CELEX: 62011FJ0029
Avalik teenistus
Avatud konkurss

BA esitas Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse 21. märtsil 2011 saabunud hagiavaldusega käesoleva hagi, milles ta palub tühistada
Euroopa Personalivaliku Ameti (EPSO) 10. detsembri 2010. aasta otsus, millega jäeti rahuldamata tema kaebus, ja konkursi EPSO/AD/147/09
komisjoni otsus mitte lubada teda konkursi suulisele katsele.

Õiguslik raamistik
Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad”) artiklis 1d on sätestatud:
„1.      Käesolevate personalieeskirjade kohaldamisel on keelatud igasugune diskrimineerimine soo, rassi, nahavärvi, etnilise või sotsiaalse
päritolu, geneetiliste eripärade, keeleoskuse, usu või veendumuste, poliitiliste või muude arvamuste, rahvusvähemusse kuulumise,
varanduse, sünni, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse põhjal.
[...]
5.      Kui käesolevate personalieeskirjadega hõlmatud isikud, kes leiavad, et neid on õigusvastaselt koheldud, kuna eespool sätestatud
võrdse kohtlemise põhimõtet ei ole nende suhtes kohaldatud, tuvastavad fakte, millest võib järeldada, et on toimunud otsene
või kaudne diskrimineerimine, on institutsiooni kohustuseks tõendada, et võrdse kohtlemise põhimõtet ei ole rikutud. Käesolevat
sätet ei kohaldata distsiplinaarmenetluse korral.
6.      Kõiki mittediskrimineerimise põhimõtte ja proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamise piiranguid peab objektiivselt ja otstarbekalt
põhjendama ja need peavad vastama personalipoliitika üldise huvi kohastele seaduslikele eesmärkidele. Sellised eesmärgid võivad
eelkõige põhjendada kohustusliku pensioniea ja vanaduspensioni saamiseks vajaliku miinimumea sätestamist.”
Personalieeskirjade artiklis 27 on nähtud ette:
„Ametnike töölevõtmisel lähtutakse eesmärgist saada institutsiooni teenistusse võimalikult võimekad, tulemuslikud ja sõltumatud
ametnikud, kes valitakse Euroopa [Liidu] liikmesriikide kodanike hulgast võimalikult laialt geograafiliselt alalt.
Ühtki töökohta ei eraldata konkreetse liikmesriigi kodanikele.”
Personalieeskirjade artiklis 28 on sätestatud:
„Ametnikku võib ametisse nimetada üksnes tingimusel, et:
a)      ta on ühe Euroopa [Liidu] liikmesriigi kodanik, kui ametisse nimetav asutus või ametiisik ei luba erandit, ja tal on kõik
asjaomase liikmesriigi kodaniku õigused;
[...]
f)      ta esitab tõendi ühe [liidu] keele põhjaliku tundmise ja teise [liidu] keele rahuldava oskuse kohta oma kohustuste täitmiseks
vajalikul tasemel.”
Personalieeskirjade III lisa artikli 1 lõige 1 näeb ette:
„1.      Konkursiteadaande koostab ametisse nimetav asutus või ametiisik pärast nõupidamist ühiskomiteega.
See peab sisaldama järgmist:
[...]
f)      vajaduse korral keeled, mida tuleb täidetavate ametikohtade eripära arvestades osata;
[...]”
Nõukogu 15. aprilli 1958. aasta määruse nr 1, millega määratakse kindlaks Euroopa Majandusühenduses kasutatavad keeled (EÜT 1958,
17, lk 385; ELT eriväljaanne 01/01, lk 3), käesolevas asjas kohaldatava redaktsiooni artikkel 1 sätestab:
„Liidu ametlikud keeled ning selle institutsioonide töökeeled on bulgaaria, eesti, hispaania, hollandi, iiri, inglise, itaalia,
kreeka, leedu, läti, malta, poola, portugali, prantsuse, rootsi, rumeenia, saksa, slovaki, sloveeni, soome, taani, tšehhi
ja ungari keel.”
Määruse nr 1 artiklis 2 on nähtud ette:
„Liikmesriigi või liikmesriigi jurisdiktsiooni alla kuuluva isiku poolt ühenduse institutsioonidele saadetavad dokumendid
võib koostada saatja valikul ükskõik millises ametlikus keeles. Vastus antakse samas keeles.”
Määruse nr 1 artiklis 3 on sätestatud:
„Ühenduse institutsiooni poolt liikmesriigile või liikmesriigi jurisdiktsiooni alla kuuluvale isikule saadetavad dokumendid
koostatakse asjaomase liikmesriigi keeles.”
Määruse nr 1 artikkel 6 näeb ette:
„Ühenduse institutsioonid võivad oma töökorras sätestada, milliseid keeli konkreetsetel juhtudel kasutatakse.”
Määruse nr 1 artikkel 8 sätestab:
„Kui liikmesriigil on rohkem kui üks ametlik keel, reguleeritakse kasutatavat keelt selle riigi taotluse korral tema enda
