CELEX: 62012CJ0221
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Článok 49 ZFEÚ
Sloboda usadiť sa
Článok 56 ZFEÚ
Slobodné poskytovanie služieb
Zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie
Povinnosť transparentnosti
Pôsobnosť
Zmluva uzavretá medzi verejnými subjektmi členského štátu a podnikom tohto členského štátu
Prevod činnosti poskytovania televíznych služieb, ako aj dočasný prevod výlučného práva používať káblové siete zo strany týchto subjektov na podnik uvedeného členského štátu
Možnosť hospodárskeho subjektu tohto členského štátu odvolávať sa na články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ pred súdmi tohto členského štátu
Nevyhlásenie verejného obstarávania
Odôvodnenie
Existencia skoršej zmluvy
Transakcia zameraná na ukončenie sporu týkajúceho sa výkladu tejto zmluvy
Nebezpečenstvo zníženia hodnoty prevedenej činnosti

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ.
Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi spoločnosťou Belgacom NV (ďalej len „Belgacom“) a štyrmi združeniami obcí: Interkommunale voor Teledistributie van het Gewest Antwerpen (Integan), Inter‑Media, West‑Vlaamse Energie‑ en Teledistributiemaatschappij (WVEM) a Proviniciale Brabantse Energiemaatschappij CVBA (PBE) (ďalej len spoločne „združenia obcí“), ktorého predmetom boli rozličné rozhodnutia, ktorým tieto združenia schválili uzavretie dohôd, na základe ktorých bez vyhlásenia verejného obstarávania previedli na spoločnosť Telenet NV (ďalej len „Telenet“) svoju činnosť poskytovania televíznych služieb a zmluvy o predplatení televíznych služieb uzatvorené so zákazníkmi, ako aj dočasne previedli dodatočné práva používať ich káblové siete a práva dlhodobo využívať tieto siete prostredníctvom prenájmu.
Právny rámec
Článok 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (
Ú. v. EÚ L 134, s. 114
; Mim. vyd. 06/007, s. 132) obsahuje nasledujúce definície:
„…
2.
a)
‚Verejné zákazky‘ sú zmluvy s peňažným plnením, uzavreté písomne medzi jedným alebo viacerými hospodárskymi subjektmi a jedným alebo viacerými verejnými obstarávateľmi, ktorých predmetom je vykonanie prác, dodávka výrobkov alebo poskytnutie služieb v zmysle tejto smernice.
…
d)
‚Verejné zákazky na služby‘ sú iné verejné zákazky ako verejné zákazky na práce alebo na dodávku tovaru, ktorých predmetom je poskytnutie služieb uvedených v prílohe II.
…
4.
‚Verejná koncesia na služby‘ je zákazka rovnakého druhu ako verejná zákazka na služby s tým rozdielom, že protiplnením za poskytovanie služieb je buď len právo na využívanie služby, alebo toto právo spojené s peňažným plnením.
…“
Podľa článku 17 smernice 2004/18 sa táto smernica nevzťahuje na koncesie na služby.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Členmi združení obcí sú výlučne verejnoprávne subjekty. Tieto združenia pôvodne zabezpečovali služby televízneho vysielania prostredníctvom svojich vlastných káblových sietí.
Roku 1996 tieto združenia získali prostredníctvom družstevnej spoločnosti založenej podľa komunálneho práva Interkabel 1,51 % účasť na základnom imaní spoločnosti Telenet pri jej založení, a to prostredníctvom vkladu práv na čiastočné používanie ich káblových sietí počas obdobia 50 rokov do tejto spoločnosti. Tieto práva na používanie spočívali vo výlučnom práve používať siete na poskytovanie služieb nazývaných „telekomunikačné služby typu bod – bod“ a nevýlučné právo na poskytovanie „multimediálnych služieb“, pričom združenia obcí si ponechali výlučné právo používať svoje siete na poskytovanie vysielacích služieb.
Zmluva o vklade priznala spoločnosti Telenet aj predkupné právo v prípade prevodu vlastníckych práv združení obcí ku káblovým sieťam a prednostné právo v prípade, že sa na tretie osoby prevedie právo používať tieto káblové siete na účely poskytovania „multimediálnych služieb“.
