CELEX: 62010CJ0137
EY 207 artiklan 2 kohta ja EY 282 artikla
Euroopan yhteisöjen edustaminen kansallisissa tuomioistuimissa
Komissiolle annettu toimivalta
Edustamista koskevan vallan delegoiminen muille yhteisöjen toimielimille
Edellytykset

Ennakkoratkaisupyyntö koskee EY 207 artiklan 2 kohdan ja EY 282 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Euroopan yhteisöt, joita edustaa Euroopan unionin neuvosto, sekä
Région de Bruxelles‑Capitale (Belgia) ja joka koskee viimeksi mainitun neuvostolle asettamien rakennushankkeeseen liittyvien
maksujen sääntöjenmukaisuutta unionin sääntöjen nojalla sekä niitä edellytyksiä ja menettelysääntöjä, joiden mukaan Euroopan
yhteisöjen muuta toimielintä kuin Euroopan komissiota oli edustettava jäsenvaltion tuomioistuimessa käytävässä oikeudenkäynnissä.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus
Koska pääasian tosiseikat tapahtuivat ennen 1.12.2009, jolloin Lissabonin sopimus tuli voimaan, unionin primaarioikeuden merkityksellisiä
määräyksiä ovat ennen tuota päivää voimassa olleet määräykset.
EY 207 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrättiin seuraavaa:
”2.      Neuvostoa avustaa pääsihteeristö, jota johtaa yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkeana edustajana toimiva pääsihteeri,
ja häntä avustaa varapääsihteeri, joka vastaa pääsihteeristön toiminnasta. Neuvosto nimittää pääsihteerin ja varapääsihteerin
määräenemmistöllä.
Neuvosto päättää pääsihteeristön organisaatiosta.
3.      Neuvosto vahvistaa työjärjestyksensä.
– –”
EY 281 artiklassa määrättiin seuraavaa:
”Yhteisö on oikeushenkilö.”
EY 282 artiklassa määrättiin seuraavaa:
”Yhteisöllä on kaikissa jäsenvaltioissa laajin kansallisen lainsäädännön mukaan oikeushenkilöllä oleva oikeuskelpoisuus; se
voi erityisesti hankkia ja luovuttaa irtainta ja kiinteää omaisuutta sekä esiintyä kantajana ja vastaajana oikeudenkäynneissä.
Tällöin yhteisöä edustaa komissio.”
EHTY 185 artiklan sisältö oli sama kuin EY 282 artiklassa.
SEU 47 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Unioni on oikeushenkilö.”
SEUT 335 artiklassa, joka vastaa EY 282 artiklaa, määrätään nykyisin seuraavaa:
”Unionilla on kaikissa jäsenvaltioissa laajin kansallisen lainsäädännön mukaan oikeushenkilöllä oleva oikeuskelpoisuus; se
voi erityisesti hankkia ja luovuttaa irtainta ja kiinteää omaisuutta sekä esiintyä kantajana ja vastaajana oikeudenkäynneissä.
Tällöin unionia edustaa komissio. Toimielinten toimintaan liittyvissä kysymyksissä unionia kuitenkin edustaa kukin toimielin
itse hallinnollisen riippumattomuutensa puitteissa.”

Kansallinen säännöstö
Région de Bruxelles-Capitalen hallitus määräsi 12.6. ja 18.12.2003 tehdyissä päätöksissä, että rakennuslupia myönnettäessä
peritään rakennushankkeeseen liittyviä maksuja, jotka kyseinen Région osoittaa julkisiin palveluihin ja erityisesti sosiaalisen
asuntotuotannon ja sitä koskevien muutos- ja kunnostustöiden toteuttamiseen.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Voidakseen ottaa vastaan uusien jäsenvaltioiden valtuuskunnat neuvosto haki Région de Bruxelles-Capitalen hallitukselta 20.11.2002
rakennuslupaa Justus Lipsius -nimisen päärakennuksensa muutostöiden toteuttamista varten. Haettu rakennuslupa myönnettiin
12. ja 22.12.2003 tehdyillä päätöksillä. Näissä päätöksissä todettiin kuitenkin, että neuvoston oli suoritettava rakennusluvan
myöntämistä seuraavien kahdentoista kuukauden kuluessa 1 109 750 euron suuruinen summa rakennushankkeeseen liittyvinä maksuina.
