CELEX: 62013CJ0052
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Direktyva 2006/114/EB
Sąvokos „klaidinanti reklama“ ir „lyginamoji reklama“
Nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias klaidinanti reklama ir neteisėta lyginamoji reklama yra du atskiri neteisėti veiksmai

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/114/EB dėl klaidinančios ir lyginamosios reklamos (kodifikuota redakcija) (
OL L 376, p. 21
) išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Posteshop SpA – Divisione Franchising Kipoint
(toliau –
Posteshop
) ir
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
(Konkurencijos ir rinkos priežiūros tarnyba, toliau –
Autorità
) bei
Presidenza del Consiglio dei Ministri
(Ministrų tarybos prezidiumas) ginčą dėl sprendimo, kuriuo
Posteshop
pripažinta platinusia klaidinančią reklamą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyvos 2006/114 1, 3, 8 ir 16–18 konstatuojamosiose dalyse numatyta:
„(1)
1984 m. rugsėjo 10 d. Tarybos direktyva 84/450/EEB dėl klaidinančios ir lyginamosios reklamos [(
OL L 250, p. 17
)] buvo keletą kartų iš esmės keičiama <...>. Dėl aiškumo ir racionalumo minėta direktyva turėtų būti kodifikuota.
<…>
(3)
Klaidinanti ir neteisėta lyginamoji reklama gali iškreipti konkurenciją vidaus rinkoje.
<…>
(8)
Neklaidinanti lyginamoji reklama, kai lyginamos esminės, svarbios, patikrinamos ir tipinės savybės, gali būti teisėta priemone [priemonė] informuoti vartotojus apie naudą, kurią jie gali gauti. <…>
<…>
(16)
Asmenys ir [ar] organizacijos, kurie pagal nacionalinius teisės aktus laikomi turinčiais teisėtų interesų šiuo klausimu, turi turėti galimybių iškelti bylas [pateikti skundus] dėl klaidinančios ir neteisėtos lyginamosios reklamos teisme ar administracinėje institucijoje, kuri yra kompetentinga spręsti skundus ar pradėti atitinkamus teisinius procesus.
(17)
Teismai ar administracinės institucijos turėtų turėti įgaliojimus įsakyti [nurodyti] nutraukti klaidinančią ir neteisėtą lyginamąją reklamą arba pareikalauti jos nutraukimo. <…>
(18)
Savanoriška kontrolė, kurią vykdo savireguliacinės institucijos [savarankiškos organizacijos] siekdamos panaikinti klaidinančią ir neteisėtą lyginamąją reklamą, gali padėti išvengti būtinybės imtis administracinių ar teisminių veiksmų, ir todėl ją reikėtų skatinti.“
Pagal direktyvos 2006/114 1 straipsnį:
„Šia direktyva siekiama apsaugoti prekybininkus nuo klaidinančios reklamos ir jos nesąžiningų pasekmių bei nustatyti sąlygas, kuriomis lyginamoji reklama yra leistina.“
Šios direktyvos 2 straipsnyje nurodyta:
„Šioje direktyvoje:
a)
„reklama“ – tai su prekybos, verslo, amato ar profesijos vykdymu susijusios informacijos pateikimas [bet kokia forma] siekiant skatinti prekių ar paslaugų, įskaitant nekilnojamąjį turtą, teises ir pareigas, tiekimą;
b)
„klaidinanti reklama“ – tai bet kokia reklama, kuri savo pateikimu ar kitokiu būdu apgaudinėja [klaidina] ar gali apgauti [klaidinti] asmenis, kuriems ji skirta ir [ar] kuriuos ji pasiekia, ir kuri dėl savo apgaulingo [klaidinamo] pobūdžio gali daryti poveikį jų ekonominiam elgesiui ar kuri dėl tų pačių priežasčių kenkia ar gali pakenkti konkurentui;
c)
„lyginamoji reklama“ – bet kokia reklama, kuri aiškiai [tiesiogiai] ar netiesiogiai nurodo konkurentą arba konkurento siūlomas prekes ar paslaugas;
<…>“
Minėtos direktyvos 3 straipsnyje nurodyta, kad sprendžiant, ar reklama yra klaidinanti, atsižvelgiama į visus jos bruožus, ir jame išvardyti kai kurie šiuo atžvilgiu svarbūs bruožai.
