CELEX: 62011FJ0029
Offentlig tjänst
Allmänt uttagningsprov

BA har, genom ansökan som inkom till personaldomstolens kansli den 21 mars 2011, väckt förevarande talan och yrkat att personaldomstolen
ska ogiltigförklara beslutet av direktören för Europeiska rekryteringsbyrån (Epso) av den 10 december 2010 om avslag på BA:s
klagomål och beslutet av uttagningskommittén i uttagningsprov EPSO/AD/147/09 att neka BA tillträde till den muntliga delen
av uttagningsprovet.

Tillämpliga bestämmelser
I artikel 1d i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen (nedan kallade tjänsteföreskrifterna) föreskrivs
följande:
”1. Vid tillämpningen av dessa tjänsteföreskrifter skall all diskriminering på grund av bland annat kön, ras, hudfärg, etniskt
eller socialt ursprung, genetiska särdrag, språk, religion eller övertygelse, politisk eller annan åskådning, tillhörighet
till nationell minoritet, förmögenhet, börd, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning vara förbjuden.
…
5. Om en person som omfattas av dessa tjänsteföreskrifter anser sig ha blivit felaktigt behandlad därför att den princip om
lika behandling som anges ovan inte har tillämpats, och påvisar fakta som ger anledning att förmoda att direkt eller indirekt
diskriminering har förekommit, ankommer det på institutionen att bevisa att den inte har brutit mot principen om lika behandling.
Denna bestämmelse skall inte tillämpas vid disciplinåtgärder.
6. Tillämpningen av principen om icke-diskriminering och proportionalitetsprincipen får bara begränsas på objektiva och rimliga
grunder i syfte att uppnå legitima mål av allmänt intresse inom ramen för personalpolitiken. Dessa mål kan i synnerhet motivera
att det fastställs en obligatorisk pensionsålder och en minimiålder för berättigande till avgångspension.”
I artikel 27 i tjänsteföreskrifterna föreskrivs följande:
”Rekryteringen skall vara inriktad på att de tjänstemän som tjänstgör vid institutionen har högsta kompetens och prestationsförmåga
samt är rekryterade över största möjliga geografiska område bland medborgarna i unionens medlemsstater.
Inga tjänster skall vara förbehållna medborgare från en viss bestämd medlemsstat.”
I artikel 28 i tjänsteföreskrifterna föreskrivs följande:
”En tjänsteman får tillsättas endast om han
a)      är medborgare i en av unionens medlemsstater, om inte undantag beviljats av tillsättningsmyndigheten, och åtnjuter fulla medborgerliga
rättigheter,
…
f)      kan styrka att han har fördjupade kunskaper i ett av unionens språk och sådana tillfredsställande kunskaper i ett annat av
unionens språk som krävs för att kunna utföra arbetsuppgifterna.”
I artikel 1.1 i bilaga III till tjänsteföreskrifterna föreskrivs följande:
”1. Meddelande om uttagningsprov skall utarbetas av tillsättningsmyndigheten i samråd med Gemensamma kommittén.
I meddelandet skall följande anges:
…
f)      I förekommande fall de språkkunskaper som krävs med tanke på tjänstens speciella art.
…”
I artikel 1 i rådets förordning nr 1 av den 15 april 1958 om vilka språk som skall användas i Europeiska ekonomiska gemenskapen
(EGT 17, 1958, s. 385; svensk specialutgåva, område 1, volym 1, s. 14), i den lydelse som är tillämplig i förevarande mål,
föreskrivs följande:
”Följande språk skall vara officiella språk och arbetsspråk för unionens institutioner: bulgariska, danska, engelska, estniska,
finska, franska, grekiska, italienska, iriska, lettiska, litauiska, maltesiska, nederländska, polska, portugisiska, rumänska,
slovakiska, slovenska, spanska, svenska, tjeckiska, tyska och ungerska.”
I artikel 2 i förordning nr 1 föreskrivs följande:
”Skriftliga handlingar som en medlemsstat eller en person som lyder under en medlemsstats jurisdiktion ställer till gemenskapens
institutioner får efter avsändarens val avfattas på något av de officiella språken. Svaret skall lämnas på samma språk.”
Artikel 3 i förordning nr 1 har följande lydelse:
”Skriftliga handlingar som någon av gemenskapens institutioner ställer till en medlemsstat eller en person som lyder under
en medlemsstats jurisdiktion skall avfattas på den statens språk.”
I artikel 6 i förordning nr 1 stadgas följande:
”Gemenskapens institutioner får i sina arbetsordningar föreskriva närmare villkor för hur denna reglering av språkanvändningen
skall tillämpas.”
I artikel 8 i förordning nr 1 föreskrivs följande:
”Om en medlemsstat har fler än ett officiellt språk, skall på denna stats begäran språkanvändningen bestämmas av de allmänna
regler som följer av den statens lagstiftning.
…”
Artikel 2 i rådets förordning (EG, Euratom) nr 401/2004 av den 23 februari 2004 om särskilda och temporära åtgärder för rekrytering
av tjänstemän till Europeiska gemenskaperna i samband med Cyperns, Estlands, Lettlands, Litauens, Maltas, Polens, Slovakiens,
Sloveniens, Tjeckiens och Ungerns anslutning (EUT L 67, s. 1) har följande lydelse:
”Fram till och med den 31 december 2010 skall allmänna uttagningsprov anordnas även för rekrytering av tjänstemän med något
av de nuvarande elva officiella språken som huvudspråk; sådana uttagningsprov skall omfatta alla dessa språk samtidigt.”