Koska neuvosto katsoi kyseisten maksujen olevan vero, josta Euroopan yhteisöt on vapautettu niiden erioikeuksista ja vapauksista
tehdyn pöytäkirjan, joka liitettiin alun perin Euroopan yhteisöjen yhteisen neuvoston ja yhteisen komission perustamisesta
tehtyyn, 8.4.1965 allekirjoitettuun sopimukseen ja sittemmin Amsterdamin sopimuksen nojalla EY:n perustamissopimukseen, 3
artiklan nojalla, se teki 23.1.2004 Région de Bruxelles-Capitalen rakennuslautakunnalle valituksen kyseisten maksujen määräämisestä.
Koska kyseinen rakennuslautakunta ei vastannut laissa säädetyssä määräajassa, neuvosto teki 10.11.2004 Région de Bruxelles-Capitalen
hallitukselle valituksen, jossa se vaati, että rakennuslupaa muutettaisiin näiden maksujen osalta.
Région de Bruxelles-Capitalen hallitus jätti 14.7.2005 tekemällään päätöksellä neuvoston valituksen tutkimatta liian myöhään
tehtynä. Neuvosto, joka edusti Euroopan yhteisöjä, nosti tästä päätöksestä kumoamiskanteen Conseil d’État’ssa. Vastaajana
oleva Région de Bruxelles-Capitalen hallitus vaati kanteen tutkimatta jättämistä sillä perusteella, ettei neuvosto ollut asianmukaisesti
edustettuna.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että komissio on EY 282 ja EHTY 185 artiklan mukaisesti valtuuttanut 23.9.2005
päivätyllä asiakirjalla neuvoston nostamaan tällaisen kumoamiskanteen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa,
että komissio on kuitenkin asian saattamiseksi vireille tuomioistuimessa nimennyt valtakirjassaan tietyn henkilön eli ”Jean
Claude Piris’n [neuvoston oikeudellisen yksikön pääjohtaja] tai kenet tahansa hänen nimeämänsä muun henkilön nostamaan Belgian
Conseil d’État’ssa kumoamiskanteen Région de Bruxelles-Capitalen hallituksen 14.7.2005 tekemästä päätöksestä”. Ennakkoratkaisua
pyytäneen tuomioistuimen mukaan kannekirjelmässä todetaan sitä vastoin, että kanteen ovat nostaneet ”Euroopan yhteisöt, joita
edustaa Euroopan unionin neuvosto varapääsihteerinsä Pierre de Boissieun välityksellä”. Näin ollen kanteen on nostanut muu
kuin komission nimenomaisesti valtuuttama henkilö, eikä vaikuta siltä, että Piris olisi puolestaan nimennyt de Boissieun nostamaan
kanteen.
Tässä tilanteessa Conseil d’État, joka katsoi, että EY 207 ja EY 282 artiklan ulottuvuus saattoi todellakin olla epäselvä
”erityisesti siltä osin kuin kyseessä on Conseil d’État’n toimivalta varmistaa, että kantajana olevan oikeushenkilön toimivaltainen
elin on tehnyt kanteen nostamista koskevan päätöksensä sitä koskevien edustamiseen liittyvien sääntöjen mukaisesti”, päätti
lykätä ratkaisun antamista ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko [EY] 282 artiklaa ja erityisesti sen toiseen virkkeeseen sisältyvää ilmaisua ’tällöin yhteisöä edustaa komissio’ tulkittava
siten, että toimielimellä on pätevä valtuutus yhteisön edustamiseen jo sillä perusteella, että komissio on antanut valtuutuksen,
jolla se on delegoinut kyseiselle toimielimelle valtansa edustaa yhteisöä tuomioistuimessa, riippumatta siitä, onko valtuutuksessa
nimetty erikseen luonnollinen henkilö, jolla on oikeus edustaa valtuutuksen saanutta toimielintä?