Šios direktyvos 4 straipsnyje numatytos sąlygos, kurioms esant lyginamoji reklama laikoma leistina.
Pagal direktyvos 2006/114 5 straipsnį:
„1.   Siekdamos apsaugoti prekybininkų ir konkurentų interesus, valstybės narės užtikrina pakankamas ir veiksmingas priemones kovoti su klaidinančia reklama bei užtikrinti nuostatų dėl lyginamosios reklamos laikymąsi.
<…>
3.   Pagal 1 ir 2 dalyse nurodytas nuostatas valstybės narės teismams ir administracinėms institucijoms suteikia įgaliojimus, kurie tais atvejais, kai jie mano, kad tokios priemonės, atsižvelgiant į visus interesus ir ypač į viešąjį interesą, yra būtinos, juos įgalintų:
a)
įsakyti [nurodyti] nutraukti klaidinančią reklamą ar neteisėtą lyginamąją reklamą arba pradėti atitinkamą teisinę procedūrą tokiam įsakymui gauti [nurodymui priimti];
arba
b)
jei klaidinanti reklama ar neteisėta lyginamoji reklama dar nepaskelbta, bet ją rengiamasi greitai skelbti, įsakyti uždrausti [uždrausti] tokį skelbimą arba pradėti atitinkamą teisinį procesą, kad toks įsakymas [nurodymas] uždrausti skelbimą būtų priimtas.
<…>
4.   Be to, siekiant panaikinti ilgalaikius klaidinančios reklamos ar neteisėtos lyginamosios reklamos, kurią galutiniu sprendimu įsakyta [nurodyta] nutraukti, padarinius, valstybės narės teismams ir administracinėms institucijoms gali suteikti įgaliojimus:
a)
reikalauti, kad visas toks sprendimas ar jo dalis būtų paskelbta tokia forma, kuri, jų manymu, yra tinkamiausia;
b)
papildomai reikalauti paskelbti ištaisymo pareiškimą.
<…>“
Šios direktyvos 6 straipsnyje nustatyta:
„Ši direktyva palieka valstybių narių skatinamą savireguliacinių institucijų [savarankiškų organizacijų] galimybę savanoriškai kontroliuoti klaidinančią ar lyginamąją reklamą <…>.“
Remiantis Direktyvos 2006/114 8 straipsnio 1 dalimi:
„Ši direktyva neužkerta kelio valstybėms narėms palikti galioti ar priimti nuostatas siekiant užtikrinti dar didesnę prekybininkų ir konkurentų apsaugą nuo klaidinančios reklamos.
1 pastraipa netaikoma lyginamojoje reklamoje naudojamam palyginimui.“
Italijos teisė
2007 m. rugpjūčio 2 d. Įstatyminio dekreto Nr. 145 dėl Direktyvos 2005/29/EB, kuria iš dalies pakeista Direktyva 84/450/EEB dėl klaidinančios reklamos, 14 straipsnio įgyvendinimo (GURI, Nr. 207, 2007 m. rugsėjo 6 d., toliau – Įstatyminis dekretas Nr. 145/2007) 1 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Šio įstatyminio dekreto nuostatomis siekiama apsaugoti prekybininkus nuo klaidinančios reklamos ir jos nesąžiningų pasekmių ir nustatyti sąlygas, kuriomis lyginamoji reklama laikoma teisėta.“
Šio dekreto 3 straipsnyje apibrėžti kriterijai, pagal kuriuos galima įvertinti klaidinamą reklamos pobūdį. Jo 4 straipsnyje išvardytos sąlygos, kurioms esant lyginamoji reklama laikoma teisėta.
