CELEX: 62009CJ0546
Muitinės kodeksas
Muitai
Importo skola muitinei
Delspinigiai
Delspinigių mokėjimo laikotarpis
Kompensacinės palūkanos

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos
muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307), iš dalies pakeisto 2006 m.
lapkričio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1791/2006 (OL L 363, p. 1, toliau – Muitinės kodeksas), 201 straipsnio 1 dalies
a punkto ir 2 dalies, skaitomų kartu su 214 straipsniu, 222 straipsnio 1 dalies a punktu ir 232 straipsnio 1 dalies b punktu,
išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp
Aurubis Balgaria AD
(toliau –
Aurubis
) ir
Nachalnik na Mitnitsa Stolichna
, anksčiau –
Nachalnik na Mitnitsa Sofia
(Sofijos muitinės direktorius, toliau –
Nachalnik
), dėl delspinigių už šiai įmonei pripažintą papildomą pridėtinės vertės mokesčio (toliau – PVM) skolą ir dėl datos, nuo kada
šie delspinigiai skaičiuojami.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisė
Muitinės kodekso 201 straipsnio 1 dalies a punkte ir 2 dalyje numatyta:
„1.      Importo skola muitinei atsiranda:
a)      išleidžiant į laisvą apyvartą importo muitais apmokestinamas prekes
arba
<...>
2.      Skola muitinei atsiranda tuo metu, kai priimama atitinkama muitinės deklaracija.“
Muitinės kodekso 214 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„Siekiant nesudaryti galimybių neteisėtai gauti finansinę naudą dėl skolos muitinei atsiradimo arba įtraukimo į apskaitą datos
atidėjimo, skaičiuojamos kompensacinės palūkanos, kurių taikymo aplinkybės ir sąlygos nustatomos taikant Komiteto procedūrą.“
Muitinės kodekso 222 straipsnio 1 dalies a punkto pirmoje ir antroje pastraipose numatyta:
„Skolininkai turi sumokėti muitų sumas, apie kurias pranešta vadovaujantis 221 straipsniu, per tokius laikotarpius:
a)      jeigu asmeniui nesuteikta teisė naudotis jokiomis mokėjimo galimybėmis, nustatytomis 224–229 straipsniuose, jis turi įvykdyti
mokėjimo prievolę per nustatytą laikotarpį.
Nepažeidžiant 244 straipsnio antrosios pastraipos, to laikotarpio trukmė neturi viršyti dešimties dienų, skaičiuojant nuo
tos dienos, kai skolininkui buvo pranešta apie mokėtiną muito sumą, o tais atvejais, kai laikantis 218 straipsnio 1 dalies
antrojoje pastraipoje nustatytų sąlygų į apskaitą įtraukiama bendra muitų suma, turi būti nustatoma tokia jo trukmė, kad skolininkui
nebūtų sudaryta galimybė gauti mokėjimo laikotarpį, kuris būtų ilgesnis už laikotarpį, duodamą suteikus teisę į mokėjimo atidėjimą.“
Muitinės kodekso 232 straipsnyje nustatyta:
„1.      Jeigu mokėtina muito suma nebuvo sumokėta per nustatytą laikotarpį:
<…>
b)      prie muito sumos pridedami delspinigiai. Delspinigių norma gali būti didesnė už kredito palūkanų normą, bet negali būti už
ją mažesnė.
2.      Muitinė turi teisę neskaičiuoti delspinigių, jeigu:
<…>
c)      muitas sumokamas per penkias dienas nuo nustatyto mokėjimo laikotarpio pabaigos.
<…>“
1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 įgyvendinimo nuostatas
(OL L 253, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 6 t., p. 3), iš dalies pakeisto 2007 m. vasario 28 d. Komisijos
reglamentu (EB) Nr. 214/2007 (OL L 62, p. 6, toliau – Įgyvendinimo reglamentas), 519 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Tais atvejais, kai skola muitinei susidaro už kompensacinius produktus arba importuotas prekes, kurioms taikytas laikinasis
įvežimas perdirbti arba laikinasis įvežimas, taikomos kompensacinės palūkanos skaičiuojamos nuo atitinkamo laikotarpio importo
muitų sumos.“
Remiantis 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347,
p. 1) 2 straipsnio 1 dalies b punktu, prekių importas yra PVM objektas.
