CELEX: 62012CJ0583
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Reglamentas (EB) Nr. 1383/2003
Priemonės, kuriomis siekiama neleisti pateikti rinkai suklastotų ir piratinių prekių
13 straipsnio 1 dalis
Muitinės kompetencija nustatyti intelektinės nuosavybės teisių pažeidimą

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2003 m. liepos 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1383/2003 dėl muitinės veiksmų, atliekamų su prekėmis, kurios, kaip įtariama, pagamintos pažeidžiant tam tikras intelektinės nuosavybės teises, ir priemonių, kurių turi būti imamasi prekių atžvilgiu nustačius, kad jos pagamintos pažeidžiant tokias teises (
OL L 196, p. 7
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 13 t., p. 496), išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Sintax Trading OÜ
(toliau –
Sintax Trading
) ir
Maksu‑ ja Tolliamet
(Muitų ir mokesčių tarnyba, toliau – muitinės administracija) ginčą dėl šios institucijos atsisakymo išleisti prekes, kurios sulaikytos įtarus, kad jos pažeidžia intelektinės nuosavybės teises, jei šios teisės subjektas neinicijavo procedūros, kad būtų nustatyta, ar tokia teisė pažeista.
Teisinis pagrindas
Tarptautinė teisė
Sutartis dėl intelektinės nuosavybės teisių aspektų, susijusių su prekyba (toliau – TRIPS sutartis), yra 1994 m. balandžio 15 d. Marakeše pasirašytos ir 1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimu 94/800/EB dėl daugiašalių derybų Urugvajaus raunde (1986–1994) priimtų susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos vardu jos kompetencijai priklausančių klausimų atžvilgiu (
OL L 336, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 80) Europos bendrijos vardu patvirtintos sutarties, įsteigiančios Pasaulio prekybos organizaciją (PPO), 1C priede.
TRIPS sutarties III dalyje pateikto 41 straipsnio 1–4 dalyse nustatyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad intelektinės nuosavybės teisių užtikrinimo tvarka, numatyta šioje Sutarties dalyje, būtų apibrėžta jų įstatymuose taip, kad būtų leidžiama imtis efektyvių veiksmų prieš kiekvieną šioje Sutartyje numatytų intelektinės nuosavybės teisių pažeidimo veiksmą, įskaitant operatyvias priemones pažeidimų išvengti ir priemones, kurios sulaikytų nuo tolesnių pažeidimų. Ši tvarka turi būti taikoma taip, kad nebūtų sukuriamos kliūtys teisėtai prekybai ir kad būtų numatytos protekcinės priemonės nuo piktnaudžiavimo ja.
2.   Intelektinės nuosavybės teisių užtikrinimo tvarka turi būti nešališka ir teisinga. Ji neturi būti dirbtinai komplikuota ar brangi, taip pat neturi būti nepagrįstai ribojamas laikas ar nepateisinamai vilkinama.
3.   Pageidautina, kad sprendimai dėl bylos esmės būtų raštiški ir pagrįsti. Jie be nereikalingo delsimo turi tapti prieinami bent byloje dalyvaujančioms šalims. Sprendimai dėl bylos esmės turi remtis tik įrodymais, kuriuos pateikia šalys, kai joms suteikiama galimybė būti išklausytoms.