Následne združenia obcí vytvorili združenie IN‑DI sledujúce ekonomické záujmy najmä s cieľom zabezpečovať služby digitálneho televízneho vysielania prostredníctvom svojich káblových sietí.
Telenet podala žalobu vo veci samej, ako aj návrh na nariadenie predbežného opatrenia, ktorými navrhovala zakázať výkon tejto činnosti z dôvodu, že táto činnosť patrí podľa zmluvy o vklade z roku 1996 medzi „telekomunikačné služby bod – bod“. Sudca rozhodujúci o návrhu na nariadenie predbežného opatrenia medzitýmnym rozhodnutím vyhovel podanému návrhu. Jeho uznesenie bolo napadnuté odvolaním.
Súčasne boli začaté rokovania medzi všetkými dotknutými stranami s cieľom dôjsť k dohode. Tieto rokovania vyústili do uzatvorenia rámcovej dohody, ktorú príslušné orgány združení obcí schválili rozhodnutiami prijatými v decembri 2007.
Táto dohoda najmä stanovovala, že spoločnosti Telenet bude priznaný dlhodobý nájom sietí združení obcí na obdobie 38 rokov, ktoré zodpovedá zvyšnej dobe platnosti práv na používanie týchto sietí, ktoré jej boli pôvodne priznané v rámci zmluvy o vklade z roku 1996, a to za odplatu rôzneho druhu, najmä za úhradu nákladov a odpisov, investovaný kapitál, ako aj za prevádzku, údržbu, rozširovanie a vylepšovanie týchto sietí. Týmto spôsobom bude mať tento podnik výlučné právo používať tieto siete na účely poskytovania telefonických služieb, služieb prístupu k internetu, ako aj analógového, digitálneho a interaktívneho televízneho vysielania. Od tohto okamihu bude môcť podnik na území pokrytom uvedenými sieťami zabezpečovať ponuku zodpovedajúcu aktuálnym obchodným štandardom, tzv. „triple play“, ktorá sa týka kombinovaného poskytovania týchto služieb. Uvedená dohoda ďalej upravovala najmä prevod na Telenet činnosti poskytovania televíznych služieb združení obcí, ako aj zmlúv o predplatení týchto služieb. Celková predpokladaná odplata bola odhadovaná na 350 miliónov eur.
Uvedená rámcová dohoda viedla k uzatvoreniu konečnej dohody (ďalej len „sporná dohoda“). Celková výška odplaty dlhovanej spoločnosťou Telenet bola však stanovená na 425 miliónov eur, teda bola vyššia o 5 miliónov eur v porovnaní s výškou ponuky považovanej za „nezáväznú“, ktorú predložila spoločnosť Belgacom s cieľom získať činnosti prenosu analógového a digitálneho televízneho signálu združení obcí a zmlúv o predplatení týchto služieb, ako aj práv na nevýlučné používanie káblových sietí združení obcí na účely poskytovania služieb televízneho vysielania. Platnosť tejto poslednej dohody skončila v nadväznosti na sériu nových rozhodnutí prijatých združeniami obcí v júni 2008.
Tieto posledné rozhodnutia, rovnako ako rozhodnutia spomenuté v bode 10 tohto rozsudku, boli predmetom žaloby podanej spoločnosťou Belgacom na Raad van State van België (Štátna rada Belgicka).
Najprv táto spoločnosť kontaktovala združenia obcí s ponukou na uzatvorenie rámcovej dohody, pričom prejavila svoj záujem získať určité práva, ktorých prevod je predmetom tejto dohody. Vo svojej odpovedi združenia obcí uviedli, že Belgacom nemôže prichádzať do úvahy ako potenciálny partner pre rokovania s ohľadom na obmedzenia obsiahnuté v zmluve o vklade z roku 1996, ako aj s ohľadom na skutočnosť, že prevedením dotknutých práv na túto spoločnosť by sa zabezpečilo jej monopolné postavenie, keďže Belgacom už ponúkla poskytovanie kompletných televíznych služieb prostredníctvom vlastnej siete na území pokrytom káblovými sieťami združení obcí. Belgacom v tejto súvislosti odpovedala tak, že uvedené káblové siete by mohli byť spoločne využívané, čím by sa zachovala účinná hospodárska súťaž. Následne Belgacom pred uzatvorením spornej dohody predložila ponuku uvedenú v bode 12 tohto rozsudku.
