CELEX: 62009CJ0439
SESV 101 straipsnio 1 ir 3 dalys
Reglamentas (EB) Nr. 2790/1999
2-4 straipsniai
Konkurencija
Ribojantys veiksmai
Pasirinktinio platinimo tinklas
Kosmetikos ir kūno priežiūros produktai
Bendras ir absoliutus draudimas prekiauti internetu
Tiekėjo nustatytas draudimas patvirtintiems distributoriams

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl EB 81 straipsnio 1 ir 3 dalių bei 1999 m. gruodžio 22 d. Komisijos reglamento
(EB) Nr. 2790/1999 dėl Sutarties 81 straipsnio 3 dalies taikymo vertikaliųjų susitarimų ir suderintų veiksmų grupėms (OL L 336,
p. 21; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 364) išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique SAS
(toliau –
Pierre Fabre Dermo-Cosmétique)
ieškinį, kuriame reikalaujama panaikinti, o nepatenkinus šio reikalavimo, pakeisti 2008 m. spalio 29 d. Konkurencijos tarnybos
(nuo 2009 m. sausio 13 d. tapusios
Autorité de la concurrence
) sprendimą Nr. 08‑D‑25 (toliau – ginčijamas sprendimas), susijusį su
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
pasirinktinės distribucijos sutartyse distributoriams, kuriuos ji iš anksto nusprendė patvirtinti, nustatytu draudimu internete
prekiauti jos kosmetikos ir kūno priežiūros produktais, kuriuo pažeidžiamos Prekybos kodekso
(Code de commerce
) L. 420-1 straipsnio ir EB 81 straipsnio nuostatos.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisės aktai
Reglamento Nr. 2790/1999 dešimtoje konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„Šiuo reglamentu neturėtų būti suteikta išimtis vertikaliesiems susitarimams, numatantiems apribojimus, kurie nėra būtini
aukščiau minėtam teigiamam poveikiui pasiekti; ypatingai vertikaliesiems susitarimams, numatantiems tam tikrus ženklius antikonkurencinius
apribojimus [apribojimus, sukeliančius sunkias antikonkurencines pasekmes], tokius kaip minimalios arba fiksuotos perpardavimo
kainos, taip pat tam tikros rūšies teritorinės apsaugos priemonės, nepaisant atitinkamos įmonės užimamos rinkos dalies, neturėtų
būti taikoma pagal šį reglamentą nustatyta bendroji išimtis.“
Reglamento Nr. 2790/1999 1 straipsnio d punkte „pasirinktinio paskirstymo [platinimo] sistema“ apibrėžiama kaip „paskirstymo
[platinimo] sistema, kai tiekėjas įsipareigoja tiesiogiai ar netiesiogiai parduoti susitarime nurodytas prekes ar paslaugas
išimtinai platintojams, atrinktiems pagal apibrėžtus kriterijus, kai tie platintojai įsipareigoja neparduoti tų prekių ar
paslaugų pašaliniams platintojams.“
Reglamento Nr. 2790/1999 2 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Pagal Sutarties 81 straipsnio 3 dalį (SESV 101 straipsnio 3 dalis) ir šio reglamento nuostatas skelbiama, kad 81 straipsnio
1 dalis (SESV 101 straipsnio 1 dalis) netaikoma susitarimams ar suderintiems veiksmams tarp dviejų ar daugiau įmonių, kurių
kiekviena, vykdydama susitarimo sąlygas, veikia skirtingame gamybos ar paskirstymo grandinės lygyje, ir kurie yra susiję su
sąlygomis, suteikiančiomis galimybę šalims pirkti, parduoti ar perparduoti tam tikras prekes ar paslaugas (toliau – „vertikalieji
susitarimai“).
