CELEX: 62012CJ0100
Publiskā iepirkuma līgumi
Direktīva 89/665/EEK
Pārsūdzība publiskā iepirkuma līgumu jomā
Prasība, ko par lēmumu piešķirt līguma slēgšanas tiesības cēlis pretendents, kura piedāvājums nav ticis izraudzīts
Prasība, kas pamatota ar to, ka izvēlētais piedāvājums nav atbildis līguma tehniskajām specifikācijām
Izraudzītā pretendenta celta pretprasība, kas pamatota ar noteiktu līguma tehnisko specifikāciju neievērošanu šo iepriekš minēto prasību cēlušā pretendenta iesniegtajā piedāvājumā
Divi piedāvājumi, neviens no kuriem neatbilst līguma tehniskajām specifikācijām
Valsts judikatūra, kas paredz vispirms izskatīt pretprasību un, ja tā ir pamatota, atzīt pamatprasību par nepieņemamu, neizvērtējot to pēc būtības
Saderība ar Savienības tiesībām

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvu 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (
OV L 395, 33. lpp.
), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. decembra Direktīvu 2007/66/EK (
OV L 335, 31. lpp.
; turpmāk tekstā – “Direktīva 89/665”).
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
Fastweb SpA
(turpmāk tekstā – “
Fastweb
”) un
Azienda Sanitaria Locale di Alessandria
(Aleksandrijas vietējā veselības aizsardzības pārvaldības iestāde), kā arī
Telecom Italia SpA
(turpmāk tekstā – “
Telecom Italia
”) un tās meitasuzņēmumu
Path-Net SpA
(turpmāk tekstā – “
Path-Net
”) par publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu šim meitasuzņēmumam.
Atbilstošās tiesību normas
Direktīvas 89/665 preambulas otrajā un trešajā apsvērumā ir noteikts:
“tā kā pašreizējie pasākumi, kas nodrošina [publiskā iepirkuma jomā pieņemto direktīvu efektīvu] piemērošanu, gan valstīs, gan Kopienā ne vienmēr ir pietiekami, lai nodrošinātu atbilstību attiecīgiem Kopienas noteikumiem, īpaši stadijā, kad pārkāpumus var izlabot;
tā kā Kopienas mēroga konkurence valsts pasūtījumu jomā rada vajadzību būtiski palielināt caurskatāmības un vienlīdzības garantijas; tā kā, lai to reāli panāktu, ir jābūt pieejamiem efektīviem un operatīviem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, ja ir pārkāpti Kopienas tiesību akti valsts pasūtījuma jomā vai valstu noteikumi, kas īsteno šos tiesību aktus”.
Direktīvas 2007/66 preambulas 3. apsvērumā ir teikts:
“[p]ārskatāmības un nediskriminācijas garantijas, ko cenšas panākt [tostarp ar Direktīvu 89/665], būtu jāstiprina, lai nodrošinātu, ka visa Kopiena gūst labumu no pozitīvās ietekmes, ko sniedz publiskā iepirkuma noteikumu modernizācija un vienkāršošana, kas īstenota [tostarp] ar [Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (
OV L 134, 114. lpp.
). [..]”
Saskaņā ar Direktīvas 89/665 1. pantu ar nosaukumu “Darbības joma un pārskatīšanas procedūru pieejamība”:
“1.   Šo direktīvu piemēro līgumiem, kas minēti [Direktīvā 2004/18], izņemot gadījumus, kad šādi līgumi ir izslēgti no minētās direktīvas piemērošanas jomas saskaņā ar tās 10. līdz 18. pantu.
Šīs direktīvas nozīmē līgumi ietver piegādes, būvdarbu un pakalpojumu līgumus, pamatnolīgumus un dinamiskas iepirkumu sistēmas.
Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka attiecībā uz līgumiem, uz ko attiecas Direktīva [2004/18], līgumslēdzēju iestāžu lēmumus var efektīvi un, jo īpaši, iespējami ātri pārskatīt saskaņā ar šīs direktīvas 2. līdz 2.f pantā izklāstītajiem nosacījumiem, pamatojoties uz to, ka ar šādiem lēmumiem ir pārkāpti Kopienas tiesību akti publiskā iepirkuma jomā vai attiecīgās valsts noteikumi, ar ko transponē minētos tiesību aktus.
