CELEX: 62013CJ0127
Överklagande
Rätten att yttra sig
Rätt till en behörig domare
Tillgång till institutionernas handlingar
Delvist avslag på sökandes ansökan om tillgång till de aktuella handlingarna
Ursprungligt avslagsbeslut
Uppkomst av ett tyst avslagsbeslut
Tyst avslagsbeslut ersätts med uttryckliga beslut
Berättigat intresse av att få saken prövad efter antagandet av uttryckliga avslagsbeslut
Undantag från rätten att få tillgång till handlingar
Säkerställande av god förvaltningssed
Skydd för personuppgifter och affärsintressen

Guido Strack har yrkat att domstolen ska upphäva Europeiska unionens tribunals dom Strack/kommissionen, (T‑392/07,
EU:T:2013:8
) (nedan kallad den överklagade domen), i den del tribunalen inte fullt ut biföll hans yrkanden om ogiltigförklaring av ett antal kommissionsbeslut angående hans ansökningar om tillgång till olika handlingar med stöd av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 av den 30 maj 2001 om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar (
EGT L 145, s. 43
).
Europeiska kommissionen har ingett ett anslutningsöverklagande med yrkande om upphävande av den överklagade domen i den del tribunalen i denna dom fann dels att tysta avslag på ansökningar om tillgång till handlingar – mot vilka ogiltighetstalan kan väckas – hade uppstått vid tidpunkten för utgången av de frister som föreskrivs i artikel 8 i förordning nr 1049/2001, dels att kommissionen hade åsidosatt Guido Stracks rätt till tillgång till det utdrag från registret som kommissionen borde ha upprättat i enlighet med artikel 11 i nämnda förordning, och som borde ha innehållit en förteckning över beslut om avslag på bekräftande ansökningar som antagits före den 1 januari 2005 (nedan kallat utdrag från registret avseende beslut om avslag på bekräftande ansökningar om tillgång till handlingar).
Bakgrund till tvisten
Genom skrivelse av den 20 juni 2007 inkom Guido Strack till kommissionen med en ursprunglig ansökan om tillgång till handlingar i enlighet med artikel 7.1 i förordning nr 1049/2001. Ansökan avsåg tre grupper av handlingar.
Guido Strack ansökte för det första om tillgång till alla handlingar avseende samtliga bekräftande ansökningar om tillgång till handlingar som kommissionen helt eller delvist avslagit sedan den 1 januari 2005 (nedan kallade handlingar avseende bekräftande ansökningar som avslagits).
För det andra ansökte Guido Strack om tillgång till utdraget från registret avseende beslut om avslag på bekräftande ansökningar om tillgång till handlingar.
För det tredje ansökte Guido Strack om tillgång till alla handlingar som rör målet Sequeira Wandschneider/kommissionen (T‑110/04,
EU:T:2007:78
) (nedan kallade handlingar rörande målet T‑110/04).
Denna ursprungliga ansökan om tillgång till de aktuella handlingarna, som registrerades av kommissionen den 3 juli 2007, föranledde en skriftväxling mellan kommissionen och Guido Strack. Kommissionen underrättade härvid Guido Strack, genom skrivelse av den 24 juli 2007, om att det inte fanns något utdrag från registret avseende beslut om avslag på bekräftande ansökningar om tillgång till handlingar.
Efter det att de frister som föreskrivs i artikel 7 i förordning nr 1049/2001 för ursprungliga ansökningar om tillgång till handlingar hade löpt ut och kommissionen den 13 augusti 2007 hade avslagit ansökan om tillgång till handlingar rörande målet T‑110/04, inkom Guido Strack den 15 augusti 2007 med en bekräftande ansökan om tillgång i enlighet med artikel 7.2 och 7.4 i förordningen.
Denna ansökan föranledde ett antal beslut om delvis tillgång till efterfrågade handlingar. Dessa beslut antogs efter utgången av de frister som föreskrivs i artikel 8 i förordning nr 1049/2001 och efter inlämnandet av den ansökan som föranledde den överklagade domen, närmare bestämt den 23 oktober 2007, 28 november 2007, 15 februari 2008 och 9 april 2008. Guido Strack erhöll genom dessa beslut tillgång till ett stort antal handlingar vilkas innehåll delvis dolts för att skydda personuppgifter eller affärsintressen.
Talan vid tribunalen och den överklagade domen
Genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 12 oktober 2007 yrkade Guido Strack ogiltigförklaring av såväl tysta som uttryckliga avslagsbeslut av dennes ursprungliga och bekräftande ansökningar om tillgång till de aktuella handlingarna. Efter det att talan väckts antog kommissionen ett flertal uttryckliga beslut om delvist avslag på tillgång till efterfrågade dokument. Guido Strack utvidgade sin talan till att omfatta även dessa beslut.
I den överklagade domen fann tribunalen att eftersom kommissionen inte antagit något bekräftande beslut i enlighet med artikel 8.1 i förordning nr 1049/2001 inom de tidsfrister som föreskrivs i denna bestämmelse hade tysta avslagsbeslut uppkommit mot vilka ogiltighetstalan kunde väckas. Tribunalen ogillade dock talan i den del den avsåg de tysta besluten, med motiveringen att Guido Strack inte längre hade något berättigat intresse av att få saken prövad från och med att kommissionen antagit uttryckliga beslut om delvist avslag, vilka trätt i de tysta beslutens ställe.
Eftersom talan kunde prövas vid den tidpunkt den anhängiggjordes tillät dock tribunalen att den utvidgades till de uttryckliga besluten.
Tribunalen fann även att talan kunde prövas i sak vad gällde de yrkanden som avsåg kommissionens skrivelse av den 24 juli 2007 genom vilken Guido Strack underrättades om att det inte fanns något utdrag från registret avseende beslut om avslag på bekräftande ansökningar om tillgång till handlingar.
I sak ogiltigförklarade tribunalen kommissionens beslut av den 24 juli 2007 om avslag på ansökan om tillgång till utdraget från registret avseende beslut om avslag på bekräftande ansökningar om tillgång till handlingar, och beslutet av den 23 oktober 2007 angående handlingar från Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf), i den del beslutet avsåg uppgifter om juridiska personer, samt besluten av den 28 november 2007 och 15 februari 2008 angående kommissionens handlingar, bortsett från Olafs handlingar och handlingar rörande målet T‑110/04.
Vidare ogiltigförklarades delvis beslutet av den 28 november 2007, i den del det gällde handlingarna rörande målet T‑110/04, och beslutet av den 9 april 2008.
Tribunalen ogillade talan i övrigt och förpliktade kommissionen att bära sina rättegångskostnader samt att ersätta två tredjedelar av Guido Stracks rättegångskostnader.
Parternas yrkanden
Guido Strack yrkar att domstolen ska
—
upphäva den överklagade domen, i den del hans yrkanden inte bifölls eller endast delvis bifölls,
—
bifalla de yrkanden han framställt i sin ansökan i första instans,
—
ogilla anslutningsöverklagandet i dess helhet,
—
förplikta kommissionen att ersätta samtliga rättegångskostnader, och
—
i andra hand, även upphäva det beslut genom vilket tribunalens ordförande tilldelade målet T‑392/07 till tribunalens fjärde avdelning.
