CELEX: 62013CJ0252
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Direktyvos 2002/73/EB ir 2006/54/EB
Vienodas požiūris į moteris ir vyrus
Užimtumas ir profesinė veikla
Galimybė įsidarbinti
Grįžimas iš motinystės atostogų
Ieškinio formos reikalavimai
Nuoseklus kaltinimų išdėstymas
Nedviprasmiškas reikalavimų formulavimas

Savo ieškiniu Europos Komisija Teisingumo Teismo prašo pripažinti, kad, palikdama galioti Nyderlandų teisės įstatymų nuostatas, kurios prieštarauja 2006 m. liepos 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/54/EB dėl moterų ir vyrų lygių galimybių ir vienodo požiūrio į moteris ir vyrus užimtumo bei profesinės veiklos srityje principo įgyvendinimo (
OL L 204, p. 23
) 1 straipsnio antros pastraipos a ir b punktams, 15 straipsniui ir 28 straipsnio 2 daliai, Nyderlandų Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 2006/54, kuria pagal jos 1 straipsnio pirmą pastraipą siekiama „užtikrinti, kad būtų įgyvendinamas moterų ir vyrų lygių galimybių bei vienodo požiūrio į moteris ir vyrus principas užimtumo ir profesinės veiklos srityje“, nuo 2009 m. rugpjūčio 15 d. panaikino 1976 m. vasario 9 d. Tarybos direktyvą dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principo taikymo įsidarbinimo, profesinio mokymo, pareigų paaukštinimo ir darbo sąlygų atžvilgiu (
OL L 39, p. 40
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 187). Direktyva 2006/54, kaip matyti iš jos 1 konstatuojamosios dalies, siekiant aiškumo, jos reguliuojamų pagrindinių sričių galiojančios nuostatos išdėstomos nauja redakcija ir sujungiamos į vieną tekstą.
Direktyvos 2006/54 15 straipsnyje „Grįžimas iš motinystės atostogų“ nustatyta:
„Moteris, išėjusi motinystės atostogų, turi teisę, pasibaigus motinystės atostogoms, grįžti į savo darbą ar lygiavertes pareigas tokiomis sąlygomis, kurios negali būti mažiau palankios jai, ir naudotis visomis geresnėmis darbo sąlygomis, į kurias ji būtų turėjusi teisę, kol nedirbo.“
Tos pačios direktyvos 28 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad ši direktyva „nepažeidžia [1996 m. birželio 3 d. Tarybos] direktyvos 96/34/EB [dėl Bendrojo susitarimo dėl tėvystės atostogų, sudaryto tarp UNICE, CEEP ir ETUC (
OL L 145, p. 4
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 2 t., p. 285)] ir [1992 m. spalio 19 d. Tarybos] direktyvos 92/85/EEB [dėl priemonių, skirtų skatinti, kad būtų užtikrinta geresnė nėščių ir neseniai pagimdžiusių arba maitinančių krūtimi darbuotojų sauga ir sveikata, nustatymo (
OL L 348, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 2 t., p. 110)] nuostatų“.
Nuostatos, analogiškos Direktyvos 2006/54 15 straipsniui ir 28 straipsnio 2 daliai, į Direktyvos 76/207 2 straipsnio 7 dalies antrą ir ketvirtą pastraipas buvo įterptos 2002 m. rugsėjo 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/73/EB, iš dalies keičiančia Tarybos direktyvą 76/207 (
OL L 269, p. 15
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 255).
Nyderlandų teisė
Nyderlandų Karalystė Direktyvą 2002/73 į nacionalinę teisę perkėlė Bendrojo vienodo požiūrio įstatymu (
Algemeene wet gelijke behandeling
, toliau – AWGB), Vienodo požiūrio į vyrus ir moteris įstatymu (
Wet gelijke behandeling van mannen en vrouwen
) ir Nyderlandų civilinio kodekso (
Nederlands Burgerlijk Wetboek
, toliau – BW) pakeitimais.
Vienodo požiūrio į vyrus ir moteris įstatymo 1 straipsnis suformuluotas taip:
„1.   Šiame įstatyme:
<…>
b.
tiesioginė diskriminacija – situacija, kai vienam asmeniui dėl lyties taikomos mažiau palankios sąlygos, nei panašioje situacijoje yra, buvo ar galėjo būti taikomos kitam asmeniui;
<…>
2.   Tiesioginė diskriminacija taip pat yra diskriminacija dėl nėštumo, gimdymo ir motinystės.“
AWGB 1 straipsnyje ir BW 7:646 straipsnio 5 dalyje pateiktos taip pat suformuluotos nuostatos.