[..]
3.   Dalībvalstis nodrošina to, ka saskaņā ar sīki izstrādātiem noteikumiem, ko dalībvalstis var pieņemt, pārskatīšanas procedūras ir pieejamas vismaz ikvienai personai, kura ir vai ir bijusi ieinteresēta iegūt konkrēta līguma slēgšanas tiesības un kurai ar varbūtējo pārkāpumu ir vai var tikt nodarīts kaitējums.
[..]”
Saskaņā ar šīs direktīvas 2. panta 1. punktu:
“Dalībvalstis nodrošina to, ka pasākumos attiecībā uz 1. pantā paredzētajām pārskatīšanas procedūrām ir noteikts pilnvarojums:
[..]
b)
vai nu atcelt nelikumīgi pieņemtus lēmumus, vai nodrošināt to atcelšanu [..]
[..].”
Direktīvas 2004/18 preambulas 2. apsvērums ir formulēts šādi:
“Piešķirot tādu līgumu slēgšanas tiesības, ko dalībvalstīs noslēdz valsts, reģionālo vai vietējo varas iestāžu un citu publisko tiesību subjektu uzdevumā, jāievēro [LESD] paredzētie principi, konkrēti brīva preču aprite, brīva uzņēmējdarbības veikšana un brīva pakalpojumu aprite, kā arī no tiem izrietošie principi, piemēram, vienādas iespējas, nediskriminēšana, savstarpēja atzīšana, proporcionalitāte un pārredzamība. Tomēr attiecībā uz valsts līgumiem, kuru summa pārsniedz kādu noteiktu vērtību, ieteicams izstrādāt tādus noteikumus šo līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanai paredzēto valsts procedūru koordinēšanai Kopienas līmenī, kuru pamatā ir minētie principi, un tas vajadzīgs, lai nodrošinātu līgumu efektivitāti un garantētu valsts iepirkuma atklātību konkurencei. Tādēļ šie koordinēšanas noteikumi jāskaidro gan saskaņā ar iepriekšminētajiem noteikumiem un principiem, gan saskaņā ar pārējiem Līguma noteikumiem.”
Saskaņā ar šīs direktīvas 2. pantu:
“Līgumslēdzējas iestādes pret visiem komersantiem izturas vienādi un nediskriminējoši un rīkojas pārredzami.”
Minētās direktīvas 32. pantā ir noteikts:
“[..]
2.   Visos pamatnolīguma slēgšanas posmos līdz pat līguma slēgšanas tiesību piešķiršanai, ko veic saskaņā ar minēto pamatnolīgumu, līgumslēdzējas iestādes ievēro reglamentu, kas minēts šajā direktīvā. [..]
Līguma slēgšanas tiesības pamatnolīguma satvarā piešķir saskaņā ar 3. un 4. punktā paredzēto procedūru. [..]
[..]
4.   [..]
To līgumu slēgšanas tiesības, kuru pamatā ir ar vairākiem komersantiem noslēgts pamatnolīgums, var piešķirt kādā no šādiem veidiem:
[..]
—
ja pamatnolīgumā nav paredzēti visi noteikumi un ja puses atkal konkurē ar tiem pašiem vai, vajadzības gadījumā, precizētiem noteikumiem, vai, attiecīgā gadījumā, citiem noteikumiem, kas minēti pamatnolīguma specifikācijās, saskaņā ar šādu procedūru:
a)
par katru līgumu, kura slēgšanas tiesības paredzēts piešķirt, līgumslēdzējas iestādes rakstveidā apspriežas ar komersantiem, kas spēj izpildīt līgumu;
[..]