Kommissionen har yrkat att domstolen ska
—
ogilla överklagandet i dess helhet,
—
upphäva den överklagade domen i den del tribunalen fann att talan kunde prövas i sak vad gällde de påstådda tysta avslagsbesluten avseende tillgång till handlingar rörande bekräftande ansökningar som avslagits,
—
upphäva den överklagade domen i den del tribunalen ogiltigförklarade kommissionens beslut av den 24 juli 2007 i vilket Guido Strack underrättades om att det inte fanns något utdrag från registret avseende beslut om avslag på bekräftande ansökningar om tillgång till handlingar, och
—
förplikta Guido Strack att ersätta rättegångskostnaderna vid tribunalen och domstolen.
Prövning av anslutningsöverklagandet
Kommissionen har åberopat två grunder till stöd för sitt anslutningsöverklagande. Den första av dessa grunder gäller frågan huruvida den ursprungliga talan skulle ha prövats i sak. Domstolen ska därför börja med att pröva dessa grunder.
Den första grunden
Parternas argument
Den första grunden består i att tribunalen inte borde ha sakprövat talan om ogiltigförklaring av de tysta avslagsbeslut som uppkommit i enlighet med artikel 8.3 i förordning nr 1049/2001 efter det att de tidsfrister som föreskrivs i denna artikel hade löpt ut.
Kommissionen har gjort gällande att inget tyst avslagsbeslut har kunnat uppkomma efter utgången av de tidsfrister som föreskrivs i artikel 8 i förordning nr 1049/2001. För det första vägrade Guido Strack att finna en rimlig lösning i enlighet med artikel 6.3 i förordningen. För det andra var kommissionen, med beaktande av intresset av en god förvaltningssed, inte skyldig att iaktta de tidsfrister som föreskrivs i förordningen eftersom ansökan om tillgång till de aktuella handlingarna gällde ett uppenbart oproportionerligt antal handlingar.
Kommissionen har även gjort gällande att den överklagade domen är bristfälligt motiverad eftersom tribunalen, i punkt 45 i nämnda dom, utgått från en felaktig tolkning av sin egen praxis. Vidare är motiveringen i punkterna 49 och 144 i domen motstridig.
Guido Strack har yrkat att anslutningsöverklagandet inte ska bifallas på kommissionens första grund.
Domstolens bedömning
Domstolen påpekar att det av artikel 8.3 i förordning nr 1049/2001 för det första framgår att om inget besked ges av institutionen inom den föreskrivna tidsfristen ska ansökan anses ha avslagits. Vidare framgår det att detta tysta beslut utgör utgångspunkten för den tidsfrist inom vilken berörda personer kan väcka talan om ogiltigförklaring av detta beslut. Sådana frister, vilka införts för att tillvarata allmänintresset, förfogar inte parterna över.
Det finns i direktiv nr 1049/2001 ingen möjlighet till undantag från de frister som föreskrivs i artiklarna 7 och 8 i förordningen. Dessa frister är av avgörande betydelse för genomförandet av förfarandet för tillgång till handlingar vilket syftar till att möjliggöra en skyndsam och enkel behandling av ansökningar om tillgång till dessa handlingar (se, för ett liknande resonemang, dom Internationaler Hilfsfonds/kommissionen, C‑362/08 P,
EU:C:2010:40
, punkt 53).
I undantagsfall, om en ansökan avser en mycket omfattande handling eller ett mycket stort antal handlingar, får den tidsfrist som anges i artikel 8.1 i förordningen förlängas med 15 arbetsdagar. I ett sådant fall innebär förvisso artikel 6.3 i förordningen att institutionen kan försöka finna en rimlig lösning tillsammans med sökanden av tillgång till handlingar som institutionen innehar, men denna lösning kan endast avse antalet efterfrågade handlingar eller deras innehåll.
Detta konstaterande påverkas inte av kommissionens argument angående institutionernas möjlighet att väga sökandenas intresse av att få tillgång till handlingar som finns hos institutionerna mot intresset av god förvaltningssed. Av punkt 30 i dom rådet/Hautala (C‑353/99 P,
EU:C:2001:661
) framgår förvisso att institutionerna i särskilda fall då antalet handlingar som efterfrågas eller omfattningen av de avsnitt som ska tas bort skulle kunna medföra ett oskäligt administrativt arbete för dem, enligt proportionalitetsprincipen får göra en avvägning mellan, å ena sidan, sökandens intresse av att få tillgång till handlingarna och, å andra sidan, den arbetsbörda som behandlingen av denna ansökan om tillgång skulle medföra, och skydda intresset av att upprätthålla en god förvaltning.
En institution kan således, i undantagsfall, avslå en ansökan om tillgång till vissa handlingar med motiveringen att arbetsbördan som utlämnandet av handlingarna skulle leda till är oproportionerlig med avseende på syftena med ansökan om tillgång till dessa handlingar. Åberopandet av proportionalitetsprincipen kan dock inte innebära en ändring av de frister som föreskrivs i förordning nr 1049/2001 utan att skapa rättsosäkerhet.
Vad gäller kritiken angående den överklagade domens motivering konstaterar domstolen att omständigheten att tribunalen i själva sakfrågan kommit fram till en annan slutsats än kommissionen inte i sig innebär att den överklagade domen har en bristande motivering (dom Gogos/kommissionen, C‑583/08 P,
EU:C:2010:287
, punkt 35).
Vidare bygger den påstådda motstridigheten mellan punkterna 49 och 144 i den överklagade domen på en felaktig tolkning av nämnda dom. Mot bakgrund av slutsatserna i punkterna 24–28 i förevarande dom kan nämligen Guido Stracks önskan att de frister som föreskrivs i förordning nr 1049/2001 fortfarande skulle tillämpas inte under några omständigheter innebära att kommissionen saknat möjlighet att finna en rimlig lösning.
Mot bakgrund av ovanstående kan kommissionens anslutningsöverklagande inte vinna bifall på den första grunden.
Den andra grunden
Parternas argument
Som andra grund hävdar kommissionen att tribunalen gjorde fel när den fann att kommissionen hade åsidosatt Guido Stracks rätt till tillgång till utdrag från registret avseende beslut om avslag på bekräftande ansökningar om tillgång till handlingar.
Kommissionen har gjort gällande att tribunalen felaktigt funnit att kommissionens skrivelse av den 24 juli 2007, i vilken den underrättade Guido Strack om att det inte fanns något sådant utdrag, utgjorde ett beslut om avslag på tillgång till denna handling. Kommissionen har härvidlag anfört dels att det är omöjligt att översända ett utdrag från ett register som, trots den skyldighet som föreskrivs i artikel 11 i förordning nr 1049/2001, inte existerar, dels att denna förordning endast är tillämplig på existerande handlingar. En ansökan om tillgång till handlingar kan inte i något fall medföra en skyldighet att upprätta en handling som inte existerar.