Pagal AWGB 5 straipsnio 1 dalies a punktą ir BW 7:646 straipsnio 1 dalį draudžiama bet kokia diskriminacija arba skirtingas vertinimas, kiek tai susiję su moterims ir vyrams taikomomis darbo sąlygomis.
BW 7:611 10 straipsnyje numatyta, kad „darbdavys ir darbuotojas privalo elgtis atitinkamai kaip geras darbdavys ir geras darbuotojas“.
Ikiteisminė procedūra
2007 m. birželio 29 d. raštu Komisija, laikydamasi EB 226 straipsnyje nustatytos procedūros, nusiuntė Nyderlandų Karalystei oficialų pranešimą, ragindama ją pateikti savo pastabas dėl nacionalinės teisės aktų, kuriais įgyvendinamos įvairios Direktyvos 2002/73 nuostatos. Nyderlandų valdžios institucijos atsakė 2007 m. rugpjūčio 7 d. raštu.
2009 m. vasario 2 d. raštu Komisija pateikė Nyderlandų Karalystei papildomą oficialų pranešimą; į jį Nyderlandų valdžios institucijos atsakė 2009 m. kovo 27 d. raštu. Šis atsakymas leido Komisijai atsisakyti kaltinimų dėl kelių įsipareigojimų neįvykdymo atvejų.
Dėl kitų ginčijamų klausimų 2011 m. rugsėjo 30 d. Komisija išsiuntė Nyderlandų Karalystei pagrįstą nuomonę, kurioje teigė, kad Nyderlandų įstatymais nebuvo pakankamai aiškiai ir tiksliai perkeltos tam tikros Direktyvos 2006/54 nuostatos. Ji padarė išvadą, kad nuostatų, kurios prieštarauja šios direktyvos 1 straipsnio antros pastraipos a ir b punktams, 15, 16 straipsniams ir 28 straipsnio 2 daliai, tolesnis galiojimas yra šioje direktyvoje nustatytų įsipareigojimų neįvykdymas. Nyderlandų valdžios institucijos į šią pagrįstą nuomonę atsakė 2011 m. gruodžio 1 d. raštu.
Komisija manė, kad, nepaisant minėto atsakymo, jos kaltinimo, susijusio su Direktyvos 2006/54 1 straipsnio antros pastraipos a ir b punktais, 15 straipsniu ir 28 straipsnio 2 dalimi, dalykas neišnyko, todėl nusprendė pareikšti šį ieškinį.
Šalių reikalavimai
Ieškinyje Komisija Teisingumo Teismo prašo:
—
pripažinti, kad, „nepriėmusi visų įstatymų ir kitų teisės aktų, būtinų užtikrinti, ir kad palikdama galioti Nyderlandų įstatymų nuostatas, kurios prieštarauja Direktyvos 2006/54 1 straipsnio [antros pastraipos] a ir b punktams, 15 straipsniui ir 28 straipsnio 2 daliai, Nyderlandų Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą“,
—
priteisti iš Nyderlandų Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
2013 m. birželio 6 d. raštu Komisija informavo Teisingumo Teismo kanceliariją, kad, nustačiusi „redakcinį netikslumą“ savo ieškinio pirmojo reikalavimo formuluotėje, ji nori šią formuluotę ištaisyti. Taigi minėtas reikalavimas turi būti suformuluotas taip, kad Teisingumo Teismo tik prašoma pripažinti, kad, „palikdama galioti Nyderlandų teisės nuostatas, kurios prieštarauja Direktyvos 2006/54 1 straipsnio [antros pastraipos] a ir b punktams, 15 straipsniui ir 28 straipsnio 2 daliai, Nyderlandų Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą“.
Nyderlandų Karalystė prašo atmesti ieškinį ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Dėl ieškinio
Šalių argumentai
Dėl priimtinumo
Nyderlandų Karalystė ginčija ieškinio priimtinumą, motyvuodama tuo, kad ieškinys neatitinka Teisingumo Teismo praktikoje nustatytų aiškumo, tikslumo ir nuoseklumo reikalavimų.
Pirma, ši valstybė narė pažymi, kad ieškinio dalykas, nurodytas ieškinio pirmame puslapyje, susijęs su Direktyva 2002/73, nors šio ieškinio reikalavimai susiję tik su Direktyva 2006/54.
Antra, Nyderlandų Karalystė teigia, kad minėti reikalavimai neturi jokios sąsajos su pačiame ieškinyje pateiktais argumentais. Pasak Nyderlandų Karalystės, šie argumentai nesusiję su tolesniu įstatymų nuostatų, kurios nesuderinamos su Direktyvos 2006/54 nuostatomis, ir, be to, nėra konkrečiai nurodytos ieškinyje, galiojimu; jose tik nurodyta Komisijos pozicija, jog Nyderlandų įstatymai neužtikrinta visiško šios direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę.
