CELEX: 62012CJ0202
Direktiva 96/9/EZ
Pravna zaštita baza podataka
Članak 7. stavci 1. i 5.
Pravo sui generis stvaratelja baze podataka
Pojam ‚ponovnog korištenja’
Znatan dio sadržaja baze podataka
Namjenski metapretraživač

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 7. Direktive 96/9/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. ožujka 1996. o pravnoj zaštiti baza podataka (SL, L 77, str. 20.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 24., str. 36.).
Zahtjev je postavljen u okviru spora Innoweb BV (u daljnjem tekstu: Innoweb) protiv Wegener ICT Media BV i Wegener Mediaventions BV (u daljnjem tekstu zajedno: Wegener) zbog Innowebova korištenja, preko svoje internetske stranice, „namjenskog metapretraživača” koji omogućuje pretragu na internetskim stranicama trećih osoba, među ostalim i Wegenerovih, koje sadrže zbirku oglasa o prodaji vozila.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uvodne izjave 39., 42. i 48. Direktive 96/9 određuju:
„(39)
[…] ova direktiva […] ima cilj zaštititi i položaj proizvođača baze podataka od pronevjere rezultata financijskog i stručnog ulaganja u dobivanje i skupljanje sadržaja, štiteći cijelu bazu podataka ili znatne dijelove baze podataka od određenih postupaka korisnika ili konkurencije;
[…]
(42)
[…] posebno pravo sprečavanja neovlaštenog izvlačenja i/ili ponovnog korištenja odnosi [se] na postupke korisnika koji nadilaze njegova zakonita prava i time štete ulaganju; […] pravo zabrane izvlačenja i/ili ponovnog korištenja cjelokupnoga sadržaja ili njegova znatnog dijela ne odnosi [se] samo na izradu parazitskog konkurentskog proizvoda, već i na svakog korisnika koji svojim postupcima kvalitativno ili kvantitativno značajno šteti ulaganju;
[…]
(48)
[…] cilj ove direktive […] je omogućiti odgovarajuću i ujednačenu razinu zaštite baza podataka radi osiguranja naknade proizvođaču baze podataka […]”
Prema članku 1. stavku 1., cilj je ove direktive pravna zaštita baza podataka u bilo kojem obliku. Baza podataka u stavku 2. istog članka definirana je kao: „zbirka samostalnih djela, podataka ili druge građe uređenih po određenom sustavu ili određenoj metodi i pojedinačno dostupnih elektroničkim ili drugim sredstvima”.
U poglavlju III. te direktive, naslovljenom „Pravo
sui generis
”, članak 7. koji se odnosi na predmet zaštite propisuje:
„1.   Države članice omogućuju stvaratelju baze podataka, koji pokaže da je došlo do kvalitativnog i/ili kvantitativnog znatnog ulaganja u postizanje, verifikaciju ili predstavljanje njezina sadržaja, pravo sprečavanja izvlačenja i/ili ponovnog korištenja cjelokupnoga ili znatnog dijela, kvalitativno ili kvantitativno, sadržaja takve baze podataka.
2.   U smislu ovog Poglavlja:
a)
‘izvlačenje’ znači trajan ili privremen prijenos cjelokupnog ili znatnog dijela sadržaja baze podataka na drugi medij bilo kojim sredstvima ili u bilo kojem obliku;
b)
‘ponovno korištenje’ znači svaki oblik stavljanja na raspolaganje javnosti cjelokupnog ili znatnog dijela sadržaja baze podataka distribucijom primjeraka, iznajmljivanjem
on‑line
ili drugim oblicima prijenosa. Prvom prodajom primjerka baze podataka unutar Zajednice od strane nositelja prava ili uz njegovu suglasnost iscrpljuje se pravo nadzora preprodaje takva primjerka unutar Zajednice.
Javna posudba nije postupak izvlačenja ili ponovnog korištenja.
[…]
5.   Ne smije se dopustiti ponavljano i sustavno izvlačenje i/ili ponovno korištenje neznatnih dijelova sadržaja baze podataka što uključuje postupke koji su u suprotnosti s redovitim korištenjem te baze podataka ili koji neopravdano dovode u pitanje zakonite interese proizvođača baze podataka.”
