CELEX: 62010CJ0112
Reglamentas (EB) Nr. 1346/2000
Bankroto bylos
Teritorinės bankroto bylos iškėlimas
Taikytinoje nacionalinėje teisėje nustatytos sąlygos, dėl kurių negalima iškelti pagrindinės bankroto bylos
Kreditorius, turintis teisę prašyti iškelti teritorinę bankroto bylą

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1346/2000 dėl bankroto
bylų (OL L 160, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 1 t., p. 191, toliau – reglamentas) 3 straipsnio 4 dalies
a ir b punktų išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Procureur-generaal bij het hof van beroep te Antwerpen
(generalinis prokuroras prie Antverpeno apeliacinio teismo, Belgija) ir pagal Nyderlandų teisę Amsterdame (Nyderlandai) įsteigtos
bendrovės
Zaza Retail BV
(toliau –
Zaza Retail
) ginčą dėl šio generalinio prokuroro pateikto prašymo iškelti bankroto bylą
Zaza Retail
filialui Belgijoje.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisė
Reglamento dvyliktoje konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„Pagal šį reglamentą pagrindinę bankroto bylą galima iškelti valstybėje narėje, kurioje yra pagrindinių turtinių skolininko
interesų centras. Šis nagrinėjimas yra universalaus pobūdžio ir taikomas visam skolininko turtui. Siekiant apsaugoti įvairius
interesus, šiame reglamente leidžiama lygiagrečiai su pagrindinėmis iškelti šalutines bylas ir nagrinėti jas kartu su pagrindinėmis.
Šalutines bylas galima kelti valstybėje narėje, kurioje skolininkas turi savo įmonę. Šalutinės bylos gali būti keliamos tik
dėl toje valstybėje esančio skolininko turto. Privalomos šalutinių ir pagrindinių bylų derinimo taisyklės užtikrina vienovę
Bendrijoje.“
Reglamento septynioliktoje konstatuojamojoje dalyje numatyta:
„Prieš iškeliant pagrindinę bankroto bylą teisė prašyti iškelti bankroto bylą valstybėje narėje, kurioje yra skolininko įmonė,
turėtų būti suteikta tik vietiniams kreditoriams ir vietinės įmonės kreditoriams, arba iškelti bylą turėtų būti leidžiama
tik tais atvejais, kai pagal valstybės narės, kurioje yra skolininko pagrindinių turtinių interesų vieta, teisę pagrindinė
byla negali būti iškelta. Šis apribojimas taikomas siekiant užtikrinti, kad dėl teritorinių bankroto bylų iškėlimo prieš iškeliant
pagrindines bankroto bylas turėtų būti kreipiamasi tik būtiniausiais atvejais <…>“
Reglamento 3 straipsnyje, kuriame aptariama tarptautinė jurisdikcija, nustatyta:
„1.      Valstybės narės, kurios teritorijoje yra skolininko pagrindinių turtinių interesų vieta, teismai turi jurisdikciją iškelti
bankroto bylą. <…>
2.      Jei skolininko pagrindinių turtinių interesų vieta yra valstybės narės teritorijoje, kitos valstybės narės teismai turi jurisdikciją
iškelti tokiam skolininkui bankroto bylą tik tuo atveju, jei jam tos kitos valstybės narės teritorijoje priklauso įmonė. Tokios
bylos poveikis gali apimti tik tą skolininko turtą, kuris yra pastarosios valstybės narės teritorijoje.