Komisija teigia, kad Nyderlandų Karalystės nurodyti ieškinio turinio netikslumai nedaro ieškinio neaiškaus.
Dėl kaltinimo, kad nebuvo nurodytos nacionalinės teisės nuostatos, kurios nesuderinamos su Direktyva 2006/54, Komisija primena, kad per ikiteisminę procedūrą ji aiškiai nurodė, jog AWGB 1 straipsnio ir BW 7:646 straipsnio 5 dalies nuostatų nepakanka, siekiant užtikrinti tinkamą šios direktyvos 15 straipsnio ir 28 straipsnio 2 dalies perkėlimą.
Dėl esmės
Komisija remiasi Teisingumo Teismo praktika, pagal kurią perkeliant direktyvą į nacionalinę teisę būtina, kad nacionalinė teisė veiksmingai užtikrintų visišką šios direktyvos taikymą, kad šios teisės pagrindu susidariusi teisinė situacija būtų pakankamai tiksli ir aiški, o asmenys, kuriems ji taikoma, galėtų žinoti visas savo teises ir prireikus jomis remtis nacionaliniuose teismuose.
Šiuo klausimu ji teigia, kad nei bendrosiomis nuostatomis, kuriomis draudžiama bet kokia diskriminacija dėl nėštumo, gimdymo ir motinystės, nei „gero darbdavio principu“, kuris įtvirtintas Nyderlandų teisės sistemoje, nėra pakankamai aiškiai ir tiksliai perkeliamos atitinkamos Direktyvos 2006/54 nuostatos.
Atsakydama į šį argumentą Nyderlandų Karalystė nurodo Teisingumo Teismo praktiką, pagal kurią dėl esamų bendrųjų teisės principų direktyvos perkėlimas priimant konkrečius įstatymus ar kitus teisės aktus gali būti perteklinis su sąlyga, jog šie principai veiksmingai užtikrina, kad bus taikoma visa direktyva.
Ši valstybė narė mano, kad visos Direktyvos 2006/54 taikymą garantuoja įvairios Nyderlandų įstatymų nuostatos, kurias ji nurodė ikiteisminėje procedūroje ir pakartojo atsiliepime į ieškinį.
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl ieškinio apimties
Pirmiausia būtina patikslinti šio ieškinio apimtį.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal SESV 258 straipsnį ieškinys turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant tik į ieškinyje nurodytus reikalavimus (žr., be kita ko, Sprendimo
Komisija / Belgija
, C‑132/09,
EU:C:2010:562
, 35 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Taip pat svarbu priminti, kad šiuos reikalavimus reikia suformuluoti nedviprasmiškai, kad Teisingumo Teismas nepriimtų sprendimo
ultra petita
arba apskritai nepriimtų sprendimo dėl kurio nors kaltinimo (žr., be kita ko, Sprendimo
Komisija / Ispanija
, C‑67/12,
EU:C:2014:5
, 41 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Šioje byloje ieškinio pirmasis reikalavimas buvo suformuluotas dviprasmiškai, nes galėjo būti aiškinamas kaip apimantis du kaltinimus, t. y., pirma, kaltinimą dėl nacionalinių priemonių, užtikrinančių visos Direktyvos 2006/54 perkėlimą į nacionalinę teisę, nepriėmimo ir, antra, kaltinimą dėl Nyderlandų Karalystės paliktų galioti nuostatų, nesuderinamų su šia direktyva.
2013 m. birželio 6 d. raštu Komisija pripažino, kad jos ieškinio pirmasis reikalavimas suformuluotas dviprasmiškai, ir nurodė, kad jis turi būti suprantamas tik kaip vienas kaltinimas, t. y. kad valstybė narė atsakovė paliko galioti su Direktyva 2006/54 nesuderinamas nuostatas.
Kadangi šiuo raštu Komisija apriboja savo ieškinio reikalavimų apimtį, būtina į tai atsižvelgti ir tą vertinti kaip dalies reikalavimų atsisakymą. Taigi turi būti laikoma, jog šis ieškinys susijęs su Nyderlandų Karalystės nuostatų, kurios, Komisijos nuomone, prieštarauja Direktyvos 2006/54 1 straipsnio antros pastraipos a ir b punktams, 15 straipsniui ir 28 straipsnio 2 daliai, tolesniu galiojimu.