V rámci sporu vo veci samej Belgacom opiera svoju žalobu najmä o články 43 ES a 49 ES, ktorých znenie v súčasnosti zodpovedá zneniu článkov 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ. Uvádza, že zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie, ako aj zásada proporcionality sa uplatnia bez ohľadu na to, ako má byť sporná dohoda kvalifikovaná, a že neexistuje žiaden naliehavý dôvod všeobecného záujmu, ktorý by odôvodňoval to, že nebolo vyhlásené verejné obstarávanie pred uzatvorením spornej dohody.
Združenia obcí naproti tomu uvádzajú, že uplatňovanie zásady rovnosti nevylučuje, aby mohla byť dohoda, akou je dohoda vo veci samej, uzatvorená bez predchádzajúceho vyhlásenia verejného obstarávania, ak verejný orgán, ktorý v danej veci koná, má konkrétne dôvody, aby tak urobil, pričom tieto dôvody skutočne existujú, sú právne prípustné a nemusia nevyhnutne súvisieť so všeobecným záujmom, čo zodpovedá pojmu „objektívne okolnosti“ v zmysle judikatúry Súdneho dvora. Tak je to v prejednávanej veci vzhľadom jednak na prednostné a predkupné práva, ktoré prislúchajú spoločnosti Telenet podľa zmluvy o vklade z roku 1996 a ktoré by sa mali považovať za zakladajúce výlučné právo, keďže znemožňujú vyhlásenie verejného obstarávania, a jednak vzhľadom na spor prebiehajúci medzi združeniami obcí a spoločnosťou Telenet o dosahu tejto zmluvy o vklade, s ohľadom na predpokladanú dĺžku trvania konaní a rizika závažných sankcií, ktorým by združenia obcí boli vystavené, ak by bolo konečným rozhodnutím určené, že túto zmluvu porušili.
Vnútroštátny súd uvádza, že všetci účastníci konania vo veci samej pripúšťajú, že sporná dohoda nespadá do pôsobnosti niektorej zo smerníc v oblasti verejného obstarávania. Nech by bola kvalifikácia spornej dohody akákoľvek, rozhodnutia združení obcí, ktoré tento súd skúma, spadajú podľa jeho názoru do rámca verejnej intervencie, ktorá má upravovať výkon ekonomickej činnosti, a diskrečná právomoc, ktorou disponuje orgán v tomto rámci, je obmedzená zásadou rovnosti zaobchádzania a povinnosťou transparentnosti. Vnútroštátny súd sa okrem toho domnieva, že vzhľadom na význam dotknutej dohody je možné, že by v prípade vyhlásenia verejného obstarávania oň prejavili záujem podniky usadené v zahraničí.
Tento súd konštatuje, že uzavretie spornej dohody bolo odôvodnené zámerom ukončiť spor medzi združeniami obcí a spoločnosťou Telenet, ktorý sa týka dosahu zmluvy o vklade z roku 1996, a že tento spor bol výlučne dôsledkom technologického vývoja, ktorý zmluvné strany nemohli v čase uzavretia tejto zmluvy predvídať. Konkrétne plán rozdelenie práv používania káblových sietí združení obcí, tak ako bol stanovený v uvedenej zmluve, neumožňoval žiadnej zo strán ponúkať kompletné televízne služby, pričom zabezpečovanie interaktívnych televíznych služieb patrilo medzi výlučné práva spoločnosti Telenet, zatiaľ čo iba združenia obcí mali právo poskytovať služby televízneho vysielania.
Vnútroštátny súd však rovnako konštatoval, že sporná dohoda ide nad rámec toho, čo je nevyhnutné na ukončenie uvedeného sporu, keďže radikálne mení plán rozdelenia práv používania káblových sietí združení obcí stanovený v zmluve o vklade z roku 1996 tým, že spoločnosti Telenet poskytuje práva, ktoré jej neboli spočiatku priznané a ktoré neboli predmetom sporu. Vďaka tejto dohode Telenet po zaplatení odplaty vo výške 425 milióna eur bude od tohto okamihu disponovať výlučným právom na globálne používanie týchto sietí, ktoré jej umožní na území pokrytom týmito sieťami – zahrňujúcom približne tretinu aktívnej zóny – ponúkať kompletné televízne služby, a teda ponuku „triple play“ v súlade so súčasnými komerčnými štandardmi, rovnakým spôsobom, ako to doposiaľ robila na dvoch tretinách územia, na ktorom vykonávala činnosť.