<…>
4.      Šio straipsnio 2 dalyje nurodyta teritorinė bankroto byla gali būti iškelta prieš iškeliant pagrindinę bankroto bylą pagal
šio straipsnio 1 dalį tik tuo atveju, jei:
a)      iškelti bylos pagal šio straipsnio 1 dalį negalima dėl sąlygų, nustatytų tos valstybės narės, kurios teritorijoje yra skolininko
pagrindinių turtinių interesų vieta, įstatymuose, arba
b)      iškelti bylą pagal šio straipsnio 1 dalį reikalauja kreditorius, kurio nuolatinė gyvenamoji vieta arba gyvenamoji vieta arba
registruota buveinė yra toje valstybėje narėje, kurios teritorijoje yra įmonė, arba kurio reikalavimas susijęs su tos įmonės
veikla.“
Reglamento 29 straipsnyje, susijusiame su teise pateikti pareiškimą iškelti šalutinę bylą, numatyta:
„Pareiškimą dėl [šalutinės] bylos iškėlimo gali pateikti:
a)      likvidatorius pagrindinėje byloje;
b)      bet kuris asmuo ar institucija, įgalioti pagal valstybės narės, kurios teritorijoje prašoma iškelti šalutinę bylą, įstatymus
pateikti pareiškimą dėl bylos iškėlimo.“

Nacionalinė teisė
1997 m. rugpjūčio 8 d. Bankroto įstatymo (
Belgisch Staatsblad
, 1997 m. spalio 28 d., p. 28562), iš dalies pakeisto 2002 m. rugsėjo 4 d. įstatymu (
Belgisch Staatsblad
, 2002 m. rugsėjo 21 d., p. 42928), 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Jei verslininko pagrindinių interesų vieta yra kitoje Europos Sąjungos valstybėje narėje, tačiau Belgijoje jis turi filialą,
bankroto byla jam gali būti iškelta pagal reglamento <…> nuostatas.“
Šio įstatymo 6 straipsnyje numatyta:
„Nepažeidžiant Teisminės mediacijos įstatymo nuostatų, bankroto byla iškeliama komercinių bylų teismo, į kurį kreiptasi, sprendimu
pagal verslininko savanorišką prašymą arba vieno ar kelių kreditorių, prokuratūros, 8 straipsnyje nurodyto laikinojo administratoriaus
ar, 3 straipsnio 1 dalyje nurodytu atveju, bankroto administratoriaus pagrindinėje byloje pareiškimą.“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2006 m. lapkričio 14 d. karaliaus prokuroras prie
rechtbank van eerste aanleg te Tongeren
(Belgija) pareikalavo iškelti bankroto bylą
Zaza Retail
, kurios pagrindinių turtinių interesų vieta yra Amsterdame, filialui Belgijoje.
Tuo metu Nyderlanduose
Zaza Retail
dar nebuvo iškelta jokia bankroto byla.
2008 m. vasario 4 d. sprendimu
rechtbank van koophandel te Tongeren
(Belgija) iškėlė
Zaza Retail
bankroto bylą.
2008 m. spalio 9 d. sprendimu
hof van beroep te Antwerpen
pakeitė
Rechtbank van koophandel te Tongeren
sprendimą ir nusprendė, kad nei šis
rechtbank,
nei jis pats neturi tarptautinės jurisdikcijos nagrinėti prašymo iškelti teritorinę bankroto bylą
Zaza Retail
filialui Belgijoje.
Prokuratūra pateikė kasacinį skundą dėl šio sprendimo
Hof van Cassatie
. Ji tvirtina, pirma, kad reglamento 3 straipsnio 4 dalies b punkte vartojama sąvoka „kreditorius“ negali būti aiškinama siaurai
ir kad prokuratūra taip pat gali prašyti iškelti bankroto bylą. Tai darydama ji atlieka viešojo intereso sergėtojos vaidmenį
ir veikia vietoj fizinių ar juridinių asmenų, kurie yra kreditoriai, bet kurie nesiima veiksmų. Antra, prokuratūra tvirtina,
kad reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkte numatyta išimtis taip pat taikoma prokuratūros pateiktam prašymui iškelti bankroto
bylą, kadangi jei ji nebūtų kompetentinga pateikti šio prašymo, ji negalėtų pasiekti, kad pagrindinė byla būtų iškelta Nyderlanduose,
t. y. valstybėje narėje, kurioje yra skolininko pagrindinių turtinių interesų vieta.
Tokiomis aplinkybėmis
Hof van Cassatie
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkte esanti frazė „sąlygos, nustatytos <...>“ apima ir sąlygas, susijusias su prašymui
iškelti bankroto bylą būtinu asmens – kaip antai kitos valstybės narės prokuratūros – statusu ar interesu, ar turimos omenyje
tik nustatytos esminės tokios bylos iškėlimo ir nagrinėjimo sąlygos?