4.   Proceso šalys turi turėti galimybę kreiptis dėl teisminės galutinių administracinių sprendimų peržiūros ir pagal valstybės narės teisės nuostatas dėl bylos svarbos, reglamentuojančias jurisdikciją, bent pirminių teismo sprendimų dėl bylos esmės teisinių aspektų peržiūros <…>“
Šios sutarties 42 straipsnyje numatyta:
„Valstybės narės suteikia teisių turėtojams <...> galimybę pasinaudoti civiliniu teismo procesu dėl kiekvienos šia Sutartimi numatytos intelektinės nuosavybės teisės užtikrinimo. <...>“
Šios sutarties 49 straipsnyje „Administracinė tvarka“ nustatyta:
„Tiek, kiek, administracine tvarka išnagrinėjus bylos esmę, yra galimas įpareigojimas vykdyti kokią nors civilinę žalos atlyginimo priemonę, tokia tvarka turi atitikti principus, iš esmės atitinkančius tiems, kurie išdėstyti šiame skyriuje.“
Pagal šios sutarties 51 straipsnį „Išleidimo sulaikymas muitinės tarnybų [Muitinės tarnybų atliekamas išleidimo sulaikymas]“:
„Valstybės narės sutinkamai su toliau išdėstytomis nuostatomis nustato tvarką, <...> pagal kurią teisės turėtojas, turintis rimtą pagrindą įtarti, jog gali būti įvežtos prekės su suklastotu prekės ženklu ar piratinės prekės, pažeidžiančios autorines teises, <...> galėtų raštu kreiptis į atitinkamas administracines ar teismo institucijas, kad muitinės institucijos sulaikytų tokių prekių išleidimą į laisvą apyvartą. <...>“
TRIPS sutarties 54 straipsnyje „Pranešimas apie prekių sulaikymą“ nustatyta:
„Importuotojui ir prašymo pateikėjui apie prekių išleidimo sulaikymą pagal 51 straipsnį turi būti pranešta nedelsiant.“
Šios sutarties 55 straipsnyje „Prekių sulaikymo trukmė“ nustatyta:
„Jeigu per 10 darbo dienų po to, kai prašymo pateikėjui buvo pateiktas pranešimas apie prekių sulaikymą, muitinės institucijos nebuvo informuotos, kad ne atsakovas, o kita šalis inicijavo procesą, vedantį prie sprendimo apie bylos esmę, arba kad tinkamai įgaliota tarnyba ėmėsi laikinų priemonių, kuriomis pratęsiamas prekių išleidimo sulaikymo laikas, prekės turi būti išleistos su sąlyga, kad buvo laikomasi visų kitų įvežimo ar išvežimo sąlygų; atitinkamais atvejais toks laikotarpis gali būti pratęstas dar 10–čiai darbo dienų. <…>“
Sąjungos teisė
Reglamento Nr. 1383/2003 2, 5, 8 ir 10 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(2)
Suklastotų ir piratinių ir, žinoma, visų pažeidžiančių intelektinės nuosavybės teises prekių prekyba daro didelę žalą įstatymų besilaikantiems gamintojams, prekybininkams bei intelektinės nuosavybės teisių subjektams, taip pat klaidina vartotojus, o kai kuriais atvejais netgi kelia pavojų jų sveikatai ir saugumui. Kiek įmanoma tokių prekių reikėtų neįsileisti į rinką ir priimti priemones, kuriomis galima veiksmingai sustabdyti šią neteisėtą veiklą netrukdant laisvai teisėtai prekybai. <…>
<…>
(5)
Muitinės veiksmai laikotarpiu, kol nustatoma, ar įtartinos prekės iš tikrųjų yra suklastotos, piratinės ar pagamintos pažeidžiant tam tikras intelektinės nuosavybės teises – tai prekių neišleidimas, kai jos pateiktos išleidimui į laisvą apyvartą <...> arba sulaikymas, kai prekėms yra taikoma sąlyginio neapmokestinimo procedūra <...>
<…>
(8)
Veiksmai, kurių imtasi, siekiant nustatyti, ar pagal atitinkamą nacionalinę teisę buvo pažeistos intelektinės nuosavybės teisės, bus atliekami remiantis kriterijais, kuriais naudojamasi nustatant, ar atitinkamoje valstybėje narėje pagamintos prekės pažeidžia intelektinės nuosavybės teises. Valstybių šalių normoms dėl teisminių institucijų kompetencijos ir procedūrų šis reglamentas įtakos neturi.
