1).
Марката, чиято регистрация се иска, е словният знак „CENTROTHERM“.
Стоките и услугите, за които е поискана регистрацията, са от класове 11, 17, 19 и 42 по смисъла на ревизираната и изменена
Ницска спогодба относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 г. и отговарят,
за всеки от тези класове, на следното описание:
–        клас 11: „Газоходи за отоплителни инсталации, димни тръби, тръби за котли за отоплителни инсталации; държачи за газови горелки;
механични части за отоплителни инсталации, за климатични инсталации, за акумулатори на пара, за сушилни апарати и за вентилационни
инсталации; инсталации за филтриране на въздух и части за тях; механични части за газови инсталации; кранове за водопроводни
тръби; вентилатори за комини“;
–        клас 17: „Съединения и възли за тръби, съединителни муфи за тръбопроводи, армиращи материали за тръбопроводи, гъвкави тръби,
всички горепосочени стоки — неметални; уплътнители, салници; материали за уплътняване с кълчища и изолационни материали; полуобработени
пластмаси; включени в клас 17 пластмасови стоки“;
–        клас 19: „Строителни материали; тръби, тръбопроводи, по-специално за строителни цели; водопроводни тръби, разклонителни тръби;
арматури за строителни цели; стенни покрития, строителни панели, панели; удължаващи елементи за комини, шахти за комини, капаци
[гугли] за комини, дефлектори за комини, всички горепосочени стоки — неметални“;
–        клас 42: „Консултации в областта на архитектурата, строително проектиране, инженерни услуги, проучване на технически проекти;
технически надзор“.
На 19 януари 2001 г. марката „CENTROTHERM“ е регистрирана като марка на Общността за посочените в точка 3 по-горе стоки и
услуги.
На 7 февруари 2007 г. на основание член 15 и член 50, параграф 1, буква а) от Регламент № 40/94 (понастоящем член 15 и член 51,
параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009) жалбоподателят centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG подава пред СХВП искане
за отмяна на марката „CENTROTHERM“ за всички регистрирани стоки и услуги.
Встъпилата страна е уведомена за искането за отмяна на 15 февруари 2007 г. и е поканена да представи евентуално становище
и доказателства за реалното използване на спорната марка в срок от три месеца.
В становището си от 11 май 2007 г. встъпилата страна оспорва искането за отмяна и с цел да докаже реалното използване на своята
марка представя следните доказателства:
–        четиринадесет цифрови снимки,
–        четири фактури,
–        декларация със заглавие „eidesstattliche Versicherung“ („клетвена декларация“), подписана от M. W. в качеството му на управител
на встъпилата страна.
Встъпилата страна заявява, че разполага с многобройни други копия на фактури, които на първо време се въздържа да представи
поради съображения за поверителност. Като потвърждава, че може да представи други документи, встъпилата страна моли отдела
по отмяна на СХВП да постанови съответна процесуална мярка, в случай че би желал по преписката да бъдат приложени други доказателства
и отделни документи.
На 30 октомври 2007 г. отделът по отмяна постановява отмяната на марката „CENTROTHERM“, тъй като установява, че представените
от встъпилата страна доказателства не са достатъчни, за да докажат реалното използване на посочената марка.
На 14 декември 2007 г. встъпилата страна обжалва това решение, като с решение от 25 август 2009 г. (наричано по-нататък „обжалваното
решение“) четвърти апелативен състав на СХВП частично уважава подадената жалба.
Апелативният състав отменя решението на отдела по отмяна и отхвърля искането за отмяна на марката по отношение на стоките
от клас 11 „газоходи за отоплителни инсталации, димни тръби, тръби за котли за отоплителни инсталации; държачи за газови горелки;
механични части за отоплителни инсталации; механични части за газови инсталации; кранове за водопроводни тръби; вентилатори
за комини“,от клас 17 „съединения и възли за тръби, съединителни муфи за тръбопроводи, армиращи материали за тръбопроводи,
гъвкави тръби, всички горепосочени стоки — неметални“ и от клас 19 „тръби, тръбопроводи, по-специално за строителни цели;
разклонителни тръби; шахти за комини“. Апелативният състав отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
Апелативният състав приема по-специално, че са били приведени доказателства за реалното използване на марката „CENTROTHERM“
по отношение на посочените в точка 11 по-горе стоки в рамките на петгодишния период преди подаването на искането за отмяна,
тоест преди 7 февруари 2007 г. (наричан по-нататък „релевантният период“), тъй като представените от встъпилата страна снимки
показвали естеството на използване на марката, а представените фактури удостоверявали, че посочените стоки са били предлагани
на пазара под спорната марка.