Kommissionen har även gjort gällande att tribunalen har dömt utöver vad som yrkats av parterna (
ultra petita
). Detta dels genom att tribunalen ogiltigförklarade ett uttryckligt avslagsbeslut trots att Guido Strack hade yrkat ogiltigförklaring av ett tyst avslagsbeslut, dels genom att tribunalen uttalade sig om omfattningen av kommissionens skyldigheter enligt artikel 11 i förordning nr 1049/2001.
Guido Strack har yrkat att anslutningsöverklagandet inte ska bifallas på kommissionens andra grund. Enligt Guido Strack bygger denna grund på kommissionens egna åsidosättanden av förordning nr 1049/2001, i synnerhet artikel 11 i förordningen. Han har även anfört att kommissionen borde ha inkommit med ytterligare bevisning för att styrka sitt påstående att det inte har upprättats något utdrag från registret avseende beslut om avslag på bekräftande ansökningar om tillgång till handlingar. Slutligen borde kommissionen för det fall ett sådant register inte existerade antingen upprätta registret eller lämna ut de handlingar som skulle registreras, vilket följer av kommissionens skyldighet att lämna bistånd.
Domstolens bedömning
Av domstolens praxis framgår att förfarandet för tillgång till institutionernas handlingar sker i två steg och att svaret på en ursprunglig ansökan i den mening som avses i artikel 7.1 i förordning nr 1049/2001 endast utgör ett första ställningstagande mot vilket i princip talan inte kan väckas (se beslut Internationaler Hilfsfonds/kommissionen, C‑208/11 P,
EU:C:2012:76
, punkterna 30 och 31). Emellertid kan det undantagsvis hända att en institution tar slutlig ställning genom ett sådant svar och då kan ogiltighetstalan väckas mot detta svar (se dom Internationaler Hilfsfonds/kommissionen,
EU:C:2010:40
, punkt 62).
Av den överklagade domen framgår att Guido Strack ansökt om tillgång till en del av det register som ska upprättas enligt förordning nr 1049/2001 och att hans ansökan avslogs med motiveringen att ett sådant register inte hade upprättats.
Som generaladvokaten påpekade i punkt 65 i sitt förslag till avgörande avser tillgång till institutionens handlingar i den mening som avses i artikel 2.3 i förordning nr 1049/2001 endast existerande handlingar som den aktuella institutionen innehar.
Enligt artikel 8.1 och 8.3 i förordning nr 1049/2001, som utgör det specifika uttrycket för principen om domstolsskydd, kan emellertid talan väckas mot alla avslag på ansökningar om tillgång till institutionens handlingar. Detta gäller oavsett vilken motivering som getts för att avslå ansökan.
Det saknar således betydelse för den berörda personens rätt att få sin sak prövad i domstol huruvida det hävdas att ansökan om tillgång till en handling måste avslås på grund av ett av de skäl som anges i artikel 4 i förordning nr 1049/2001 eller det hävdas att den efterfrågade handlingen inte existerar. I annat fall skulle den kontroll som unionsdomstolen ska utföra av beslut om avslag på ansökningar om tillgång till institutionernas handlingar omöjliggöras, eftersom det då skulle räcka att den berörda institutionen uppgav att en handling inte existerar för att helt undandra sig domstolens kontroll.
Förordning nr 1049/2001 är följaktligen tillämplig trots att en handling till vilken det begärs tillgång inte existerar eller inte innehas av den berörda institutionen.
Tvärtom ankommer det på den aktuella institutionen att svara den sökande och eventuellt motivera sitt avslag på ansökan om tillgång inför domstolen (se, analogt, dom Heylens m.fl., 222/86,
EU:C:1987:442
, punkt 15).
I förevarande mål framgår det dock tydligt av de förklaringar som kommissionen lämnat i tribunalen, och av de handlingar i akten som ingetts till tribunalen, att det aktuella registret inte har upprättats. Kommissionen kunde således inte bifalla Guido Stracks ansökan om tillgång till utdrag från registret avseende beslut om avslag på bekräftande ansökningar om tillgång till handlingar.
Som generaladvokaten har understrukit i punkt 67 i sitt förslag till avgörande hänger i förordning nr 1049/2001 inte skyldigheten enligt artikel 11 samman med rätten till tillgång till handlingar enligt artikel 2.1. Det är därför inte möjligt att genom en ansökan om tillgång till handlingar genomdriva att registreringsskyldigheten uppfylls.
Mot bakgrund av ovanstående finner domstolen att tribunalens rättstillämpning inte var felaktig när den ogiltigförklarade det uttryckliga beslutet av den 24 juli 2007 om avslag på tillgång till ett utdrag från registret.
Varken artikel 11 i förordning nr 1049/2001 eller den skyldighet att lämna bistånd som föreskrivs i artikel 6.2 i förordningen kan medföra en skyldighet för en institution att upprätta en efterfrågad handling när denna inte existerar.
Mot bakgrund av det ovanstående ska den överklagade domen upphävas i den del tribunalen fann att kommissionen var skyldig att upprätta en handling som inte existerade och följaktligen ogiltigförklarade kommissionens beslut av den 24 juli 2007 om avslag på ansökan om tillgång till utdrag från registret avseende beslut om avslag på bekräftande ansökningar om tillgång till handlingar.
Prövning av huvudöverklagandet
Den första grunden
Parternas argument
Guido Stracks första grund är att den dömande sammansättningen inte var behörig. Han har gjort gällande att tribunalen genom att tilldela prövningen av hans talan till en annan avdelning än vad som ursprungligen sagts har åsidosatt principen om rätt till en behörig domare, de rättigheter som säkerställs i artikel 6 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som undertecknades i Rom den 4 november 1950 (nedan kallad Europakonventionen) och artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan) samt flera bestämmelser i tribunalens rättegångsregler. Guido Strack har dessutom anfört argumentet att hans rätt att yttra sig innan prövningen av hans talan tilldelades en annan avdelning har åsidosatts.
Kommissionen anser att överklagandet inte kan vinna bifall på denna grund.
Domstolens bedömning
I motsats till vad Guido Strack har hävdat tillämpade tribunalen sina rättegångsregler på ett korrekt sätt. Domstolen påpekar härvidlag att tribunalen, med tillämpning av artikel 12 i tribunalens rättegångsregler, fastlägger de riktlinjer enligt vilka målen fördelas mellan avdelningarna och att detta beslut kungörs i
Europeiska unionens officiella tidning
. Det beslut om riktlinjer för hur målen ska fördelas mellan avdelningarna som var gällande vid tidpunkten för väckandet av talan (
EUT C 269, 2007, s. 42
) och det beslut som var gällande vid omfördelningen av målet (
EUT C 232, 2011, s. 2
) har samma lydelse. Följaktligen kan tribunalens ordförande frångå den metod för tilldelning av målen i den turordning som anges i dessa beslut ”för att säkerställa en jämn fördelning av arbetsbördan”.