Nizozemsko pravo
Usvajanjem zakona o bazama podataka (Databankenwet) od 8. srpnja 1999. (Stb. 1999, br. 303) Direktiva 96/9 prenesena je u nizozemski pravni poredak.
Članak 2. stavak 1. tog zakona određuje:
„ Proizvođač baze podataka ima isključivo pravo odobravanja sljedećih aktivnosti:
a.
izvlačenja ili ponovnog korištenja cjelokupnog ili znatnog dijela, kvalitativno ili kvantitativno, sadržaja takve baze podataka;
b.
ponavljanog i sustavnog izvlačenja i/ili ponovnog korištenja neznatnih dijelova, kvalitativno ili kvantitativno, sadržaja baze podataka ako je riječ o aktivnostima koje su protivne redovnom korištenju takve baze ili neopravdano nanose štetu zakonitim interesima proizvođača baze podataka.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
Wegener preko svoje internetske strance www.autotrack.nl (u daljnjem tekstu: AutoTrack) omogućava pristup zbirci on‑line oglasa o prodaji vozila. Ta zbirka sadrži popis od 190000 do 200000 rabljenih vozila koji se svakodnevno ažurira. Oko 40000 tih oglasa nalazi se samo na stranici AutoTrack. Ostali oglasi mogu se naći i na drugim oglasnim stranicama. Pomoću pretraživača stranice AutoTracka korisnik provodi ciljanu pretragu vozila na temelju različitih kriterija.
Preko svoje internetske stranice www.gaspedaal.nl (u daljnjem tekstu: GasPedaal) Innoweb stavlja na raspolaganje metapretraživač namijenjen prodaji vozila. Metapretraživač se koristi pretraživačima drugih internetskih stranica tako da prenosi zahtjeve svojih korisnika na druge pretraživače, pri čemu se razlikuje od drugih općih pretraživača poput Googlea. Oznaka „namjenski” za pretraživač znači da je isti specijaliziran na način da omogućava pretrage jednog ili više određenih pojmova. GasPedaal takav je metapretraživač namijenjen pretragama oglasa o prodaji automobila na način da samo jednim zahtjevom za pretragu na GasPedaalu korisnik može istodobno pretraživati više zbirki oglasa o prodaji automobila sa stranica trećih osoba, među kojima je i AutoTrack.
Namjenski metapretraživač GasPedaal s jedne strane omogućuje pretragu AutoTrackove zbirke na temelju različitih kriterija među kojima su, uz marku, model, prijeđene kilometre, godinu proizvodnje i cijenu, također i druge karakteristike vozila, osobito boja, oblik karoserije, vrsta goriva, broj vrata i prijenos, a s druge strane takvu pretragu omogućuje „u stvarnom vremenu”, odnosno u trenutku kada korisnik GasPedaala postavi svoj zahtjev. GasPedaal taj zahtjev izvršava u „prevedenom” obliku, odnosno pretvarajući ga u format potreban za metapretraživač AutoTrack.
Rezultati dobiveni na AutoTracku, odnosno vozila koja odgovaraju odabranim kriterijima krajnjeg korisnika, a koja se pojavljuju i među rezultatima drugih stranica, ujedinjeni su u jedan skup podataka s poveznicama na sve izvore pomoću kojih je nađeno to vozilo. Zatim se stvara internetska stranica s popisom tako dobivenih i ujedinjenih rezultata, koja prikazuje informacije bitne za svako vozilo, osobito godinu proizvodnje, cijenu, prijeđene kilometre te njegovu minijaturnu fotografiju. Ta internetska stranica pohranjuje se na poslužitelju GasPedaala oko 30 minuta te se šalje korisniku ili prikazuje na internetskoj stranici GasPedaala koristeći se njezinim formatom.
Ukupan broj oglasa na internetskim stranicama na kojima GasPedaal obavlja pretragu doseže oko 300000.
GasPedaal svakodnevno provodi oko 100000 zahtjeva za pretragu na AutoTracku. Time se svakog dana pretražuje oko 80 % različitih kombinacija marki ili modela iz Autotrackove zbirke. Međutim, GasPedaal prilikom svake pretrage prikazuje samo malen dio sadržaja zbirke. Sadržaj podataka u pojedinom zahtjevu za pretragu određuje korisnik na temelju kriterija koje odabire u GasPedaalu.