Vnútroštátny súd sa navyše domnieva, že existencia zmluvy o vklade z roku 1996 nemôže byť sama osebe považovaná za odôvodnenie uzatvorenia spornej dohody. Na jednej strane totiž mohol byť zavedený systém spoločného využívania káblovej siete. Na druhej strane prednostné a predkupné práva, ktoré má Telenet na základe tejto zmluvy, nebránia tomu, aby sa s viacerými uchádzačmi zaobchádzalo rovnakým spôsobom, a teda aby ich ponuky boli podrobené skutočnému komparatívnemu preskúmaniu.
Tento súd sa však pýta, či všeobecný kontext, ktorý sa okrem zmluvy o vklade z roku 1996 vyznačuje aj sporom o dosahu tejto zmluvy, ku ktorému došlo neskôr z dôvodu technologického vývoja, a rozhodnutím súdu vydaným v uvedenom spore, nemôže odôvodňovať nevyhlásenie verejného obstarávania. Na jednej strane by totiž prevod práv na tretiu osobu, ktoré boli prevedené na Telenet uvedenou zmluvou, nevyhnutne vyvolal nové spory a právnu neistotu. Na druhej strane nevyriešenie sporu so spoločnosťou Telenet by malo za následok, že združenia obcí by nemohli poskytovať kompletné televízne služby počas dlhého obdobia, čo by nielen spôsobilo veľkú ekonomickú škodu, keďže samotná Belgacom by mohla obsadiť trh, ale navyše by to mohlo poškodiť spotrebiteľov.
V tomto kontexte uvedený súd zvažuje možnosť, že by sporná dohoda, ktorá písomnou formou ukončuje spor medzi spoločnosťou Telenet a združeniami obcí, mohla byť považovaná skôr za legitímny dodatok k zmluve o vklade z roku 1996, ako za samostatnú dohodu, ktorú by bolo možné uzatvoriť iba v súlade s článkami 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ.
Napokon vnútroštátny súd zdôrazňuje, že Súdny dvor v rozsudku z 21. júla 2005, Coname (
C-231/03, Zb. s. I-7287
, bod 19), poukázal na možnosť odôvodnenia rozdielneho zaobchádzania predstavujúceho nepriamu diskrimináciu na základe štátnej príslušnosti, ktoré vyplývalo z priameho zadania koncesie na služby, „objektívnymi okolnosťami“. Vnútroštátny súd sa však pýta na rozsah tohto pojmu vo vzťahu k pojmu „naliehavé dôvody všeobecného záujmu“.
Za týchto okolností Raad van State van België rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Majú sa články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že sa podnik so sídlom v Belgicku môže pred belgickým súdom v súvislosti s dohodou, ktorá nepatrí do pôsobnosti jednej zo smerníc o verejnom obstarávaní a ktorou prevádza belgický orgán práva na iný belgický podnik bez toho, aby predtým uskutočnil verejné obstarávanie, odvolávať na základné pravidlá práva Únie, najmä na povinnosť transparentnosti, ktorá je odvodená z vyššie uvedených článkov?
2.
Môže sa snaha zabrániť porušeniu existujúceho zmluvného rámca, ktorý je sám osebe nesporný a veľmi špeciálny, medzi právnickou osobou verejného práva a súkromným, ňou nekontrolovaným podnikom, alebo dohodnutej transakcie alebo pokonávky s cieľom vyriešiť existujúci spor týkajúci sa výkladu vyššie uvedeného zmluvného rámca, pričom táto pokonávka vychádza z práv, ktoré boli zmluvným stranám priznané predbežným opatrením súdu, a pričom príslušná činnosť [uvedenej právnickej osoby] môže byť bez takejto pokonávky vážne [narušená] a jej hodnota sa môže znížiť a spotrebitelia nemôžu medzičasom prijímať určité služby, považovať za dôležitý dôvod všeobecného záujmu alebo aspoň za objektívne odôvodnenie, ktoré oprávňujú právnické osoby verejného práva výnimočne a odchylne od zásady rovnakého zaobchádzania a zákazu diskriminácie z dôvodu štátnej príslušnosti zakotvených v článkoch 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ, a od povinnosti transparentnosti, ktorá z nich vyplýva, nevyhlásiť verejné obstarávanie a zákazku udeliť priamo?