Ši išimtis taikoma tik tada, kai tokiuose susitarimuose yra konkurencijos apribojimų, kuriems taikoma 81 straipsnio 1 dalis
(SESV 101 straipsnio 1 dalis) (toliau – „vertikalieji apribojimai“).“
Remiantis šio reglamento 3 straipsnio 1 dalimi „<...> 2 straipsnyje numatyta išimtis taikoma tik tada, kai tiekėjo užimama
rinkos dalis neviršija 30 % rinkos, kurioje jis parduoda susitarime numatytas prekes ar paslaugas.“
Reglamento Nr. 2790/1999 4 straipsnyje numatyta, kad EB 81 straipsnio 1 dalyje (SESV 101 straipsnio 1 dalis) nurodyta draudimo
išimtis netaikoma vertikaliesiems susitarimams, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai, atskirai ar kartu su kitais šalių kontroliuojamais
veiksniais siekiama:
„<...>
c) riboti mažmenine prekyba užsiimančių pasirinktinio paskirstymo [platinimo] sistemos narių pardavimus [pardavimą] galutiniams
vartotojams nepažeidžiant galimybės uždrausti sistemos nariui vykdyti veiklos už nesankcionuotos [nepatvirtintos] įsisteigimo
vietos ribų;
<...>“

Nacionalinės teisės aktai
Prancūzijos prekybos kodekso L. 420-1 straipsnyje nurodyta:
„Draudžiami suderinti veiksmai, susitarimai, aiškūs ar numanomi karteliai ar susivienijimai, net tiesiogiai ar netiesiogiai
tarpininkaujant už Prancūzijos ribų įsteigtai grupės bendrovei, jeigu jų tikslas ar poveikis yra konkurencijos rinkoje ribojimas
ar iškraipymas, būtent tie, kuriais:
1)      kitoms įmonėms trukdoma patekti į rinką arba konkuruoti;
2)      sudaromos kliūtys nustatyti kainas esant laisvai pasiūlos ir paklausos sąveikai rinkoje dirbtinai sudarant palankias sąlygas
tokias kainas pakelti arba nuleisti;
3)      ribojama arba kontroliuojama gamyba, rinkos, investicijos arba techninė pažanga;
4)      dalijamasi rinkomis arba tiekimo šaltiniais.“

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

Pierre Fabre Dermo-Cosmétique
yra viena
Pierre Fabre
grupės bendrovių. Ji gamina ir parduoda kosmetikos ir kūno priežiūros produktus bei turi kelias dukterines bendroves, tarp
kurių – laboratorijos
Klorane, Ducray, Galénic
ir
Avène
, kurių kosmetikos ir kūno priežiūros produktai, pažymėti šiais prekių ženklais, ir Prancūzijos, ir Europos rinkoje daugiausia
parduodami tarpininkaujant farmacininkams.
Nagrinėjami produktai – tai kosmetikos ir kūno priežiūros produktai, kurie nepriklauso vaistų kategorijai ir todėl jiems netaikomas
Visuomenės sveikatos kodekse (
code de la santé publique)
numatytas farmacininkų monopolis.
2007 m. grupei
Pierre Fabre
priklausė 20 % šių produktų Prancūzijos rinkos.
Sutartyse dėl
Avène, Klorane, Galénic
ir
Ducray
prekių ženklais pažymėtų minėtų produktų platinimo numatyta, kad jie turi būti parduodami tik patalpose, privalomai dalyvaujant
farmacininko diplomą turinčiam asmeniui.
Bendrųjų prekių ženklais pažymėtų produktų platinimo ir pardavimo sąlygų 1.1 ir 1.2 straipsniuose nurodyta:
„Patvirtintas distributorius turi pateikti įrodymų, kad jo prekybos vietoje nuolat ir visas darbo valandas yra bent vienas
asmuo, specialiai apmokytas tam, kad:
įgytų išsamių žinių apie technines ir mokslines produktų charakteristikas <...>, kurių reikia gerai vykdyti įsipareigojimus,
prisiimtus verčiantis profesine veikla <…>
reguliariai ir nuolat suteiktų vartotojui visą informaciją, susijusią su tinkamu produktų naudojimu <...>
prekybos vietoje nedelsdamas pasiūlytų produktą, <...> labiausiai atitinkantį jam nurodytą specifinę sveikatos arba kūno priežiūros
problemą, visų pirma susijusią su oda, plaukais ir nagais.
Kad galėtų tai daryti, šis asmuo turi turėti Prancūzijoje išduotą arba pripažįstamą farmacininko diplomą <…>.
Patvirtintas distributorius turi įsipareigoti suteikti produktus <...> tik įrengtose ir pažymėtose prekybos vietose <...>.“
Nustačius šiuos reikalavimus
de facto
pašalinama galimybė bet kokia forma prekiauti internetu.