Искания на страните
Жалбоподателят моли Общия съд:
–        да отмени обжалваното решение, доколкото с него се отхвърля искането за отмяна на марката „CENTROTHERM“,
–        да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.
СХВП и встъпилата страна молят Общия съд:
–        да отхвърли жалбата,
–        да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.

От правна страна

Доводи на страните
В подкрепа на жалбата си жалбоподателят се позовава на едно-единствено правно основание, изведено от неправилна преценка на
доказателствата. Приемайки, че представените от встъпилата страна доказателства са били достатъчни, за да докажат реалното
използване на спорната марка, апелативният състав нарушил член 51, параграф 1, буква a) от Регламент № 207/2009, както и правило 40,
параграф 5 и правило 22, параграфи 2 и 3 от Регламент (ЕО) № 2868/95 на Комисията от 13 декември 1995 година за прилагане
на Регламент (ЕО) № 40/94 (ОВ L 303, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 189), съответно
изменен.
Според жалбоподателя при направената преценка апелативният състав не е взел предвид наложените от релевантните разпоредби
и от съдебната практика изисквания, а именно доказването на естеството, мястото, продължителността и степента на използването
на дадена марка. Жалбоподателят по същество твърди, че снимките са без дата, че във фактурите се посочва не спорната марка,
а дружественото наименование на встъпилата страна, че клетвената декларация на управителя на встъпилата страна е лишена от
доказателствена стойност и че тези различни обстоятелства, взети заедно, не позволяват да се установи, че показаните на снимките
стоки действително са били пуснати на пазара през релевантния период.
СХВП оспорва доводите на жалбоподателя и изтъква, че макар съдържащите се в преписката данни, взети поотделно, да не представляват
адекватни доказателства за реалното използване, в своята съвкупност те описват използване на спорната марка, което заслужава
да бъде квалифицирано като реално използване, при това без да може да съществува никакво съмнение.
Встъпилата страна също оспорва доводите на жалбоподателя. Макар да признава, че съдържащите се в преписката снимки са били
направени след края на релевантния период, встъпилата страна счита, че е прекомерно да се изисква от притежателя на дадена
марка да представи снимки на стоки, предлагани на пазара няколко месеца, дори няколко години по-рано, като освен това на тези
снимки бъде видна датата на заснемането им в рамките на релевантния период. Това всъщност би предполагало като предпазна мярка
притежателят на марката редовно да заснема всички свои стоки и да архивира направените снимки, за да може да ги представи
в случай на производство по отмяна. Според встъпилата страна подобно изискване не е реалистично.
Освен това встъпилата страна подчертава характеристиките на разглеждания пазар. Във връзка с това тя изтъква, че закриляните
с марката ѝ стоки и услуги са стоки, предлагани не на крайния потребител, а на строителни предприятия. Стоките основно са
продавани не на дребно или по интернет, а са предлагани и доставяни директно на търговски клиенти. Това означавало, че стоките,
обозначавани с марката „CENTROTHERM“, били рекламирани по-малко във вестниците, в списанията, по радиото, по телевизията или
по интернет, а повече на специализираните панаири и в проспекти, търговска кореспонденция и фактури на встъпилата страна.
Основното използване на марката се изразявало преди всичко в поставянето ѝ върху стоките и техните опаковки, а именно кашони
и палети.
Според встъпилата страна на съответния пазар не е обичайно да се използват и рекламират голям брой търговски марки. Всъщност,
докато купувачите на потребителски стоки обикновено имали достъп до голям брой стоки от един и същ вид, предлагани от голям
брой различни доставчици, и трябвало да се ориентират в зависимост от марките, купувачите на релевантните в настоящото дело
стоки обикновено купували от един-единствен доставчик в течение на дълги интервали от време цяла гама стоки и принадлежности,
както и свързани с тях услуги. Според встъпилата страна това е причината, поради която обикновено дружественото наименование
или фирмата са достатъчни, за да може цяла гама стоки да се отличи по същия начин, както с марка.