d)
līgumslēdzējas iestādes katra atsevišķa līguma slēgšanas tiesības piešķir tam pretendentam, kas iesniedzis visizdevīgāko piedāvājumu, vērtējot pēc pamatnolīguma specifikācijās paredzētajiem piešķiršanas kritērijiem.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
Saskaņā ar 2005. gada 7. marta Leģislatīvo dekrētu Nr. 82 par digitālās pārvaldības kodeksu (
decreto legislativo 7 marzo 2005, n. 82 codice dell’amministrazione digitale
; 2005. gada 16. maija
GURI
Nr. 112 kārtējais pielikums)
Centro Nazionale per l’Informatica nella Pubblica Amministrazione
(
CNIPA
) (Valsts publiskās administrācijas informātikas centrs) ir tiesīgs noslēgt pamatlīgumus ar tā atlasītiem saimnieciskās darbības subjektiem. Valsts pārvaldes sistēmā neietilpstošas iestādes var piešķirt līgumu slēgšanas tiesības, pamatojoties uz šiem pamatlīgumiem un ievērojot to pašu vajadzības.
CNIPA
noslēdza šādu pamatlīgumu tostarp ar
Fastweb
un
Telecom Italia
. 2010. gada 18. jūnijā
Azienda Sanitaria Locale di Alessandria
, pamatojoties uz iepirkuma procedūras specifikācijām, uzaicināja šīs sabiedrības iesniegt piedāvājumu saistībā ar tās “datu pārraides un telefonijas līniju”. Ar 2010. gada 15. septembra lēmumu tā izvēlējās
Telecom Italia
iesniegto piedāvājumu un tā paša mēneša 27. datumā noslēdza līgumu ar tās meitasuzņēmumu
Path-Net
.
Fastweb
lēmumu par šī līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu pārsūdzēja
Tribunale amministrativo regionale per il Piemonte
(Pjemontas reģionālā Administratīvā tiesa), un
Telecom Italia
un
Path-Net
iestājās šajā lietā un cēla pretprasību. To vienīgais konkurents ir apstrīdējis abu šo saimnieciskās darbības subjektu iesniegto piedāvājumu atbilstību noteiktu iepirkuma procedūras specifikācijās ietvertu tehnisko specifikāciju neievērošanas dēļ.
Abu šo sabiedrību iesniegto piedāvājumu atbilstības iepirkuma procedūras specifikācijām pārbaudē, ko uzdeva veikt iesniedzējtiesa, tika secināts, ka neviens no šiem piedāvājumiem neatbilda visām tajās noteiktajām tehniskajām specifikācijām. Šī tiesa uzskata, ka, ņemot vērā šo secinājumu, loģiski būtu apmierināt abas prasības un tādējādi atcelt pamatlietā izvērtējamo līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, jo neviens no pretendentiem nav iesniedzis tādu piedāvājumu, kas pamatotu līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu. Prasītāja pamatlietā būtu ieinteresēta šādā risinājumā, jo līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras atsākšana tai sniegtu jaunu iespēju iegūt līguma slēgšanas tiesības.
Šī tiesa tomēr ir norādījusi, ka 2011. gada 7. aprīļa lēmumā, kas ir ticis pieņemts tiesas plēnumā,
Consiglio di Stato
(Valsts padome) attiecībā uz pārsūdzību publiskā iepirkuma jomā ir noteikusi tiesību principu, saskaņā ar kuru pretprasība, ar kuru tiek apstrīdētas šādu pārsūdzību ierosinājušā lietas dalībnieka tiesības celt prasību, pamatojoties uz to, ka tas prettiesiski ir ticis pielaists pie dalības strīdīgajā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, ir jāizskata pirms pamatprasības izskatīšanas pat tad, ja šim lietas dalībniekam ir materiāltiesiska interese pilnībā atsākt līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, un neatkarīgi no tajā piedalījušos konkurentu skaita, iebildumu, kas ir izvirzīti pretprasības pamatojumam, veida un attiecīgās administrācijas vajadzībām.
Consiglio di Stato
būtībā uzskata, ka tikai tā persona, kura ir likumīgi piedalījusies līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, ir tiesīga celt prasību par lēmumu piešķirt attiecīgā līguma slēgšanas tiesības. Šīs tiesas ieskatā secinājumam par to, ka lietas dalībnieka, kurš ir cēlis prasību par šo lēmumu, pielaišana pie dalības šajā procedūrā ir bijusi prettiesiska, ir atpakaļejoša iedarbība un šī lietas dalībnieka galīga izslēgšana no publiskā iepirkuma procedūras nozīmētu, ka minētais lietas dalībnieks atrodas tādā situācijā, kas liedz tam apstrīdēt šīs procedūras iznākumu.