Remiantis minėto įstatyminio dekreto 8 straipsnio 8 ir 9 dalimis:
„8.   Kai [
Autorità
] mano, kad reklama yra klaidinanti arba lyginamosios reklamos teiginys yra neteisėtas, ji uždraudžia skleisti reklamą, jeigu reklama dar nebuvo viešai paskelbta, arba uždraudžia tolesnį jos platinimą, jeigu ji buvo paskelbta. Tokiame sprendime taip pat gali būti numatyta prekybininko pareiga savo sąskaita paskelbti sprendimą arba jo ištrauką ir prireikus specialų ištaisomąjį pareiškimą, leidžiantį išvengti tolesnių klaidinančios reklamos arba neteisėto lyginamosios reklamos teiginio padarinių.
9.   Be draudimo skleisti reklamą, [
Autorità
] taip pat sprendžia dėl administracinės piniginės sankcijos skyrimo, kurios dydis yra nuo 5000 iki 500000 [eurų], nelygu pažeidimo sunkumo laipsnis ir trukmė. Tais atvejais, kai reklama gali kelti grėsmę sveikatai ar saugumui arba tiesiogiai ar netiesiogiai paveikti mažamečius arba paauglius, bauda negali būti mažesnė nei 50000 [eurų].“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad 2010 m. kovo 30 d. sprendimu
Autorità
pripažino
Posteshop
skleistą reklamą, kuria reklamuotas jos franšizės tinklas
Kipoint
, klaidinančia reklama, kaip tai suprantama pagal Įstatyminio dekreto Nr.°145/2007 1 ir 3 straipsnius. Todėl tuo pačiu sprendimu ji uždraudė toliau skleisti šią reklamą ir skyrė
Posteshop
100000 eurų baudą.
Šį sprendimą
Posteshop
apskundė
Tribunale amministrativo regionale per il Lazio
(Lacijaus regiono administracinis teismas). Šis teismas atmetė skundą kaip nepagrįstą, konstatuodamas, be kita ko, kad iš Direktyvos 2006/114 1 straipsnio ir 5 straipsnio 3 dalies a ir b punktų bei 4 dalies aiškiai matyti, jog šioje direktyvoje įtvirtinta apsaugos sistema taikoma ne tik tiems atvejams, kai reklamą sudaro ir klaidinančios, ir neteisėtos lyginamosios reklamos elementai.
Minėtą teismo sprendimą
Posteshop
apeliacine tvarka apskundė teismui, kuris vėliau pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą. Jame
Posteshop
visų pirma pabrėžia, kad Direktyva 2006/114, kaip matyti iš jos 3 konstatuojamosios dalies ir 5 straipsnio, siekiama bausti tik už tokius veiksmus, kurie tuo pačiu metu yra ir klaidinanti reklama, ir neteisėta lyginamoji reklama, ir kad būtent taip reikia aiškinti ir Įstatyminį dekretą Nr. 145/2007. Todėl jos negalima kaltinti pažeidus šias normas.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad
Tribunale amministrativo regionale per il Lazio
pateiktas aiškinimas įtikinamiausias. Tačiau, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone,
Posteshop
pozicija, pagal kurią klaidinamasis pobūdis, kiek tai susiję su prekybininkų apsauga, yra tik lyginamosios reklamos neteisėtumo sąlyga, nėra visiškai nepagrįsta, nes ji grindžiama Direktyvos 2006/114 3, 8 ir 16–18 konstatuojamosiomis dalimis, kuriose nurodyta „klaidinanti reklama ir neteisėta lyginamoji reklama“.