2006 m. birželio 27 d. sprendimu
Autorité de la concurrence
savo iniciatyva pradėjo veiksmų kosmetikos ir kūno priežiūros produktų platinimo sektoriuje tyrimą.
2007 m. kovo 8 d. Sprendimu Nr. 07-D-07
Autorité de la concurrence
pritarė ir pripažino privalomais visų suinteresuotų įmonių, išskyrus
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
, pasiūlytus įsipareigojimus iš dalies pakeisti pasirinktinės distribucijos sutartis, numatant savo tinklo nariams galimybę
tam tikromis sąlygomis jų produktus parduoti internetu. Dėl
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
pradėta procedūra buvo tęsiama.
Vykstant administracinei procedūrai
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
paaiškino, jog dėl nagrinėjamų produktų pobūdžio reikia, kad pardavimo vietoje visas darbo valandas būtų farmacininko diplomą
turintis asmuo, kad klientas bet kokiomis aplinkybėmis galėtų paprašyti ir gauti asmeniškai jam skirtą specialisto nuomonę,
kurią šis pateiktų tiesiogiai apžiūrėjęs jo odą, plaukus ir galvos odą.
Atsižvelgusi į tai, kad yra poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai tikimybė,
Autorité de la concurrence
aptariamus veiksmus nagrinėjo pagal Prancūzijos konkurencijos teisės ir Sąjungos teisės nuostatas.
Ginčijamame sprendime
Autorité de la concurrence
pirmiausia nurodė, kad šis draudimas prekiauti internetu prilygsta
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
distributorių komercinės laisvės apribojimui, nes pašalinamas vienas iš prekybos jos produktais būdų. Be to, šiuo draudimu
ribojamas vartotojų, norinčių pirkti internetu, pasirinkimas ir galiausiai sudaromos kliūtys parduoti galutiniams vartotojams,
kurie yra už patvirtinto distributoriaus prekybos „patalpų“ zonos ribų. Šios valdžios institucijos nuomone, šiuo apribojimu
neišvengiamai siekiama riboti konkurenciją, ir šis tikslas papildo apribojimą, susijusį su pačia gamintojo pasirinkta pasirinktinio
platinimo sistema, kurioje ribojamas distributorių, galinčių platinti produktą, skaičius ir jiems sudaromos kliūtys parduoti
šias prekes nepatvirtintiems distributoriams.
Kadangi
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
rinkos dalis mažesnė nei 30 %,
Autorité de la concurrence
aiškinosi, ar konkurenciją ribojantiems veiksmams galėjo būti taikoma Reglamente Nr. 2790/1999 numatyta bendroji išimtis.
Nors veiksmai, kuriais draudžiama prekiauti internetu, šiame reglamente aiškiai nenumatyti, jie atitinka aktyvaus ir pasyvaus
pardavimo draudimą. Todėl tokiems veiksmams taikomas šio reglamento 4 straipsnio c punktas, pagal kurį pašalinama galimybė
automatiškai taikyti bendrąją išimtį pasirinktinio platinimo sistemos narių nustatytiems aktyvaus ar pasyvaus pardavimo apribojimams.

Autorité de la concurrence
teigimu, draudimas prekiauti internetu neatitinka Reglamento Nr. 2790/1999 4 straipsnio c punkte, pagal kurį šiais pardavimo
apribojimais turi būti nepažeidžiama galimybė uždrausti sistemos nariui vykdyti veiklą „iš nepatvirtintos įsisteigimo vietos“,
numatytos bendrosios išimties taikymo sąlygų. Iš tiesų internetas yra ne prekybos vieta, o alternatyvus pardavimo būdas kaip
ir tinklo distributorių, turinčių pardavimo patalpas, vykdomas tiesioginis pardavimas parduotuvėje arba paštu.
Be to,
Autorité de la concurrence
nurodė, jog
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
neįrodė, kad jai gali būti taikoma atskiroji išimtis pagal EB 81 straipsnio 3 dalį ir Prekybos kodekso L. 420-4 straipsnio
1 dalį.