Saskaņā ar šo
Consiglio di Stato
judikatūru praktiskā interese panākt līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras atkārtotu uzsākšanu, uz ko ir norādījis lietas dalībnieks, kurš ir cēlis prasību par lēmumu piešķirt publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības, nenozīmē, ka šim lietas dalībniekam ir tāds tiesiskais stāvoklis, kas radītu tam tiesības celt prasību. Būtībā šāda veida interese neatšķiras no jebkura cita attiecīgajā nozarē strādājoša saimnieciskās darbības subjekta, kurš vēlētos piedalīties nākotnē iespējamajā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, intereses. Līdz ar to pretprasība, ar kuru tiek apstrīdētas šādu prasību cēlušā lietas dalībnieka tiesības celt prasību, vienmēr ir jāizskata vispirms, pat tad, ja ir bijuši tikai divi pretendenti, proti, pretendents, kura piedāvājums netika izraudzīts un kurš ir pamatprasības iesniedzējs, un izraudzītais pretendents, kurš ir pretprasības iesniedzējs.
Iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai minētā judikatūra, it īpaši tiktāl, ciktāl tajā bez jebkādiem nosacījumiem ir apstiprināta pretprasības prioritāte pār pamatprasību, atbilst vienlīdzības, nediskriminācijas, brīvas konkurences un efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principiem, kas ir ņemti vērā Direktīvas 89/665 1. panta 1. punktā un 2. panta 1. punkta b) apakšpunktā. Saskaņā ar šo judikatūru iepriekšēja – un, iespējams, arī izslēdzoša – pretprasības izskatīšana var piešķirt izraudzītajam pretendentam nepamatotu priekšrocību salīdzinājumā ar visiem pārējiem saimnieciskās darbības subjektiem, kuri ir piedalījušies līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, ja izrādītos, ka līguma slēgšanas tiesības tam ir tikušas piešķirtas prettiesiski.
Pamatojoties uz šiem apsvērumiem,
Tribunale amministrativo regionale per il Piemonte
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai pušu vienlīdzīgas attieksmes, nediskriminācijas un konkurences aizsardzības publiskā iepirkuma procedūrās principi, kuri ir paredzēti [Direktīvā 89/665], pieļauj tādu tiesisko regulējumu, kāds šobrīd izriet no
Consiglio di Stato
plēnuma 2011. gada [7. aprīļa] Lēmuma Nr. 4, atbilstoši kuram tādas pretprasības, kuras mērķis, apstrīdot pamatprasības iesniedzēja pielaišanu dalībai līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, ir apstrīdēt tā tiesības celt prasību, izskatīšana vienmēr ir jāveic pirms pamatprasības izskatīšanas un tai ir prejudiciāla iedarbība attiecībā pret pamatprasības izskatīšanu, tostarp arī tad, ja pamatprasības iesniedzējam ir materiāltiesiska interese panākt visas atlases procedūras atkārtotu uzsākšanu un neraugoties uz konkurentu, kuri ir piedalījušies šajā procedūrā, skaitu, un it īpaši tad, ja uz līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu ir bijuši vairs tikai divi pretendenti (proti, pamatprasības iesniedzējs un pretprasības iesniedzējs, kurš ir arī līguma slēgšanas tiesību ieguvējs), katrs no kuriem vēlas panākt otra pretendenta izslēgšanu, pamatojoties uz to, ka tā iesniegtajā piedāvājumā nav ievērotas obligātās piedāvājuma atzīšanai par atbilstīgu noteiktās prasības?”
Par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību
Telecom Italia
un
Path-Net
, kā arī Itālijas valdība vairāku iemeslu dēļ apstrīd lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību. Tomēr šajā ziņā izvirzītās četras iebildes par nepieņemamību nevar tikt apmierinātas.