I rådets förordning (EG, Euratom) nr 1760/2006 av den 28 november 2006 om särskilda och temporära åtgärder för rekrytering
av tjänstemän till Europeiska gemenskaperna i samband med Bulgariens och Rumäniens anslutning till Europeiska unionen (EUT L 335,
s. 5) föreskrivs följande:
”…
(1) Det är lämpligt att anta särskilda och temporära bestämmelser om undantag från tjänsteföreskrifterna ... inför Bulgariens
och Rumäniens förestående anslutning till Europeiska unionen.
(2) Med tanke på de anslutande ländernas relativa storlek och på att anslutningen potentiellt berör ett stort antal personer,
bör bestämmelserna, även om de är temporära, gälla under en längre tidsperiod. En period fram till och med den 31 december 2011
förefaller lämplig.
(3) Med tanke på att det är nödvändigt att de planerade rekryteringarna sker så snart som möjligt efter anslutningen, bör
denna förordning antas före den faktiska anslutningen.
…
Artikel 1
1. Utan hinder av artikel 4 andra och tredje styckena, artikel 7.1, artikel 27 andra stycket och artikel 29.1 a och b i tjänsteföreskrifterna,
får medborgare i Bulgarien och Rumänien efter den dag då länderna faktiskt ansluter sig till Europeiska unionen till och med
den 31 december 2011 rekryteras till lediga tjänster i den omfattning det finns lediga tjänster och med beaktande av budgetarbetet.
2. Rekryteringen skall göras
a)      till alla lönegrader, efter det faktiska anslutningsdatumet,
b)      med undantag för högre tjänstemän (generaldirektörer eller motsvarande i lönegraderna AD 16 eller AD 15 och direktörer eller
motsvarande i lönegraderna AD 15 eller AD 14), efter uttagningar som bygger på både meriter och prov enligt villkoren i bilaga III
till tjänsteföreskrifterna.
…”
Den 21 januari 2009 offentliggjordes meddelandet om allmänt uttagningsprov EPSO/AD/147/09, vilket anordnades av Epso bland
annat för att upprätta en anställningsreserv av handläggare (AD 5) med rumänskt medborgarskap inom området Europeisk offentlig
förvaltning (EUT C 14 A, s. 1), vilket ändrades genom en rättelse som offentliggjordes den 13 mars 2009 (EUT C 59 A/2, s. 2)
(nedan kallat meddelandet om uttagningsprov).
I punkt 2 c i avsnitt I.B i meddelandet om uttagningsprov, med rubriken ”Språkkunskaper”, föreskrivs följande:
”Förstaspråk (språk 1)
De sökande ska ha
…
–        fördjupade kunskaper i rumänska ...
Andraspråk (språk 2)
De sökande ska ha tillfredsställande kunskaper i engelska, franska eller tyska.
…”
I punkt 1 i avsnitt III i meddelandet om uttagningsprov, med rubriken ”Skriftliga prov – Poängsättning”, föreskrivs följande:
”De skriftliga proven a och b kommer att hållas på engelska, franska eller tyska (språk 2).
a)      Provet består av en rad flervalsfrågor som syftar till att bedöma de sökandes särskilda kunskaper inom det valda området.
…
b)      Prov i ett valfritt ämne, inom det valda området ...
c)      Skriftlig sammanfattning på sökandens förstaspråk (språk 1) av argument och slutsatser i det skriftliga provet b. Syftet med
detta prov är att bedöma hur väl sökanden behärskar sitt förstaspråk i fråga om skriftlig framställning och disposition.
Provet kommer att poängsättas med 0–10 poäng (krav för godkänt: 8 poäng).
…”
Vidare anges följande i bilagan till meddelandet om uttagningsprov:
”…
Begäran om omprövning
En begäran om omprövning ska, inom tio kalenderdagar från den dag då skrivelsen med underrättelse om beslutet skickades elektroniskt,
inges i form av en motiverad skrivelse ...”

Bakgrund till tvisten
Sökanden, som är både rumänsk och ungersk medborgare, tillhör den ungerska minoriteten i Rumänien.
I egenskap av rumänsk medborgare ingav sökanden en ansökan till det allmänna uttagningsprovet EPSO/AD/147/09, vilket anordnades
av Epso för att upprätta en anställningsreserv av handläggare med rumänskt medborgarskap inom området Europeisk offentlig
förvaltning. Efter att ha klarat tillträdesproven fick hon tillträde till de skriftliga proven.
Genom skrivelse av den 21 april 2010 underrättade Epso sökanden om hennes resultat från de skriftliga proven. Hon erhöll poäng
som översteg kravet för godkänt i fråga om proven a och b, med avseende på vilka det av kandidaten valda språket 2 (engelska,
franska eller tyska) användes, det vill säga det språk i vilket det krävdes ”tillfredsställande kunskaper” enligt meddelandet
om uttagningsprov. Däremot fick sökanden poängen 6/10 som medförde underkännande i provet c, med avseende på vilket språk 1
(rumänska) användes, i vilket det krävdes ”fördjupade kunskaper” enligt meddelandet om uttagningsprov.
Som svar på en begäran om omprövning som ingavs den 21 april 2010 informerade Epso sökanden, genom skrivelse av den 18 juni 2010,
om att uttagningskommittén, efter att ha omprövat sökandens skrivning i det skriftliga provet c, fastställde sitt beslut att
neka henne tillträde till det muntliga provet.