Dėl PVM, mokėtino importuojant prekes, Direktyvos 2006/112 211 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyta, kad valstybės narės
nustato išsamias PVM mokėjimo už prekių importą taisykles.

Nacionalinė teisė
Pridėtinės vertės mokesčio įstatymo (
Zakon za danak varhu dobavenata stoynost
, DV, Nr. 63, 2006 m. rugpjūčio 4 d.) su vėlesniais pakeitimais (DV, Nr. 52, 2007 m. birželio 29 d., toliau – PVM įstatymas)
59 straipsnio 2 dalyje numatyta:
„Jeigu pagal muitų teisės aktus atsiranda pareiga mokėti palūkanas už skolą muitinei sudarančius muitus, taip pat atsiranda
pareiga mokėti palūkanas už neišieškotus mokesčius.“
PVM įstatymo 60 straipsnyje „Mokesčio už importą mokėjimas“ nustatyta:
„1.      Muitinės renkamas mokestis pervedamas į Respublikos biudžetą laikantis nustatytos muitų mokėjimo tvarkos ir terminų.
2.      Pajamų mokestį administruojančios institucijos ir muitinė negali kompensuoti muitinės renkamo mokesčio už importą į šalies
teritoriją kitais mokėjimais.“

Faktinės pagrindinės bylos aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
2007 m. lapkričio 6–30 dienomis
Aurubis
importavo Makedonijoje pagamintą vario koncentratą. Šios prekės buvo „išleistos į laisvą apyvartą“.
Muitinės deklaracijos užpildytos remiantis laikina kaina, nurodyta pardavėjo sąskaitoje ir nustatyta pagal komercinėje sutartyje,
sudarytoje pardavėjo ir
Aurubis
, nurodytą kainų nustatymo metodą.
Galutinė prekių kaina buvo nurodyta 2008 m. vasario 18 d. galutinėje sąskaitoje.
2008 m. birželio 20 d.
Aurubis
savo iniciatyva ir remdamasi Muitinės kodekso 78 straipsnio 1 dalimi parašė laišką muitinei, kuriuo pranešė, kad tiekėjas
išrašė galutinę sąskaitą faktūrą už importuotas prekes, ir paprašė muitinės veikti pagal jai įstatyme nustatytą kompetenciją,
jeigu ji mano, kad būtina atgaline data pakeisti prekių muitinę vertę.
2008 m. liepos 15 d.
Nachalnik
priėmė sprendimą, kuriame nustatė papildomą 113 822,82 BGN dydžio PVM mokestį, mokėtiną kartu su įstatymu nustatytomis palūkanomis
nuo to momento, kai atsirado skola muitinei (toliau – 2008 m. sprendimas). Šis sprendimas, kuriame nustatytas septynių dienų
terminas, per kurį
Aurubis
turėjo sumokėti nustatytą mokestį, jai buvo įteiktas 2008 m. liepos 16 dieną.
2008 m. sprendime nustatytą PVM skolą
Aurubis
sumokėjo 2008 m. liepos 23 d. mokėjimo pavedimu. Ši skola buvo įtraukta į apskaitą 2008 m. liepos 24 dieną.
Ginčydama 2008 m. sprendime nustatytą pareigą sumokėti delspinigius,
Aurubis
kreipėsi į
Administrativen sad Sofia-Grad
(Sofijos administracinis teismas) ir šis teismas 2009 m. kovo 19 d. sprendimu patvirtino 2008 m. sprendimą.
2009 m. balandžio 3 d.
Aurubis
pateikė kasacinį skundą
Varhoven administrativen sad
(Vyriausiasis administracinis teismas) dėl minėto teismo sprendimo teisėtumo.
Remdamasis Muitinės kodekso 201 ir 214 straipsniais,
Nachalnik
teigia, kad delspinigiai už skolas muitinei ir PVM skolas, sumokėtas
a posteriori
, skaičiuojami nuo tos dienos, kai prekės buvo „išleistos į laisvą apyvartą“.
Aurubis
savo ruožtu teigia, kad delspinigiai skaičiuojami nuo vėlesnės datos, būtent nuo dienos, kai baigiasi terminas, skirtas pavėluotai
į apskaitą įtrauktai skolai sumokėti, t. y. jau įtraukus skolą į apskaitą ir apie tai pranešus skolininkui.