Pirmkārt, šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir saistīts ar situāciju, kas pilnībā atbilst LESD 267. panta nosacījumiem. Saskaņā ar šā panta pirmo un otro daļu dalībvalsts tiesa var lūgt Tiesai izskatīt jebkuru jautājumu, kas ir saistīts ar Līgumu un atvasināto tiesību aktu interpretāciju, ja tā uzskata, ka ir vajadzīgs nolēmums par šo jautājumu, lai attiecīgā tiesa varētu taisīt spriedumu tās izskatāmajā lietā. Šajā gadījumā no lēmuma par prejudiciāla jautājuma uzdošanu izriet, ka
Tribunale amministrativo regionale per il Piemonte
vēlas noskaidrot, kāda ir Direktīvas 89/665 radītā ietekme pamatlietā pastāvošajos procesuālajos un faktiskajos apstākļos, un uzskata, ka šajā lietā var pastāvēt divas iespējamās atbildes ar atšķirīgiem risinājumiem.
Otrkārt, lēmumā par prejudiciāla jautājuma uzdošanu ir ietverts pietiekams atbilstošo valsts tiesību normu izklāsts, ciktāl tajā ir aprakstīta un izskaidrota
Consiglio di Stato
judikatūra, kuras pamatā ir tās sniegtā visu atbilstošo valsts tiesību noteikumu un procesuālo principu, kas ir piemērojami tādā situācijā kā pamatlietā, interpretācija, kā arī sekas, kas iesniedzējtiesas ieskatā no tā izriet attiecībā uz pretendenta, kura piedāvājums netika izraudzīts, celtās pamatprasības pieņemamību.
Treškārt, kaut arī iesniedzējtiesa nav norādījusi konkrētu Savienības tiesību noteikumu, kura interpretāciju tā vēlas saņemt, tā jau pašā savā jautājumā ir tieši atsaukusies uz Direktīvu 89/665, un lēmumā par prejudiciāla jautājuma uzdošanu ir ietverts pietiekami pilnīgs informācijas kopums, kas ļauj Tiesai noteikt tos Savienības tiesību elementus, kuriem ir nepieciešama interpretācija, ņemot vērā pamatlietas priekšmetu (skat. pēc analoģijas 2006. gada 9. novembra spriedumu lietā
C-346/05
Chateignier
, Krājums, I-10951. lpp.
, 19. punkts un tajā minētā judikatūra).
Visbeidzot, ceturtkārt, nešķiet, ka šī lieta attiecas uz publiskā iepirkuma līgumu, kas atbilstu kādam no Direktīvas 89/665 1. panta 1. punktā minētajiem izņēmumiem. Līdz ar to, ciktāl šī līguma vērtība sasniedz Direktīvas 2004/18 piemērošanai noteikto robežvērtību, kas ir noteikta tās 7. pantā un par ko ir jāpārliecinās iesniedzējtiesai, un ciktāl šajā posmā nekas neliecina par to, ka tas tā nav, ir jāatzīst, ka abas iepriekš minētās direktīvas ir piemērojamas tādam līgumam kā pamatlietā aplūkotais. Šajā ziņā ir jāatgādina, ka tam, ka publiska iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā piedalās tikai un vienīgi attiecīgās valsts uzņēmumi, nav nekādas nozīmes attiecībā uz Direktīvas 2004/18 piemērošanu (šajā ziņā skat. 2008. gada 16. decembra spriedumu lietā
C-213/07
Michaniki
, Krājums, I-9999. lpp.
, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
Par prejudiciālo jautājumu
Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 89/665 noteikumi, un it īpaši tās 1. un 2. pants, ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja izraudzītais pretendents pārsūdzības procedūras ietvaros ir izvirzījis iebildi par nepieņemamību, kas ir pamatota ar šo pārsūdzību ierosinājušā pretendenta tiesību celt prasību neesamību, pamatojoties uz to, ka līgumslēdzējai iestādei tā iesniegtais piedāvājums bija jānoraida tā neatbilstības publiskā iepirkuma specifikācijās paredzētajām tehniskajām specifikācijām dēļ, 1. panta 3. punkts liedz pēc iepriekšējas šīs iebildes par nepieņemamību izvērtēšanas atzīt šo prasību par nepieņemamu, ja prasītājs pats ir apstrīdējis izraudzītā pretendenta iesniegtā piedāvājuma atbilstību tāda paša iemesla dēļ un ja piedāvājumu bija iesnieguši tikai šie abi saimnieciskās darbības subjekti.