Genom e-postmeddelande av den 7 juli 2010 begärde sökanden att det skulle göras en ny bedömning av hennes situation, eftersom
hon ansåg sig ha blivit utsatt för diskriminering på grund av att hon hade varit tvungen att avlägga det skriftliga provet c
på rumänska och inte på ungerska, vilket dock är hennes modersmål.
Genom skrivelse av den 20 september 2010, vilken registrerades av Epso följande dag, ingav sökanden ett klagomål enligt artikel 90.2
i tjänsteföreskrifterna och ifrågasatte uttagningskommitténs beslut att ge henne poängen 6/10 på det skriftliga provet c och
lagenligheten av meddelandet om uttagningsprov.
Genom skrivelse av den 10 december 2010 avslog Epsos direktör, i egenskap av tillsättningsmyndighet, sökandens klagomål (nedan
kallat beslutet att avslå klagomålet).

Parternas yrkanden
Sökanden har yrkat att personaldomstolen ska
–        ogiltigförklara beslutet att avslå klagomålet,
–        i den mån det är nödvändigt, ogiltigförklara uttagningskommitténs beslut att ge henne poängen 6/10 som medförde underkännande
i det skriftliga provet c,
–        anordna ett nytt skriftligt prov c, och
–        förplikta Europeiska kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Kommissionen har yrkat att personaldomstolen ska
–        ogilla talan, och
–        förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.

Rättslig bedömning

Föremålet för talan
Sökanden har genom sitt första yrkande begärt att beslutet att avslå klagomålet ska ogiltigförklaras.
Det följer av fast rättspraxis att yrkanden om ogiltigförklaring som formellt framställs mot ett beslut att avslå ett klagomål
får, om detta beslut saknar självständigt innehåll, till följd att den rättsakt som klagomålet avsåg ska prövas av personaldomstolen
(se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 17 januari 1989 i mål 293/87, Vainker mot parlamentet, punkt 8).
I förevarande fall avsåg klagomålet av den 20 september 2010, vilket tillsättningsmyndigheten avslog den 10 december 2010,
uttagningskommitténs beslut att ge sökanden poängen 6/10 på det skriftliga provet c. Beslutet att avslå klagomålet saknar
självständigt innehåll, eftersom det endast fastställer det beslut som fattades den 18 juni 2010, efter uttagningskommitténs
omprövning, genom en motivering som i huvudsak, men mer utförligt, återger motiveringen i nämnda beslut (personaldomstolens
dom av den 1 juli 2010 i mål F‑45/07, Mandt mot parlamentet, punkt 43).
När en ansökan om tillträde till ett uttagningsprov som anordnas av unionens institutioner har avslagits och den som ansökt
har begärt omprövning av detta beslut med stöd av en exakt bestämmelse som är bindande för administrationen, är det beslutet
som uttagningskommittén fattar efter omprövningen som utgör den rättsakt som går någon emot i den mening som avses i artikel 90.2
eller i förekommande fall artikel 91.1 i tjänsteföreskrifterna (personaldomstolens dom av den 1 juli 2010 i mål F‑40/09, Časta
mot kommissionen, punkt 27 och där angiven rättspraxis).
I förevarande fall begärde sökanden, i enlighet med bilagan till meddelandet om uttagningsprov, den 21 april 2010 att uttagningskommitténs
beslut att neka sökanden tillträde till det muntliga provet skulle omprövas.
I en skrivelse av den 18 juni 2010 gav Epso sökanden svaret att uttagningskommittén hade sammanträtt den 11 juni 2010 och
beslutat att fastställa poängen 6/10 som sökanden hade fått på det skriftliga provet c och fastställa beslutet att neka sökanden
tillträde till det muntliga provet.
Beslutet av den 18 juni 2010, vilket sökanden delgavs samma dag, utgör i förevarande fall den rättsakt som går sökanden emot
i den mening som avses i artikel 90.2 i tjänsteföreskrifterna.
Av det ovan anförda följer att förevarande talan ska anses syfta till en ogiltigförklaring av beslutet av den 18 juni 2010
som fattades efter omprövning (nedan kallat det angripna beslutet).

Upptagande till sakprövning
Parternas argument
Kommissionen har i första hand hävdat att det är uppenbart att talan inte kan tas upp till sakprövning. Sökanden angrep beslutet
att neka henne tillträde till nästa steg i uttagningsförfarandet, inte på grund av att det gjordes en uppenbart oriktig bedömning
vid rättningen av det skriftliga provet c, utan enbart på grund av att hon under detta prov inte hade kunnat använda ungerska,
det vill säga sitt modersmål. Meddelandet om uttagningsprov utgör således det beslut som faktiskt går sökanden emot, eftersom
det däri föreskrivs att detta prov ska genomföras uteslutande på rumänska. Eftersom sökanden inte väckte talan inom den föreskrivna
tidsfristen från och med offentliggörandet av meddelandet om uttagningsprov, har hon försuttit sin rätt att väcka talan.
Sökanden anser att meddelandet om uttagningsprov i princip inte utgör en rättsakt som går någon emot och att detta meddelande
i förevarande fall inte direkt utesluter henne från proven. Sökanden anser sig däremot kunna göra gällande oegentligheter
som förekommit under uttagningsprovet, inbegripet dem som har sin grund i meddelandet om uttagningsprov, i samband med en
talan riktad mot ett individuellt beslut som går henne emot och att hon följaktligen har rätt att indirekt angripa meddelandet
om uttagningsprov.