Med beaktande av att detta undantag inte är begränsat till tidpunkten för inlämnandet av ansökan, finns det inget som hindrar att mål omfördelas vid en annan tidpunkt.
En sådan tolkning gör sig än mer gällande eftersom omfördelningen av ett mål, i den goda rättskipningens intresse, i syfte att uppnå en jämn fördelning av arbetsbördan strävar efter att målen ska behandlas inom skälig tid, i enlighet med artikel 47 andra stycket i stadgan.
Ej heller Guido Stracks argument att hans rätt att yttra sig innan hans mål omfördelades kan godtas. På samma sätt som gäller den ursprungliga fördelningen av ett mål innebär omfördelningen av målet till en annan dömande sammansättning än den ursprungligen planerade inte någon rätt för parterna att yttra sig innan rätten vidtar denna administrativa åtgärd.
För övrigt har i förevarande mål Guido Strack inte på något sätt ifrågasatt att den dömande sammansättning som hade att pröva hans ogiltighetstalan var opartisk.
Överklagandet kan följaktligen inte vinna bifall såvitt avser den första grunden.
Den andra grunden
Parternas argument
Som andra grund har Guido Strack anfört att den överklagade domen är behäftad med olika rättegångsfel.
Guido Strack har för det första dels kritiserat tribunalen för att den avslagit hans begäran om skyndsam handläggning, dels gjort gällande att handläggningen pågick orimligt länge, och att tribunalen därför antingen borde ha beviljat honom en ersättning eller överlämnat denna begäran till behörigt domstolsorgan.
Guido Strack har för det andra gjort gällande att hans rätt att yttra sig har åsidosatts av tribunalen. Tribunalen har inte beaktat vare sig två av hans kompletterande inlagor eller hans begäran om rättelse av förhandlingsrapporten. Dessutom begränsades den tid han fick yttra sig vid den muntliga förhandlingen till 30 minuter och tribunalen godtog att kommissionen framförde ett nytt argument på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 av den 18 december 2000 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter (
EGT L 8, 2001, s. 1
) utan att ge honom möjligheter att bemöta detta argument skriftligen. Guido Strack har slutligen anfört att tribunalen inte i vederbörlig ordning berett honom möjlighet att yttra sig angående de handlingar som Olaf inkom med som följd av beslutet av den 23 oktober 2007.
För det tredje har Guido Strack anfört att tribunalen inte undersökt alla handlingar som kommissionen inkommit med när den prövade huruvida de maskningar av uppgifter som kommissionen gjort med hänvisning till artikel 4 i förordning nr 1049/2001 var berättigade.
För det fjärde har Guido Strack gjort gällande att tribunalen inte tillräckligt utrett att kommissionen faktiskt hade översänt alla handlingar rörande avslagna bekräftande ansökningar till honom.
Kommissionen har yrkat att överklagandet ska ogillas i denna del, eftersom det är uppenbart att det inte kan tas upp till sakprövning eller är ogrundat.
Domstolens bedömning
Den omständigheten att rätten för en part att få sin sak prövad inom skälig tid inte har iakttagits medför inte att den överklagade domen upphävs annat än om det finns omständigheter som tyder på att den påstått oskäligt långa handläggningstiden vid tribunalen har inverkat på utgången i målet (dom Groupe Gascogne/kommissionen, C‑58/12 P,
EU:C:2013:770
, punkt 73).
I förevarande fall har Guido Strack inte hävdat att handläggningstiden vid tribunalen har haft någon som helst inverkan på utgången i målet. Följaktligen kan varken tribunalens avslag på begäran om skyndsam handläggning eller den påstått utdragna handläggningstiden medföra att den överklagade domen upphävs.
Guido Strack kan ej heller vinna framgång med argumentet att det var rättsstridigt att avslå hans begäran om ersättning, ett argument som också bygger på handläggningstiden. Enligt domstolens praxis ankommer det på tribunalen, vilken är behörig enligt artikel 256.1 FEUF, att pröva den typen av ersättningskrav i en annan sammansättning än den som dömde i det mål i vilket handläggningstiden kritiserats för att vara alltför lång (dom Groupe Gascogne/kommissionen,
EU:C:2013:770
, punkt 90).
Tribunalen gjorde således en riktig bedömning när den avvisade begäran om ersättning i anledning av handläggningstiden och i punkt 93 i den överklagade domen fann att denna begäran borde ha framställts genom en fristående talan.
Inte heller argumenten att tribunalen inte beaktat de två kompletterande inlagorna och att tribunalen vägrat att låta Guido Strack yttra sig mer än 30 minuter under förhandlingen kan godtas. Det framgår nämligen klart av den överklagade domen att Guido Strack har haft tillräckliga tillfällen att yttra sig angående de ogiltighetsgrunder som han åberopat i sin ansökan.
Vad gäller handlingarna från Olaf framgår det av den överklagade domen att beslutet av den 23 oktober 2007 innebar att Guido Strack gavs delvis tillgång till dessa handlingar. Guido Strack har dock uppgett att han inte erhållit samtliga de handlingar som avses i detta beslut förrän efter det att han lämnat in sin replik, och att han därför inte haft möjlighet att yttra sig angående innehållet i dessa handlingar under det skriftliga förfarandet vid tribunalen.
Det framgår emellertid av handlingarna i målet att Guido Strack erhöll de aktuella handlingarna i tillräckligt god tid före förhandlingen, närmare bestämt senast under oktober månad 2008, för att han skulle kunna undersöka dessa och ta ställning till dem (se, för ett liknande resonemang, dom Corus UK/kommissionen, C‑199/99 P,
EU:C:2003:531
, punkt 21).
Ej heller Guido Stracks argument att tribunalen beaktat ett argument angående förordning nr 45/2001 som kommissionen uppges ha framfört för första gången under förhandlingen kan godtas.
Av domstolens praxis följer nämligen att när syftet med en ansökan som grundar sig på förordning nr 1049/2001 är att få tillgång till handlingar som innehåller personuppgifter, är bestämmelserna i förordning nr 45/2001 tillämpliga fullt ut (dom kommissionen/Bavarian Lager, C‑28/08 P,
EU:C:2010:378
, punkt 63).
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 123 i sitt förslag till avgörande utgör således kommissionens argument angående förordning nr 45/2001 för att motivera tillämpningen av undantaget för personuppgifter i artikel 4.1 b i förordning nr 1049/2001 en utveckling av en grund som fanns implicit redan i de beslut genom vilka kommissionen medgav tillgång till ett antal handlingar vilkas innehåll delvis maskats för att skydda personuppgifter. Tribunalen gjorde följaktligen en riktig bedömning när den beaktade detta argument.
Guido Strack har vidare gjort gällande att tribunalen var skyldig att pröva var och en av de handlingar till vilka tillgång helt eller delvis vägrats, vilken den inte har gjort.
Domstolen påpekar att tribunalen endast är skyldig att förelägga institutionen att förete handlingen och skyldig att pröva handlingen om det bestrids att de uppgifter som avslaget på ansökan om tillgång gäller omfattas av undantagen i artikel 4 i förordning nr 1049/2001 (dom Jurašinović/rådet, C‑576/12 P,
EU:C:2013:777
, punkterna 27 och 29).