Tokiomis aplinkybėmis
Varhoven administrativen sad
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.      Ar [Reglamento Nr. 2913/92] 232 straipsnio 1 dalies b punktą nacionaliniai teismai turi aiškinti taip, kad muitinė gali skaičiuoti
delspinigius nuo papildomos skolos muitinei sumos tik už laikotarpį, einantį po to, kai papildomos skolos suma įtraukiama
į apskaitą, apie tai pranešama skolininkui ir pasibaigia muitinės nustatytas terminas, skirtas papildomai skolai muitinei
sumokėti, remiantis šio reglamento 222 straipsnio 1 dalies a punktu?
2.      Ar [Reglamento Nr. 2913/92] 214 straipsnio 3 dalis, nesant atitinkamų nuostatų [Reglamente Nr. 2454/93], turi būti aiškinama
taip, kad nacionalinės valdžios institucijos negali skaičiuoti kompensacinių palūkanų už laikotarpį nuo pirminės muitinės
deklaracijos pateikimo iki paskesnio įtraukimo į apskaitą?
3.      Ar [Reglamento Nr. 2913/92] ir [Reglamento Nr. 2454/93] nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad tuo atveju, kai nėra nacionalinių
teisės aktų, kuriuose akivaizdžiai nustatyta, kad paskesnio įtraukimo į apskaitą atveju padidinamas muitas ar taikoma kita
nacionalinė sankcija, lygi sumai, kuri būtų renkama kaip delspinigiai už laikotarpį nuo skolos muitinei atsiradimo momento
iki paskesnio įtraukimo į apskaitą, pagal Bendrijos teisės aktus nacionaliniams teismams neleidžiama atlikti tokio padidinimo
ar skirti tokios sankcijos?“

Dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo
Kadangi pagrindinė byla susijusi su delspinigių už papildomą PVM skolą mokėtinumu, pirmiausia reikia išnagrinėti prašymo priimti
prejudicinį sprendimą, susijusio su Sąjungos teisės normų muitų srityje aiškinimu, priimtinumą.
Šios normos nagrinėjamoje byloje taikomos tik remiantis Bulgarijos teisės nuostatomis, t. y. PVM įstatymo 59 straipsnio 2 dalimi
ir 60 straipsnio 1 dalimi, kuriose pateikiama nuoroda į muitų teisę ir nustatyta, kad, pagal muitų teisės aktus atsiradus
pareigai mokėti palūkanas už skolą muitinei sudarančius muitus, atsiranda ir pareiga mokėti palūkanas už nesumokėtą PVM ir
kad šis mokestis įtraukiamas į apskaitą laikantis nustatytos muitų mokėjimo tvarkos ir terminų.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką Teisingumo Teismas turi kompetenciją atsakyti į prašymą
priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo užduotus klausimus net tuomet, kai pagrindinės bylos aplinkybėms Sąjungos
teisė netaikoma, jeigu pagal nacionalinės teisės aktus Sąjungos teisės nereglamentuojamose situacijose pasirenkami tokie pat
sprendimai, kokie numatyti Sąjungos teisėje. Pagal Teisingumo Teismo praktiką egzistuoja akivaizdus Sąjungos teisės sistemos
interesas, kad, siekiant ateityje išvengti aiškinimo skirtumų, Sąjungos teisės nuostatos būtų aiškinamos vienodai, nesvarbu,
kokiomis aplinkybėmis jos taikomos (šiuo klausimu žr., be kita ko, 1997 m. liepos 17 d. Sprendimo
Giloy
, C‑130/95, Rink. p. I‑4291, 19–28 punktus; 2001 m. spalio 11 d. Sprendimo
Adam
, C‑267/99, Rink. p. I‑7467, 23–29 punktus; 2002 m. sausio 15 d. Sprendimo
Andersen og Jensen
, C‑43/00, Rink. p. I‑379, 15–19 punktus; 2006 m. kovo 16 d. Sprendimo
Poseidon Chartering
, C‑3/04, Rink. p. I‑2505, 14–19 punktus ir 2010 m. spalio 21 d. Sprendimo
Eredics ir Sápi
, C‑205/09, Rink. p. I‑0000, 33 punktą).
Tokiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą reikia pripažinti priimtinu.

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Muitinės kodekso 232 straipsnio
1 dalies b punktą reikia aiškinti taip, kad pagal šią nuostatą delspinigius nuo neišieškotos muitų sumos galima skaičiuoti
tik už laikotarpį, einantį po to, kai pasibaigia šiai sumai sumokėti nustatytas terminas.