I beslutet att avslå klagomålet gjorde tillsättningsmyndigheten dessutom gällande att klagomålet inte kunde prövas på grund
av åsidosättande av de tidsfrister som föreskrivs i tjänsteföreskrifterna. Sökanden tog del av det angripna beslutet den 18 juni 2010
och borde ha ingett ett klagomål senast den 18 september 2010, och inte den 20 september 2010.
Sökanden har åberopat artikel 100.2 första stycket i rättegångsreglerna, där det föreskrivs att ”[o]m fristen löper ut på
en lördag, söndag eller lagstadgad helgdag ska den förlängas till utgången av närmast följande arbetsdag”. Den 18 september 2010
var en lördag och sökanden har därför hävdat att talan kunde tas upp till sakprövning, eftersom klagomålet ingavs måndagen
den 20 september 2010, den första arbetsdagen efter utgången av denna frist.
Kommissionen har genmält att den inte har hävdat att klagomålet ingavs efter tidsfristens utgång.
Personaldomstolens bedömning
Med hänsyn till anställningsförfarandets specifika karaktär, vilket är en komplicerad administrativ process bestående av en
följd av beslut med mycket nära samband, har en sökande rätt att göra gällande oegentligheter som förekommit under uttagningsprovet,
inbegripet dem som kan ha sin grund i själva texten i meddelandet om uttagningsprov, i samband med en talan riktad mot ett
senare individuellt beslut, såsom ett beslut att neka tillträde till proven (domstolens dom av den 11 augusti 1995 i mål C‑448/93 P,
kommissionen mot Noonan, punkt 19, och personaldomstolens dom av den 14 april 2011 i mål F‑82/08, Clarke m.fl. mot harmoniseringsbyrån,
punkt 79).
I ett sådant förfarande kan det nämligen inte krävas att en sökande ska väcka talan varje gång förfarandet utmynnar i rättsakter
som kan gå honom eller henne emot (domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Noonan, punkt 17).
Det har även slagits fast att det saknas anledning att göra någon åtskillnad beroende på hur klart och tydligt meddelandet
om uttagningsprov är utformat (domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Noonan, punkt 19).
Slutligen har det preciserats att även ett meddelande om uttagningsprov kan, i undantagsfall, bli föremål för en talan om
ogiltigförklaring, när det utgör ett beslut som går sökanden emot i den mening som avses i artiklarna 90 och 91 i tjänsteföreskrifterna,
genom att uppställa villkor som utesluter sökandens ansökan (domen i det ovannämnda målet Clarke m.fl. mot harmoniseringsbyrån,
punkt 79).
Med andra ord, även om det rent teoretiskt antas att meddelandet om uttagningsprov skulle ha kunnat angripas av sökanden genom
en talan om ogiltigförklaring, medför inte denna omständighet i sig att sökanden har försuttit sin rätt att väcka talan mot
det angripna beslutet eller, för fullständighetens skull, att de grunder som eventuellt syftar till att ifrågasätta lagenligheten
av meddelandet om uttagningsprov ska avvisas.
Vidare ingavs inte klagomålet för sent.
Eftersom det beslut som uttagningskommittén fattade efter omprövning utgör den rättsakt som går sökanden emot, är det nämligen
även detta beslut, vilket fattades efter omprövning, som medför att tidsfristen för att inge klagomål och väcka talan börjar
att löpa (domen i det ovannämnda målet Časta mot kommissionen, punkt 27).
Det är ostridigt mellan parterna att sökanden tog del av det angripna beslutet den 18 juni 2010 och att klagomålet avseende
detta beslut ingavs den 20 september 2010.
Artikel 100.2 första stycket i rättegångsreglerna, vilken sökanden har hänvisat till, är dock inte tillämplig på det administrativa
förfarandet.
Eftersom det i själva tjänsteföreskrifterna inte föreskrivs några särskilda bestämmelser om tidsfristerna i artikel 90 i tjänsteföreskrifterna,
ska det hänvisas till rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1182/71 av den 3 juni 1971 om regler för bestämning av perioder,
datum och frister (EGT L 124, s. 1; svensk specialutgåva, område 1, volym 1, s. 71) (personaldomstolens beslut av den 8 juli 2009
i mål F‑62/08, Sevenier mot kommissionen, punkt 27). I artikel 3.4 i denna förordning föreskrivs att om sista dagen av tidsfristen
infaller på en helgdag, söndag eller lördag, ska tidsfristen upphöra vid utgången av påföljande arbetsdags sista timme.
I förevarande fall inföll sista dagen av tidsfristen, den 18 september 2010, på en lördag och tidsfristen upphörde därför
den 20 september 2010. Klagomålet ingavs således inte för sent.
Med beaktande av det ovan anförda kan talan tas upp till sakprövning.

Prövning i sak
Sökanden har preciserat att följande åsidosättanden åberopas till stöd för talan:
–        Åsidosättande av principen om likabehandling och icke-diskrimineringsprincipen.
–        Åsidosättande av artikel 1d.1, 1d.5 och 1d.6 i tjänsteföreskrifterna.
–        Åsidosättande av artikel 2 FEU.
–        Åsidosättande av artikel 21 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.
–        Åsidosättande av artiklarna 3, 4, 5, 10 och 19 i ramkonventionen om skydd för nationella minoriteter, vilken ingicks i Strasbourg
den 1 februari 1995 (nedan kallad ramkonventionen).
De grunder som avser åsidosättande av principen om likabehandling och icke-diskrimineringsprincipen och åsidosättande av artikel 1d.1,
1d.5 och 1d.6 i tjänsteföreskrifterna
Dessa två grunder ska prövas gemensamt.