Съображения на Общия съд
В самото начало е уместно да се напомнят производството и целта, следвани от санкцията по отмяна на марка, както и ръководните
принципи при събирането на доказателствата в производство по отмяна.
От член 15, параграф 1, първа алинея и член 51, параграф 1, буква a) от Регламент № 207/2009 следва, че правата на притежателя
на марка на Общността се прекратяват въз основа на искане, представено в СХВП, ако през непрекъснат период от пет години марката
не е била реално използвана в Европейския съюз за стоките или услугите, за които тя е била регистрирана, и ако не съществува
основателна причина за нейното неизползване.
Правило 40, параграф 5 от Регламент № 2868/95 предвижда, че в случай на искане за отмяна СХВП определя срок на притежателя
на марката на Общността, в който да представи доказателство за използването на марката. Ако доказателството не се представи
в определения срок, постановява се отмяната на марката на Общността. По силата на правило 22, параграф 3 от Регламент № 2868/95,
което е приложимо към исканията за отмяна на основание правило 40, параграф 5 от същия регламент, доказателството за използването
на марката трябва да се отнася до мястото, продължителността, степента и естеството на използване на марката.
Ratio legis на изискването, според което дадена марка трябва да бъде предмет на реално използване, за да бъде закриляна по
силата на правото на Съюза, се състои в обстоятелството, че воденият от СХВП регистър не би следвало да се отъждествява със
стратегическо и статично място за съхранение, предоставящо на пасивен притежател законен монопол с неограничена продължителност.
Напротив, в съответствие и със съображение 10 от Регламент № 207/2009, посоченият регистър би трябвало да отразява вярно означенията,
които предприятията действително използват на пазара, за да отличават своите стоки и услуги в икономическия живот (вж. в този
смисъл и по аналогия Определение на Съда от 27 януари 2004 г. по дело La Mer Technology, C‑259/02, Recueil, стр. I‑1159, точки
18—22).
Според съдебната практика една марка е предмет на реално използване, когато е използвана в съответствие със съществената си
функция да гарантира идентичността на произхода на стоките или услугите, за които е регистрирана, за да се създаде или да
се запази пазар за тези стоки или услуги, с изключение на използването със символичен характер, чиято единствена цел е запазването
на правата, които предоставя марката. Освен това условието, свързано с реалното използване на марката, изисква използването
на последната, както е защитена в съответната територия, да е публично и насочено навън (вж. Решение на Общия съд от 27 септември
2007 г. по дело La Mer Technology/СХВП — Laboratoires Goëmar (LA MER), T‑418/03, непубликувано в Сборника, точка 54 и цитираната
съдебна практика).
Макар понятието за реално използване следователно да изключва всяко минимално и недостатъчно използване с оглед на това да
се смята, че дадена марка е наистина и действително използвана на определен пазар, не по-малко вярно е, че изискването за
реално използване няма за цел нито оценяване на търговския успех, нито контролиране на стопанската стратегия на дадено предприятие,
нито пък ограничаване на защитата на марките само за значимо в количествено отношение търговско използване (Решение на Общия
съд от 23 февруари 2006 г. по дело Il Ponte Finanziaria/СХВП — Marine Enterprise Projects (BAINBRIDGE), T‑194/03, Recueil,
стр. II‑445, точка 32).
По-точно, за да се провери дали разглежданата марка е реално използвана в конкретен случай, следва да се направи обща преценка
на всички съдържащи се в преписката доказателства, като се имат предвид всички релевантни фактори в конкретния случай. Такава
преценка трябва да се основава на съвкупността от факти и обстоятелства, които са в състояние да установят действителното
използване за търговски цели на съответната марка, и по-специално считаното за обосновано в съответния икономически сектор
използване за поддържането или създаването на пазарни дялове в полза на защитените от марката стоки или услуги, естеството
на тези стоки или услуги, характеристиките на пазара, степента и честотата на използване на марката (вж. Решение по дело LA MER,
посочено по-горе, точки 53—55 и цитираната съдебна практика).
Относно степента на използването на разглежданата марка следва да се има предвид по-специално търговският обем на всички действия
по използване, от една страна, и продължителността на периода, през който са извършвани действия по използване, както и честотата
на тези действия, от друга страна (вж. Решение по дело LA MER, посочено по-горе, точка 56 и цитираната съдебна практика).