Smatrajući da je Innoweb povrijedio njegovo pravo
sui generis
u vezi s bazama podataka, Wegener je podnio tužbu protiv Innoweba kojom je zahtijevao da se Innowebu naredi prekid takvih aktivnosti te je, u bitnome, uspio sa svojim zahtjevima u prvom stupnju.
Innoweb je podnio žalbu protiv te odluke pred Gerechtshof te ’s‑Gravenhage.
Zahtjev za prethodnu odluku zasnovan je na pretpostavci prema kojoj Wegenerova zbirka oglasa predstavlja bazu podataka koja zadovoljava uvjete potrebne za zaštitu koju predviđa članak 7. Direktive 96/9.
Nadalje, sud koji je postavio prethodno pitanje smatra da iz okolnosti glavnog predmeta ne proizlazi da riječ o izvlačenju cjelokupnog ili znatnog dijela Wegenerove baze podataka. Taj sud drži da ni ponavljano izvlačenje neznatnih dijelova sadržaja te baze podataka nema takav kumulativni učinak, pa shodno tome ne predstavlja povredu stavka 5. navedenog članka.
U takvim okolnostima Gerechtshof te ’s‑Gravenhage odlučio je prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća pitanja:
„1.
Treba li članak 7. stavak 1. Direktive [96/9] u ovom slučaju tumačiti na način da se treća osoba ponovno koristi (stavlja na raspolaganje) cjelokupnim ili znatnim dijelom, kvalitativno ili kvantitativno, sadržaja baze podataka stavljene na raspolaganje na internetskoj stranici (
online
), ako ta treća osoba
omogućuje
javnosti, pomoću namjenskog metapretraživača, u stvarnom vremenu pretraživati cjelokupan ili znatan dio sadržaja baze podataka, izvršavajući korisnikov zahtjev za pretragu u obliku „prevedenom” za pretraživač web‑stranice na kojoj je baza podataka ponuđena?
2.
Ako je odgovor na prethodno pitanje negativan, je li situacija drukčija ako treća osoba, nakon primitka rezultata zahtjeva, svakom korisniku šalje minimalan dio sadržaja baze podataka ili ga prikazuje u formatu svoje internetske stranice?
3.
Je li odgovor na [prvo i drugo] pitanje različit ako ta treća osoba stalno ponavlja te aktivnosti i pomoću svog pretraživača na dan obradi ukupno 100000 zahtjeva za pretragu u „prevedenom” obliku te ako različitim korisnicima stavlja na raspolaganje rezultate pretraga dobivenih na prethodno opisan način?
4.
Treba li članak 7. stavak 5. Direktive [96/9] tumačiti na način da nije dopušteno ponavljano
i
sustavno ponovno korištenje neznatnim dijelovima sadržaja baze podataka, što uključuje postupke koji su u suprotnosti s redovitim korištenjem tom bazom podataka ili koji neopravdano dovode u pitanje zakonite interese stvaratelja baze podataka, ili je za to dovoljno ponavljano
ili
sustavno ponovno korištenje?
5.
Ako je potrebno ponavljano i sustavno ponovno korištenje:
a)
koje je značenje pojma sustavno?
b)
je li ponovno korištenje sustavno ako se primjenjuje automatizirani sustav?
c)
je li relevantno to što je pritom primjenjivan namjenski metapretraživač na prethodno opisan način?
6.
Treba li članak 7. stavak 5. Direktive [96/9] tumačiti na način da se zabrana iz tog članka ne primjenjuje ako na svaki zahtjev za pretragu treća osoba ponavljano stavlja na raspolaganje pojedinačnim korisnicima svojeg metapretraživača samo neznatne dijelove sadržaja baze podataka?
7.
Ako je odgovor na prethodno pitanje pozitivan, vrijedi li isto ako ponavljano ponovno korištenje tim neznatnim dijelovima ima kumulativni učinak da je znatan dio sadržaja baze podataka stavljen na raspolaganje tim pojedinačnim korisnicima uzetima u cjelini?
8.