Šiomis aplinkybėmis
Consiglio di Stato
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar direktyvą [2006/114] reikia aiškinti taip, kad, kiek tai susiję su prekybininkų apsauga, ja reglamentuojama reklama, kuri tuo pačiu metu yra ir klaidinanti, ir neteisėta lyginamoji, ar taip, kad ja reglamentuojami du atskiri ir savarankišką reikšmę turinys neteisėti veiksmai, kuriuos atitinkamai sudaro klaidinanti reklama ir neteisėta lyginamoji reklama?“
Dėl prejudicinio klausimo
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyvą 2006/114 reikia aiškinti taip, kad, kiek tai susiję su prekybininkų apsauga, klaidinanti reklama ir neteisėta lyginamoji reklama šioje direktyvoje reglamentuojamos kaip du savarankiški pažeidimai ir kad, siekiant uždrausti klaidinančią reklamą ir už ją nubausti, nebūtina, kad ji būtų kartu ir neteisėta lyginamoji reklama.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad, viena vertus, kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Direktyvos 2006/114 3 ir 16–18 konstatuojamosiose dalyse versijoje italų kalba vartojama formuluotė „pubblicità ingannevole ed illegittimamente comparativa“ (klaidinanti ir neteisėta lyginamoji reklama), iš ko būtų galima suprasti, kad jose numatyta reklama, kuri kartu yra ir klaidinanti, ir neteisėta lyginamoji. Kita vertus, minėtoje 3 konstatuojamojoje dalyje būtent versijoje prancūzų kalba vartojama formuluotė „publicité trompeuse et <…> publicité comparative illicite“ (klaidinanti reklama ir neteisėta lyginamoji reklama), o minėtose 16–18 konstatuojamosiose dalyse – „publicité trompeuse ou <…> publicité comparative illicite“ (klaidinanti reklama ar neteisėta lyginamoji reklama), iš ko galima suprasti priešingai, kad kalbama apie dviejų skirtingų rūšių reklamą.
Vis dėlto pagal nusistovėjusią teismo praktiką aiškinant Sąjungos teisės nuostatas negalima remtis tik vienoje iš kalbinių versijų pavartota šių nuostatų formuluote. Esant įvairių kalbinių Sąjungos teisės teksto versijų neatitikimų, atitinkama nuostata turi būti aiškinama atsižvelgiant į reglamentavimo, kurio dalis ji yra, bendrą struktūrą ir tikslą (žr. 1998 m. lapkričio 12 d. Sprendimo
Institute of the Motor Industry
,
C-149/97, Rink. p. I-7053
, 16 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir 2013 m. spalio 24 d. Sprendimo
Drozdovs
, C‑277/12, 39 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Pirma, nagrinėjamu atveju primintina, kad Direktyva 2006/114, kaip numatyta jos 1 straipsnyje, siekiama dvejopo tikslo – apsaugoti prekybininkus nuo klaidinančios reklamos ir jos nesąžiningų pasekmių ir nustatyti sąlygas, kada lyginamoji reklama laikoma leistina.
Antra, konstatuotina, kad sąvokų „klaidinanti reklama“ ir „lyginamoji reklama“ apibrėžtys yra atskiros, jos įtvirtintos atitinkamai Direktyvos 2006/114 2 straipsnio b ir c punktuose.
Trečia, iš šios direktyvos 5 straipsnio 3 dalies a ir b punktų ir 6 straipsnio matyti, kad turi būti galimybė dėl bet kokios klaidinančios reklamos ar bet kokios neteisėtos lyginamosios reklamos teikti skundą valstybių narių teismams arba kompetentingoms administracinėms institucijoms, kad šie teismai arba institucijos turi turėti įgaliojimus imtis priemonių, kuriomis nurodoma nutraukti klaidinančią reklamą ar neteisėtą lyginamąją reklamą arba uždrausti jas skleisti ir kad valstybės narės gali skatinti savanorišką kontrolę, siekdamos panaikinti klaidinančią reklamą ar neteisėtą lyginamąją reklamą. Taigi, skirtingai nei direktyvos 16–18 konstatuojamosiose dalyse versijoje italų kalba, jungtuko „arba“ vartojimas visose kitose šių straipsnių kalbinėse versijose suponuoja galimybę imtis tokių priemonių arba dėl klaidinančios reklamos, arba dėl neteisėtos lyginamosios reklamos, nereikalaujant abiejų šių aplinkybių buvimo tuo pat metu, kad būtų galima konstatuoti pažeidimą.