3.
V prípade kladnej odpovede na druhú otázku: musí uvedená transakcia alebo uvedená pokonávka zostať obmedzená na mieru striktne nevyhnutnú na vyriešenie vzniknutého sporu, aby vyššie uvedené základné slobody zaručené právom Únie neboli obmedzené viac, ako je nevyhnutné na dosiahnutie požadovaného cieľa, alebo môžu zmluvné strany vzhľadom na budúce názorové rozdiely, ktoré sú v rozumnej a logickej súvislosti s uvedeným sporom, dohodnúť ďalekosiahlejšiu pokonávku, ktorou sa zabezpečia súčasne záujmy spotrebiteľov a ktorá zahŕňa maximalizáciu hodnoty dotknutej prevedenej činnosti?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ majú vykladať v tom zmysle, že hospodársky subjekt jedného členského štátu sa môže pred súdmi tohto členského štátu odvolávať na porušenie povinnosti transparentnosti, ktorá vyplýva z týchto článkov, v súvislosti s uzatvorením dohody, ktorou jeden alebo niekoľko verejných subjektov uvedeného členského štátu prevedie odplatne na hospodársky subjekt toho členského štátu najmä výlučné právo používať káblové siete televízneho vysielania, ako aj činnosť poskytovania televíznych služieb a zmluvy o predplatení spojené s touto činnosťou.
Je potrebné konštatovať, že bez ohľadu na praktické podmienky a na kvalifikácie, ktoré uskutočnili účastníci konania, dohoda, akou je sporná dohoda, ktorá prevádza zo združení obcí na spoločnosť Telenet činnosť poskytovania televíznych služieb, a tejto spoločnosti priznáva najmä na účely výkonu tejto činnosti výlučné právo využívať káblové siete združení obcí, musí byť považovaná za koncesiu na služby v zmysle článku 1 ods. 4 smernice 2004/18.
Na jednej strane, keďže dohoda zaväzuje nadobúdateľa vykonávať prevádzanú činnosť, predstavuje verejnú zákazku týkajúcu sa poskytovania služieb uvedených v prílohe II smernice 2004/18 s výnimkou spôsobu odplaty, keďže protiplnenie za poskytnutie televíznych služieb spočíva v práve využívať dotknutú službu, a to v súlade s definíciou v uvedenom článku 1 ods. 4. Na druhej strane podmienka, podľa ktorej riziko spojené s využívaním takejto služby musí byť prenesené na subjekt, na ktorý sa prevádza (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 11. júna 2009, Hans & Christophorus Oymanns,
C-300/07, Zb. s. I-4779
, bod 72, ako aj z 10. marca 2011, Privater Rettungsdienst und Krankentransport Stadler,
C-274/09, Zb. s. I-1335
, bod 26 a citovanú judikatúru), je aj v prípade tejto dohody splnená.
Napriek vylúčeniu koncesií z pôsobnosti smernice 2004/18 v zmysle jej článku 17 verejné orgány, ktoré chcú udeliť takúto koncesiu, sú povinné dodržiavať základné pravidlá Zmluvy o FEÚ, a to osobitne zákaz diskriminácie na základe štátnej príslušnosti a zásadu rovnosti zaobchádzania, ako aj povinnosť transparentnosti, ktorá z nich vyplýva, pokiaľ takáto koncesia vykazuje určitý cezhraničný záujem (pozri v tomto zmysle najmä rozsudok zo 17. júla 2008, ASM Brescia,
C-347/06, Zb. s. I-5641
, body 58 a 59, ako aj citovanú judikatúru).