Treba li članak 7. stavak 5. Direktive [96/9] tumačiti na način da su, ako se radi o ponašanju koje nije odobreno i koje je takvo da je, zbog kumulativnog učinka ponovnog korištenja, cjelokupan sadržaj zaštićene baze podataka ili njegov znatan dio stavljen na raspolaganje javnosti, ispunjeni uvjeti [te odredbe] ili je potrebno tvrditi i dokazati da su ovi akti u suprotnosti s redovitim korištenjem bazom podataka ili neopravdano štete zakonitim interesima stvaratelja baze podataka?
9.
Treba li u slučaju prethodno opisanog ponašanja pretpostaviti da je nanesena ozbiljna šteta ulaganju osobe koja je izradila bazu podataka?”
Prethodna pitanja
Uvodno je potrebno istaknuti kako se prethodnim pitanjima želi u bitnome dobiti odgovor na pitanje obavlja li operater namjenskog metapretraživača poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku aktivnost iz članka 7. stavka 1. ili 5. Direktive 96/9, tako da se stvaratelj baze podataka koji ispunjava kriterije iz stavka 1. može suprotstaviti uključivanju baze u usluge namjenskog metapretraživača bez ikakve naknade.
Članak 7. stavak 1. Direktive 96/9, na čije se tumačenje odnose prva tri pitanja, omogućuje stvaratelju baze podataka zabranu ponovnog korištenja cjelokupnog ili znatnog dijela njezina sadržaja.
S druge strane, prema članku 7. stavku 5. navedene direktive, čije je tumačenje predmet četvrtog do devetog pitanja, nije dopušteno ponovno korištenje neznatnim dijelovima sadržaja zaštićene baze podataka ako je takva ponovna uporaba ponavljana i sustavna te podrazumijeva aktivnosti protivne redovitom korištenju te baze ili aktivnosti koje neopravdano dovode u pitanje zakonite interese proizvođača baze podataka.
Međutim, prema članku 7. stavku 1. Direktive 96/9, zaštita koja se pruža tim odredbama ograničena je na baze podataka koje udovoljavaju određenim kriterijima, odnosno da je došlo do kvalitativnog i/ili kvantitativnog znatnog ulaganja u postizanje, verifikaciju ili predstavljanje sadržaja baze podataka. Kao što proizlazi iz točke 16. ove presude, prethodna pitanja postavljena su pod polaznom pretpostavkom da zbirka oglasa o prodaji vozila iz glavnog postupka udovoljava tim uvjetima.
Prvo do trećeg pitanja
Sud koji je postavio prethodna pitanja svojim prvim, drugim i trećim pitanjem, koja treba ispitati zajedno, u biti pita treba li članak 7. stavak 1. Direktive 96/9 tumačiti na način da se operater namjenskog metapretraživača poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku ponovno koristi cjelokupnim ili znatnim dijelom sadržaja baze podataka obuhvaćene njegovom uslugom.
Kako bi se odgovorilo na to pitanje, bitno je na prvom mjestu podsjetiti na bitne karakteristike jednog takvog namjenskog pretraživača i njegovog funkcioniranja, koje proizlaze iz spisa dostavljenog Sudu i koje, nadalje, znatno razlikuju namjenski metapretraživač od pretraživača za opću uporabu baziranog na algoritmu, kao što su Google ili Yahoo.
S jedne strane, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi kako namjenski metapretraživač poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku nema vlastiti pretraživač za pregledavanje drugih internetskih stranica. Naprotiv, kako bi izvršio zahtjeve za pretragu, on se koristi pretraživačima onih baza podataka koje su pokrivene njegovim uslugama, kao što je navedeno u točki 9. ove presude. Naime, namjenski metapretraživač „u stvarnom vremenu” prevodi zahtjeve korisnika u te baze podataka na način da se pretražuju svi podaci u navedenim bazama podataka.
S druge strane, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi kako namjenski metapretraživač poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku u pogledu oblikovanja zahtjeva za pretragu i prikazivanja rezultata nudi prednosti slične onima iz samih baza podataka, uz istodobno omogućavanje pretraživanja više baza podataka jednim zahtjevom za pretragu, kao što je navedeno u točkama 9. i 10. ove presude. Naime, poput baze podataka, obrazac pretrage namjenskog pretraživača u kojem krajnji korisnik postavlja svoj zahtjev sadrži različita polja koja mu omogućuju izvršavanje ciljane pretrage na temelju nekoliko kriterija čije rezultate moraju ispuniti. Nadalje, rezultati su prikazani i preko baze podataka i preko namjenskog metapretraživača, prema određenim kriterijima rastućim ili padajućim redoslijedom, po izboru krajnjeg korisnika.