Šiuo atžvilgiu ši valdžios institucija atmetė
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
argumentą, kad nagrinėjamu draudimu prekiauti internetu skatinamas odos priežiūros ir kosmetikos produktų platinimas, užkertant
kelią padirbinėjimo ir parazitavimo pavojui patvirtintose vaistinėse. Pasirinkusi pasirinktinio platinimo sistemą pardavimo
vietoje dalyvaujant farmacininkui
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
užtikrina, kad patarimas būtų suteiktas visose patvirtintose vaistinėse ir kad kiekviena jų padengtų su tuo susijusias išlaidas.
Atsakydama į
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
argumentą dėl būtinybės, kad perkant nagrinėjamus produktus dalyvautų farmacininkas siekiant užtikrinti vartotojų gerovę,
Autorité de la concurrence
pirmiausia nurodė, jog atitinkami produktai nėra vaistai. Todėl jiems taikomi specialūs teisės aktai susiję su jų gamybai,
o ne platinimui, kuris yra laisvas, taikomomis normomis. Be to, diagnozės nustatymas nepriklauso farmacininko įgaliojimams,
nes ją nustatyti leidžiama tik gydytojui. Paskui
Autorité de la concurrence
nagrinėjamiems produktams pritaikė Sprendimą
Deutscher Apothekerverband
(2003 m. gruodžio 11 d. Sprendimas C‑322/01, Rink. p. I‑14887), susijusį su vaistų, kuriems nereikia gydytojo recepto, platinimui
internetu taikomais apribojimais.

Autorité de la concurrence
nuomone,
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
taip pat neįrodė, kaip farmacininko ir produkto naudotojų vizualus kontaktas galėtų užtikrinti „kosmetikos gaminių saugą“
(pranc. k. „cosmétovigilance“), dėl kurios reikia, kad sveikatos apsaugos specialistai konstatuotų ir praneštų apie kosmetikos
produktų nepageidaujamą poveikį. Iš tiesų nagrinėjamų produktų žalingas poveikis gali pasireikšti tik produktą panaudojus,
o ne jį perkant. Iškilus su jo naudojimu susijusioms problemoms pacientas veikiau kreipsis į gydytoją.
Atsakydama į paskutinį
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
argumentą
Autorité de la concurrence
nemanė, jog svarbu tai, kad platinant internetu kaina nebūtų mažesnė. Nauda vartotojui atsiranda ne tik sumažinus kainą, bet
taip pat pagerinus distributorių siūlomą paslaugą, kuri, be kita ko, apima galimybę užsakyti produktus per atstumą nenustatant
laiko apribojimų ir suteikiant galimybę lengvai rasti informaciją apie produktus bei leidžiant palyginti kainas.
Taigi
Autorité de la concurrence
padarė išvadą, kad
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
nustatytas jo patvirtintiems distributoriams draudimas prekiauti internetu yra konkurencijos apribojimas, prieštaraujantis
EB 81 straipsniui (SESV 101 straipsnis) ir Prekybos kodekso L. 420-1 straipsniui, ir ją įpareigojo pasirinktinės distribucijos
sutartyse panaikinti visas nuorodas, atitinkančias draudimą prekiauti internetu jos kosmetikos ir kūno priežiūros produktais
ir aiškiai numatyti savo distributoriams galimybę naudotis šiuo platinimo būdu.
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
buvo skirta 17 000 eurų bauda.
2008 m. gruodžio 24 d.
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
Paryžiaus apeliaciniame teisme pateikė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo arba, nepatenkinus šio reikalavimo, dėl
jo pakeitimo. Kartu
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
paprašė teismo pirmojo pirmininko nurodyti sustabdyti ginčijamo sprendimo vykdymą. Grįsdama savo ieškinį
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
iš esmės teigia, kad ginčijamame sprendime padaryta teisės klaida, nes atsisakyta ginčijamiems veiksmams taikyti ir Reglamente
Nr. 2790/1999 numatytą bendrąją išimtį, ir EB 81 straipsnio 3 dalyje numatytą atskirąją išimtį.
2009 m. vasario 18 d. Paryžiaus apeliacinio teismo pirmasis pirmininkas įpareigojo sustabdyti
Autorité de la concurrence Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
nustatytų nurodymų vykdymą, kol prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas priims sprendimą dėl ieškinio pagrįstumo.