2)      Jos edelliseen kysymykseen vastataan kieltävästi, voiko Conseil d’Etat’n kaltainen kansallinen tuomioistuin tarkistaa, täyttyvätkö
unionin toimielimen, jonka komissio on [EY] 282 artiklan toisen virkkeen mukaisesti valtuuttanut asianmukaisesti panemaan
asian vireille tuomioistuimessa, nostaman kanteen tutkimisedellytykset siten, että se selvittää, edustaako kyseistä toimielintä
asianmukainen luonnollinen henkilö, jolla on oikeus nostaa kanne kansallisessa tuomioistuimessa?
3)      Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, toissijaisesti tiedustellaan, onko [EY] 207 artiklan 2 kohdan ensimmäisen
alakohdan ensimmäistä virkettä ja erityisesti ilmaisua ’häntä avustaa varapääsihteeri, joka vastaa pääsihteeristön toiminnasta’,
tulkittava siten, että neuvoston varapääsihteeri voi pätevästi edustaa neuvostoa kanteen nostamiseksi kansallisissa tuomioistuimissa?”

Ennakkoratkaisukysymysten arviointi

Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee tällä kysymyksellä pääasiallisesti, annettiinko valtuutus, jolla komissio
delegoi toiselle yhteisön toimielimelle EY 282 artiklaan perustuvan valtansa edustaa yhteisöjä kansallisessa tuomioistuimessa
tätä toimielintä koskevassa asiassa, pätevästi riippumatta siitä, onko valtuutuksessa nimetty erikseen luonnollinen henkilö,
jolla on oikeus edustaa valtuutuksen saanutta toimielintä.
Aluksi on korostettava, että kysymyksen taustalla olevat tosiseikat koskevat EY:n perustamissopimuksen määräyksiä, jotka eivät
ole enää voimassa. Lisäksi ainoa kansallisen tuomioistuimen esiin tuoma kysymys koskee Euroopan yhteisöjen nostaman kanteen
tutkittavaksi ottamista. Näin ollen ennakkoratkaisukysymysten laajasta ja abstraktista muotoilusta huolimatta näiden kysymysten
tutkiminen ja unionin tuomioistuimen vastaus voivat rajoittua siihen, mikä on tarpeen, jotta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
voi ratkaista tämän kysymyksen.
Tämän jälkeen on todettava, kuten EY 281 artiklasta ja EHTY 184 artiklasta käy ilmi, että perustamissopimuksiin perustuvassa
järjestelmässä vain yhteisöillä, eikä niiden toimielimillä, oli oikeushenkilöllisyys julkisoikeudellisina oikeushenkilöinä.
Tämä pätee myös nykyisin unionin osalta SEU 47 artiklan nojalla. EY 282 artiklan ja EHTY 185 artiklan nojalla yhteisöillä
oli laajin kansallisen lainsäädännön mukaan oikeushenkilöllä oleva oikeuskelpoisuus; ne saattoivat erityisesti hankkia ja
luovuttaa irtainta ja kiinteää omaisuutta sekä esiintyä kantajana ja vastaajana oikeudenkäynneissä, ja tällöin yhteisöjä edusti
komissio
Komissio saattoi delegoida tämän toimivallan muille toimielimille myöntämällään valtuutuksella niiden toimintaan liittyvissä
tapauksissa.