Na drugom mjestu, u vezi s aktivnošću operatera namjenskog metapretraživača poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, koju treba kategorizirati s obzirom na članak 7. stavak 1. Direktive 96/9, potrebno je podsjetiti da se prvo pitanje odnosi na operaterovo pružanje javnosti mogućnosti da „u stvarnom vremenu” pretražuje cjelokupan ili znatan sadržaj baze podataka na način da izvršavaju zahtjev za pretragu krajnjeg korisnika u obliku „prevedenom” za pretraživače baze podataka.
Ovaj opis relevantne aktivnosti navedenog operatera vodi računa o tome da se izvršavanje zahtjeva za pretragu podataka preko namjenskog metapretraživača, uključujući prikazivanje dobivenih rezultata krajnjem korisniku, odvija automatski, u skladu s načinom na koji je metapretraživač programiran, a bez intervencije operatera u ovom stadiju. U ovom stadiju aktivnost obavlja samo konačni korisnik koji postavlja zahtjev za pretragu.
Nasuprot tome, radnje koje stvarno izvršava operater namjenskog metapretraživača poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku odvijaju se prije aktivnosti krajnjih korisnika i izvršavanja zahtjeva za pretragu podataka. Naime, radi se o stavljanju na raspolaganje na internetu namjenskog metapretraživača namijenjenog prevođenju zahtjeva za pretragu krajnjih korisnika u format pretraživača baza podataka obuhvaćenih uslugom predmetnog metapretraživača.
Slijedom navedenog, na trećem mjestu potrebno je ispitati predstavljaju li te radnje aktivnost iz članka 7. stavka 1. Direktive 96/9, što pretpostavlja to da navedene radnje predstavljaju „ponovno korištenje” u smislu članka 7. stavka 2. točke (b) i da se odnose na cjelokupan ili znatan dio sadržaja baze podataka u pitanju.
U smislu članka 7. stavka 2. točke (b) Direktive 96/9 pojam „ponovnog korištenja” definiran je kao „svaki oblik stavljanja na raspolaganje javnosti cjelokupnog ili znatnog dijela sadržaja baze podataka distribucijom primjeraka, iznajmljivanjem,
on‑line
ili drugim oblicima prijenosa”. Međutim, pozivanje na znatan karakter ponovno korištenog dijela ne odnosi se na samu definiciju tog pojma (vidjeti presudu od 9. studenoga 2004., The British Horseracing Board i dr., C‑203/02, Zb.
,
str. I‑10415., t. 50.).
Budući da je pojam ponovnog korištenja upotrijebljen u stavcima 1. i 5. navedenog članka 7., isti treba tumačiti u općem kontekstu tog članka (vidjeti, u tom smislu, u vezi s pojmom „izvlačenja”, presudu od 9. listopada 2008., Directmedia Publishing,
C‑304/07, Zb., str. I‑7565., t. 28.
).
Izraz „svaki oblik stavljanja na raspolaganje javnosti” iz članka 7. stavka 2. točke (b) Direktive 96/9 upućuje na to da je zakonodavac Europske unije pojmu ponovnog korištenja dao široko značenje (vidjeti, u tom smislu, gore navedenu presudu The British Horseracing Board i dr., t. 51. kao i od 18. listopada 2012., Football Dataco i dr., C‑173/11, t. 20.).
Takvo široko tumačenje pojma ponovnog korištenja ojačano je ciljem kojem zakonodavac Europske unije teži stvaranjem prava
sui generis
(vidjeti, u tom smislu, u vezi s pojmom izvlačenja, gore navedenu presudu Directmedia Publishing, t. 32.).
Kako je Sud već presuđivao oslanjajući se na veći broj uvodnih izjava Direktive 96/9, a osobito na uvodne izjave 39., 42. i 48., taj je cilj poticanje izgradnje sustava pohranjivanja i obrade podataka kako bi se pridonijelo razvoju tržišta informacija u kontekstu koji karakterizira eksponencijalan rast količine godišnje proizvedenih i obrađenih informacija u svim područjima aktivnosti (vidjeti, posebno, gore navedenu presudu The British Horseracing Board i dr., t. 30. i 31., onu od 9. studenoga 2004., Fixtures Marketing,
C‑46/02, Zb., str. I‑10365., t. 33.
kao i onu od 1. ožujka 2012., Football Dataco i dr., C‑604/10, t. 34.).