<…>
(10)
Būtina nustatyti priemones, taikomas prekėms, kurios pripažintos suklastotomis, piratinėmis ar apskritai pagamintomis pažeidžiant tam tikras intelektinės nuosavybės teises. <…>“
Šio reglamento 1 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Šiuo reglamentu nustatomos sąlygos, kuriomis muitinė imasi veiksmų, kai prekės, įtariamos esant pagamintomis pažeidžiant intelektinės nuosavybės teises yra tokiose situacijose:
a)
kai prekės deklaruotos išleidimui į laisvą apyvartą <…>;
b)
kai jos aptiktos tikrinant įvežamas į ar išvežamas iš [Europos Sąjungos] muitų teritorijos prekes <…>
2.   Šiuo reglamentu taip pat nustatomos priemonės, kurių privalo imtis kompetentingos institucijos pripažinus, kad 1 dalyje minėtos prekės tikrai pagamintos pažeidžiant intelektinės nuosavybės teises.“
Šio reglamento 2 straipsnyje numatyta:
„1.   Šiame reglamente „prekės, pagamintos pažeidžiant intelektinės nuosavybės teises“, reiškia:
<…>
b)
„piratinės prekės“ – tai prekių kopijos, pagamintos be registruoto ar neregistruoto pagal nacionalinę teisę autorių, gretutinių teisių subjekto ar dizaino savininko sutikimo <…>
<…>
2.   Šiame reglamente „intelektinės nuosavybės teisių subjektas“:
a)
prekių ženklo savininkas, autorių teisių ar gretutinių teisių subjektas, dizaino savininkas, patento savininkas, papildomos apsaugos liudijimo turėtojas, augalų veislės teisės, kilmės vietos nuorodos apsaugos, geografinių nuorodų apsaugos ir, apskritai paėmus, bet kokios 1 dalyje nurodytos teisės, turėtojas; arba
b)
bet kuris kitas asmuo, įgaliotas naudotis a punkte nurodytomis intelektinės nuosavybės teisėmis, arba intelektinės nuosavybės teisių subjekto ar įgalioto naudotojo atstovas.“
Šio reglamento II skyriaus „Prašymai taikyti muitinės priežiūros priemones“ 1 skirsnyje, skirtame priemonėms, kurių šios institucijos gali imtis prieš pateikdamos prašymą imtis priežiūros priemonių, esančio 4 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Kai muitinė, esant 1 straipsnio 1 dalyje išvardytoms situacijoms bei prieš intelektinės nuosavybės teisių subjektui pateikiant prašymą, arba jei šis prašymas dar nepatenkintas, turi pakankamai pagrindo įtarti, kad prekės yra pagamintos pažeidžiant intelektinės nuosavybės teises, ji gali prekių neišleisti arba jas sulaikyti trims darbo dienoms, skaičiuojant šį periodą nuo momento, kai intelektinės nuosavybės teisių subjektas, deklarantas ar prekes laikantis asmuo, jei pastarasis yra žinomas, gavo muitinės pranešimą, sudardama [sudarydama] intelektinės nuosavybės teisių subjektui galimybę pateikti 5 straipsnyje numatytą prašymą taikyti muitinės priežiūros priemones.“
Reglamento Nr. 1383/2003 5 straipsnio, esančio II skyriaus 2 skirsnyje „Prašymo taikyti muitinės priežiūros priemones pateikimas ir nagrinėjimas“, 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Intelektinės nuosavybės teisių subjektas bet kurioje valstybėje narėje gali kreiptis raštu į kompetentingą muitinės instituciją, kad muitinė imtųsi veiksmų tais atvejais, kai prekės yra 1 straipsnio 1 dalyje išvardytose situacijose (prašymas taikyti muitinės priežiūros priemones).
2.   Kiekviena valstybė narė nustato kompetentingą muitinės instituciją, priimančią ir nagrinėjančią prašymus taikyti muitinės priežiūros priemones.“
Šio reglamento 8 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje numatyta:
„Sprendimas patenkinti intelektinės nuosavybės teisių subjekto prašymą taikyti muitinės priežiūros priemones nedelsiant siunčiamas valstybės narės ar narių muitinėms, kurios gali būti susijusios su prašyme nurodytomis prekėmis, pagamintomis pažeidžiant intelektinės nuosavybės teises.“
Šio reglamento 9 straipsnis yra III skyriuje „Sąlygos, kuriomis vadovaujasi muitinės ir kitos turinčios teisę priimti sprendimą kompetentingos institucijos“. Šiame straipsnyje nustatyta:
„1.   Kai muitinės įstaiga, kuriai pagal 8 straipsnį buvo atsiųstas sprendimas patenkinti intelektinės nuosavybės teisių subjekto prašymą, įsitikina, jei reikia, pasikonsultavusi su pareiškėju, kad 1 straipsnio 1 dalyje nurodytose situacijose esančios prekės kelia įtarimą, kad yra pagamintos pažeidžiant intelektinės nuosavybės teises, dėl kurių minėtas sprendimas buvo priimtas, muitinė tų prekių neišleidžia arba jas sulaiko.