Yhteisön oikeusjärjestyksessä oli lisäksi hyvän hallintotavan mukaista, että omaisuutta hankittaessa ja luovutettaessa sekä
kansallisissa tuomioistuimissa käytävissä oikeudenkäynneissä yhteisöjä edusti konkreettisesti se toimielin, jota kyseiset
toimet tai kyseinen oikeudenkäynti koski. Tämä toimielin kykeni näet hallinnollisen ja toiminnallisen riippumattomuutensa
puitteissa parhaiten arvioimaan asiaa ja puolustamaan yhteisöjen etuja näissä asioissa.
Kyseisen valtuutuksen laajuuden osalta komissiolla olevan edustamista ja delegoimista koskevan toimivallan luonteesta käy
ilmi, että komissio saattoi antaa toiselle toimielimelle valtuutuksen ja lisäksi nimetä luonnollisen henkilön edustamista
varten tai olla nimeämättä tällaista henkilöä. Näissä tapauksissa sekä valtuutuksen saanut toimielin että luonnollinen henkilö,
mikäli tällainen oli nimetty, saattoivat antaa asianajajalle valtuutuksen edustaa yhteisöjä.
On korostettava, että tällaista delegoimista koskeva käytäntö on vahvistettu ja vakiinnutettu SEUT 335 artiklassa. Siten vastedes
tämän artiklan nojalla kukin toimielin voi hallinnollisen riippumattomuutensa puitteissa edustaa unionia toimintaansa liittyvissä
kysymyksissä.
Pääasiassa on ilmeistä, että valtakirjassa erikseen nimetty luonnollinen henkilö oli oikeudellinen neuvonantaja eli neuvoston
oikeudellisen yksikön päällikkö, joka puolestaan valtuutti asianajajan edustamaan toimielintä kansallisessa tuomioistuimessa
käytävässä oikeudenkäynnissä, koska kyseisen jäsenvaltion prosessilainsäädännössä edellytettiin asianajajan läsnäoloa.
Näin ollen tapauksessa, jossa on ollut useita peräkkäisiä valtuutuksia siten, että komissio antoi ensimmäisen valtuutuksen
neuvostolle ja nimesi valtuutuksen saaneessa toimielimessä toimivan luonnollisen henkilön ja viimeksi mainittu henkilö antoi
toisen valtuutuksen asianajajalle kyseisen toimielimen edustamiseksi kansallisessa tuomioistuimessa, komission valtuutus on
annettu pätevästi ja valtuutuksen saanut toimielin on ollut asianmukaisesti edustettuna.
Edellä esitettyjen seikkojen perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että valtuutus, jolla komissio delegoi toiselle
yhteisön toimielimelle EY 282 artiklaan perustuvan valtansa edustaa yhteisöjä kansallisessa tuomioistuimessa tätä toimielintä
koskevassa asiassa, on annettu pätevästi riippumatta siitä, onko valtuutuksessa nimetty erikseen luonnollinen henkilö, jolla
on oikeus edustaa valtuutuksen saanutta toimielintä. Tällaisissa tapauksissa sekä kyseinen toimielin että luonnollinen henkilö,
mikäli tällainen oli nimetty, saattoivat antaa asianajajalle valtuutuksen edustaa yhteisöjä.

Toinen ja kolmas kysymys
Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus, toiseen ja kolmanteen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Valtuutus, jolla Euroopan komissio delegoi toiselle yhteisön toimielimelle EY 282 artiklaan perustuvan valtansa edustaa Euroopan
yhteisöjä kansallisessa tuomioistuimessa tätä toimielintä koskevassa asiassa, on annettu pätevästi riippumatta siitä, onko
valtuutuksessa nimetty erikseen luonnollinen henkilö, jolla on oikeus edustaa valtuutuksen saanutta toimielintä. Tällaisissa
tapauksissa sekä kyseinen toimielin että luonnollinen henkilö, mikäli tällainen oli nimetty, saattoivat antaa asianajajalle
valtuutuksen edustaa Euroopan yhteisöjä.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.