U tom smislu, zaštitom
sui generis
prava koju pruža Direktiva 96/9 osobama koje su pokazale inicijativu i preuzele rizik ulaganja u obliku ljudskih, tehničkih i/ili financijskih sredstava radi stvaranja i funkcioniranja baze podataka želi se osigurati povrat njihove investicije na način da se ona zaštiti od neovlaštenog prisvajanja rezultata te investicije (vidjeti gore navedene presude The British Horseracing Board i dr., t. 32. i 46., Fixtures Marketing, t. 35. kao i Directmedia Publishing, t. 33.).
S obzirom na taj cilj, pojam „ponovnog korištenja” iz članka 7. Direktive 96/9 treba tumačiti tako da se odnosi na svaku aktivnost koja bez pristanka osobe koja je izradila bazu podataka čini dostupnima javnosti rezultate njezinih investicija, čime je se lišava prihoda koji bi joj omogućili da amortizira troškove te investicije (vidjeti gore navedenu presudu The British Horseracing Board i dr., t. 51.). Dakle, spomenuti pojam odnosi se na svaku neovlaštenu aktivnost stavljanja na raspolaganje javnosti sadržaja baze zaštićenih podataka ili znatnog dijela takvog sadržaja (vidjeti gore navedenu presudu The British Horseracing Board i dr., t. 67., onu od 5 ožujka 2009., Apis‑Hristovich, C‑545/07, Zb.
,
str. I‑1627., t. 49. kao i gore navedenu od 18. listopada 2012., Football Dataco i dr., t. 20.). Priroda i oblik postupka u tom smislu nisu relevantni. (gore navedena presuda od 18. listopada 2012., Football Dataco i dr., t. 20.).
Drugi dio definicije iz članka 7. stavka 2. točke (b) Direktive 96/9, odnosno „distribucijom primjeraka, iznajmljivanjem,
on‑line
ili drugim oblicima prijenosa”, a posebno dio „drugim oblicima prijenosa”, jednako tako dopušta široko tumačenje na osnovi cilja tog članka 7., navedenog u točkama 35. i 36. ove presude.
U pogledu aktivnosti operatera namjenskog metapretraživača poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku koja je relevantna u ovom predmetu, odnosno stavljanja na internet metapretraživača namijenjenog prevođenju zahtjeva za pretragu krajnjih korisnika u format pretraživača baza podataka obuhvaćenih uslugom predmetnog metapretraživača, potrebno je istaknuti kako se ta aktivnost ne ograničava na to da se korisniku prikažu one baze podataka koje daju informacije o određenoj temi.
Naime, cilj je aktivnosti omogućiti svim konačnim korisnicima sredstvo za pretraživanje svih podataka u nekoj zaštićenoj bazi podataka i tako omogućiti pristup cjelokupnom sadržaju te baze na način drukčiji od onoga koji je predvidio stvaratelj navedene baze, pri čemu se upotrebljava pretraživač baze i pružaju iste prednosti pri pretraživanju koje ima sama baza, kao što to proizlazi iz točaka 25. i 26. ove presude. Konačni korisnik prilikom pretraživanja podataka više se ne treba vratiti na internetsku stranicu odnosne baze podataka niti na njezinu početnu stranicu kao ni na obrazac pretrage kako bi konzultirao tu bazu jer njezin sadržaj može konzultirati „u stvarnom vremenu” preko internetske stranice namjenskog metapretraživača.
Navedena aktivnost operatera namjenskog metapretraživača poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku za stvaratelja baze podataka predstavlja rizik od gubitka prihoda, osobito onoga od oglašavanja na svojoj internetskoj stranici, te ga slijedom toga može lišiti prihoda koji bi mu omogućili da amortizira troškove investicije stvaranja i održavanja baze podataka.