2.      Ar reglamento 3 straipsnio 4 dalies b punkte vartojamą sąvoką „kreditorius“ galima aiškinti plačiai ta prasme, kad teisėtai
prašyti iškelti teritorinę bankroto bylą pagal reglamento 3 straipsnio 4 dalies b punktą prireikus gali valstybės narės institucija,
kuri pagal nacionalinę teisę turi teisę kreiptis dėl bankroto bylos iškėlimo ir veikia dėl viešojo intereso bei kaip visų
kreditorių atstovė?
3.      Jei sąvoka „kreditorius“ apima ir nacionalinę instituciją, kompetentingą kreiptis dėl bankroto bylos iškėlimo, ar tam, kad
būtų galima taikyti reglamento 3 straipsnio 4 dalies b punktą, būtina, jog ši nacionalinė institucija įrodytų veikianti dėl
kreditorių, kurių nuolatinė gyvenamoji vieta, buveinės ar gyvenamoji vieta yra šios nacionalinės institucijos valstybėje,
interesų?“
Lygiagrečiai Belgijoje iškeltai bankroto bylai 2008 m. liepos 8 d. Amsterdamo teismo sprendimu
Zaza Retail
iškelta bankroto byla Nyderlanduose.

Dėl prejudicinių klausimų

Pirminės pastabos
Prieš nagrinėjant prejudicinius klausimus, reikia priminti reglamentu nustatytą sistemą.
Šiuo atžvilgiu reglamento 3 straipsnyje numatytos dviejų rūšių bankroto bylos. Pagal šio straipsnio 1 dalį valstybės narės,
kurios teritorijoje yra skolininko pagrindinių interesų vieta, teismo pradėta bankroto byla yra „pagrindinė byla“, turinti
universalų poveikį, nes taikoma visam skolininko turtui, esančiam visose valstybėse narėse, kuriose taikomas reglamentas.
Jei pagal šio straipsnio 2 dalį valstybės narės, kurios teritorijoje skolininkui priklauso filialas, kompetentingas teismas
gali iškelti bylą, ši byla laikoma „šalutine“ ar „teritorine“ ir yra susijusi tik su tuo skolininko turtu, kuris yra pastarosios
valstybės teritorijoje (šiuo klausimu žr. 2006 m. gegužės 2 d. Sprendimo
Eurofood IFSC
, C‑341/04, Rink. p. I‑3813, 28 punktą ir 2010 m. sausio 21 d. Sprendimo
MG Probud Gdynia
, C‑444/07, Rink. p. I‑417, 22 punktą).
Taikomos skirtingos šalutinės ar teritorinės bylos iškėlimo sąlygos, atsižvelgiant į tai, ar pagrindinė byla jau iškelta,
ar ne. Pirmuoju atveju byla laikoma „šalutine byla“ ir jai taikomos reglamento III skyriaus nuostatos. Antruoju atveju byla
laikoma „atskira teritorine byla“, o iškėlimo atvejai nustatyti šio reglamento 3 straipsnio 4 dalyje. Šioje nuostatoje nurodomos
dvi situacijos, t. y., pirma, kai pagrindinės bylos negalima iškelti dėl valstybės narės, kurioje yra skolininko pagrindinių
turtinių interesų vieta, įstatymuose nustatytų sąlygų ir, antra, kai iškelti teritorinę bylą valstybėje narėje, kurios teritorijoje
yra skolininko filialas, prašo tam tikri kreditoriai, kuriuos su šia teritorija sieja ypatingas ryšys.
Savo klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo prašo paaiškinti taisykles, taikomas
dviem pastarosioms situacijoms.

Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu teismas iš esmės klausia, ar reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkte esančią frazę „sąlygos, nustatytos
<...>“, kurioje pateikiama nuoroda į sąlygas, dėl kurių pagal valstybės narės, kurios teritorijoje yra skolininko pagrindinių
turtinių interesų vieta, įstatymus šioje valstybėje negalima iškelti pagrindinės bankroto bylos, reikia aiškinti taip, kad
joje nurodomos tik esminės sąlygos, susijusios su skolininko statusu, ar ji taip pat apima sąlygas, susijusias su asmenų,
turinčių teisę prašyti iškelti tokią bylą, statusu.