Savo prašyme priimti prejudicinį sprendimą Paryžiaus apeliacinis teismas, priminęs ginčijamo sprendimo motyvus bei pagal 2002 m.
gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 81 ir 82 straipsniuose,
įgyvendinimo (OL L 1, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 15 straipsnio 3 dalį Europos Komisijos
raštu pateiktas pastabas, vis dėlto nurodė, jog nei Komisijos gairės, nei šios institucijos nuomonė nacionaliniams teismams
nėra privaloma.
Tokiomis aplinkybėmis Paryžiaus apeliacinis teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui
šį prejudicinį klausimą:
„Ar bendras ir absoliutus draudimas sutartyse numatytus produktus parduoti internetu galutiniams vartotojams, nustatytas patvirtintiems
distributoriams pasirinktinio platinimo tinkle, iš tiesų yra pagrindinis konkurencijos apribojimas dėl tikslo, kaip tai suprantama
pagal EB 81 straipsnio 1 dalį [SESV 101 straipsnio 1 dalis], kuriam netaikoma Reglamente Nr. 2790/1999 numatyta bendroji išimtis,
bet pagal EB 81 straipsnio 3 dalį [SESV 101 straipsnio 3 dalis] gali būti taikoma atskiroji išimtis?“

Dėl prejudicinio klausimo
Pirmiausia reikia nurodyti, kad nei SESV 101 straipsnyje, nei Reglamente Nr. 2790/1999 nepateikiama pagrindinio konkurencijos
apribojimo sąvoka.
Tokiomis aplinkybėmis prejudicinį klausimą reikia suprasti taip, kad juo siekiama išsiaiškinti, pirma, ar pagrindinėje byloje
nagrinėjama sutarties sąlyga sudaro konkurencijos apribojimą „dėl tikslo“ pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį; antra, ar pasirinktinės
distribucijos sutarčiai, kurioje numatyta tokia sąlyga, tuo atveju, jeigu ji patenka į SESV 101 straipsnio 1 dalies taikymo
sritį, gali būti taikoma Reglamente Nr. 2790/1999 įtvirtinta bendroji išimtis, ir, trečia, jeigu bendroji išimtis netaikoma,
ar vis dėlto minėtai sutarčiai gali būti taikoma SESV 101 straipsnio 3 dalyje numatyta išimtis.

Dėl ginčijamoje sutarties sąlygoje numatyto apribojimo kvalifikavimo kaip konkurencijos apribojimo dėl tikslo
Pirmiausia reikia priminti: tam, kad būtų taikomas SESV 101 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas draudimas, reikia, kad susitarimo
„tikslas ar poveikis būtų konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas vidaus rinkoje“. Pagal nuo 1966 m. birželio
30 d. Sprendimo
LTM
(56/65, Rink. p. 337) nusistovėjusią teismo praktiką alternatyvus šios sąlygos pobūdis, apibūdintas jungtuku „ar“, reiškia,
jog pirmiausia reikia įvertinti patį susitarimo tikslą, atsižvelgiant į ekonomines aplinkybes, kuriomis jis turi būti taikomas.
Jeigu nustatoma, kad susitarimo tikslas yra antikonkurencinis, nėra būtina nagrinėti šio susitarimo poveikio konkurencijai
(žr. 2009 m. spalio 6 d. Sprendimo
GlaxoSmithKline Services ir kt. prieš Komisiją ir kt.
, C‑501/06 P, C‑513/06 P, C‑515/06 P ir C‑519/06 P, Rink. p. I‑9291, 55 punktą bei jame nurodytą teismo praktiką).
Vertinant, ar nagrinėjama sutarties sąlyga apima konkurencijos apribojimą „dėl tikslo“, reikia išnagrinėti sąlygos turinį,
siekiamus tikslus ir ekonominį bei teisinį jos taikymo kontekstą (žr. minėto Sprendimo
GlaxoSmithKline Services ir kt. prieš Komisiją ir kt.
58 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Nagrinėjamose pasirinktinės distribucijos sutartyse nurodyta, kad prekių ženklais
Avène, Klorane, Galénic
ir
Ducray
pažymėti kosmetikos ir kūno higienos produktai turi būti parduodami tiksliai nustatytus kriterijus atitinkančiose patalpose,
privalomai dalyvaujant farmacininko diplomą turinčiam asmeniui.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, nustačius pardavimo patalpose farmacininko diplomą turinčio
asmens privalomo dalyvavimo reikalavimą, patvirtintiems distributoriams
de facto
uždraudžiama bet kokia forma prekiauti internetu.