Naime, budući da krajnji korisnik više ne mora ići na početnu stranicu i koristiti se obrascem pretrage baze podataka, moguće je da će stvaratelj te baze imati manje prihoda od oglašavanja na toj početnoj stranici ili na navedenom obrascu pretrage, osobito ako se pokaže da je operaterima koji želi objavljivati oglase
online
isplativije to učiniti na internetskoj stranici namjenskog metapretraživača nego na jednoj od baza podataka obuhvaćenih tim metapretraživačem.
Što se tiče, nadalje, baza podataka koje sadrže oglase, prodavatelji bi se mogli početi oglašavati samo u jednoj bazi s obzirom na mogućnost namjenskog metapretraživača da obavi simultane pretrage različitih baza podataka i prikaže duplikate, tako da bi baze podataka postale manje i zbog toga neprivlačnije.
Postojanje navedene opasnosti da će stavljanjem na internet namjenskog metapretraživača poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku odnosni stvaratelj baze podataka biti lišen prihoda nije isključeno činjenicom da je radi pristupa svim informacijama koje se odnose na rezultat dobiven iz neke baze podataka, odnosno, u predmetu glavnog postupka, na sve podatke o vozilu koje se pojavljuju u nekom oglasu načelno potrebno slijediti hiperpoveznicu na izvornu stranicu na kojoj je pronađen rezultat.
Naime, s jedne strane informacije koje prikazuje namjenski metapretraživač krajnjem korisniku u određenoj mjeri omogućavaju razvrstavanje dobivenih rezultata i zaključak da mu nije potrebno više informacija o određenom rezultatu. S druge strane, moguće je da krajnji korisnik pristupi detaljnijim informacijama o dobivenom rezultatu, a da ne slijedi poveznicu na odnosnu bazu podataka, u slučaju kada se takav rezultat nalazi u nekoliko baza podataka obuhvaćenih namjenskim metapretraživačem, s obzirom na to da taj metapretraživač takve duplikate prikazuje na način da ih grupira.
Naravno, zaštita koju pruža članak 7. Direktive 96/9 ne odnosi se na aktivnost konzultiranja baze podataka (vidjeti gore navedene presude The British Horseracing Board i dr., t. 54, kao i Directmedia Publishing, t. 51.). Tako, ako stvaratelj baze podataka učini njezin sadržaj dostupnim trećim osobama, čak i uz naplatu, njegovo
sui generis
pravo ne dopušta mu sprečavati navedene treće osobe da konzultiraju tu bazu podataka u svrhu informiranja (vidjeti gore navedene presude The British Horseracing Board i dr., t. 55. kao i Directmedia Publishing, t. 53.).
Međutim, potrebno je istaknuti kako aktivnost operatera namjenskih metapretraživača poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku ne predstavlja akt konzultiranja odnosne baze podataka. Naime, tog operatera uopće ne zanimaju podaci iz baze podataka, već on omogućuje krajnjim korisnicima poseban pristup toj bazi i njezinim podacima koji se razlikuje od načina koji je predvidio stvaratelj navedene baze, pri čemu omogućuje jednake prednosti prilikom pretraživanja. S druge strane, krajnji korisnik koji postavlja zahtjev za pretragu u namjenskom metapretraživaču je taj koji, pomoću tog metapretraživača, konzultira bazu podataka.
Nadalje, relevantna aktivnost operatera namjenskog metapretraživača poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, to jest stavljanje na internet tog metapretraživača, bliska je izradi parazitskog konkurentskog proizvoda iz uvodne izjave 42. Direktive 96/9, međutim bez kopiranja elemenata koji se pojavljuju u odnosnoj bazi podataka. Naime, uzimajući u obzir ponuđene mogućnosti pretrage, takav namjenski metapretraživač sličan je bazi podataka, pri čemu on, međutim, ne raspolaže podacima.
Za krajnjeg korisnika dovoljno je pristupiti internetskoj stranici namjenskog metapretraživača kako bi istodobno pristupio sadržaju svih baza podataka obuhvaćenih uslugama metapretraživača, s obzirom na to da se pretragom izvršenom pomoću navedenog metapretraživača dobiva isti popis rezultata poput onoga koji bi bila dobiven odvojenim pretragama u svakoj od tih baza podataka, koji je, međutim, prikazan u formatu internetske stranice namjenskog metapretraživača. Krajnji korisnik više ne treba pristupati internetskoj stranici baze podataka, osim ako među prikazanim rezultatima ne nađe neki oglas koji želi vidjeti detaljnije. Međutim, u tom je slučaju izravno usmjeren na sam oglas te je, zbog grupiranja duplikata, u potpunosti moguće da taj oglas konzultira u nekoj drugoj bazi.
