CELEX: 62013CJ0606
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Direktyva 2003/96/EB
4 ir 21 straipsniai
Direktyva 2008/118/EB
Direktyva 92/12/EEB
3 straipsnio 1 dalis
Taikymo sritis
Valstybės narės teisės nuostatos
Apmokestinimas branduolinių reaktorių šiluminės galios mokesčiu

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas, pirma, dėl 2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyvos 2003/96/EB, pakeičiančios Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą (
OL L 283, p. 51
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 405), 4 straipsnio 2 dalies ir 21 straipsnio 5 dalies ir, antra, dėl 2008 m. gruodžio 16 d. Tarybos direktyvos 2008/118/EB dėl bendros akcizų tvarkos, panaikinančios Direktyvą 92/12/EEB (
OL L 9, 2009, p. 12
), 1 straipsnio 1 dalies aiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant OKG AB (toliau – OKG) ir
Skatteverket
(mokesčių administratorius) ginčą dėl pastarojo sprendimo apmokestinti OKG branduolinių reaktorių šiluminės galios mokesčiu.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyvos 2003/96 1 straipsnis suformuluotas taip:
„Valstybės narės energetikos produktus ir elektros energiją apmokestina pagal šią direktyvą.“
Šios direktyvos 2 straipsnyje numatyta:
„1.   Šioje direktyvoje terminas „energetikos produktai“ taikomas produktams:
a)
kurie atitinka Kombinuotosios nomenklatūros (KN) kodus nuo 1507 iki 1518, jei šiuos produktus numatoma naudoti kaip krosnių kurą ar variklių degalus;
<…>
h)
kurie atitinka KN kodą 3824 90 99, jei šiuos produktus numatoma naudoti kaip krosnių kurą ar variklių degalus.
2.   Ši direktyva taip pat taikoma: elektros energijai, atitinkančiai KN kodą 2716.
3.   Energetikos produktams, kuriems apmokestinimo lygis šioje direktyvoje nenustatytas, mokestis taikomas, jeigu jie skirti naudoti, parduodami ar naudojami kaip krosnių kuras ar variklių degalai. Mokesčio suma nustatoma atsižvelgiant atitinkamai į ekvivalentišką krosnių kurą ar variklių degalus [atsižvelgiant į jų naudojimą, taikant ekvivalentiškam krosnių kurui ar variklių degalams nustatytą tarifą].
<…>
4.   Ši direktyva netaikoma:
<…>
b)
toliau išvardytai energetikos produktų ir elektros energijos paskirčiai:
—
energetikos produktams, kurie naudojami ne variklių degalams ar krosnių kurui, o kitiems tikslams,
<…>“
Minėtos direktyvos 3 straipsnis suformuluotas taip:
„[1992 m. vasario 25 d. Tarybos direktyvoje 92/12/EEB dėl bendros tvarkos, susijusios su akcizais apmokestinamais produktais, ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole (
OL L 76, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 179)], nuorodos „mineralinis kuras“ ir „akcizas“ tol, kol ji taikoma [jos taikomos] mineralinėms alyvoms, apima visus energetikos produktus, elektros energiją ir nacionalinius netiesioginius mokesčius, atitinkamai nurodytus šios direktyvos 2 straipsnyje ir 4 straipsnio 2 dalyje.“
Tos pačios direktyvos 4 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Šioje direktyvoje „apmokestinimo lygis“ yra visas mokestis, taikomas visų netiesioginių mokesčių (išskyrus [pridėtinės vertės mokestį]) atžvilgiu, atidavimo naudojimui metu tiesiogiai ar netiesiogiai paskaičiuotų pagal energetikos produktų ir elektros energijos kiekį.“
Direktyvos 2003/96 21 straipsnio 5 dalyje numatyta:
„Taikant Direktyvos 92/12/EEB 5 ir 6 straipsnius, elektros energija ir gamtinės dujos turi būti apmokestinamos ir tai atliekama tuomet, kai jas tiekia paskirstytojas ar perskirstytojas <…>“
Direktyvos 92/12 1 straipsnis suformuluotas taip:
„1.   Ši direktyva nustato procedūras, taikytinas produktams, apmokestinamiems akcizais ir kitais netiesioginiais mokesčiais, kurie tiesiogiai ar netiesiogiai taikomi tokių produktų vartojimui, išskyrus pridėtinės vertės mokestį bei Bendrijos nustatytus mokesčius.