Ketvirta, iš Direktyvos 2006/114 aiškiai matyti, kad nuostatomis, kuriomis reglamentuojama klaidinanti reklama, ir nuostatomis, kuriomis reglamentuojama lyginamoji reklama, siekiama skirtingų tikslų. Šios direktyvos 3 straipsnyje numatyti minimalūs kriterijai ir tikslai, pagal kuriuos nustatoma, ar reklama yra klaidinanti, taigi ir neteisėta, o šios direktyvos 4 straipsnyje išvardytos kumuliacinės sąlygos, kurias lyginamoji reklama turi atitikti, kad galėtų būti laikoma teisėta (pagal analogiją žr. 2009 m. birželio 18 d. Sprendimo
L’Oréal ir kt.
,
C-487/07, Rink. p. I-5185
, 67 punktą ir 2010 m. lapkričio 18 d. Sprendimo
Lidl
,
C-159/09, Rink. p. I-11761
, 16 punktą), be to, Direktyvos 2006/114 8 konstatuojamojoje dalyje primenama, kad lyginamoji reklama gali būti teisėta priemonė informuoti vartotojus apie naudą, kurią jie gali gauti.
Iš šių elementų išplaukia, kad šioje direktyvoje klaidinanti reklama ir neteisėta lyginamoji reklama kiekviena atskirai sudaro savarankišką pažeidimą.
Tokį aiškinimą patvirtina klaidinančią reklamą ir lyginamąją reklamą reglamentuojančių Sąjungos aktų raidos analizė. Pradinė Direktyvos 84/450 redakcija reglamentavo tik klaidinančią reklamą. Lyginamosios reklamos reglamentavimas į ją įtrauktas 1997 m. spalio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/55/EB, iš dalies keičiančia Direktyvą 84/450/EEB dėl klaidinančios reklamos, kad būtų įtraukta lyginamoji reklama (
OL L 290, p. 18
, 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 3 t. p. 365). Direktyvos 97/55 tikslas, kaip nurodyta jos 18 konstatuojamojoje dalyje, buvo nustatyti sąlygas, kuriomis lyginamoji reklama būtų leistina. Tačiau šia direktyva niekaip nebuvo pakeistos Direktyvos 84/450 nuostatos dėl klaidinančios reklamos. Vėliau 2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2005/29/EB dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičiančioje Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 („Nesąžiningos komercinės veiklos direktyva“) (
OL L 149, p. 22
), Direktyvos 84/450 taikymo sritis apribota prekybininkų apsauga. Galiausiai pastaroji direktyva buvo kodifikuota Direktyva 2006/114. Iš to išplaukia, kad priimdamas direktyvas 97/55 ir 2006/114 Sąjungos teisės aktų leidėjas nesiekė pakeisti klaidinančios reklamos reglamentavimo, numatyto Direktyvoje 84/450, išskyrus jos taikymo srities apribojimą.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, jog Direktyva 2006/114 aiškintina taip, kad, kiek tai susiję su prekybininkų apsauga, klaidinanti reklama ir neteisėta lyginamoji reklama šioje direktyvoje reglamentuojamos kaip du savarankiški pažeidimai, o siekiant uždrausti klaidinančią reklamą ir už ją nubausti, nebūtina, kad ji tuo pačiu metu būtų ir neteisėta lyginamoji reklama.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:

2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2006/114/EEB dėl klaidinančios ir lyginamosios reklamos reikia aiškinti taip, kad, kiek tai susiję su prekybininkų apsauga, klaidinanti reklama ir neteisėta lyginamoji reklama šioje direktyvoje reglamentuojamos kaip du savarankiški pažeidimai, o siekiant uždrausti klaidinančią reklamą ir už ją nubausti, nebūtina, kad ji tuo pačiu metu būtų ir neteisėta lyginamoji reklama.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.