<…>
2.   Kompetentinga muitinės institucija arba 1 dalyje minėta muitinės įstaiga praneša intelektinės nuosavybės teisių subjektui ir deklarantui arba už prekes atsakingam asmeniui <...> apie savo veiksmus, be to, muitinė yra įgaliota anksčiau minėtus asmenis informuoti apie faktišką ar numatomą kiekį ir pobūdį prekių, kurios buvo neišleistos arba sulaikytos; perduodama šią informaciją muitinė nėra įpareigota informuoti esminį sprendimą priimti galinčią instituciją.
3.   Siekdama nustatyti, ar intelektinės nuosavybės teisės buvo pažeistos pagal nacionalinę teisę, <...> muitinės įstaiga arba prašymą nagrinėjusi institucija, intelektinės nuosavybės teisių subjekto prašymu jam praneša, jei tai žinoma, krovinio gavėjo, siuntėjo, prekes deklaravusio asmens ar prekių savininko pavadinimą ir adresą bei prekių, kaip įtariama pagamintų pažeidžiant intelektinės nuosavybės teisės [teisę,] šaltinį ir kilmę.
<…>“
Šio reglamento 10 straipsnis suformuluotas taip:
„Sprendžiant, ar intelektinės nuosavybės teisės buvo pažeistos pagal nacionalinę teisę, taikomi valstybėje narėje, kurioje prekės yra 1 straipsnio 1 dalyje minėtoje situacijoje, galiojantys teisės aktai.
Šie teisės aktai taip pat taikomi nedelsiant informuojant muitinės instituciją ar atitinkamą 9 straipsnio 1 dalyje nurodytą muitinės įstaigą apie tai, kad pradėta vykdyti 13 straipsnyje numatyta procedūra, nebent šią procedūrą inicijavo pati muitinės institucija ar įstaiga.“
Pagal Reglamento Nr. 1383/2003 13 straipsnio 1 dalį:
„Jei per 10 darbo dienų po pranešimo apie prekių neišleidimą ar jų sulaikymą gavimo, 9 straipsnio 1 dalyje minėta muitinės įstaiga nebuvo informuota, kad pradėtas teisminis procesas siekiant nustatyti, ar buvo pažeistos intelektinės nuosavybės teisės pagal nacionalinę teisę, kaip numatyta 10 straipsnyje, arba, jei taikant 11 straipsnį nebuvo gautas to straipsnio 1 dalyje minimas intelektinės nuosavybės teisių subjekto sutikimas, prekės išleidžiamos arba jų sulaikymas nutraukiamas atitinkamai atlikus visus muitinės formalumus.
Atitinkamais atvejais šis laikotarpis gali būti pratęsiamas daugiausia 10 darbo dienų.“
Šio reglamento 14 straipsnio 1 dalyje numatyta galimybė pateikus garantiją išleisti prekes, kurios, kaip įtariama, pagamintos pažeidžiant dizaino savininko teises, patento savininko teises, papildomos apsaugos liudijimo arba augalų veislės savininko teises. Pagal šio straipsnio 2 dalį:
„1 dalyje nustatyta garantija turi būti pakankama intelektinės nuosavybės teisių subjekto interesams apginti.
<…>
Jeigu procedūrą, kuria siekiama nustatyti, ar pagal nacionalinę teisę buvo pažeistos intelektinės nuosavybės teisės, inicijavo ne dizaino patento, papildomos apsaugos liudijimo arba augalų veislės teisės turėtojas, garantija turi būti grąžinama, jei minėtą procedūrą inicijavęs asmuo nepasinaudoja teise pradėti teisminį procesą per 20 darbo dienų nuo tos dienos, kai jam buvo pranešta apie prekių neišleidimą ar sulaikymą.
<…>“
Pagal šio reglamento IV skyriaus „Nuostatos, taikomos prekėms, pripažintoms pagamintomis pažeidžiant intelektinės nuosavybės teises“ 17 straipsnio 1 dalies a punktą:
„Neapribojant intelektinės nuosavybės teisių subjekto teisės į kitas gynybos priemones, valstybės narės patvirtina priemones, kurios kompetentingoms valdžios institucijoms suteikia teisę:
a)
pagal atitinkamas nacionalinės teisės nuostatas sunaikinti prekes, pripažintas pagamintomis pažeidžiant intelektinės nuosavybės teises arba pašalinti jas iš komercinių kanalų nepadarant žalos intelektinės nuosavybės teisių subjektui, nekompensuojant už jas ir, jei nacionalinėje teisėje nenustatyta kitaip, nesudarant išlaidų valstybės iždui.“
Estijos teisė
Pagal Muitų įstatymo (
tolliseadus
) 39 straipsnio 4 ir 6 dalis:
„(4)   Per dešimt darbo dienų po pranešimo apie prekių sulaikymą gavimo teisių subjektas, remdamasis prekių mėginių tyrimu, pateikia raštišką prekių, kurios, kaip įtariama, pažeidžia intelektinės nuosavybės teises, kaip tai suprantama pagal [Reglamentą Nr. 1383/2003], ir priemonių, kurių turi būti imamasi dėl prekių nustačius, kad jos pažeidžia tokias teises, įvertinimą. Teisių subjektui už įvertinimo atlikimą atlygis nemokamas.