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da operaterovo stavljanje na internet namjenskog metapretraživača poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku, koji je namijenjen tomu da krajnji korisnici ondje postavljaju zahtjeve za pretragu kako bi ti zahtjevi bili prevedeni u pretraživač zaštićene baze podataka, predstavlja „stavljanje na raspolaganje” sadržaja te baze podataka u smislu članka 7. stavka 2. točke (b) Direktive 96/9.
To stavljanje na raspolaganje namijenjeno je „javnosti” jer se takvim namjenskim metapretraživačem može koristiti bilo koja osoba te je on stoga namijenjen neodređenom broju osoba, neovisno o tome koliko se osoba njime doista koristi.
Sukladno tome, operater namjenskog metapretraživača poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku ponovno se koristi sadržajem baze podataka u smislu navedene odredbe.
Ovo ponovno korištenje odnosi se na znatan dio sadržaja odnosne baze podataka, ako ne i na cjelokupan sadržaj, s obzirom na to da namjenski metapretraživač poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku omogućuje istraživanje cjelokupnog sadržaja te baze podataka, poput zahtjeva za pretragu koji je izravno upućen u pretraživač navedene baze. U takvim je okolnostima bez važnosti broj stvarno dobivenih i prikazanih rezultata za svaki zahtjev za pretragu unesen u metapretraživač. Naime, kako je to istaknula Europska komisija, činjenica da se na temelju kriterija pretrage koje krajnji korisnik definira u stvarnosti konzultira i prikazuje samo jedan dio baze podataka ni na koji način ne mijenja činjenicu da je cijela baza podataka stavljena na raspolaganje tom krajnjem korisniku, kao što je to navedeno u točkama 39. i 40. ove presude.
Uzimajući u obzir sva prethodna razmatranja, na prva tri pitanja valja odgovoriti da članak 7. stavak 1. Direktive 96/9 treba tumačiti na način da se operater koji na internet stavlja namjenski metapretraživač poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku ponovno koristi cjelokupnim ili znatnim dijelom sadržaja baze podataka zaštićene tim člankom 7. ako taj namjenski metapretraživač:
—
konačnom korisniku stavlja na raspolaganje obrazac pretrage koji u bitnome ima iste funkcije kao i obrazac baze podataka;
—
„u stvarnom vremenu” prevodi zahtjeve krajnjih korisnika u pretraživače baze podataka, tako da se pretražuju svi podaci te baze podataka, i
—
krajnjem korisniku prikazuje dobivene rezultate koristeći se formatom svoje internetske stranice, grupirajući duplikate u jedan skup podataka, ali prema redoslijedu koji se temelji na kriterijima usporedivima s onima kojima se za predstavljanje rezultata koristi pretraživač odnosne baze podataka.
Četvrto do devetog pitanja
S obzirom na odgovore dane na prva tri pitanja, nije potrebno odgovarati na pitanja od četvrtog do devetog.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima glavnog postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi glavnog postupka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) odlučuje:

Članak 7. stavak 1. Direktive 96/9/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. ožujka 1996. o pravnoj zaštiti baza podataka treba tumačiti na način da se operater koji na internet stavlja namjenski metapretraživač poput onoga o kojem je riječ u glavnom postupku ponovno koristi cjelokupnim ili znatnim dijelom sadržaja baze podataka zaštićene tim člankom 7. ako taj namjenski metapretraživač:

—
konačnom korisniku stavlja na raspolaganje obrazac pretrage koji u bitnome ima iste funkcije kao i obrazac baze podataka;

—
„u stvarnom vremenu” prevodi zahtjeve krajnjih korisnika u pretraživače baze podataka, tako da se pretražuju svi podaci te baze podataka, i

—
krajnjem korisniku prikazuje dobivene rezultate koristeći se formatom svoje internetske stranice, grupirajući duplikate u jedan skup podataka, ali prema redoslijedu koji se temelji na kriterijima koji su usporedivi s onima kojima se koristi pretraživač odnosne baze podataka za predstavljanje rezultata.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: nizozemski