Dėl ieškinio priimtinumo
Iš Teisingumo Teismo procedūros reglamento 120 straipsnio c punkto ir su juo susijusios teismo praktikos matyti, kad kiekviename ieškinyje turi būti nurodomas ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais grindžiamas ieškinys, santrauka, o ši nuoroda turi būti pakankamai aiški ir tiksli, kad atsakovas galėtų pasirengti gynybai, o Teisingumo Teismas – vykdyti kontrolę. Iš to išplaukia, kad esminės faktinės aplinkybės ir teisiniai pagrindai, kuriais grindžiamas ieškinys, turi būti nuosekliai ir suprantamai išdėstyti paties ieškinio tekste (žr., be kita ko, Sprendimo
Komisija / Ispanija
,
EU:C:2014:5
, 41 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad pagal SESV 258 straipsnį pareikštame ieškinyje turi būti pateikti aiškūs ir tikslūs kaltinimai, leidžiantys valstybei narei ir Teisingumo Teismui tiksliai įvertinti Sąjungos teisės pažeidimo, kuriuo kaltinama, apimtį, kad ši valstybė galėtų veiksmingai pasinaudoti savo gynybos priemonėmis ir kad Teisingumo Teismas galėtų patikrinti, ar neįvykdyti nurodyti įsipareigojimai (žr., be kita ko, Sprendimo
Komisija / Ispanija
,
EU:C:2014:5
, 42 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Šiuo atveju Nyderlandų Karalystė nurodo, pirma, kad šis ieškinys neatitinka šių reikalavimų tiek, kiek jame daromos painios nuorodos į direktyvas 2002/73 ir 2006/54.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad ikiteisminė nagrinėjamų įsipareigojimų neįvykdymo procedūra prasidėjo 2007 m. birželio mėnesį, kai buvo išsiųstas pirmasis oficialus pranešimas, ir baigėsi 2013 m. gegužės 7 d., kai buvo pateiktas šis ieškinys. Per šį beveik šešerius metus trukusį laikotarpį šiame pranešime nurodyta Direktyva 2002/73 nuo 2009 m. rugpjūčio 15 d. buvo panaikinta ir pakeista teisiniu požiūriu praktiškai identiška Direktyva 2006/54. Nuo tos dienos, kaip matyti iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos, per ikiteisminę procedūroje buvo remiamasi iš esmės identiškomis pastarosios direktyvos nuostatomis.
Šiomis aplinkybėmis vien tai, kad šio ieškinio dalykas, kaip aprašyta šio ieškinio pirmame puslapyje, susijęs su Direktyva 2002/73, o reikalavimuose nurodoma tik Direktyva 2006/54, nėra priežastis, dėl kurios gali kilti abejonių nustatant Sąjungos teisės nuostatas, pagal kurias turi būti įvertintas šio ieškinio pagrįstumas. Dėl tų pačių priežasčių Nyderlandų Karalystė negali teigti, kad negalėjo suprasti įsipareigojimų neįvykdymo, kuriuo kaltinama, apimties ir visiškai pasinaudoti teise į gynybą.
Antra, Nyderlandų Karalystė teigia, kad nėra nuoseklumo tarp ieškinyje išdėstytų faktinių aplinkybių ir teisinių pagrindų, kuriais grindžiamas ieškinys, ir po jomis pateiktų reikalavimų.
Nagrinėjamu atveju Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad, palikdama galioti nacionalinėje teisės sistemoje teisės nuostatas, kurios prieštarauja Direktyvos 2006/54 1 straipsnio antros pastraipos a ir b punktams, 15 straipsniui ir 28 straipsnio 2 daliai, Nyderlandų Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą. Šiame reikalavime ieškinio dalyko ribos apibrėžiamos taip, kad Teisingumo Teismas negali priimti sprendimo
ultra petita
.
Komisija ieškinio motyvuose gana išsamiai išdėsto pagal Nyderlandų teisės aktus galiojančias priemones, siekdama pagrįsti, jog šių priemonių nepakanka, norint užtikrinti, kad būtų visiškai perkeltos ankstesniame punkte nurodytos Direktyvos 2006/54 nuostatos.
Tačiau Komisija nenurodo jokios Nyderlandų teisės normos, kurios turinys ar taikymas prieštarautų nagrinėjamos direktyvos nuostatų turiniui ar tikslui.
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad tai, jog Komisija nenurodė būtinos aplinkybės, leidžiančios Teisingumo Teismui priimti sprendimą išsamiai susipažinus su ieškinio reikalavimais, neatitinka susijusioje teismų praktikoje nustatytų nuoseklumo, aiškumo ir tikslumo reikalavimų.
Kadangi Teisingumo Teismas negali patikrinti, ar egzistuoja šiame ieškinyje nurodytas tariamas įsipareigojimų neįvykdymas, šį ieškinį reikia atmesti kaip nepriimtiną.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Nyderlandų Karalystė reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas iš Komisijos, o pastaroji bylą pralaimėjo, ji turi jas padengti.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.