<…>
(6)   Muitinė nedelsdama pateikia iš teisių subjekto gauto įvertinimo kopiją atitinkamam asmeniui, kuris per dešimt dienų nuo jos gavimo gali pateikti muitinėms raštišką protestą dėl įvertinimo su esminiais įrodymais.“
Šio įstatymo 45 straipsnio „Konfiskuotinos prekės“ 1 dalis suformuluota taip:
„Muitinė konfiskuoja [1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (
OL L 302, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307), iš dalies pakeisto 2006 m. lapkričio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1791/2006 (
OL L 363, p. 1
),] 53, 57 ir 75 straipsniuose nurodytas prekes, jas parduoda, prižiūri sunaikinimą arba atiduoda neatlygintinai 97 ir 98 straipsniuose nurodytais būdais.“
Pagal Administracinio proceso įstatymo (
haldusmenetluse seadus
) 6 straipsnį:
„Administracinė institucija privalo išnagrinėti aplinkybes, kurios turi esminės reikšmės nagrinėjamai bylai, ir prireikus
ex officio
surinkti įrodymus.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Sintax Trading
į Estiją importavo burnos skalavimo skysčio buteliukus, kuriuos išsiuntė Ukrainos bendrovė. Juos importuojant
Acerra OÜ
(toliau –
Acerra
) pranešė muitinės administracijai, kad šie buteliukai pažeidžia jos vardu užregistruotą dizainą.
Dėl to muitinės administracija neišleido atitinkamų prekių, kad atliktų papildomą tyrimą; per šį tyrimą ji atkreipė dėmesį, kad importuotų buteliukų forma ir
Acerra
priklausantis dizainas labai panašūs. Todėl turėdama įtarimų, kad pažeistos intelektinės nuosavybės teisės, ji sulaikė prekes ir paprašė
Acerra
pateikti įvertinimą. Ši bendrovė patvirtino įtarimus.
Tuo remdamasi muitinės administracija konstatavo, kad prekės pažeidžia intelektinės nuosavybės teises, kaip tai suprantama pagal Reglamentą Nr. 1383/2003, ir todėl 2011 m. vasario 11 d. atmetė
Sintax Trading
prašymą išleisti prekes.
Sintax Trading
pateikė
Tallinn Halduskohus
(Talino administracinis teismas) skundą dėl muitinės administracinio sprendimo, patvirtinto antru 2011 m. vasario 17 d. sprendimu. Šis teismas, konstatavęs procedūros pažeidimus, nurodė išleisti prekes. Dėl kito motyvo šį sprendimą apeliacinėje instancijoje patvirtino
Tallinna Ringkonnakohus
(Talino apeliacinis teismas), kuris nusprendė, kad pagal Reglamento Nr. 1383/2003 10 straipsnį muitinės įstaigos negali pačios priimti sprendimo dėl intelektinių teisių pažeidimo. Šio teismo nuomone, jeigu nebuvo procedūros, per kurią nustatytas
Acerra
intelektinių nuosavybės teisių pažeidimas, muitinės įstaigos negalėjo sulaikyti prekių pasibaigus šiuo tikslu Reglamento Nr. 1383/2003 13 straipsnio 1 dalyje numatytam terminui.
Riigikohus
(Aukščiausiasis Teismas), kuriam muitinės administracija pateikė kasacinį skundą, abejoja dėl šio išaiškinimo pagrįstumo, nors pagal Estijos teisę muitinės įstaigos gali pačios
ex officio
vykdyti rungimosi procedūrą, kad priimtų sprendimą iš esmės dėl intelektinės nuosavybės teisių pažeidimo. Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar nacionalinė teisė atitinka Reglamentą Nr. 1383/2003.