Guido Strack har bestritt de skäl som kommissionen åberopat för sina beslut att medge tillträde till ett visst antal handlingar vilkas innehåll delvis maskats för att skydda personuppgifter. Han har emellertid inte gjort gällande att de undantag som anges i nämnda artikel 4 inte var tillämpliga på de aktuella handlingarna. Tribunalen var därmed inte skyldig att pröva dessa handlingar (se, för ett liknande resonemang, dom Jurašinović/rådet,
EU:C:2013:777
, punkterna 28–30).
Guido Strack har emellertid även kritiserat tribunalen för att inte ha kontrollerat huruvida den maskning av uppgifterna som kommissionen gjort faktiskt begränsade sig till uppgifter som omfattas av tillämpningsområdet för de åberopade undantagen.
Till skillnad från i målen som avgjorts genom domarna IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds/kommissionen (C‑135/11 P,
EU:C:2012:376
) och Jurašinović/rådet (
EU:C:2013:777
), har i förevarande mål Guido Strack de handlingar som han efterfrågat i sin besittning. Han hade därmed möjligheten att påpeka om det fanns något som kunde ge upphov till rimligt tvivel om att de maskningar som kommissionen gjort gällde uppgifter som omfattades av något av undantagen i artikel 4 i förordning nr 1049/2001.
Domstolen erinrar härvidlag om att tribunalen ensam är behörig att avgöra huruvida det föreligger ett eventuellt behov av att komplettera de uppgifter som den har tillgång till i anhängiggjorda mål. Frågan huruvida inlagorna ska anses ha bevisvärde ingår i tribunalens självständiga bedömning av de faktiska omständigheterna. (dom E.ON Energie/kommissionen, C‑89/11 P,
EU:C:2012:738
, punkt 115).
Guido Strack har inte angett något som kan föranleda rimligt tvivel om att kommissionens maskningar avser uppgifter som omfattas av ett av undantagen i artikel 4 i förordning nr 1049/2001. Med beaktande av den giltighetspresumtion som gäller för unionens rättsakter var tribunalen varken skyldig att förordna om företeende av samtliga aktuella handlingar eller att pröva dessa.
Vad slutligen gäller argumentet att inte samtliga handlingar angående avslagna bekräftande ansökningar överlämnats erinrar domstolen om att tribunalen är ensam behörig att fastställa och bedöma de faktiska omständigheterna, med förbehåll för de fall då bevisningen missuppfattats (dom Rousse Industry/kommissionen, C‑271/13 P,
EU:C:2014:175
, punkt 81). En sådan missuppfattning föreligger bland annat när tribunalen uppenbart har överskridit ramarna för en rimlig bedömning av bevisningen.
I förevarande fall gjorde Guido Strack i tribunalen gällande, med hänvisning till kommissionens egen statistik, att kommissionen endast översänt en del av de aktuella besluten om avslag på tillgång till handlingar. Som svar på detta anförde kommissionen att denna skillnad uppstår på grund av dels att ett beslut om avslag på tillgång till handlingar kan gälla flera ansökningar om tillgång till sådana handlingar, dels att förfaranden angående vissa ansökningar om tillgång fortfarande var pågående vid årsskiftet.
Av de handlingar som inkommit till tribunalen framgår inte att tribunalen har gjort sig skyldig till någon som helst missuppfattning när den bedömde samtliga omständigheter.
Mot bakgrund av ovanstående kan överklagandet inte vinna bifall såvitt avser någon del av den andra grunden.
Den tredje grunden
Parternas argument
Guido Strack har genom sin tredje grund framfört ett flertal argument angående felaktig rättstillämpning vid bedömningen av kommissionens samtliga tysta och uttryckliga beslut.
Enligt Guido Strack borde tribunalen ha prövat huruvida de tysta besluten om tillgång till de aktuella handlingarna var rättsenliga. Han har härvidlag anfört att han hade ett berättigat intresse av att dessa beslut blir prövade även efter antagandet av de uttryckliga besluten.
Guido Strack har vidare anfört att tribunalen gjorde en felaktig bedömning när den fann att de uttryckliga beslut som kommissionen antagit hade ersatt de tysta beslut om avslag på tillgång till de aktuella handlingarna som uppkommit i enlighet med artikel 8.3 i förordning nr 1049/2001. De uttryckliga besluten innehöll inte någon hänvisning till de tysta besluten. Vad mer specifikt gäller beslutet av den 23 oktober 2007 angående handlingarna från Olaf, antogs dessutom detta beslut på grundval av artikel 7 i stället för artikel 8 i förordningen.
Slutligen har Guido Strack i andra hand anfört att de uttryckliga besluten endast delvis upphävde de tysta besluten.
Kommissionen har yrkat att överklagandet inte kan prövas såvitt avser den tredje grunden eller att det ska ogillas, med motiveringen att kommissionens uttryckliga beslut ersatt det tysta beslutet om avslag på ansökan om tillgång till de aktuella handlingarna, även om endast delvis tillgång beviljades.
Domstolens bedömning
Som domstolen erinrat om i punkt 24 i denna dom gäller efter en bekräftande ansökan att om inget besked ges av institutionen inom den föreskrivna tidsfristen uppkommer tysta beslut om avslag på ansökan om tillgång till de aktuella handlingarna, mot vilka talan kan väckas enligt artikel 8.3 i förordning nr 1049/2001.
Dessa beslut har emellertid blivit återkallade till följd av verkningarna av de beslut som kommissionen sedermera antagit och genom vilka kommissionen har beviljat Guido Strack delvis tillgång till de efterfrågade handlingarna. Tribunalen gjorde sig således inte skyldig till någon felaktig rättstillämpning när den fann att det inte längre fanns anledning att pröva de tysta besluten om avslag på ansökan om tillgång till de aktuella handlingarna.
Vad närmare gäller beslutet av den 23 oktober 2007 angående handlingarna från Olaf har Guido Strack anfört att ett beslut som fattats med stöd av artikel 7 i förordning nr 1049/2001 inte kan ersätta ett uttryckligt beslut i den mening som avses i artikel 8.3 i förordningen. Detta argument bygger på en felaktig tolkning av beslutet. Det följer nämligen av domstolens praxis att den angripna åtgärdens innehåll ska beaktas när en sådan åtgärd ska kvalificeras. En åtgärds eller ett besluts form saknar däremot i princip betydelse härvidlag (se, analogt, dom NDSHT/kommissionen, C‑322/09 P,
EU:C:2010:701
, punkt 46).
Beslutet av den 23 oktober 2007 antogs efter det att en bekräftande ansökan om tillgång till handlingar avsänts och efter det att tidsfristerna i artikel 8 i förordning nr 1049/2001 hade löpt ut. Detta beslut utgör således ett uttryckligt beslut som svar på en bekräftande ansökan. Hänvisningen till artikel 7 i förordning nr 1049/2001 är därmed irrelevant.