Тази преценка предполага известна взаимозависимост между взетите предвид фактори. Така малък обем предлагани на пазара стоки
или услуги с посочената марка може да се компенсира от голяма интензивност или значително постоянство във времето при използването
на тази марка и обратно (вж. Решение по дело LA MER, посочено по-горе, точка 57 и цитираната съдебна практика).
Колкото по-ограничен е търговският обем на използването на марката обаче, толкова по-необходимо е притежателят на марката
да приведе допълнителни данни, позволяващи да се разсеят евентуални съмнения относно реалното използване на съответната марка
(Решение на Общия съд от 18 януари 2011 г. по дело Advance Magazine Publishers/СХВП — Capela & Irmãos (VOGUE), T‑382/08, непубликувано
в Сборника, точка 31).
Освен това реалното използване на дадена марка не може да бъде доказано с вероятности или предположения, а трябва да се основава
на конкретни и обективни доказателства за действителното и достатъчно използване на марката на съответния пазар (вж. Решение
по дело LA MER, посочено по-горе, точка 59 и цитираната съдебна практика).
В светлината на тези съображения следва да се прецени дали апелативният състав основателно приема, че представените от встъпилата
страна доказателства разкриват реално използване на марката „CENTROTHERM“ за стоките, посочени в точка 11 по-горе. Според
жалбоподателя изводът на апелативния състав е лишен от достатъчна фактическа обосновка.
В настоящия случай доказателствата, които встъпилата страна представя на отдела по отмяна, за да докаже реалното използване
на своята марка, са клетвената декларация на нейния управител, четири фактури и четиринадесет цифрови снимки.
В самото начало е необходимо да се констатира, че от обосновката на апелативния състав не следва, че неговият извод относно
установяването на реално използване на посочените в точка 11 по-горе стоки се основава на клетвената декларация на управителя
на встъпилата страна. Всъщност, както следва от точки 26—30 от обжалваното решение, взаимодействието между доказателствената
стойност на снимките и доказателствената стойност на четирите фактури е онова, което е накарало апелативния състав да констатира,
че реалното използване на марката „CENTROTHERM“ е било доказано. С направените в точки 27 и 31 от обжалваното решение позовавания
на посочената декларация се цели единствено да се изтъкнат нейните недостатъци и липсата на допълнителни доказателства, потвърждаващи
съдържанието ѝ.
От това следва, че трябва да се провери дали общата преценка на снимките и на четирите фактури позволява да се направи изводът,
че спорната марка е била предмет на реално използване в съответствие с принципите, установени в посочената в точки 25—29 по-горе
съдебна практика.
Във връзка с това и по отношение на четирите фактури следва да се отбележи, че три от тях датират от юли 2006 г. и се отнасят
до Дания, Унгария и Словакия, а една от тези фактури датира от януари 2007 г. и се отнася до Германия. В заглавната част на
посочените фактури се появява думата „centrotherm“, придружена от логото на встъпилата страна, служещо за дружествено наименование
и негов пощенски адрес.
От тези фактури е видно, че многобройни стоки, свързани с водопроводни или канализационни инсталации (тръби, съединителни
муфи, комплекти за свързване на котли, колена за ревизии, клапани за газоходни системи), са продадени от встъпилата страна
на четирима клиенти за сума, която — заедно с фактурата от 2007 г. — съответства едва на 0,03 % от оборота, за който управителят
на встъпилата страна декларира, че е бил реализиран през 2006 г. от продажбата на стоки с марката „CENTROTHERM“.
От това следва, че встъпилата страна представя пред СХВП относително слаби доказателства за продажба в сравнение със сумата,
посочена в декларацията на нейния управител. Следователно дори в случай че апелативният състав беше взел предвид посочената
декларация, би трябвало да се констатира, че в преписката няма достатъчно доказателства, подкрепящи съдържанието на декларацията
във връзка със стойността на продажбите. Освен това, що се отнася до темпоралния аспект на използването на марката, посочените
фактури обхващат много кратък период от време, дори точно определени дати, а именно — 12, 18 и 21 юли 2006 г. и 9 януари 2007 г.