Tokiomis aplinkybėmis
Riigikohus
nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Reglamento Nr. 1383/2003 13 straipsnio 1 dalyje nurodytas „procesas siekiant nustatyti, ar buvo pažeistos intelektinės nuosavybės teisės“, gali būti vykdomas ir muitinės institucijoje, ar turi būti daromas skirtumas tarp reglamento III skyriuje nagrinėjamos „turinčios teisę priimti sprendimą kompetentingos institucijos“ ir muitinės?
2.
Reglamento Nr. 1383/2003 2 konstatuojamojoje dalyje kaip reglamento tikslas nurodyta vartotojų apsauga, o pagal 3 konstatuojamąją dalį turi būti nustatoma procedūra, leidžianti muitinei kuo efektyviau užtikrinti draudimą į Sąjungos muitų teritoriją įvežti prekes, pagamintas pažeidžiant intelektinės nuosavybės teises, bet netrukdant šio reglamento 2 konstatuojamojoje dalyje ir [2004 m. spalio 21 d. Komisijos reglamento Nr. 1891/2004, nustatančio Reglamento Nr. 1383/2003 įgyvendinimo nuostatas (
OL L 328, p. 16
)] 1 konstatuojamojoje dalyje nurodytai laisvai teisėtai prekybai.
Ar su šiais tikslais suderinama tai, kad Reglamento Nr. 1383/2003 17 straipsnyje nustatytos priemonės gali būti taikomos tik tuomet, kai teisių subjektas inicijuoja reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nurodytą procesą dėl intelektinės teisės pažeidimo nustatymo, ar siekdama kuo geriau įgyvendinti šiuos tikslus muitinė taip pat gali pradėti atitinkamą procesą?“
Dėl prejudicinių klausimų
Klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 1383/2003 13 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad ja nedraudžiama, intelektinės nuosavybės teisių subjektui nesiėmus iniciatyvos, muitinės įstaigoms pačioms inicijuoti ir vykdyti šioje nuostatoje nurodytos procedūros.
Kaip matyti iš Reglamento Nr. 1383/2003 1 straipsnio 1 ir 2 dalių nuostatų, šiame reglamente nustatomos ne tik sąlygos, kuriomis muitinės įstaigos turi imtis veiksmų, kai įtariama, kad prekės pažeidžia intelektinės nuosavybės teises, bet ir priemonės, kurių turi imtis kompetentingos institucijos, nustačius, kad prekės pažeidžia šias teises.
Dėl sąlygų, kuriomis muitinės įstaigos turi imtis veiksmų, kai įtariama, kad prekės pažeidžia intelektinės nuosavybės teises, Reglamento Nr. 1383/2003 5–7 straipsniuose numatyta, kad šių veiksmų imamasi atitinkamo intelektinės nuosavybės teisių subjekto prašymu arba
ex officio
, kaip tai matyti iš šio reglamento 4 straipsnio, bet laikantis sąlygų, kuriomis šios teisės turėtojas gali pateikti prašymą imtis veiksmų pagal šio reglamento 5 straipsnį.
Generalinis advokatas savo išvados 25 punkte nurodė, kad prekių, kurios, kaip įtariama, pažeidžia intelektinės nuosavybės teises, neišleidimo arba sulaikymo priemonės, kurių gali imtis muitinės įstaigos, yra laikino pobūdžio.
Pirma, kai tokios priemonės taikomos
ex officio
, jomis siekiama šių teisių subjektui suteikti galimybę Reglamento Nr. 1383/2003 5 ir paskesniuose straipsniuose nustatytomis sąlygomis pateikti šiuose straipsniuose nustatytos formos prašymą, kad muitinės įstaigos imtųsi veiksmų. Antra, kai jos priimamos pateikus tokį prašymą, jomis siekiama tik suteikti galimybę prašymą pateikusiam asmeniui pagrįsti, kad jis inicijavo procedūrą, per kurią galima nustatyti, ar pagal nacionalinę teisę intelektinės nuosavybės teisės buvo pažeistos.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 1383/2003 10 straipsnį sprendžiant, ar pagal nacionalinę teisę intelektinės nuosavybės teisės buvo pažeistos, taikomos teisės nuostatos, galiojančios valstybėje narėje, kurios teritorijoje yra prekės, su kuriomis susijusi situacija priskiriama prie vienos iš 1 straipsnio 1 dalyje minėtų situacijų.