–       Parternas argument
Sökanden har hävdat att den omständigheten att hon inte kunde avlägga det skriftliga provet c på sitt förstaspråk, det vill
säga ungerska, utgör ett åsidosättande av principen om likabehandling och icke-diskrimineringsprincipen.
Sökanden har erinrat om att ungerska, som är hennes modersmål och förstaspråk, är ett officiellt språk i Europeiska unionen.
Trots att ungerska inte är ett officiellt språk i Rumänien, är det likväl ett språk för kommunikation som detta land tillåter
den ungerska minoriteten att använda. Rumänien har således anpassat sig till målet att skydda nationella minoriteter som de
europeiska institutionerna eftersträvar. Sökanden anser att den ungerska minoriteten i Rumänien kontinuerligt har fått nya
rättigheter med tiden, däribland rätten för medlemmar av denna minoritet att genomgå sin skolgång på ungerska. Sökanden har
framhållit att hon erhöll sina examensbevis över grundskole-, gymnasie- och universitetsutbildning på ungerska och att det
examensbevis som erhölls efter studierna ger henne samma rättigheter i Rumänien som de rättigheter som tillkommer personer
som har erhållit samma examensbevis på rumänska.
Den omständigheten att det var omöjligt att avlägga det skriftliga provet c på ungerska medförde således att sökanden objektivt
sett missgynnades jämfört med sina landsmän som genomgått skol- och universitetsstudier på rumänska.
Sökanden anser att med hänsyn till omständigheterna i förevarande fall borde kandidaterna ges möjlighet att välja mellan de
språk som talas i Rumänien, eftersom det rör sig om officiella språk i unionen.
Till stöd för detta argument har sökanden åberopat att det i meddelandet om allmänt uttagningsprov EPSO/AD/53/06 (EUT C 172 A,
2006, s. 3), vilket var förbehållet cypriotiska medborgare enligt artikel 2 i förordning nr 401/2004, uppställdes krav på
fördjupade kunskaper i grekiska som förstaspråk, samtidigt som det undantagsvis föreskrevs en möjlighet för cypriotiska medborgare
vars förstaspråk inte var grekiska att välja ett annat av unionens officiella språk, varvid andraspråket i sådant fall måste
vara ett annat än det förstaspråk som valts.
Enligt sökanden följer diskrimineringen även av det faktum att kommissionen, vad gäller deltagande i det i målet aktuella
uttagningsprovet, uppställde krav både på medborgarskap och på kunskaper i den aktuella medlemsstatens språk. Sökanden anser
att om det visade sig vara nödvändigt att rekrytera medborgare som talar rumänska, skulle det inte finnas någon anledning
att rekrytera enbart personer med rumänskt medborgarskap. Om målet i stället var att rekrytera rumänska medborgare, borde
det enda kriteriet ha varit medborgarskap.
Sökanden har framhållit att det, enligt artikel 1d i tjänsteföreskrifterna, under alla omständigheter ankommer på kommissionen
att visa dels att beslutet att det skriftliga provet c ska avläggas på rumänska inte utgör ett åsidosättande av principen
om likabehandling, dels att en eventuell begränsning av denna princip sker på objektiva och rimliga grunder.
När det gäller frågan huruvida särbehandlingen är motiverad, särskilt av det mål som kommissionen har åberopat om att uppnå
en rimlig geografisk jämvikt, anser sökanden att det inte är berättigat att utesluta rumänska sökande som hör till den ungerska
minoriteten på grund av att Rumänien inte har angett ungerska som officiellt språk enligt förordning nr 1.
Sökanden anser att kommissionen inte har förklarat på vilket sätt tjänstens behov kräver att enbart rumänska används av de
godkända sökande i uttagningsprov EPSO/AD/147/09 som utses till tjänstemän.
Vidare ska det göras åtskillnad mellan ”tjänstens intresse” och ”allmänt intresse inom ramen för personalpolitiken”. Om rekryteringen
av rumänska tjänstemän motiverades av behovet av att kommunicera med ekonomiska och sociala grupper i medlemsstaterna, skulle
det vara relevant att rekrytera personer som hör till den ungerska minoriteten för att kommunicera med de ekonomiska och sociala
aktörer som har anknytning till denna minoritet.
Slutligen anser sig sökanden uppfylla kraven i artikel 28 i tjänsteföreskrifterna, vilken enligt sökanden inte uppställer
något ytterligare krav på kunskaper i ett språk som talas i det land där tjänstemannen är medborgare.
Kommissionen anser däremot att sökanden inte har utsatts för någon särbehandling och att språkkraven för uttagningsprovet
i vilket fall som helst är motiverade av tjänstens intresse, i syfte att uppnå mål av allmänt intresse inom ramen för personalpolitiken,
och att de är proportionerliga.
För det första har kommissionen framhållit att ”unionens språk”, det vill säga de språk som ska användas enligt förordning
nr 1, ska skiljas från de ”språk som talas i en medlemsstat”. Enligt artiklarna 27 och 28 i tjänsteföreskrifterna och förordning
nr 1 kan nämligen inte en sökande i ett uttagningsprov kräva att ett annat språk än unionens relevanta språk enligt förordning
nr 1 ska användas i de skriftliga delarna av uttagningsprovet.