Šiuo klausimu, remiantis Muitinės kodekso 232 straipsnio 1 dalies b punkto formuluote, reikia konstatuoti, kad prie muito
sumos pridedami delspinigiai, „jeigu mokėtina muito suma nebuvo sumokėta per nustatytą laikotarpį“.
Taigi delspinigių mokėjimas siejamas su muitų sumos nesumokėjimu per nustatytą laikotarpį ir delspinigiai negali būti skaičiuojami,
jei skolininkas sumokėjo skolą muitinei per nurodytą laikotarpį.
Delspinigiais siekiama sušvelninti pasekmes, atsiradusias praleidus mokėjimo terminą, ir išvengti to, kad skolininkas nesąžiningai
naudotųsi pinigais, skirtais skolai sumokėti, jau praėjus jos mokėjimo terminui. Todėl Muitinės kodekso 232 straipsnio 1 dalies
b punkte numatyta, kad delspinigių norma negali būti mažesnė už kredito palūkanų normą.
Šitokį pažodinį ir teleologinį aiškinimą patvirtina Muitinės kodekso 232 straipsnio struktūra, nes jo 2 dalies c punkte numatyta,
kad muitinė turi teisę neskaičiuoti delspinigių, jeigu muitas sumokamas per penkias dienas nuo nustatyto mokėjimo laikotarpio
pabaigos.
Kadangi sumokėjus skolą muitinei per penkias dienas nuo nustatyto mokėjimo laikotarpio pabaigos muitinė gali neskaičiuoti
delspinigių, jie turi būti skaičiuojami nuo tada, kai pasibaigė mokėjimo laikotarpis.
Taigi, remiantis Muitinės kodekso 232 straipsnio 1 dalies b punktu, delspinigius galima skaičiuoti tik už laikotarpį, einantį
po to, kai pasibaigia laikotarpis, skirtas tam, kad būtų sumokėta skola muitinei, ir šiuo straipsniu nesiekiama nei užkirsti
kelio muitinės patirtiems finansiniams nuostoliams, nei kompensuoti subjektams atsiradusios naudos, kai dėl jų elgesio pavėluota
įtraukti į apskaitą skolą muitinei, kaip tai suprantama pagal minėtą kodeksą, ir nustatyti skolos sumą ar skolininką.
Kai skola muitinei atsiranda pagal Muitinės kodekso 202–205, 210, 211 ir 220 straipsnius, kuriuose numatytos visos situacijos,
kai atitinkamas subjektas pažeidžia Sąjungos muitų teisės normas, nei Muitinės kodekse, nei Įgyvendinimo reglamente nenumatytos
specialios priemonės, kaip antai muitų padidinimas suma, lygia delspinigiams, kurie būtų skaičiuojami už laikotarpį nuo skolos
muitinei atsiradimo iki jos įtraukimo į apskaitą arba už laikotarpį nuo dienos, kai iš pradžių į apskaitą įtraukta skola tampa
mokėtina, iki jos įtraukimo į apskaitą
a posteriori
(šiuo klausimu žr. 2003 m. spalio 16 d. Sprendimo
Hannl-Hofstetter
, C‑91/02, Rink. p. I‑12077, 19–23 punktus).
Todėl, atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Muitinės kodekso 232 straipsnio 1 dalies
b punktą reikia aiškinti taip, kad pagal šią nuostatą delspinigius nuo neišieškotos muitų sumos galima skaičiuoti tik už laikotarpį,
einantį po to, kai pasibaigia šiai sumai sumokėti nustatytas terminas.

Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Muitinės kodekso 214 straipsnio
3 dalis, nesant atitinkamų nuostatų Įgyvendinimo reglamente, turi būti aiškinama taip, kad pagal šią nuostatą nacionalinės
valdžios institucijos negali skolos muitinei skolininkui skaičiuoti kompensacinių palūkanų už laikotarpį nuo pirminės muitinės
deklaracijos pateikimo iki paskesnio skolos įtraukimo į apskaitą.
Šiuo klausimu pakanka pabrėžti, kad Muitinės kodekso 214 straipsnio 3 dalyje aiškiai numatyta, jog kompensacinių palūkanų
taikymo aplinkybės ir sąlygos „nustatomos taikant Komiteto procedūrą“.