Mot bakgrund av ovanstående kan överklagandet inte vinna bifall såvitt avser den tredje grunden.
Den fjärde grunden
Parternas argument
Som fjärde grund har Guido Strack anfört att tribunalen i den överklagade domen missuppfattat sakomständigheterna, i den del domen gäller omfattningen av ansökan om tillgång till handlingar rörande målet T‑110/04, och att domen härvidlag är bristfälligt motiverad.
Kommissionen har yrkat att överklagandet ska ogillas i denna del.
Domstolens bedömning
Guido Strack har som fjärde grund i huvudsak anfört att tribunalen missuppfattat sakomständigheterna i punkterna 151–154 i den överklagade domen.
Tribunalen kunde emellertid utan att missuppfatta Guido Stracks yrkanden och genom en dom som är tillräckligt motiverad finna att den uppräkning av handlingar som finns i den ursprungliga ansökan om tillgång till handlingar och som föregås av orden ”för att förtydliga” var uttömmande och att Guido Strack inte hade efterfrågat några andra handlingar.
Vad gäller Guido Stracks påstående om att bilagorna A1 och A2 saknades konstaterar domstolen att det inte framgår av handlingarna i målet att denna påstådda avsaknad av nämnda handlingar har varit föremål för prövning vid tribunalen. Av fast rättspraxis framgår att domstolen i ett mål om överklagande endast är behörig att pröva den rättsliga bedömningen av de grunder som har behandlats vid tribunalen.
Det följer av detta att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den fjärde grunden.
Den femte grunden
Parternas argument
Genom sin femte grund har Guido Strack bestritt kommissionens motivering för att tillämpa undantaget om uppgiftsskydd och att kommissionens maskning av personuppgifter var lagenlig.
Kommissionen anser att överklagandet inte kan vinna bifall på denna grund.
Domstolens bedömning
Vad gäller ifrågasättandet av den överklagade domen i den del tribunalen fann att kommissionen haft rätt att maska personuppgifter med tillämpning av undantaget avseende tillgång till handlingar i artikel 4.1 b i förordning nr 1049/2001, framgår det av domstolens praxis att när syftet med en ansökan som grundar sig på förordning nr 1049/2001 är att få tillgång till handlingar som innehåller personuppgifter, är bestämmelserna i förordning nr 45/2001 tillämpliga fullt ut, och artiklarna 8 b och 18 i förordningen utgör därvidlag bestämmelser av grundläggande betydelse (dom kommissionen/Bavarian Lager,
EU:C:2010:378
, punkterna 63 och 64).
Utlämnande av sådana uppgifter ingår i vad som ska förstås med begreppet behandling, i den mening som avses i förordning nr 45/2001 (dom kommissionen/Bavarian Lager,
EU:C:2010:378
, punkt 69).
Av artikel 5 i förordningen framgår att personuppgifter endast får behandlas om något av villkoren i artikeln är uppfyllt.
Vidare kan personuppgifter överföras till tredje man i enlighet med förordning nr 1049/2001 endast om denna överföring dels uppfyller villkoren i artikel 8 a eller b i förordning nr 45/2001, dels utgör en rättsenlig behandling enligt kraven i artikel 5 i samma förordning.
Mot bakgrund av ovanstående gjorde tribunalen sig inte skyldig till en felaktig rättstillämpning när den kontrollerade huruvida villkoren i artikel 8 b i förordning nr 45/2001 var uppfyllda.
I motsats till vad Guido Strack har hävdat går det dessutom inte att av nämnda bestämmelse dra slutsatsen att de institutioner som berörs av en begäran om tillgång till handlingar som de innehar är skyldiga att ex officio undersöka huruvida det finns skäl för en överföring av personuppgifter.
Det är tvärtom den sökande som ska visa att det är nödvändigt att dessa personuppgifter lämnas ut (se dom kommissionen/Bavarian Lager,
EU:C:2010:378
, punkt 77).
Guido Strack kan ej heller vinna framgång med sitt argument att kommissionen, mot bakgrund av artikel 8 a i förordning nr 45/2001, var skyldig att lämna ut personuppgifterna till honom på grund av att tillgång till institutionernas handlingar i enlighet med förordning nr 1049/2001 alltid ligger i allmänintresset. Som generaladvokaten har påpekat i punkt 154 i sitt förslag till avgörande strider detta argument mot den ovan i punkt 107 nämnda skyldigheten som åligger den som begär tillgång att visa att det är nödvändigt att dessa personuppgifter lämnas ut.
För övrigt framgår det av punkt 173 i den överklagade domen att Guido Strack inte har åberopat något skäl som kan motivera att kommissionen lämnar ut personuppgifter.
Guido Stracks argument angående dels att inte samtliga personer som personuppgifterna gällde hade tillfrågats, dels att det inte hade beaktats att vissa personer samtyckt till att deras personuppgifter lämnades ut är utan verkan. Även om det antogs att överföringen av vissa uppgifter skulle vara laglig kunde kommissionen ändå inte lämna ut dessa, eftersom Guido Strack inte visat att en sådan överföring är nödvändig, såsom föreskrivs i artikel 8 b i förordning nr 45/2001.
Av samma skäl kan Guido Strack inte vinna framgång med sitt argument som syftar till att erhålla namnen på de tjänstemän som nämns i handlingarna rörande målet T‑110/04. Tribunalen gjorde en riktig bedömning när den i punkterna 194–197 i den överklagade domen fann att tjänstemännens namn utgjorde uppgifter som var skyddade enligt artikel 4.1 b i förordning nr 1049/2001. Att vissa namn nämndes under den muntliga förhandlingen i målet i tribunalen påverkar inte denna slutsats. Såsom tribunalen konstaterade i punkt 194 i den överklagade domen kan denna omständighet inte befria andra institutioner från deras skyldigheter.
Guido Strack har även gjort gällande att tribunalen missuppfattat kommissionens skyldighet att chiffrera de namn som den har tagit bort.
Tribunalen gjorde härvidlag en riktig bedömning när den inte godtog Guido Stracks grund angående chiffreringen av namn och i punkterna 207 och 208 i den överklagade domen fann att en systematisk skyldighet att chiffrera namnen skulle medföra ett mycket krävande och onödigt merarbete. Såsom nämnts i punkterna 27 och 28 i förevarande dom kan institutionerna i särskilda fall ge företräde för intresset av att upprätthålla en god förvaltning efter att ha vägt sökandens intresse av att få tillgång till handlingarna mot den arbetsbörda som behandlingen av denna ansökan skulle medföra.
Guido Strack har även anfört att tribunalen gjorde fel när den fann att kommissionens motivering för att tillämpa artikel 4.1 b i förordning nr 1049/2001 var tillräcklig trots att den inte innehöll någon hänvisning till förordning nr 45/2001 och inte heller angav skälen som kunde motivera maskningen av alla personuppgifter i de handlingar till vilka tillgång sökts.