Institutionerna har vidare ett stort utrymme för skönsmässig bedömning vid fastställandet av de officiella språk som ska användas
inom deras organ och följaktligen vid valet av de språk som det kan krävas att sökande i ett uttagningsprov har kunskaper
i. I det avseendet tillåter för övrigt artikel 1.1 f i bilaga III till tjänsteföreskrifterna just att tillsättningsmyndigheten
anger de språkkunskaper som krävs med tanke på tjänstens speciella art.
Kommissionen har vidare åberopat det faktum att Rumänien hittills inte har angett ungerska som landets andra unionsspråk enligt
artikel 8 i förordning nr 1.
Kommissionen har erinrat om att uttagningsprov EPSO/AD/147/09 är ett ”uttagningsprov i samband med utvidgning” som anordnades
just med tillämpning av förordning nr 1760/2006, vilken under en övergångsperiod, för att tillgodose behoven av att rekrytera
rumänska medborgare, avviker från tjänsteföreskrifternas bestämmelser, särskilt artikel 27 som förbjuder att lediga tjänster
förbehålls medborgare från en viss bestämd medlemsstat. Det var nödvändigt att snarast möjligt rekrytera personal med rumänskt
medborgarskap som behärskar rumänska, för att tillgodose tjänstens behov till följd av Rumäniens anslutning och särskilt för
att kommunicera på det unionsspråk som ska användas i förbindelserna med Rumänien.
Under dessa omständigheter har kommissionen hävdat att kravet på kunskaper i rumänska i det omtvistade meddelandet om uttagningsprov
svarar mot de allmänna mål som följer av tillämpningen av undantagsförordningen nr 1760/2006 och motiveras objektivt sett
av tjänstens intresse, särskilt mot bakgrund av artikel 1.1 f i bilaga III till tjänsteföreskrifterna.
Kommissionen har slutligen angett att det krävs att de sökande i nämnda uttagningsprov har goda kunskaper i rumänska och inte
att de till fullo behärskar detta språk, vilket faktiskt ger rumänska sökande som har ett annat modersmål än rumänska möjlighet
att klara det skriftliga provet c.
–       Personaldomstolens bedömning
Sökanden har i sin replik hävdat att förordning nr 1, vilken ligger till grund för en stor del av kommissionens resonemang,
inte får strida mot fördragens bestämmelser, andra överordnade rättsregler eller allmänna rättsprinciper.
Även om det rent teoretiskt antas att en sådan invändning om rättsstridighet har ett nära samband med klagomålet och att den
inte har framställts för sent, ska det konstateras att denna invändning inte åtföljs av några närmare upplysningar som gör
det möjligt för personaldomstolen att pröva huruvida den är välgrundad.
Enligt artikel 35.1 e i rättegångsreglerna ska en ansökan innehålla uppgifter om de grunder samt faktiska och rättsliga omständigheter
som åberopas. Enligt fast rättspraxis ska dessa uppgifter vara så klara och precisa att svaranden kan förbereda sitt försvar
och personaldomstolen kan pröva talan, i förekommande fall utan att ha tillgång till andra uppgifter. I syfte att säkerställa
rättssäkerheten och en god rättskipning kan en talan endast tas upp till sakprövning om de väsentliga, faktiska och rättsliga
omständigheter som talan grundas på framgår på ett konsekvent och begripligt sätt av innehållet i själva ansökan (personaldomstolens
dom av den 15 februari 2011 i mål F‑76/09, AH mot kommissionen, punkt 29).
I avsaknad av uppgifter om skälen till att förordning nr 1 skulle strida mot fördragens bestämmelser, kan följaktligen sökandens
invändning om att förordning nr 1 är rättsstridig inte tas upp till sakprövning med hänsyn till artikel 35.1 e i rättegångsreglerna.
Vad beträffar grunden som avser åsidosättande av principen om likabehandling och icke-diskrimineringsprincipen ska det påpekas
att principen om likabehandling, i egenskap av en allmän princip i unionsrätten, innebär att lika situationer inte får behandlas
olika och att olika situationer inte får behandlas lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling (domstolens
dom av den 16 december 2008 i mål C‑127/07, Arcelor Atlantique et Lorraine m.fl., punkt 23). Vidare ska det anses att principen
om likabehandling, vilken är tillämplig på det regelverk som gäller unionens personal, har åsidosatts, när två kategorier
av personer som tjänstgör vid unionen vars situation inte påtagligt skiljer sig åt vare sig i faktiskt eller rättsligt hänseende
behandlas olika och det inte föreligger sakliga skäl för en sådan skillnad i behandling (personaldomstolens dom av den 25 februari 2010
i mål F‑91/08, Pleijte mot kommissionen, punkt 36).
Eftersom sökanden anser att principen om likabehandling åsidosattes i förevarande fall till följd av att olika situationer
behandlades lika, ska personaldomstolen kontrollera huruvida situationerna i förevarande fall skiljer sig åt i faktiskt och
rättsligt hänseende.