<…>“
Šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje patikslinama:
„Ši direktyva Bendrijos lygiu taikoma toliau išvardytiems atitinkamose direktyvose apibrėžtiems produktams:
—
mineraliniam kurui,
—
alkoholiui ir alkoholiniams gėrimams,
—
apdorotam tabakui.“
Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Šia direktyva nustatomos bendrosios nuostatos dėl akcizų, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai yra apmokestinamas toliau nurodytų prekių (toliau – akcizais apmokestinamos prekės) vartojimas:
a)
energetikos produktų ir elektros energijos, kuriuos apima Direktyva 2003/96/EB;
<…>“
Šios direktyvos 47 straipsnis išdėstytas taip:
„1.   Direktyva 92/12/EEB panaikinama nuo 2010 m. balandžio 1 d.
<…>
2.   Nuorodos į panaikintą direktyvą laikomos nuorodomis į šią direktyvą.“
Švedijos teisė
Branduolinių reaktorių šiluminės galios apmokestinimo įstatymo (2000:46) (
lagen (2000:466) om skatt på termisk effekt i kärnkraftsreaktorer
) 1 straipsnyje numatyta:
„Branduolinio reaktoriaus šiluminės galios mokestis mokėtinas valstybei, remiantis šio įstatymo nuostatomis. Šio įstatymo taikymo tikslais šiluminė galia reiškia branduolinio reaktoriaus šilumos gamybos pajėgumą.“
Šio įstatymo 2 straipsnyje patikslinta, kad „mokestis mokėtinas už kiekvieną kalendorinį mėnesį, kurį galioja leidimas valdyti ir eksploatuoti branduolinį reaktorių. Jei leidimas eksploatuoti nustoja galioti arba panaikinamas iki kalendorinio mėnesio pabaigos, kartu baigiasi ir mokestinė prievolė“.
Pagal minėto įstatymo 3 straipsnį:
„Mokestį privalo mokėti asmuo, turintis leidimą valdyti ir eksploatuoti branduolinį reaktorių.“
To paties įstatymo 5 straipsnyje nustatyta:
„Jei branduolinis reaktorius nepertraukiamai neveikė ilgiau kaip 90 kalendorinių dienų, už kiekvieną 90 dienų laikotarpį viršijančią dieną iš mokėtino mokesčio galima atskaityti 415 [Švedijos kronų (SEK) (apie 43,54 EUR)] už šiluminės galios megavatą.“
Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
OKG eksploatuoja branduolinę jėgainę. 2009 m. balandžio, gegužės ir birželio mėn. ataskaitiniais laikotarpiais ji sumokėjo branduolinių reaktorių šiluminės galios mokestį.
Vėliau ši bendrovė apskundė sprendimą dėl apmokestinimo ir paprašė administratoriaus grąžinti šį mokestį. Grįsdama savo skundą ji teigė, be kita ko, kad šis mokestis faktiškai yra akcizas elektros gamybai, kuris nesuderinamas su Direktyvos 2003/96 4 straipsnio 2 dalimi ir 21 straipsnio 5 dalimi.
Mokesčių administratorius patvirtino savo pirminį sprendimą ir OKG pateikė skundą
Förvaltningsrätten i Falun
(Faliuno administracinis teismas). Šis teismas atmetė jos skundą, manydamas, kad aptariamam mokesčiui netaikoma nei Direktyva 2003/96, nei Direktyva 2008/118.
OKG šį sprendimą apskundė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Ši bendrovė, atsižvelgdama į jėgainės šiluminės galios ir jos pagaminamos elektros tiesioginį ryšį, teigia, kad branduolinių reaktorių šiluminės galios mokestis faktiškai yra akcizas elektros gamybai. Jos teigimu, šis ryšys dar akivaizdesnis, nes sustabdžius elektros gamybą ilgesniam nei 90 dienų nepertraukiamam laikotarpiui, joks mokestis nebūtų renkamas.
Galiausiai, OKG mano, kad situacija yra tokia pati, kaip nagrinėtoji byloje, kurioje priimtas Sprendimas Braathens (
C‑346/97
,
EU:C:1999:291
), kuriame Teisingumo Teismas priėjo prie išvados, jog mokestis, kuris apskaičiuojamas fiksuotu tarifu nuo manomai lėktuvo išmetamų angliavandenilių, faktiškai buvo taikomas už lėktuvų kuro sunaudojimą, ir todėl buvo taikytina 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyva 92/81/EEB dėl akcizo už mineralines alyvas struktūrų derinimo (
OL L 316, p. 12
) ir nagrinėjamas mokestis buvo nesuderinamas su šia direktyva.