Remiantis Įgyvendinimo reglamento 519 straipsnio 1 dalimi, kompensacinės palūkanos taikomos tik tais atvejais, kai skola muitinei
susidaro už kompensacinius produktus arba importuotas prekes, kurios buvo laikinai įvežamos perdirbti arba laikinai įvežamos.
Todėl muitinė negali remtis Muitinės kodekso 214 straipsnio 3 dalimi, siekdama taikyti kompensacines palūkanas kitų muitinės
procedūrų atveju.
Todėl į antrąjį klausimą reikia atsakyti, jog Muitinės kodekso 214 straipsnio 3 dalis, nesant atitinkamų nuostatų Įgyvendinimo
reglamente, turi būti aiškinama taip, kad pagal šią nuostatą nacionalinės valdžios institucijos negali skolos muitinei skolininkui
skaičiuoti kompensacinių palūkanų už laikotarpį nuo pirminės muitinės deklaracijos pateikimo iki paskesnio skolos įtraukimo
į apskaitą.

Dėl trečiojo klausimo
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Sąjungos teisei prieštarauja tai,
kad nacionalinės valdžios institucijos už muitų teisės aktų pažeidimą taiko nacionalinės teisės aktuose aiškiai nenumatytą
sankciją.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad, kiek tai susiję su muitų teisės aktų pažeidimais, Teisingumo Teismas yra pabrėžęs, jog,
nesuderinus šios srities Sąjungos teisės aktų, valstybės narės turi teisę pasirinkti, kaip jos mano, tinkamas sankcijas. Tačiau
šią kompetenciją jos turi įgyvendinti laikydamosi Sąjungos teisės ir jos bendrųjų principų (žr. 2000 m. gruodžio 7 d. Sprendimo
de Andrade
, C‑213/99, Rink. p. I‑11083, 20 punktą ir minėto Sprendimo
Hannl-Hofstetter
18 punktą).
Tarp šių principų yra nusikaltimo ir bausmės įtvirtinimo įstatyme principas (žr. 2007 m. gegužės 3 d. Sprendimo
Advocaten voor de Wereld
, C‑303/05, Rink. p. I‑3633, 46 punktas). Pagal šį principą reikalaujama, kad įstatyme būtų aiškiai apibrėžti nusikaltimai
ir už juos taikomos bausmės. Ši sąlyga laikoma įvykdyta, jei asmuo iš atitinkamos nuostatos formuluotės ir prireikus iš teismų
išaiškinimo gali žinoti, kurie veiksmai ir neveikimas užtraukia baudžiamąją atsakomybę (žr. minėto Sprendimo
Advocaten voor de Wereld
50 punktą ir 2008 m. gegužės 22 d. Sprendimo
Evonik Degusia prieš Komisiją
, C‑266/06 P, 39 punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, jog bendriesiems Sąjungos teisės principams, būtent
nusikaltimo ir bausmės įtvirtinimo įstatyme principui, prieštarauja tai, kad nacionalinės valdžios institucijos už muitų teisės
aktų pažeidimą taiko nacionalinės teisės aktuose aiškiai nenumatytą sankciją.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
1.
1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, iš dalies pakeisto 2006 m.
lapkričio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1791/2006, 232 straipsnio 1 dalies b punktą reikia aiškinti taip, kad pagal šią
nuostatą delspinigius nuo neišieškotos muitų sumos galima skaičiuoti tik už laikotarpį, einantį po to, kai pasibaigia šiai
sumai sumokėti nustatytas terminas.
2.
Nesant atitinkamų nuostatų 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamente (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančiame Reglamento Nr. 2913/92
įgyvendinimo nuostatas, iš dalies pakeistame 2007 m. vasario 28 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 214/2007, Reglamento Nr. 2913/92,
iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1791/2006, 214 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal šią nuostatą nacionalinės
valdžios institucijos negali skolos muitinei skolininkui skaičiuoti kompensacinių palūkanų už laikotarpį nuo pirminės muitinės
deklaracijos pateikimo iki paskesnio skolos įtraukimo į apskaitą.
3.
Bendriesiems Sąjungos teisės principams, būtent nusikaltimo ir bausmės įtvirtinimo įstatyme principui, prieštarauja tai, kad
nacionalinės valdžios institucijos už muitų teisės aktų pažeidimą taiko nacionalinės teisės aktuose aiškiai nenumatytą sankciją.
Parašai.
*
Proceso kalba: bulgarų.