Taip pat reikia priminti, kad, kaip matyti iš šio reglamento 13 straipsnio 1 dalies, jeigu per dešimt darbo dienų po pranešimo apie prekių neišleidimą ar jų sulaikymą gavimo muitinės įstaiga nebuvo informuota, kad pradėtas teisminis procesas siekiant nustatyti, ar pagal nacionalinę teisę intelektinės nuosavybės teisės buvo pažeistos, kaip numatyta šio reglamento 10 straipsnyje, atlikus visus muitinės formalumus prekės išleidžiamos arba jų sulaikymas nutraukiamas.
Šiomis nuostatomis siekiama, kad muitinės įstaigos darytų išvadas dėl atitinkamo intelektinės nuosavybės teisių subjekto neveikimo dėl prekių, kurios, kaip įtariama, pažeidžia šias teises. Tačiau šiomis nuostatomis savaime nenustatyta, kad procedūrą siekiant nustatyti, ar pagal nacionalinę teisę intelektinės nuosavybės teisės pažeistos, gali inicijuoti muitinės įstaigos nesant atitinkamo teisių subjekto iniciatyvos.
Be to, šį aiškinimą patvirtina įvairios Reglamento Nr. 1383/2003 nuostatos.
Tai matyti iš šio reglamento 10 straipsnio antros pastraipos, kurioje nustatomos sąlygos, kuriomis pranešama apie tai, kad pradedama vykdyti 13 straipsnio 1 dalyje numatyta procedūra, ir kuri susijusi su atveju, kai šią procedūrą inicijuoja muitinės institucija ar įstaiga.
Be to, Reglamento Nr. 1383/2003 14 straipsnio 2 dalyje aiškiai nurodytas atvejis, kai tokia procedūra pradėta vykdyti ne atitinkamo teisių subjekto iniciatyva.
Be to, nors intelektinės nuosavybės teisių subjektas vaidina pagrindinį vaidmenį, kad dėl jo paties interesų būtų priimtos priemonės, kurių reikia siekiant užkirsti kelią suklastotų ir piratinių prekių išleidimui į rinką (šiuo klausimu žr. Sprendimą
Adidas
, C‑223/98,
EU:C:1999:500
, p. 26), toks teiginys negali sutrukdyti muitinės įstaigoms imtis bet kokių veiksmų, kaip jie suprantami pagal Reglamentą Nr. 1383/2003, nesant šio teisių subjekto iniciatyvos.
Be to, atsižvelgiant į šio reglamento tikslus, kuriais, kaip matyti iš jo 2 konstatuojamosios dalies, siekiama užkirsti kelią prekių, kuriomis ne tik pažeidžiamos intelektinės nuosavybės teisės, bet ir klaidinami vartotojai ir kurios kartais netgi kelia pavojų jų sveikatai ir saugumui, išleidimui į rinką, kiti asmenys, kurie nėra šių teisių subjektai, siekdami likviduoti šį pavojų, gali remtis interesu, kad būtų nustatytas tokių teisių pažeidimas.
Todėl Reglamentu Nr. 1383/2003 siekiama apsaugoti ne tik privačias, bet ir su viešaisiais interesais susijusias teises ir interesus.
Šiomis aplinkybėmis Reglamento Nr. 1383/2003 13 straipsnio 1 dalimi nedraudžiama, kad valstybės narės numatytų, jog muitinės įstaigos gali pačios inicijuoti procedūrą, siekdamos nustatyti, ar pagal nacionalinę teisę intelektinės nuosavybės teisės buvo pažeistos.
Dėl klausimo, ar muitinės įstaigos gali vykdyti šią procedūrą ir priimti sprendimą iš esmės, siekdamos nustatyti, ar pagal nacionalinę teisę intelektinės nuosavybės teisės buvo pažeistos, reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 1383/2003 10 straipsnį tai nustatant taikomos valstybėje narėje, kurios teritorijoje yra prekės, galiojančios teisės nuostatos.
Šiuo klausimu nei iš Reglamento Nr. 1383/2003 13 straipsnio 1 dalies, nei iš jokios kitos šio reglamento nuostatos nematyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas ketino įpareigoti valstybes suteikti tam tikroms institucijoms šią kompetenciją priimti sprendimą iš esmės.