Mokesčių administratorius mano, kad nagrinėjamas mokestis yra fiksuoto tarifo mokestis, grindžiamas branduolinio reaktoriaus didžiausiu leistinu šilumos gamybos pajėgumu, ir nėra kintamas mokestis, kuriuo apmokestinamas faktiškai pagamintos elektros kiekis. Jis pažymi tai, kad šis mokestis renkamas net sustabdžius gamybą. Tik išimtinio ilgiau nei 90 dienų nepertraukiamai trunkančio energijos gamybos sustabdymo atveju minėtas mokestis galėtų būti nemokamas.
Šiomis aplinkybėmis
Kammarrätten i Sundsvall
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Direktyvos 2003/96 4 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad „apmokestinimo lygis“ yra visas mokestis, taikomas visų netiesioginių mokesčių (išskyrus [pridėtinės vertės mokestį]) atžvilgiu, atidavimo naudojimui metu tiesiogiai ar netiesiogiai apskaičiuotų pagal elektros energijos kiekį. Pagal šios direktyvos 21 straipsnio 5 dalį elektros energija turi būti apmokestinama ir tai atliekama tuomet, kai ją tiekia paskirstytojas ar perskirstytojas. Ar šiais straipsniais draudžiamas mokestis, kuriuo apmokestinama branduolinių reaktorių šiluminė galia?
2.
Ar šiluminės galios mokestis yra akcizas, kuriuo tiesiogiai ar netiesiogiai apmokestinamas prekių (akcizais apmokestinamų prekių) vartojimas, kaip nurodyta Direktyvos 2008/118 1 straipsnio 1 dalyje?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Pateiktu pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyvos 2003/96 4 straipsnio 2 dalis ir 21 straipsnio 5 dalis aiškintinos taip, kad jomis draudžiama nacionalinės teisės nuostata, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, kurioje įtvirtintas apmokestinimas branduolinių reaktorių šiluminės galios mokesčiu.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad pirmasis klausimas, kaip jį suformulavo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, yra pagrįstas prielaida, jog Direktyva 2003/96 taikoma pagrindinei bylai
ratione materiae
. Pagal šios direktyvos 1 straipsnį jos taikymo sritis yra apribota energetikos produktų ir elektros energijos, kaip jie apibūdinti atitinkamai minėtos direktyvos 2 straipsnio 1 ir 2 dalyse, apmokestinimu.
Šiomis sąlygomis pirmiausia reikia patikrinti, ar sąvoka „branduolinio reaktoriaus šiluminės galia“, suprantama kaip reaktoriaus šilumos gamybos pajėgumas, patenka į Direktyvos 2003/96 taikymo sritį.
Pirma, primintina, kad šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalyje apibrėžiama minėtoje direktyvoje vartojama sąvoka „energetikos produktai“ ir pateikiamas išsamus produktų, patenkančių į šią sąvoką (nurodant jų kombinuotosios nomenklatūros kodus), sąrašas (Sprendimo Kernkraftwerke Lippe-Ems,
C‑5/14
,
EU:C:2015:354
,
punktas).
Kadangi branduolinio reaktoriaus šiluminė galia neįtraukta į šį sąrašą, negalima manyti, kad ji yra energetikos produktas, kaip jis suprantamas pagal Direktyvą 2003/96.
Šis aiškinimas paremtas minėtos direktyvos 2 straipsnio 1, 3 dalimis ir 4 dalies b punktu, iš kurių matyti, kad sąvoka „energetikos produktas“ apibrėžia tik produktus, kuriuos numatoma naudoti kaip variklių degalus ar krosnių kurą. Taip nėra branduolinio reaktoriaus šiluminės galios atveju, nes ja apibrėžiamas reaktoriaus šilumos gamybos pajėgumas.
Todėl branduolinio reaktoriaus šiluminė galia nepatenka į sąvoką „energetikos produktas“, kaip ji suprantamas pagal Direktyvą 2003/96.
Antra, paminėtina, kad Direktyvos 2003/96 2 straipsnio 2 dalyje numatyta, jog elektra apibrėžiama pagal KN kodą 2716.
Šiuo klausimu atsižvelgiant į sąvoką „branduolinio reaktoriaus šiluminės galios mokestis“, kaip ji apibrėžta šio sprendimo 28 punkte, pažymėtina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas mokestis yra fiksuoto tarifo mėnesinis mokestis, grindžiamas teorine verte, t. y. kiekvieno branduolinio reaktoriaus didžiausiu leistinu šilumos gamybos pajėgumu megavatais, nustatytu nacionalinės institucijos leidime valdyti ir eksploatuoti šį branduolinį reaktorių. Be to, leidimo valdyti ir eksploatuoti branduolinį reaktorių turėtojas išlieka šiluminės galios mokesčio mokėtojas, net jei neeksploatuoja šio reaktoriaus, išskyrus išimtinius ilgiau nei nepertraukiamai 90 dienų trunkančius gamybos sustabdymo laikotarpius.