Pokiaľ ide o existenciu určitého cezhraničného záujmu, môže tento záujem vyplývať najmä z hospodárskeho významu dohody, ktorá sa má uzavrieť, z miesta jej výkonu (pozri v tomto zmysle rozsudok ASM Brescia, už citovaný, bod 62 a citovanú judikatúru) alebo dokonca z technických vlastností (pozri analogicky rozsudok z 15. mája 2008, SECAP a Santorso,
C-147/06 a C-148/06, Zb. s. I-3565
, bod 24).
Vnútroštátnemu súdu prináleží, aby podrobne posúdil všetky skutočnosti relevantné v tomto smere (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. decembra 2009, Serrantoni a Consorzio stabile edili,
C-376/08, Zb. s. I-12169
, bod 25 a citovanú judikatúru), čo vo veci samej už súd pravdepodobne uskutočnil, keďže konštatoval, že vzhľadom na význam dotknutej dohody vo veci samej je možné, že by podniky so sídlom v iných členských štátoch prejavili svoj záujem v prípade vyhlásenia verejného obstarávania.
Ďalej je potrebné uviesť, že určitý cezhraničný záujem existuje bez toho, aby sa vyžadovalo, že hospodársky subjekt skutočne prejavil svoj záujem. Tak je to najmä v prípade, keď sa spor, rovnako ako v prejednávanej veci, týka nedostatku transparentnosti, ktorým sa vyznačuje dotknutá dohoda. V takomto prípade totiž hospodárske subjekty so sídlom v iných členských štátoch nemajú reálnu možnosť prejaviť svoj záujem na získaní tejto koncesie (pozri v tomto zmysle rozsudky Coname, už citovaný, bod 18, a z 13. októbra 2005, Parking Brixen,
C-458/03, Zb. s. I-8585
, bod 55).
Navyše ak je preukázaná existencia určitého cezhraničného záujmu na udelení danej koncesie na dotknuté služby, povinnosť transparentnosti prislúchajúca zadávaciemu orgánu je prínosom pre každého potenciálneho uchádzača (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. apríla 2010, Wall,
C-91/08, Zb. s. I-2815
, bod 36) bez ohľadu na to, či je usadený v tom istom členskom štáte ako tento orgán.
Pre úplnosť treba dodať, že právo Únie ukladá prevádzajúcemu orgánu rovnaké požiadavky aj v prípade, ak by zmluva dotknutá vo veci samej nezaväzovala nadobúdateľa vykonávať prevádzanú službu, ale by táto zmluva obsahovala licenciu na vykonávanie určitej ekonomickej činnosti. Takáto licencia sa v skutočnosti neodlišuje od koncesie na služby, pokiaľ ide o povinnosť dodržiavať základné pravidlá Zmluvy a zásady z nich vyplývajúce, keďže o výkon tejto činnosti môžu mať prípadne záujem hospodárske subjekty usadené v iných členských štátoch (pozri v tomto zmysle rozsudky z 3. júna 2010, Sporting Exchange,
C-203/08, Zb. s. I-4695
, body 46 a 47, ako aj z 9. septembra 2010, Engelmann,
C-64/08, Zb. s. I-8219
, body 51 až 53).
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na prvú položenú otázku odpovedať tak, že články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že hospodársky subjekt určitého členského štátu sa môže pred súdmi tohto členského štátu odvolávať na porušenie povinnosti transparentnosti vyplývajúcej z týchto článkov, ku ktorému došlo v súvislosti s uzatvorením dohody, ktorou jeden alebo niekoľko verejných subjektov uvedeného členského štátu buď previedlo na hospodársky subjekt toho istého členského štátu koncesiu na služby, ktoré majú nepochybný cezhraničný význam, alebo previedlo na hospodársky subjekt výlučné právo vykonávať ekonomickú činnosť majúcu takýto význam.
O druhej otázke
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ majú vykladať v tom zmysle, že také okolnosti, o aké ide vo veci samej, možno považovať za naliehavé dôvody všeobecného záujmu alebo za objektívne okolnosti, ktorými možno odôvodniť priame udelenie koncesie hospodárskemu subjektu zo strany verejných subjektov na služby súvisiace s činnosťou poskytovania televíznych služieb vykonávanou uvedenými verejnými subjektmi prostredníctvom nim patriacich káblových sietí, odchylne od zásad rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie zakotvených v uvedených článkoch.