Det är visserligen ostridigt mellan parterna att sökanden, som är både rumänsk och ungersk medborgare, har ungerska som modersmål
och förstaspråk. Sökandens modersmål och förstaspråk är dock inte Rumäniens nationalspråk. Som sökanden själv har medgett
har inte heller ungerska fått ett rättsligt erkännande som officiellt språk i den rumänska rättsordningen. I det avseendet
uppvisade kommissionen för personaldomstolen under förhandlingen handlingar rörande vissa rumänska lagstiftningsakter som
har samband med bland annat rättigheterna och skyldigheterna för personer som tillhör de många olika nationella minoriteter
som finns i Rumänien. Bland dessa rättsakter finns i synnerhet den rumänska lagen nr 188/1999. I artikel 54 i nämnda lag,
vilken avser rekrytering av tjänstemän, föreskrivs att följande villkor måste vara uppfyllda för att inneha en offentlig tjänst
i Rumänien: ”a) Rumänskt medborgarskap och hemvist i Rumänien, b) kunskaper i rumänska, i skrift och tal”. Det förhållandet
att ungerska är ett officiellt språk i unionen saknar i förevarande fall betydelse, eftersom det är fråga om ett ”uttagningsprov
i samband med utvidgning”, vilket på grundval av förordning nr 1760/2006 undantagsvis är förbehållet enbart medborgare från
den aktuella medlemsstaten. Det var för övrigt just på grund av sin ställning som rumänsk medborgare som sökanden ingav en
ansökan och tilläts delta i uttagningsprovet. Av det ovan anförda följer att sökandens situation inte skiljer sig från situationen
för övriga sökande i det aktuella uttagningsprovet.
Vidare skiljer sig uttagningsprovet EPSO/AD/147/09 klart från uttagningsprovet EPSO/AD/53/06, vilket anordnades enbart för
cypriotiska medborgare och vilket uttagningsprov sökanden har åberopat till stöd för sitt resonemang. Enligt artikel 2 i förordning
nr 401/2004 skulle nämligen allmänna uttagningsprov anordnas för rekrytering av tjänstemän med något av de elva officiella
språk som fanns i unionen vid datumet för antagandet av förordning nr 401/2004 som huvudspråk och dessa uttagningsprov skulle
omfatta alla dessa språk samtidigt. Eftersom ett av Republiken Cyperns officiella språk är turkiska, vilket emellertid inte
är ett av unionens officiella språk, var det – såsom kommissionen uppgav vid förhandlingen – nödvändigt att föreskriva ett
alternativt språk till grekiska, som är det andra officiella språket i denna medlemsstat. Det språk som valdes var då engelska,
vilket också var ett av de tre språk som kunde väljas för det andra skriftliga provet. Under omständigheterna i det fallet
var kommissionen skyldig att se till att allmänna uttagningsprov anordnades på de villkor som fastställts av unionslagstiftaren
i förordning nr 401/2004. Någon bestämmelse som är jämförbar med artikel 2 i förordning nr 401/2004 finns det däremot inte
i förordning nr 1760/2006, på grundval av vilken det i förevarande mål aktuella uttagningsprovet EPSO/AD/147/09 anordnades.
Även om den omständigheten att det skriftliga provet c avlades på rumänska hade kunnat medföra en nackdel för sökanden jämfört
med de kandidater som hade rumänska som modersmål, erinrar personaldomstolen om att skillnader i behandling, som motiveras
på grundval av objektiva och skäliga kriterier som står i proportion till det mål som eftersträvas, inte utgör ett åsidosättande
av principen om likabehandling. Bland de kriterier som kan motivera en skillnad i behandling mellan tjänstemän finns tjänstens
intresse (domen i det ovannämnda målet Pleijte mot kommissionen, punkt 57).
Förordning nr 1760/2006, vars lagenlighet inte har ifrågasatts i förevarande mål, utgör den rättsliga grund som, undantagsvis
och genom avvikelse från tillämpliga bestämmelser i tjänsteföreskrifterna, tillåter rekrytering av rumänska medborgare genom
uttagningsprov som är förbehållna sådana medborgare. Även om det är riktigt att denna förordning, till skillnad från förordning
nr 401/2004, inte innehåller någon uppgift om valet av språk, är det emellertid utrett att Rumänien endast har valt rumänska
som officiellt språk i den mening som avses i förordning nr 1. Enligt den rumänska konstitutionen utgör för övrigt rumänska
det enda officiella språket i denna stat.
Det förhållandet att det krävdes att ett prov skulle genomföras på rumänska i uttagningsprovet EPSO/AD/147/09 ska därför anses
som berättigat, eftersom det motiveras av överordnade krav som just följer av Rumäniens anslutning till Europeiska unionen.
De aktuella kraven baserar sig således på objektiva och skäliga kriterier och skillnaden i behandling, vid anordnandet av
ett ”uttagningsprov i samband med utvidgning”, vilken är begränsad till en övergångsperiod efter nämnda stats anslutning,
tycks stå i proportion till det mål som eftersträvas.
Av det ovan anförda följer att unionens administrativa avdelningar, såsom Epso, vilka på grundval av en undantagsförordning,
såsom förordning nr 1760/2006, ska anordna uttagningsprov som är förbehållna medborgare i Rumänien, i egenskap av stat som
nyss har anslutit sig till unionen, inte kan använda ett annat språk än det enda officiella språket i detta land – utan att
åsidosätta principen om likabehandling – när det är fråga om att genomföra vissa skriftliga urvalsprov som just syftar till
att kontrollera de fördjupade kunskaperna i detta språk. Det skulle förhålla sig på annat sätt om denna medlemsstat, vad beträffar
dess deltagande i unionsinstitutionernas verksamhet, formellt erkände, enligt artikel 1 i förordning nr 1, ett minoritetsspråk
som finns i landet och som, utan att utgöra ett officiellt språk i denna stat, ändå utgör ett officiellt språk i unionen.
Den omständigheten att det krävdes ”fördjupade kunskaper i rumänska”, i egenskap av förstaspråk i det i målet aktuella uttagningsprovet,
vilket är förbehållet rumänska medborgare, är inte heller godtyckligt eller uppenbart i strid med tjänstens intresse.