Tribunalen gjorde sig emellertid inte skyldig till någon felaktig rättstillämpning när den fastställde att kommissionens tillämpning av nämnda bestämmelse var laglig. Såsom redan påpekats i punkterna 70 och 71 i förevarande dom innebär åberopandet av artikel 4.1 b i förordning nr 1049/2001 med nödvändighet att förordning nr 45/2001 är tillämplig (dom kommissionen/Bavarian Lager,
EU:C:2010:378
, punkt 63).
Såsom påpekats i punkterna 106–111 i förevarande dom hade dessutom Guido Strack inte angett något skäl som gjorde det nödvändigt att överföra personuppgifterna. Frågan om denna överförings laglighet uppkom därmed inte och tribunalen gjorde således en riktig bedömning när den i punkt 120 i den överklagade domen fann att kommissionen härvidlag inte behövde ytterligare motivera sitt beslut att tillämpa artikel 4.1 b i förordning nr 1049/2001.
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 145 i sitt förslag till avgörande gäller detsamma vad gäller punkterna 125 och 126 i den överklagade domen eftersom tribunalen gjorde en riktig bedömning när den fann att kommissionens motivering till att maska personuppgifterna uppfyllde de gängse kraven på området.
Slutligen har Guido Strack gjort gällande att den överklagade domen är bristfälligt motiverad vad gäller lagligheten av maskningen av personuppgifter i handlingarna från Olaf.
Det framgår emellertid av fast rättspraxis att en part inte får ändra saken i målet genom att åberopa en grund vid domstolen som denne kunde ha åberopat vid tribunalen men inte åberopat. I annat fall skulle vederbörande vid domstolen, vilken har en begränsad behörighet i mål om överklagande, kunna anhängiggöra en mer omfattande tvist än den som tribunalen har prövat.
Guido Strack kan således inte vinna framgång med detta argument eftersom han under förfarandet i tribunalen inte ifrågasatte motiveringen i beslutet av den 23 oktober 2007 om handlingarna från Olaf i sin replik trots att det är utrett att han mottagit detta beslut senast samtidigt som kommissionens svaromål.
Mot bakgrund av ovanstående kan överklagandet inte bifallas på den femte grunden.
Den sjätte grunden
Parternas argument
Guido Strack har genom sin sjätte grund kritiserat tribunalen för att ha godtagit en alltför vid tillämpning av undantaget i artikel 4.2 första strecksatsen i förordning nr 1049/2001 vad gäller uppgifterna som fanns i handlingarna rörande målet T‑110/04.
Guido Strack har även kritiserat motiveringen i den överklagade domen angående huruvida det förelåg ett övervägande allmänintresse som motiverade att de uppgifter som omfattades av nämnda bestämmelse lämnades ut.
Kommissionen anser att överklagandet inte kan bifallas på denna grund.
Domstolens bedömning
Den sjätte grunden gäller samtliga uppgifter som maskats för att förhindra identifieringen av vissa bolag som varit inblandade i anti-dumpningsärenden vilka sökanden i målet T‑110/04 hade handlagt i egenskap av tjänsteman vid kommissionen.
Tvärtemot vad Guido Strack har hävdat gjorde tribunalen sig inte skyldig till någon felaktig rättstillämpning när den i punkt 228 i den överklagade domen fann att maskningen av namnen på företagen och de invändningar som framförts gentemot dem var nödvändiga för att skydda deras intressen med motiveringen att samtliga maskade uppgifter var sådana från vilka det hade gått att sluta sig till namnen på de inblandade företagen.
Vad gäller Guido Stracks argument som syftade till att visa att de företag som nämndes i målet T‑110/04 inte omfattades av det skydd som föreskrivs i artikel 4.2 första strecksatsen i förordning nr 1049/2001 på grund av att antidumpningsbesluten normalt offentliggörs, konstaterar domstolen att Guido Strack inte framfört något sådant argument under förfarandet vid tribunalen. Överklagandet kan således inte prövas såvitt avser detta argument.
Det kan slutligen konstateras att Guido Stracks kritik angående punkt 229 i den överklagade domen är ogrundad. För det första framgår det av nämnda punkt att kommissionen faktiskt hade undersökt huruvida det förelåg ett övervägande allmänintresse. För det andra krävs enligt domstolens praxis att sökanden på ett konkret sätt åberopar de omständigheter som innebär att det finns ett övervägande allmänintresse för att handlingarna i fråga ska lämnas ut (se dom LPN/kommissionen, C‑514/11 P och C‑605/11 P,
EU:C:2013:738
, punkt 94).
I förfarandet vid tribunalen och i förevarande överklagande har dock Guido Strack endast åberopat principen om öppenhet och dess betydelse.
Ett övervägande allmänintresse som kan motivera utlämnandet av en handling måste visserligen inte nödvändigtvis skilja sig från de principer som ligger till grund för förordning nr 1049/2001 (dom LPN/kommissionen,
EU:C:2013:738
, punkt 92).
Som tribunalen fann i punkt 229 i den överklagade domen kan emellertid så allmänna överväganden som Guido Strack åberopat inte anses styrka att principen om öppenhet i förevarande fall var av sådan särskild betydelse att den borde ha ansetts väga tyngre än skälen för att vägra lämna ut uppgifterna i fråga (dom LPN/kommissionen,
EU:C:2013:738
, punkt 93).
Mot bakgrund av ovanstående kan överklagandet inte bifallas på den sjätte grunden.
Den sjunde grunden
Parternas argument
Genom sin sjunde grund har Guido Strack gjort gällande att tribunalen åsidosatt hans rätt till ersättning för de skador som orsakats av kommissionens behandling av hans ansökningar om tillgång till handlingar som institutionen innehar.
Kommissionen har yrkat att överklagandet ska ogillas i denna del.
Domstolens bedömning
Guido Strack har för det första gjort gällande att tribunalen felaktigen har underkänt bevisning som han inkommit med.
Domstolen erinrar om att tribunalen ensam är behörig att avgöra huruvida det föreligger ett eventuellt behov av att komplettera de uppgifter som den har tillgång till i anhängiggjorda mål. Frågan huruvida inlagorna ska anses ha bevisvärde ingår i tribunalens självständiga bedömning av de faktiska omständigheterna. Denna bedömning omfattas enligt fast rättspraxis inte av domstolens prövning inom ramen för ett mål om överklagande, med förbehåll för det fall de faktiska omständigheterna eller bevisningen har missuppfattats.
Guido Strack har inom ramen för förevarande överklagande endast påstått att tribunalen borde ha skapat sig en mer exakt bild av kommissionens ansvar och han har således inte kritiserat tribunalen för att i punkterna 261–267 i den överklagade domen ha missuppfattat omständigheter eller bevisning.
För det andra har Guido Strack hävdat att tribunalen gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning vid sin prövning av huruvida det fanns ett orsakssamband mellan kommissionens agerande vid behandlingen av hans ansökningar om tillgång till de handlingar som kommissionen innehade och försämringen av hans hälsotillstånd.