Predmetné okolnosti sú prejavom vôle rešpektovať určité práva, ktoré dotknuté verejné subjekty pôvodnou dohodou previedli na uvedený hospodársky subjekt, pokiaľ ide o používanie týchto káblových sietí, ako aj prejavom vôle dôjsť k dohode, ktorou by bol ukončený spor o rozsahu týchto práv s ohľadom na predbežné opatrenie súdu, a súčasne nedošlo k zníženiu hodnoty uvedenej činnosti poskytovania televíznych služieb vykonávanou týmito verejnými subjektmi prostredníctvom káblových sieti a bolo umožnené, aby predplatiteľom týchto služieb bola predložená kompletná komerčná ponuka.
Je potrebné pripomenúť, že pokiaľ koncesia na služby má nepochybný cezhraničný význam, jej udelenie podniku usadenému v členskom štáte verejného obstarávateľa bez akejkoľvek transparentnosti predstavuje rozdiel v zaobchádzaní na ujmu podnikov usadených v inom členskom štáte, ktoré by mohli mať o túto koncesiu záujem. Pri vylúčení všetkých uvedených podnikov by takéto rozdielne zaobchádzanie bolo prevažne na ujmu týchto podnikov, a teda by predstavovalo nepriamu diskrimináciu na základe štátnej príslušnosti, ktorá je v zásade zakázaná článkami 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudok ASM Brescia, už citovaný, body 59 a 60, ako aj citovanú judikatúru).
Výnimočne môže byť takéto opatrenie prípustné vzhľadom na niektorý z dôvodov uvedených v článku 52 ZFEÚ alebo odôvodnené v súlade s judikatúrou Súdneho dvora naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu (pozri analogicky rozsudky Engelmann, už citovaný, body 51 a 57, ako aj citovanú judikatúru, a z 10. mája 2012, Duomo Gpa a i., C‑357/10 až C‑359/10, bod 39, ako aj citovanú judikatúru). V tejto súvislosti zo znenia bodu 51 v spojení s bodom 57 už citovaného rozsudku Engelmann vyplýva, že nie je potrebné odlišovať objektívne okolnosti od naliehavých okolností všeobecného záujmu. Tieto okolnosti totiž musia v konečnom dôsledku predstavovať naliehavé dôvody všeobecného záujmu.
Dôvody uvedené v predmetnej prejudiciálnej otázke, či už skúmané samostatne alebo spoločne, nemožno považovať za naliehavé dôvody všeobecného záujmu.
Zaiste treba uznať, že zásada právnej istoty, ktorá je všeobecnou zásadou práva Únie, môže odôvodniť rešpektovanie právnych účinkov dohody, vrátane – ak to táto zásada vyžaduje – dohody uzavretej predtým, ako Súdny dvor rozhodol o účinkoch primárneho práva na dohody tohto typu a pri ktorých sa následne preukáže, že sú v rozpore s niektorými z týchto účinkov (pozri v tomto zmysle rozsudok ASM Brescia, už citovaný, body 69 a 70). Na uvedenú zásadu sa však nemožno odvolávať s cieľom rozšíriť dohodu v rozpore so zásadami rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie, ako aj povinnosti transparentnosti, ktorá z nich vyplýva. V tomto smere je irelevantné, že toto rozšírenie môže predstavovať rozumné riešenie, ktorým by bolo možné ukončiť spor medzi dotknutými účastníkmi konania, z dôvodov úplne nezávislých na ich vôli, pokiaľ ide o rozsah dohody, ktorou sú viazaní.
Ďalej, pokiaľ ide o riziko znižovania hodnoty činnosti ekonomickej povahy vykonávanej verejným subjektom z dôvodu existujúceho zmluvného rámca, ktorý zrejme nezodpovedá technicko‑komerčnému vývoju, z ustálenej judikatúry vyplýva, že dôvody hospodárskej povahy, nemôžu byť uznané ako naliehavé dôvody všeobecného záujmu, ktoré by mohli odôvodniť obmedzenie základnej slobody garantovanej Zmluvou (pozri rozsudok zo 16. februára 2012, Costa a Cifone, C‑72/10 a C‑77/10, bod 59 a citovanú judikatúru).