Todėl nėra jokio pagrindinėje byloje nagrinėjamo mokesčio bazės elemento, t. y. teorinio branduolinio reaktoriaus gamybos pajėgumo, ir šio reaktoriaus faktinio elektros pagaminimo ryšio.
Taigi branduolinio reaktoriaus šiluminė galia, kaip ji suprantama pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamą teisės aktą, nepatenka į sąvoką „elektra“, kaip ji suprantama pagal Direktyvą 2003/96.
Trečia, konstatuotina, kad atsižvelgiant į šio sprendimo 31 ir 32 punktuose pateiktus svarstymus toks mokestis, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, negali būti laikomas „atidavimo naudojimui metu“ tiesiogiai ar netiesiogiai paskaičiuotu pagal faktiškai pagamintos energijos kiekį, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2003/96 4 straipsnio 2 dalį.
Be to, negalima manyti, kad yra tiesioginis ir neatsiejamas apmokestinimo bazės elemento ir konkretaus branduolinio reaktoriaus pagamintos elektros naudojimo ryšys, kaip jis suprantamas pagal Sprendimą Braathens (
C‑346/97
,
EU:C:1999:291
,
punktas).
Iš visų pirmiau pateiktų svarstymų matyti, kad toks mokestis, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kuris imamas už branduolinio reaktoriaus šiluminę galią, nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį.
Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: Direktyvos 2003/96 4 straipsnio 2 dalis ir 21 straipsnio 5 dalis aiškintinos taip, kad jomis nedraudžiama nacionalinės teisės nuostata, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, kurioje įtvirtintas apmokestinimas branduolinių reaktorių šiluminės galios mokesčiu, nes šis mokestis nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį.
Dėl antrojo klausimo
Pirmiausia pažymėtina, kad pagal Direktyvos 2008/118 47 straipsnį Direktyva 92/12 buvo panaikinta nuo 2010 m. balandžio 1 d. Kadangi pagrindinėje byloje nagrinėjami apmokestinimo laikotarpiai yra ankstesni nei ši data, antrasis klausimas nagrinėtinas remiantis Direktyvos 92/12 nuostatomis.
Todėl reikia suprasti, jog antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyva 92/12 aiškintina taip, kad branduolinio reaktoriaus šiluminės galios mokestis yra „akcizas“, kaip jis suprantamas pagal šią direktyvą.
Pagal minėtos direktyvos 3 straipsnio 1 dalį ji taikoma mineraliniam kurui, alkoholiui ir alkoholiniams gėrimams ir apdorotam tabakui, kaip jie apibrėžti atitinkamose direktyvose.
Iš Direktyvos 2003/96 3 straipsnio matyti, kad, be šių produktų apmokestinimo, Direktyva 92/12 taip pat reguliuojamas produktų, nurodytų Direktyvos 2003/96 2 straipsnyje ir 4 straipsnio 2 dalyje, tarp kurių yra, be kita ko, elektros naudojimas, apmokestinimas.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas šio sprendimo 36 punkte jau konstatavo, kad toks mokestis, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, nepatenka į Direktyvos 2003/96 taikymo sritį. Vadinasi, toks mokestis taip pat nepatenka į Direktyvos 92/12 taikymo sritį.
Todėl į pateiktą antrąjį klausimą reikia atsakyti taip: Direktyva 92/12 aiškintina taip, kad branduolinio reaktoriaus šiluminės galios mokestis nėra „akcizas“, kaip jis suprantamas pagal šią direktyvą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:

1.
2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyvos 2003/96/EB, pakeičiančios Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą, 4 straipsnio 2 dalis ir 21 straipsnio 5 dalis aiškintinos taip, kad jomis nedraudžiama nacionalinės teisės nuostata, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, kurioje įtvirtintas apmokestinimas branduolinių reaktorių šiluminės galios mokesčiu, nes šis mokestis nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį.

2.
1992 m. vasario 25 d. Tarybos direktyva 92/12/EEB dėl bendros tvarkos, susijusios su akcizais apmokestinamais produktais, ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole, aiškintina taip, kad branduolinio reaktoriaus šiluminės galios mokestis nėra akcizas, kaip jis suprantamas pagal šią direktyvą.

Parašai.
(
*
)   Proceso kalba: švedų.