Apsiribojęs nuoroda į atitinkamoje valstybėje narėje galiojančių teisės nuostatų taikymą nustatant, ar pažeistos intelektinės nuosavybės teisės, Sąjungos teisės aktų leidėjas dėl to iš principo neatmetė galimybės, kad kompetentinga institucija, galinčia priimti sprendimą iš esmės, gali būti paskirta kita institucija nei teismas. Be to, Teisingumo Teismas jau yra nurodęs, kad tokia kompetencija gali būti patikėta kitai institucijai nei teismas (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Philips
, C‑446/09 ir C‑495/09,
EU:C:2011:796
, 69 punktą).
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš TRIPS sutarties nuostatų, kurios pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką yra sudedamoji Sąjungos teisės sistemos dalis (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Bericap
, C‑180/11,
EU:C:2012:717
, 67 punktą), ypač iš šios sutarties 49 straipsnio nuostatų, kad intelektinės nuosavybės teisių laikymasis gali būti užtikrinamas nagrinėjant bylą iš esmės administracine tvarka, jeigu ji atitinka, be kita ko, šios sutarties 41 straipsnyje nustatytas garantijas.
Šiomis aplinkybėmis Reglamento Nr. 1383/2003 negalima aiškinti kaip iš principo draudžiančio nacionalinės teisės nuostatą, kuria administracinei institucijai pavedama nustatyti, ar pažeistos intelektinės nuosavybės teisės. Be to, iš jokių šio reglamento nuostatų nematyti, kad valstybėms būtų neleidžiama šiuo tikslu paskirti pačių muitinės įstaigų.
Nors kiekviena valstybė narė, remdamasi proceso autonomijos principu, savo vidaus teisės sistemoje turi nustatyti tokios kompetencijos įgyvendinimo procesines taisykles, tokios taisyklės neturi būti mažiau palankios nei taikomos panašioms situacijoms, kurioms taikoma nacionalinė teisė, ir dėl jų naudojimasis Sąjungos teisėje, visų pirma Reglamente Nr. 1383/2003, intelektinės nuosavybės teisių subjektams ir deklarantams, atitinkamas prekes laikantiems asmenimis arba jų savininkams suteiktomis teisėmis neturi tapti praktiškai neįmanomas arba pernelyg sudėtingas (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Pohl
, C‑429/12,
EU:C:2014:12
, 23 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Visų pirma kiekviena valstybė narė savo vidaus teisės sistemoje pagal TRIPS sutarties 41 straipsnio 4 dalį turi suteikti procedūros šalims galimybę prašyti, kad galutinių administracinių sprendimų peržiūrą atliktų teismas.
Jeigu, kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamą nacionalinę teisę muitinės įstaigai suteikiama teisė nustatyti, ar pažeistos intelektinės nuosavybės teisės, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar dėl šios institucijos šioje srityje priimtų sprendimų galima pareikšti ieškinį, kuriuo užtikrinama teisės subjektų pagal Sąjungos teisę ir ypač Reglamentą Nr. 1383/2003 turimų teisių apsauga.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti: Reglamento Nr. 1383/2003 13 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad ja nedraudžiama, intelektinės nuosavybės teisių subjektui nesiėmus jokios iniciatyvos, muitinės įstaigoms pačioms inicijuoti ir vykdyti šioje nuostatoje nurodytos procedūros su sąlyga, kad dėl šių institucijų šioje srityje priimtų sprendimų galima pareikšti ieškinį, kuriuo užtikrinama teisės subjektų pagal Sąjungos teisę ir ypač šį reglamentą turimų teisių apsauga.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

2003 m. liepos 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1383/2003 dėl muitinės veiksmų, atliekamų su prekėmis, kurios, kaip įtariama, pagamintos pažeidžiant tam tikras intelektinės nuosavybės teises, ir priemonių, kurių turi būti imamasi prekių atžvilgiu nustačius, kad jos pagamintos pažeidžiant tokias teises, 13 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad ja nedraudžiama, intelektinės nuosavybės teisių subjektui nesiėmus jokios iniciatyvos, muitinės įstaigoms pačioms inicijuoti ir vykdyti šioje nuostatoje nurodytos procedūros su sąlyga, kad dėl šių institucijų šioje srityje priimtų sprendimų galima pareikšti ieškinį, kuriuo užtikrinama teisės subjektų pagal Sąjungos teisę ir ypač šį reglamentą turimų teisių apsauga.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: estų.