Jānorāda, ka no Direktīvas 89/665 1. panta izriet, ka tās mērķis ir nodrošināt iespēju efektīvi pārsūdzēt tādus līgumslēdzēju iestāžu lēmumus, kas nav saderīgi ar Savienības tiesībām. Saskaņā ar minētā panta 3. punktu dalībvalstis nodrošina to, ka saskaņā ar sīki izstrādātiem noteikumiem, ko dalībvalstis var pieņemt, pārsūdzības procedūras ir pieejamas vismaz ikvienai personai, kura ir vai ir bijusi ieinteresēta iegūt konkrēta līguma slēgšanas tiesības un kurai ar varbūtējo pārkāpumu ir vai var tikt nodarīts kaitējums.
Šajā ziņā lēmums, ar kuru līgumslēdzēja iestāde pat pirms izvēles izdarīšanas ir noraidījusi pretendenta piedāvājumu, ir lēmums, kuru atbilstoši Direktīvas 89/665 1. panta 1. punktam ir jābūt iespējai pārsūdzēt, ciktāl šis noteikums ir attiecināms uz visiem līgumslēdzēju iestāžu pieņemtajiem lēmumiem, kam ir piemērojamas Savienības tiesību normas publisko iepirkumu jomā, un tajā nav paredzēti nekādi ierobežojumi attiecībā uz minēto lēmumu veidu un saturu (skat. it īpaši 2003. gada 19. jūnija spriedumu lietā
C-249/01
Hackermüller
,
Recueil
, I-6319. lpp.
, 24. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi iepriekš minētā sprieduma lietā
Hackermüller
26. punktā Tiesa ir nospriedusi, ka, ja par pārsūdzības procedūrām atbildīgā struktūra tiesību celt prasību neesamības dēļ atsaka pretendentam, kura piedāvājums tika noraidīts pat pirms izvēles izdarīšanas, piekļuvi minētajām procedūrām, tas atņemtu šim pretendentam ne vien tiesības pārsūdzēt lēmumu, uz kura prettiesiskumu tas ir atsaucies, bet arī tiesības apstrīdēt tā izslēgšanas iemesla pamatotību, ko minētā struktūra ir izvirzījusi, lai liegtu tam tādas personas statusu, kurai ar varbūtējo pārkāpumu ir vai var tikt nodarīts kaitējums.
Nenoliedzami, gadījumā, ja, lai izlabotu šo situāciju, pretendentam tā ierosinātajā pārsūdzības procedūrā ar mērķi apstrīdēt lēmuma, ar kuru līgumslēdzēja iestāde nav atzinusi tā piedāvājumu par visizdevīgāko, tiesiskumu, tiek atzītas tiesības apstrīdēt minētā izslēgšanas iemesla pamatotību, nevar izslēgt, ka šīs procedūras noslēgumā attiecīgā struktūra, kas izskata lietu, var nolemt, ka minētais piedāvājums patiešām jau sākotnēji bija jānoraida un ka pretendenta pārsūdzība ir noraidāma, pamatojoties uz to, ka, ņemot vērā šo apstākli, tam ar varbūtējo pārkāpumu nebija vai nevarēja tikt nodarīts kaitējums (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Hackermüller
, 27. punkts).
Šādā situācijā pretendentam, kurš ir ierosinājis pārsūdzības procedūru attiecībā uz lēmumu par publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, ir jābūt tiesībām šīs procedūras ietvaros apstrīdēt minētajā struktūrā tā iemesla pamatotību, kura dēļ tā piedāvājums bija jānoraida (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Hackermüller
, 28. un 29. punkts).