Det har nämligen redan slagits fast att administrationen, när tjänsten eller den aktuella befattningen kräver det, får specificera
det eller de språk i vilka fördjupade eller tillfredsställande kunskaper krävs (förstainstansrättens dom av den 5 april 2005
i mål T‑376/03, Hendrickx mot rådet, punkt 26, och personaldomstolens dom av den 29 juni 2011 i mål F‑7/07, Angioi mot kommissionen,
punkt 90 och där angiven rättspraxis).
Som kommissionen angav under förevarande förfarande, är kunskaper i rumänska användbara eller rent av nödvändiga på grund
av att de handläggare som därigenom rekryteras deltar i olika arbetsuppgifter ”inom institutionen och i förekommande fall
med anknytning till ekonomiska och sociala grupper i medlemsstaterna och [unionens] övriga institutioner”. Dessa förtydliganden
motiverar i objektiva och skäliga ordalag det förhållandet att det krävdes att ett prov skulle genomföras på rumänska inom
ramen för ett av de första ”uttagningsprov i samband med utvidgning” som anordnades efter Rumäniens anslutning till unionen.
Följaktligen framgår det av det ovan anförda att administrationen, enligt förordning nr 1760/2006, hade rätt att anordna ett
uttagningsprov som delvis endast var öppet för rumänska medborgare och kräva att dessa sökande, i tjänstens intresse, skulle
ha fördjupade kunskaper i sitt nationalspråk, det vill säga rumänska, som är Rumäniens enda officiella språk i den mening
som avses i förordning nr 1.
Det finns följaktligen inte någonting som tyder på att det uppenbart skulle strida mot tjänstens intresse eller ge upphov
till en godtycklig åtskillnad att kräva fördjupade kunskaper i rumänska inom ramen för det i målet aktuella uttagningsprovet.
Talan kan således inte bifallas såvitt avser de grunder som rör åsidosättande av principen om likabehandling och icke-diskrimineringsprincipen
samt åsidosättande av artikel 1d.1, 1d.5 och 1d.6 i tjänsteföreskrifterna.
De grunder som avser åsidosättande av artikel 2 FEU, artikel 21 i stadgan och artiklarna 3, 4, 5, 10 och 19 i ramkonventionen
I den mån talan kan uppfattas som att kommissionen klandras för att ha åsidosatt artikel 2 FEU och artikel 21 i stadgan, genom
att kräva att ett prov skulle genomföras på rumänska inom ramen för uttagningsprov EPSO/AD/147/09, finner personaldomstolen
att talan inte kan bifallas såvitt avser denna grund, då det inte föreligger någon diskriminering (se punkterna 75–88 ovan).
Det är inte nödvändigt att behandla frågan, vilken väcktes vid förhandlingen, huruvida artikel 2 FEU kan ha direkt effekt
och skapa en personlig rättighet för sökanden.
Vad beträffar den hänvisning till artiklarna 3, 4, 5, 10 och 19 i ramkonventionen som finns i ansökan, ska det erinras om
att enligt artikel 35.1 e i rättegångsreglerna ska en ansökan innehålla uppgifter om de grunder samt faktiska och rättsliga
omständigheter som åberopas. Med hänsyn till kraven på rättssäkerhet och en god rättskipning, vilka redan har angetts i punkt 73
i förevarande dom, kan en talan endast tas upp till sakprövning om de väsentliga, faktiska och rättsliga omständigheter som
talan grundas på framgår på ett konsekvent och begripligt sätt av innehållet i själva ansökan.
Enbart hänvisningen i ansökan till artiklarna 3, 4, 5, 10 och 19 i ramkonventionen kan således inte, i avsaknad av ett påstående
i det avseendet, anses tillräcklig med hänsyn till rättegångsreglerna. Följaktligen kan talan inte prövas såvitt avser den
grunden.
Det tredje yrkandet
Sökanden har i huvudsak yrkat att personaldomstolen ska förplikta kommissionen att anordna ett nytt skriftligt prov c inom
ramen för uttagningsprovet.
Eftersom unionsdomstolen saknar behörighet att rikta förelägganden till institutionerna (personaldomstolens dom av den 5 juli 2011
i mål F‑46/09, V mot parlamentet, punkt 63 och där angiven rättspraxis), ska detta yrkande avvisas.
Med beaktande av det ovan anförda ska talan ogillas i sin helhet.

Rättegångskostnader
Enligt artikel 87.1 i rättegångsreglerna ska, om inte annat följer av bestämmelserna i kapitel 8 i avdelning II i rättegångsreglerna,
tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Enligt artikel 87.2 får personaldomstolen,
om så anses skäligt, besluta att en tappande part endast delvis, eller inte alls, ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
Av domskälen ovan framgår att sökanden har tappat målet. Kommissionen har dessutom uttryckligen yrkat att sökanden ska förpliktas
att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom omständigheterna i förevarande mål inte motiverar en tillämpning av bestämmelserna
i artikel 87.2 i rättegångsreglerna, ska sökanden bära sina rättegångskostnader och förpliktas att ersätta kommissionens rättegångskostnader.
Mot denna bakgrund beslutar
PERSONALDOMSTOLEN (första avdelningen)
följande:
1)
Talan ogillas.
2)
BA ska bära sina rättegångskostnader och ersätta Europeiska kommissionens rättegångskostnader.
Kreppel
Perillo
Barents
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 5 december 2012.
W. Hakenberg

H Kreppel
Justitiesekreterare

Ordförande
*
Rättegångsspråk: franska.