Kaip nurodė Komisija, nagrinėjamoje sutarties sąlygoje
de facto
pašalinus galimybę prekiauti produktais tam tikru būdu, kai klientas neprivalo fiziškai pakeisti buvimo vietos, gerokai sumažinamos
patvirtinto distributoriaus galimybės parduoti sutartyje numatytus produktus klientams, esantiems už sutartyje nurodytos jo
teritorijos arba veiklos zonos ribų. Taigi ja gali būti ribojama konkurencija šiame sektoriuje.
Dėl pasirinktinio platinimo sistemą sudarančių susitarimų Teisingumo Teismas jau nurodė, kad tokiais susitarimais neišvengiamai
daroma įtaka bendrojoje rinkoje (1983 m. spalio 25 d. Sprendimo
AEG-Telefunken prieš Komisiją
, 107/82, Rink. p. 3151, 33 punktas). Nesant objektyvaus pateisinimo tokius susitarimus reikia laikyti „apribojimais dėl tikslo“.
Tačiau Teisingumo Teismo praktikoje pripažinta, jog egzistuoja teisėti reikalavimai, kaip antai specializuotos prekybos palaikymas,
kai galima suteikti specialias paslaugas, susijusias su labai kokybiškais ir techniškai pažangiais produktais, kurie gali
pateisinti kainų konkurencijos sumažėjimą konkurencijos, susijusios su kitais veiksniais, išskyrus kainą, naudai. Taigi, kadangi
pasirinktinio platinimo sistemomis siekiama teisėto rezultato, kuriuo galima pagerinti su kitais veiksniais, ne tik su kaina,
susijusią konkurenciją, jos yra konkurencijos dalis, atitinkanti SESV 101 straipsnio 1 dalį (minėto Sprendimo
AEG-Telefunken prieš Komisiją
33 punktas).
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau nurodė, jog tokiam tinklui organizuoti netaikomas SESV 101 straipsnio 1 dalyje numatytas
draudimas, jei perpardavinėtojai pasirenkami remiantis objektyviais kokybiniais kriterijais, vienodai nustatytais visiems
potencialiems perpardavinėtojams ir taikomais nediskriminuojant, jei tokio platinimo tinklo reikia dėl atitinkamos prekės
savybių siekiant apsaugoti jos kokybę ir užtikrinti tinkamą jos naudojimą ir galiausiai jei nustatytais kriterijais neviršijama
tai, kas būtina (1977 m. spalio 25 d. Sprendimo
Metro SB‑Großmärkte prieš Komisiją
, 26/76, Rink. p. 1875, 20 punktas bei 1980 m. gruodžio 11 d. Sprendimo
L’Oréal
, 31/80, Rink. p. 3775, 15 ir 16 punktai).
Jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi išnagrinėti, ar atitinkama sutarties sąlyga, kuria
de facto
draudžiamos visos prekybos internetu formos, gali būti pateisinama teisėtu tikslu, Teisingumo Teismas turi šiuo atžvilgiu
pateikti Sąjungos teisės aiškinimo gaires, kurios jam leistų priimti sprendimą (žr. minėto Sprendimo
L’Oréal
14 punktą).
Žinoma, neginčijama, kad
Pierre Fabre Dermo-Cosmétique
pasirinktinio platinimo sistemoje perpardavinėtojai pasirenkami remiantis objektyviais kokybiniais kriterijais, kurie vienodai
nustatyti visiems potencialiems perpardavinėtojams. Tačiau dar reikia patikrinti, ar konkurencijos apribojimais proporcingai
siekiama teisėtų tikslų, atitinkančių šio sprendimo 41 punkte pateiktą vertinimą.
Šiuo klausimu reikia pabrėžti, kad Teisingumo Teismas judėjimo laisvių atžvilgiu nepritarė argumentams, susijusiems su būtinybe
klientui suteikti asmenišką patarimą ir užtikrinti jo apsaugą nuo neteisingo produktų vartojimo tais atvejais, kai parduodami
vaistai, kuriems nereikia gydytojo recepto, ir kontaktiniai lęšiai, siekiant pateisinti draudimą prekiauti internetu (šiuo
klausimu žr. minėto Sprendimo
Deutscher Apothekerverband
106, 107 ir 112 punktus bei 2010 m. gruodžio 2 d. Sprendimo
Ker‑Optika
, C‑108/09, Rink. p. I‑0000, 76 punktą).

Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
taip pat remiasi būtinybe išsaugoti nagrinėjamų produktų prestižinį įvaizdį.
Tikslas išsaugoti prestižinį įvaizdį negali būti teisėtas tikslas, kad būtų galima apriboti konkurenciją, todėl negali pateisinti
to, kad sutarties sąlygai, kuria siekiama tokio tikslo, nebūtų taikoma SESV 101 straipsnio 1 dalis.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, į pirmą pateikto klausimo dalį reikia atsakyti, kad SESV 101 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti
taip, jog pasirinktinio platinimo sistemoje sutarties sąlyga, kuria reikalaujama, kad kosmetikos ir kūno priežiūros produktai
būtų parduodami patalpose, privalomai dalyvaujant farmacininko diplomą turinčiam asmeniui, o tai lemia draudimą šiuos produktus
parduoti naudojant internetą, yra apribojimas dėl tikslo pagal šią nuostatą, jeigu individualiai ir konkrečiai išnagrinėjus
šios sutarties sąlygos turinį ir tikslą bei teisinį ir ekonominį jos taikymo kontekstą paaiškėja, kad, atsižvelgiant į aptariamų
produktų savybes, šios sąlygos negalima objektyviai pateisinti.

Dėl galimybės taikyti bendrąją arba atskirąją išimtį
Jeigu būtų nustatyta, kad susitarimu ar sutarties sąlyga ribojama konkurencija, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnio
1 dalį, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės patikrinti, ar tenkinamos to paties straipsnio 3 dalyje
nurodytos sąlygos.
Įmonės galimybė pasinaudoti SESV 101 straipsnio 3 dalyje numatyta atskirąja išimtimi tiesiogiai matyti iš Sutarties. Ji visiškai
neginčijama Teisingumo Teismui pateiktose pastabose. Ši galimybė taip pat suteikta ieškovei pagrindinėje byloje.
Tačiau šiuo klausimu reikia nurodyti: kadangi Teisingumo Teismas neturi pakankamai informacijos, kad galėtų įvertinti, ar
pasirinktinės distribucijos sutartis atitinka SESV 101 straipsnio 3 dalies sąlygas, jis negali prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikusiam teismui pateikti papildomų nuorodų.
Dėl galimybės pasirinktinės distribucijos sutarčiai taikyti Reglamente Nr. 2790/1999 numatytą bendrąją išimtį reikia nurodyti,
kad vertikalių susitarimų rūšis, kurioms tokia išimtis gali būti taikoma, Komisija apibrėžė minėtame reglamente, remdamasi
Tarybos 1965 m. kovo 2 d. Reglamente Nr. 19/65/EEB dėl Sutarties [81] straipsnio 3 dalies taikymo tam tikroms susitarimų ir
suderintų veiksmų rūšims (OL 36, 1965, p. 533; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 11) suteiktu leidimu.
Pagal Reglamento Nr. 2790/1999 2 ir 3 straipsnius tiekėjui pasirinktinio platinimo sistemoje iš principo gali būti taikoma
išimtis, kai jo užimama rinkos dalis neviršija 30 %. Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
rinkos dalis šios ribos neviršija. Tačiau šiuo reglamentu taikant Reglamento Nr. 19/65 2 straipsnį, buvo pašalinti kai kurių
rūšių apribojimai, sukeliantys sunkių antikonkurencinių pasekmių, nepaisant atitinkamų įmonių užimamos rinkos dalies.
Taigi iš Reglamento Nr. 2790/1999 4 straipsnio c punkto išplaukia, jog išimtis netaikoma vertikaliems susitarimams, kuriais
tiesiogiai ar netiesiogiai, atskirai ar kartu su kitais šalių kontroliuojamais veiksniais siekiama riboti mažmenine prekyba
užsiimančių pasirinktinio platinimo sistemos narių aktyvų ar pasyvų pardavimą galutiniams naudotojams, nepažeidžiant galimybės
uždrausti sistemos nariui vykdyti veiklos už nepatvirtintos įsisteigimo vietos ribų.