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punktas susijęs su atveju, kai pagrindinė bankroto
byla „negali būti iškelta“. Šio reglamento septynioliktoje konstatuojamojoje dalyje nurodyta situacija, kai pagal valstybės
narės, kurios teritorijoje yra skolininko pagrindinių turtinių interesų vieta, įstatymus „negalima iškelti“ tokios bylos.
Iš šių formuluočių darytina išvada, kad negalėjimas iškelti pagrindinę bylą turi būti objektyvus ir negali skirtis, atsižvelgiant
į konkrečias aplinkybes, kuriomis prašoma iškelti tokią bylą.
Šis aiškinimas atitinka reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkto tikslą, kuris, kaip matyti iš šio reglamento septynioliktos
konstatuojamosios dalies, yra užtikrinti, kad dėl teritorinių bankroto bylų iškėlimo prieš iškeliant pagrindines bankroto
bylas būtų kreipiamasi tik būtiniausiais atvejais. Nors pagal reglamentu nustatytą sistemą kartu gali būti keliama pagrindinė
ir šalutinės bylos, tačiau, kaip pažymima jo dvyliktoje konstatuojamojoje dalyje, turi būti laikomasi privalomų derinimo taisyklių,
skirtų vienovei Bendrijoje užtikrinti. Vis dėlto toks derinimas negali būti užtikrinamas tol, kol neiškelta pagrindinė byla.
Kaip tvirtina
Zaza Retail,
Graikijos vyriausybė ir Europos Komisija, negalėjimas iškelti pagrindinę bankroto bylą gali kilti dėl ypatybių, susijusių
su skolininko statusu, dėl kurio jam negali būti keliama bankroto byla. Pavyzdžiui, jos atitinkamai nurodo situaciją, kai
viena iš sąlygų, nustatytų valstybės narės, kurios teritorijoje yra skolininko pagrindinių turtinių interesų vieta, įstatymuose,
yra turėti verslininko statusą, kurio skolininkas neturi, ar situaciją, kai skolininkas yra valstybės įmonė, kuri pagal šiuos
įstatymus negali būti pripažinta nemokia.
Tačiau negalėjimas iškelti pagrindinę bankroto bylą negali kilti tik dėl to, kad konkretus asmuo, pavyzdžiui, valstybės narės,
kurios teritorijoje yra skolininko filialas, prokuratūros atstovas, pagal valstybės narės, kurioje yra skolininko pagrindinių
turtinių interesų vieta, įstatymus neturi teisės prašyti iškelti pagrindinę bylą pastarojoje valstybėje narėje. Iš tiesų,
kadangi neginčijama, jog kiti asmenys, visų pirma kreditoriai, turi teisę pateikti tokį prašymą, darytina išvada, kad iškelti
pagrindinę bylą yra visiškai įmanoma.
Taip yra pagrindinėje byloje, kadangi iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, jog 2008 m. liepos 8 d. Amsterdamo
teismo sprendimu
Zaza Retail
buvo iškelta bankroto byla Nyderlanduose.
Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punkte esančią frazę „sąlygos, nustatytos
<…>“, kurioje pateikiama nuoroda į sąlygas, dėl kurių pagal valstybės narės, kurios teritorijoje yra skolininko pagrindinių
turtinių interesų vieta, įstatymus šioje valstybėje negalima iškelti pagrindinės bankroto bylos, reikia aiškinti taip, kad
joje nenurodomos sąlygos, dėl kurių tam tikri asmenys nepatenka tarp asmenų, turinčių teisę prašyti iškelti tokią bylą.

Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar reglamento 3 straipsnio 4 dalies
b punkte esanti sąvoka „kreditorius“, vartojama asmenims, turintiems teisę prašyti iškelti atskirą teritorinę bankroto bylą,
nurodyti, gali būti aiškinama taip, kad ji apima valstybės narės instituciją, kuriai pagal šios valstybės nacionalinę teisę
pavesta ginti viešąjį interesą ir užtikrinti visų kreditorių interesus.
Visų pirma reikia pažymėti, kad reglamente kreditoriaus sąvoka neapibrėžiama.
Taip pat reikia priminti, kad dėl šio sprendimo 21 ir 22 punktuose nurodytų motyvų sąlygos iškelti atskirą teritorinę bylą
pagal reglamento 3 straipsnio 4 dalies b punktą taip pat turi būti aiškinamos siaurai.