För att fastställa att Guido Strack inte hade visat att ett sådant orsakssamband förelåg utgick tribunalen, i punkt 264 i den överklagade domen, från det sakkunnigutlåtande som Guido Strack hade inkommit med och från de uppgifter han hade lämnat. Tribunalen gjorde sig inte skyldig till någon missuppfattning när den av detta drog slutsatsen att det inte visats att kommissionens agerande påverkat försämringen av Guido Stracks hälsotillstånd.
Vad för det tredje gäller det påstådda åsidosättandet av Guido Stracks rätt att delta i det offentliga samrådet om öppenhet gjorde tribunalen en riktig bedömning när den i punkt 265 i den överklagade domen fann att kommissionens agerande i förevarande fall saknade betydelse härvidlag eftersom slutet på samrådsperioden fastställts till den 31 juli 2007 samtidigt som den ursprungliga ansökan om tillgång till handlingar inte ingavs förrän den 20 juni 2007.
Som generaladvokaten har påpekat i punkt 189 i sitt förslag till avgörande hade kommissionen inte behövt besvara den första ansökan förrän tidigast den 31 juli 2007, om den hade förlängt tidsfristen på föreskrivet sätt i enlighet med artikel 7.3 i förordning nr 1049/2001. Det skulle vid den tidpunkten inte längre ha varit möjligt att på ett effektivt sätt delta i samrådet.
Överklagandet kan således inte bifallas på den sjunde grunden.
Den åttonde grunden
Parternas argument
Som åttonde grund har Guido Strack anfört att tribunalen felaktigt vägrat att förelägga kommissionen att lämna ut de handlingar till honom till vilka tillgång nekats i strid med förordning nr 1049/2001.
Kommissionen har yrkat att tribunalen ska ogilla överklagandet i denna del.
Domstolens bedömning
Enligt domstolens praxis kan unionsdomstolen i princip inte utfärda förelägganden gentemot en unionsinstitution, eftersom detta skulle innebära ett intrång i förvaltningsmyndighetens behörighet (se dom Verzyck/kommissionen, 225/82,
EU:C:1983:165
, punkt 19, och dom Campogrande/kommissionen, C‑62/01 P,
EU:C:2002:248
, punkt 43).
Tvärtemot vad Guido Strack har anfört gjorde således tribunalen en riktig bedömning när den i punkt 90 i den överklagade domen fann att den i enlighet med artikel 264 FEUF endast hade möjlighet att ogiltigförklara det angripna beslutet. I den mån Guido Stracks argument bygger på artikel 266 FEUF påpekar domstolen att inte heller denna bestämmelse innehåller någon möjlighet att utfärda förelägganden mot institutionerna.
Detta konstaterande påverkas inte av Guido Stracks argument som hänvisar till artikel 47 i stadgan. Ändamålet med den artikeln är nämligen inte att det i fördragen föreskrivna systemet med domstolsprövning ska ändras (se dom Inuit Tapiriit Kanatami m.fl./parlamentet och rådet, C‑583/11 P,
EU:C:2013:625
, punkt 97).
Överklagandet kan således inte bifallas på den åttonde grunden.
Den nionde grunden
Parternas argument
Guido Strack har som nionde grund gjort gällande att tribunalen inte beaktat utgången av det mål den hade att pröva när den förpliktade kommissionen att bära sina egna kostnader och ersätta två tredjedelar av Guido Stracks kostnader.
Kommissionen har yrkat att tribunalen ska ogilla överklagandet i denna del.
Domstolens bedömning
Domstolen erinrar om att enligt artikel 58 andra stycket i domstolens stadga får ett överklagande inte avse endast rättegångskostnadernas storlek och fördelning. Vidare följer av fast rättspraxis att när alla andra grunder till stöd för överklagandet har underkänts ska ett yrkande som avser att tribunalens beslut om rättegångskostnaderna var rättsstridigt avvisas i enlighet med denna bestämmelse.
Eftersom Guido Stracks åtta första grunder till stöd för överklagandet har underkänts kan den nionde grunden avseende fördelningen av rättegångskostnaderna inte prövas i sak.
Prövning av den talan som väckts vid tribunalen
Enligt artikel 61 första stycket andra meningen i stadgan för Europeiska unionens domstol får domstolen, om den upphäver tribunalens avgörande, själv slutligt avgöra målet, om detta är färdigt för avgörande. Så förhåller det sig i detta fall.
Mot bakgrund av ovanstående ska domstolen endast pröva den grund som Guido Strack åberopat i tribunalen till stöd för sitt yrkande om ogiltigförklaring av kommissionens beslut att avslå hans ansökan om tillgång till utdrag från registret avseende beslut om avslag på bekräftande ansökningar om tillgång till handlingar.
Av punkt 43 i förevarande dom framgår att det aktuella registret inte har upprättats och att kommissionen således inte kunde bifalla Guido Stracks begäran. Följaktligen ska Guido Stracks talan ogillas i denna del.
Rättegångskostnader
När överklagandet avvisas eller ogillas, eller när överklagandet bifalls och domstolen själv slutligt avgör saken, ska domstolen enligt artikel 184.2 i rättegångsreglerna besluta om rättegångskostnaderna.
Enligt artikel 138.3 i samma rättegångsregler, som med stöd av artikel 184.1 i dessa regler är tillämplig i mål om överklagande, ska vardera parten bära sina rättegångskostnader, om parterna ömsom tappar målet på en eller flera punkter. Domstolen får emellertid besluta att en part ska ersätta en del av den andra partens rättegångskostnader, om det framstår som skäligt med hänsyn till omständigheterna i målet.
Kommissionen har yrkat att Guido Strack ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Guido Strack tappat målet såvitt avser huvudöverklagandet och anslutningsöverklagandets andra grund, ska han bära sina rättegångskostnader i denna instans och ersätta en tredjedel av kommissionens rättegångskostnader i förevarande instans.
Vad avser rättegångskostnaderna för förfarandet i första instans, som avslutades genom den överklagade domen, ska dessa bäras i enlighet med vad som anges i punkt 7 i domslutet i nämnda dom.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:

1)
Europeiska unionens tribunals dom Strack/kommissionen (T‑392/07,
EU:T:2013:8
) upphävs i den del tribunalen genom domen ogiltigförklarade Europeiska kommissionens beslut av den 24 juli 2007.

2)
Anslutningsöverklagandet ogillas i övrigt.

3)
Överklagandet ogillas.

4)
Talan om ogiltigförklaring ogillas i den del den avser Europeiska kommissionens beslut att avslå ansökan om tillgång till utdraget från registret avseende beslut om avslag på bekräftande ansökningar om tillgång till handlingar.

5)
Guido Strack ska bära sina kostnader i förevarande instans och ersätta en tredjedel av Europeiska kommissionens rättegångskostnader i förevarande instans.

6)
Europeiska kommissionen ska bära två tredjedelar av sina rättegångskostnader i förevarande instans.

7)
Vad avser rättegångskostnaderna i förfarandet i första instans, som avslutades genom domen Strack/kommissionen (T‑392/07,
EU:T:2013:8
), ska dessa bäras i enlighet med vad som anges i punkt 7 i domslutet i nämnda dom.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: tyska.