Tokia sutarties sąlyga, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, kuria
de facto
draudžiama naudotis internetu kaip pardavimo būdu, mažų mažiausiai siekiama apriboti pasyvų pardavimą galutiniams naudotojams,
norintiems nusipirkti internetu ir esantiems už atitinkamo pasirinktinio platinimo sistemos nario prekybos zonos ribų.
Anot
Pierre Fabre Dermo‑Cosmétique
, draudimas sutartyje numatytus produktus parduoti internetu vis dėlto prilygsta draudimui vykdyti veiklą iš nepatvirtintos
įsisteigimo vietos. Taigi, kadangi tenkinamos 53 punkte minėtoje nuostatoje
in fine
numatytos išimties sąlygos, minėtas 4 straipsnis jai neturėtų būti taikomas.
Reikia konstatuoti, jog Reglamento Nr. 2790/1999 4 straipsnio c punkte minint „įsisteigimo vietą“ turimos omenyje tik prekybos
vietos, kur prekiaujama tiesiogiai. Kyla klausimas, ar ši sąvoka aiškinama plačiai, gali apimti ir vietą, iš kurios teikiamos
prekybos internetu paslaugos.
Dėl šio klausimo reikia nurodyti: kadangi įmonė bet kokiomis aplinkybėmis gali remtis SESV 101 straipsnio 3 dalyje nustatytos
atskirosios išimties taikymu, ir taip jos teisės gali būti apsaugotos, nėra reikalo plačiai aiškinti nuostatų, pagal kurias
susitarimams ar veiksmams taikoma bendroji išimtis.
Taigi tokia sutarties sąlyga, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, kuria
de facto
draudžiama naudotis internetu kaip pardavimo būdu, negali būti laikoma sąlyga, kuria atitinkamos pasirinktinio platinimo
sistemos nariams draudžiama vykdyti veiklą iš nepatvirtintos įsisteigimo vietos, kaip suprantama pagal Reglamento Nr. 2790/1999
4 straipsnio c punktą.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrą ir trečią pateikto klausimo dalis reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 2790/1999
4 straipsnio c punktą reikia aiškinti taip, jog šio reglamento 2 straipsnyje numatyta bendroji išimtis netaikoma pasirinktinio
platinimo sutarčiai, kurioje numatyta sąlyga, pagal kurią
de facto
draudžiama naudotis internetu kaip sutartyje numatytų produktų pardavimo būdu. Tačiau tokiai sutarčiai gali būti taikoma SESV 101 straipsnio
3 dalyje numatyta atskiroji išimtis, jei tenkinamos šioje nuostatoje įtvirtintos sąlygos.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
SESV 101 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad pasirinktinio platinimo sistemoje sutarties sąlyga, kuria reikalaujama,
kad kosmetikos ir kūno priežiūros produktai būtų parduodami patalpose, privalomai dalyvaujant farmacininko diplomą turinčiam
asmeniui, o tai lemia draudimą šiuos produktus parduoti naudojant internetą, yra apribojimas dėl tikslo pagal šią nuostatą,
jeigu individualiai ir konkrečiai išnagrinėjus šios sutarties sąlygos turinį ir tikslą bei teisinį ir ekonominį jos taikymo
kontekstą paaiškėja, kad, atsižvelgiant į aptariamų produktų savybes, šios sąlygos negalima objektyviai pateisinti.
1999 m. gruodžio 22 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2790/1999 dėl Sutarties 81 straipsnio 3 dalies taikymo vertikaliųjų susitarimų
ir suderintų veiksmų grupėms 4 straipsnio c punktą reikia aiškinti taip, kad šio reglamento 2 straipsnyje numatyta bendroji
išimtis netaikoma pasirinktinio platinimo sutarčiai, kurioje numatyta sąlyga, pagal kurią
de facto
draudžiama naudotis internetu kaip sutartyje numatytų produktų pardavimo būdu. Tačiau tokiai sutarčiai gali būti taikoma
SESV 101 straipsnio 3 dalyje numatyta atskiroji išimtis, jei tenkinamos šioje nuostatoje įtvirtintos sąlygos.
Parašai.
*
Proceso kalba: prancūzų.