Що се отнася до представените снимки, трябва да се констатира, че само на седем от четиринадесетте снимки марката „CENTROTHERM“
се вижда ясно, а именно:
–        като отпечатък върху две тръби,
–        като отпечатък върху два предмета, които приличат на части от тръби,
–        като самозалепващ се етикет върху предмет, който прилича на палета, и върху два кашона.
На четири други снимки по никакъв начин не е възможно да се забележи следата на спорната марка.
На трите последни снимки е възможно да се различат следи от марката „CENTROTHERM“, а именно:
–        буквите „centroth“ върху отвора на една тръба,
–        логото на дружеството — встъпила страна, както и нечетлив текст в близост до това лого, вероятно съответстващ на текста в
заглавната част на представените фактури, върху една тръба и върху предмет, приличащ на отвора на тръба.
На нито една от тези снимки няма дата, но — както е посочено в точка 18 по-горе — встъпилата страна призна в хода на съдебното
заседание, че тези снимки са направени след релевантния период. Освен това посочените снимки не позволяват да се идентифицират
опакованите стоки върху палетата и в двата кашона, върху които са поставени самозалепващите се етикети с надпис „CENTROTHERM“.
Макар че на два от тези самозалепващи се етикета има означение, свързано с водопроводните и канализационни инсталации, нито
снимките, нито фактурите предоставят информация, позволяваща да се установи какво в действителност са съдържали тези опаковки.
Освен това нито един от артикулните номера, които могат да се идентифицират на снимките, не съответства на артикулните номера
върху представените от встъпилата страна фактури. От това следва, че въз основа на депозираните снимки и фактури не е възможно
да се стигне до извод, че стоките и опаковките, които се виждат на депозираните снимки, действително са били предлагани на
пазара от встъпилата страна през релевантния период.
Поради това следва да се констатира, че обща преценка на посочените в точки 35—42 по-горе доказателства не позволява да се
направи извод — без прибягване до вероятности или предположения, — че в рамките на релевантния период спорната марка е била
предмет на реално използване за стоките, посочени в точка 11 по-горе.
От това следва, че апелативният състав допуска грешка, като приема, че доказателството за реалното използване на марката „CENTROTHERM“
е било представено от встъпилата страна за посочените стоки.
Този извод не би могъл да бъде поставен под съмнение чрез изложените в точки 18—20 по-горе доводи на встъпилата страна, с
които по същество се твърди, че спецификата на пазара затруднявала събирането на доказателства.
Всъщност условията и средствата за доказване на реалното използване на дадена марка не са ограничени. Изводът на Общия съд,
че в настоящия случай реалното използване не е доказано, се дължи не на изискването за прекалено висок праг на доказване,
а на обстоятелството, че встъпилата страна избира да ограничи представянето на доказателства (вж. точка 8 по-горе). Отделът
по отмяна получава нискокачествени снимки на предмети, чиито артикулни номера не съответстват на артикулите, които според
малкото представени фактури са продадени. Освен това посочените фактури се отнасят за кратък период от време и отчитат продажби
на минимална стойност в сравнение с онова, които встъпилата страна твърди, че е реализирала. Следва да се констатира също,
че в хода на съдебното заседание встъпилата страна потвърждава, че не е имало никаква пряка връзка между фактурите и снимките,
представени от нея пред СХВП.
Следователно жалбата е уважена.

По съдебните разноски
По смисъла на член 87, параграф 2 от Процедурния правилник на Общия съд загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните
разноски, ако е направено такова искане. Тъй като СХВП е загубила делото, съобразно исканията на жалбоподателя същата следва
да бъде осъдена да заплати съдебните разноски, направени от него. Тъй като исканията на встъпилата страна са отхвърлени, тя
понася направените от нея съдебни разноски.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (шести състав)
реши:
1)
Отменя решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП)
от 25 август 2009 г. (преписка R 6/2008‑4), доколкото с него се отменя частично решението на отдела по отмяна от 30 октомври
2007 г.
2)
Осъжда СХВП да понесе направените от нея съдебни разноски, както и тези, направени от centrotherm Clean Solutions GmbH & Co.
KG.
3)
Centrotherm Systemtechnik GmbH понася направените от него съдебни разноски.
Moavero Milanesi
Wahl
Soldevila Fragoso
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 15 септември 2011 година.
Подписи
*
Език на производството: немски.