Šis ribojamasis požiūris kyla lyginant šio ir 29 straipsnio, susijusio su teise prašyti iškelti šalutinę bylą, nuostatas.
Pastaruoju straipsniu ši teisė suteikiama likvidatoriui pagrindinėje bankroto byloje ir bet kuriam asmeniui ar institucijai,
turintiems teisę pagal valstybės narės, kurios teritorijoje prašoma iškelti bylą, įstatymus pateikti pareiškimą iškelti bylą,
o reglamento 3 straipsnio 4 dalies b punktu asmenų, turinčių teisę veikti, kategorija apribojama tam tikrais konkrečiais kreditoriais,
kuriuos sieja ypatingas ryšys su valstybe nare, kurios teritorijoje yra atitinkamas skolininko filialas. Kalbama apie šioje
valstybėje narėje įsikūrusius kreditorius ir šio filialo kreditorius.
Kalbant apie Belgijos prokuratūrą, reikia pažymėti, kaip padarė Komisija,  kad neturėdama jokio savo pačios reikalavimo, kuris
galėtų būti nukreiptas į skolininko turtą, ji nėra kreditorė, kaip tai paprastai suprantama bankroto bylose.
Iš tiesų iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šiose bylose prokuratūrai pavesta ginti viešąjį interesą. Šios
viešosios institucijos dalyvavimas padeda laiku spręsti įmonės sunkumus, prireikus pakeičiant skolininko ir jo kreditorių
neveikimą. Nors negalima atmesti galimybės, kad prokuratūros veikimas tam tikrais atvejais gali atitikti visų kreditorių ar
bent kai kurių iš jų interesus, akivaizdu, kad ši institucija neveikia nei kaip kreditorė, nei kaip visų kreditorių atstovė.
Iš tiesų prašyme priimti prejudicinį sprendimą aiškiai nurodyta, kad pagal Belgijos teisę prokuratūra neveikia kreditorių
vardu ir jų naudai.
Atsižvelgiant į tai, kad reglamento 3 straipsnio 4 dalies b punktą reikia aiškinti siaurai, tokiomis sąlygomis veikianti viešoji
institucija negali būti laikoma kreditore, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, todėl nepatenka tarp asmenų, turinčių teisę
prašyti iškelti teritorinę bankroto bylą.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip, jog reglamento 3 straipsnio 4 dalies b punkte
esančią sąvoką „kreditorius“, vartojamą asmenims, turintiems teisę prašyti iškelti atskirą teritorinę bankroto bylą, nurodyti,
reikia aiškinti taip, kad ji neapima valstybės narės institucijos, kuriai pagal šios valstybės nacionalinę teisę pavesta ginti
viešąjį interesą, tačiau kuri neveikia nei kaip kreditorė, nei kreditorių vardu ir jų naudai.

Dėl trečiojo klausimo
Atsižvelgiant į atsakymą į antrąjį klausimą, į trečiąjį klausimą atsakyti nereikia.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
2000 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1346/2000 dėl bankroto bylų 3 straipsnio 4 dalies a punkte esančią frazę
„sąlygos, nustatytos <…>“, kurioje pateikiama nuoroda į sąlygas, dėl kurių pagal valstybės narės, kurios teritorijoje yra
skolininko pagrindinių turtinių interesų vieta, įstatymus šioje valstybėje negalima iškelti pagrindinės bankroto bylos, reikia
aiškinti taip, kad joje nenurodomos sąlygos, dėl kurių tam tikri asmenys nepatenka tarp asmenų, turinčių teisę prašyti iškelti
tokią bylą.
2.
Šio reglamento 3 straipsnio 4 dalies b punkte esančią sąvoką „kreditorius“, vartojamą asmenims, turintiems teisę prašyti iškelti
atskirą teritorinę bankroto bylą, nurodyti, reikia aiškinti taip, kad ji neapima valstybės narės institucijos, kuriai pagal
šios valstybės nacionalinę teisę pavesta ginti viešąjį interesą, tačiau kuri neveikia nei kaip kreditorė, nei kreditorių vardu
ir jų naudai.
Parašai.
*
Proceso kalba: olandų.