Tas principā ir piemērojams arī tad, ja iebilde par nepieņemamību ir izvirzīta nevis pēc pārsūdzību izskatošās struktūras pašas ierosmes, bet gan saistībā ar pretprasību, ko ir cēlis kāds no pārsūdzības procedūras dalībniekiem, kā, piemēram, izraudzītais pretendents, kurš ir likumīgi iesaistījies šajā procedūrā.
Pamatlietā iesniedzējtiesa pēc tam, kad bija pārbaudījusi abu attiecīgo sabiedrību iesniegto piedāvājumu atbilstību, konstatēja, ka
Fastweb
iesniegtais piedāvājums neatbilda visām publiskā iepirkuma spefikācijās noteiktajām tehniskajām specifikācijām. Tomēr pie tāda paša secinājuma tā nonāca arī saistībā ar otra pretendenta –
Telecom Italia
iesniegto piedāvājumu.
Šāda situācija atšķiras no situācijas, kas pastāvēja lietā, kurā tika taisīts iepriekš minētais spriedums lietā
Hackermüller
, tostarp ar to, ka ir ticis konstatēts, ka izvēlētais piedāvājums kļūdaini nav ticis izslēgts no dalības procedūrā jau piedāvājumu pārbaudes posmā, lai gan tas neatbilda publiskā iepirkuma spefikācijās noteiktajām tehniskajām specifikācijām.
Ņemot vērā šādu konstatējumu, izraudzītā pretendenta pretprasība nevar būt pamats pretendenta celtās prasības noraidīšanai gadījumā, ja abu šo saimnieciskās darbības subjektu iesniegto piedāvājumu atbilstība ir tikusi apstrīdēta tajā pašā procedūrā un tādu pašu iemeslu dēļ. Būtībā šādā situācijā katrs no konkurentiem var atsaukties uz leģitīmu interesi attiecībā uz otra pretendenta iesniegtā piedāvājuma izslēgšanu no dalības procedūrā, kā dēļ līgumslēdzējai iestādei var nebūt iespējams izvēlēties atbilstošu piedāvājumu.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 89/665 1. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja izraudzītais pretendents, kurš ir ieguvis līguma slēgšanas tiesības un ir cēlis pretprasību, pārsūdzības procedūras ietvaros ir izvirzījis iebildi par nepieņemamību, kas ir pamatota ar šo pārsūdzību ierosinājušā pretendenta tiesību celt prasību neesamību, pamatojoties uz to, ka līgumslēdzējai iestādei tā iesniegtais piedāvājums bija jānoraida tā neatbilstības publiskā iepirkuma specifikācijās paredzētajām tehniskajām specifikācijām dēļ, minētais 1. panta 3. punkts liedz pēc iepriekšējas šīs iebildes par nepieņemamību izvērtēšanas atzīt šo prasību par nepieņemamu, nelemjot par to, vai gan izraudzītā pretendenta, kurš bija ieguvis līguma slēgšanas tiesības, iesniegtais piedāvājums, gan pretendenta, kurš ir cēlis pamatprasību, iesniegtais piedāvājums atbilda minētajām tehniskajām specifikācijām.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nospriež:

Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. decembra Direktīvu 2007/66/EK, 1. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja izraudzītais pretendents, kurš ir ieguvis līguma slēgšanas tiesības un ir cēlis pretprasību, pārsūdzības procedūras ietvaros ir izvirzījis iebildi par nepieņemamību, kas ir pamatota ar šo pārsūdzību ierosinājušā pretendenta tiesību celt prasību neesamību, pamatojoties uz to, ka līgumslēdzējai iestādei tā iesniegtais piedāvājums bija jānoraida tā neatbilstības publiskā iepirkuma specifikācijās paredzētajām tehniskajām specifikācijām dēļ, minētais 1. panta 3. punkts liedz pēc iepriekšējas šīs iebildes par nepieņemamību izvērtēšanas atzīt šo prasību par nepieņemamu, nelemjot par to, vai gan izraudzītā pretendenta, kurš bija ieguvis līguma slēgšanas tiesības, iesniegtais piedāvājums, gan pretendenta, kurš ir cēlis pamatprasību, iesniegtais piedāvājums atbilda minētajām tehniskajām specifikācijām.

[Paraksti]
(
*1
)   Tiesvedības valoda – itāļu.