V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že okolnosť, že uzatvorenie spornej dohody sa zhoduje so záujmom spotrebiteľov, ktorí by v prípade jej neuzavretia nemohli využívať interaktívnu televíziu a už vôbec nie komerčne atraktívnu kombinovanú ponuku, sa v skutočnosti neodlišuje od dôvodu znižovania hodnoty uvedenej činnosti, ale naopak, je s týmto dôvodom vnútorne spojená. Táto okolnosť sa totiž netýka všetkých spotrebiteľov nachádzajúcich sa na území pokrytom káblovými sieťami združení obcí, ale iba tých spotrebiteľov, ktorí si predplatili televízne služby poskytované uvedenými združeniami v rámci činnosti, ktorej prevedenie na spoločnosť Telenet je objektom sporu vo veci samej a nemožnosť, aby združenia obcí ponúkli týmto predplatiteľom určité služby, z dôvodu plánu rozdelenia práv používať ich káblové siete upraveného v zmluve o vklade z roku 1996, vysvetľuje stratu atraktivity komerčnej ponuky, ktorú môžu predložiť na trhu, a teda zníženie hodnoty uvedenej činnosti.
Napokon je potrebné doplniť, že dôvody, ktoré samy osebe nie sú naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu, ktoré by odôvodňovali odchýlenie sa od všeobecných zásad rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie, ako aj povinnosti transparentnosti, nemôžu získať takúto kvalitu len pre ich kumulácii.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na druhú položenú otázku odpovedať tak, že články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že:
—
vôľa neporušiť určité práva, ktoré verejné subjekty pôvodnou dohodou previedli na hospodársky subjekt v súvislosti s používaním nim patriacich káblových sietí, nemôže odôvodniť rozšírenie tejto dohody v rozpore s právom Únie vo forme priameho udelenia koncesie na služby alebo prevedenia výlučného práva vykonávať činnosť majúcu nepochybný cezhraničný význam, aj keby sa tým mal ukončiť spor medzi dotknutými stranami z dôvodov úplne nezávislých na ich vôli, pokiaľ ide o rozsah tejto dohody,
—
dôvody ekonomickej povahy, akými je vôľa zabrániť zníženiu hodnoty ekonomickej činnosti, nie sú naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu, ktoré by mohli odôvodniť priame udelenie koncesie na služby týkajúce sa tejto činnosti alebo prevedenie výlučného práva vykonávať uvedenú činnosť majúcu nepochybný cezhraničný význam, odchylne od zásad rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie zakotvených v uvedených článkoch.
O tretej otázke
Vzhľadom na odpoveď na druhú otázku nie je potrebné odpovedať na tretiu položenú otázku.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:

1.
Články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že hospodársky subjekt určitého členského štátu sa môže pred súdmi tohto členského štátu odvolávať na porušenie povinnosti transparentnosti vyplývajúcej z týchto článkov, ku ktorému došlo v súvislosti s uzatvorením dohody, ktorou jeden alebo niekoľko verejných subjektov uvedeného členského štátu buď previedlo na hospodársky subjekt toho istého členského štátu koncesiu na služby, ktoré majú nepochybný cezhraničný význam, alebo previedlo na hospodársky subjekt výlučné právo vykonávať ekonomickú činnosť majúcu takýto význam.

2.
Články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že:
—
vôľa neporušiť určité práva, ktoré verejné subjekty pôvodnou dohodou previedli na hospodársky subjekt v súvislosti s používaním nim patriacich káblových sietí, nemôže odôvodniť rozšírenie tejto dohody v rozpore s právom Únie vo forme priameho udelenia koncesie na služby alebo prevedenia výlučného práva vykonávať činnosť majúcu nepochybný cezhraničný význam, aj keby sa tým mal ukončiť spor medzi dotknutými stranami, z dôvodov úplne nezávislých na ich vôli, pokiaľ ide o rozsah tejto dohody,
—
dôvody ekonomickej povahy, akými je vôľa zabrániť zníženiu hodnoty ekonomickej činnosti, nie sú naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu, ktoré by mohli odôvodniť priame udelenie koncesie na služby týkajúce sa tejto činnosti alebo prevedenie výlučného práva vykonávať uvedenú činnosť majúcu nepochybný cezhraničný význam, odchylne od zásad rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie zakotvených v uvedených článkoch.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: holandčina.