õiguse üldsätetega.
[...]”
Nõukogu 23. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 401/2004, millega kehtestatakse Küprose, Tšehhi Vabariigi, Eesti,
Ungari, Läti, Leedu, Malta, Poola, Slovakkia ja Sloveenia Euroopa Liiduga liitumise tõttu ajutised erimeetmed Euroopa ühenduste
ametnike töölevõtmiseks (ELT L 67, lk 1; ELT eriväljaanne 01/05, lk 33), artiklis 2 on nähtud ette:
„Kuni 31. detsembrini 2010 võib samuti korraldada üldisi konkursse selliste ametnike töölevõtmiseks, kelle peakeel on üks
olemasolevast 11 ametlikust keelest; sellised konkursid käsitlevad kõiki neid keeli üheaegselt.”
Nõukogu 28. novembri 2006. aasta määruses (EÜ, Euratom) nr 1760/2006, millega kehtestatakse Bulgaaria ja Rumeenia Euroopa
Liiduga liitumise tõttu ajutised erimeetmed Euroopa ühenduste ametnike töölevõtmiseks (ELT L 335, lk 5) on sätestatud:
„[...]
(1)      Bulgaaria ja Rumeenia eelseisva Euroopa Liiduga liitumise tõttu tuleks võtta vastu ajutised erimeetmed, mis erinevad Euroopa
ühenduste ametnike personalieeskirjadest [...].
(2)      Liituvate riikide suhtelist suurust ja vastavate isikute arvu silmas pidades peaksid need meetmed, kuigi ajutised, jääma jõusse
pikaks ajaks. 31. detsember 2011 näib olevat kõige sobivam aegumistähtaeg.
(3)      Arvestades vajadust alustada kavandatud töölevõtmistega nii kiiresti kui võimalik pärast liitumist, tuleks käesolev määrus
vastu võtta enne tegelikku liitumiskuupäeva,
[...]
Artikkel 1
1.      Olenemata personalieeskirjade artikli 4 teisest ja kolmandast lõigust, artikli 7 lõikest 1, artikli 27 teisest lõigust ja
artikli 29 lõike 1 punktidest a ja b võib alates Bulgaaria ja Rumeenia liitumise kuupäevast kuni 31. detsembrini 2011 määrata
vabadele ametikohtadele Bulgaaria ja Rumeenia kodanikke neile eraldatud kohtade arvu piires ning võttes arvesse eelarvearutelude
tulemusi.
2.      Ametikohtadele määramised tehakse:
a)      kõikide palgaastmete töötajate kohta pärast tegelikku liitumiskuupäeva;
b)      välja arvatud kõrgemate ametnike puhul (peadirektorid või palgaastmete AD 16 või AD 15 vastavad ametnikud ja direktorid või
palgaastmete AD 15 või AD 14 vastavad ametnikud), kes määratakse ametisse pärast personalieeskirjade III lisas määratletud
kvalifikatsioonil ja katsetel põhinevaid konkursse.
[...]”
21. jaanuaril 2009 avaldati teade avaliku konkursi EPSO/AD/147/09 kohta, mille EPSO korraldas eelkõige reservnimekirja moodustamiseks
selleks, et võtta tööle Rumeenia kodakondsusest administraatoreid (AD 5) Euroopa Liidu avaliku halduse alal (ELT C 14 A, lk 1),
kusjuures seda teadet muudeti 13. märtsil 2009 avaldatud parandusega (ELT C 59 /A/2, lk 2) (edaspidi „konkursiteade”).
Konkursiteate I jaotise B‑osa punkti 2 alapunktis c „Keeleoskus” oli nähtud ette:
„Peakeel (keel 1)
Kandidaatidel peab olema:
[...]
–        põhjalik rumeenia keele oskus [...]
Teine keel (keel 2)
Kandidaatidel peab olema rahuldav saksa, inglise või prantsuse keele oskus.
[...]”
Konkursiteate III jaotise punktis 1 „Kirjalikud katsed – Hindamine” oli sätestatud:
„Kirjalikud katsed a ja b toimuvad saksa, inglise või prantsuse keeles (keel 2).
a)      Katse, mis koosneb teatavast arvust valikvastustega küsimustest, mille eesmärk on hinnata kandidaadi konkreetseid teadmisi
valitud valdkonnas.
[...]
b)      Katse enda valitud teemal valitud valdkonnas [...]
c)      Lühikese teksti koostamine kandidaadi peakeeles (keel 1), milles ta esitab kirjaliku katse b argumendid ja järeldused. Selle
katse eesmärk on kontrollida nii teksti kvaliteedi kui ka esitusviisi põhjal, kas kandidaat oskab oma peakeelt.
Katse eest võidakse anda 0–10 punkti (nõutav miinimum: 8 punkti).
[...]”
Veel oli konkursiteate lisas täpsustatud:
„[...]
Uuesti läbivaatamise taotlus
Esitada kümne kalendripäeva jooksul alates selle
on-line
-kirja saatmise kuupäevast, millega otsusest teada anti, uuesti läbivaatamise taotlus põhjendatud kirja vormis [...]”.

Vaidluse aluseks olevad asjaolud
Hageja, kellel on Rumeenia ja Ungari kodakondsus, kuulub Rumeenia ungari vähemuse hulka.
Ta kandideeris Rumeenia kodanikuna avalikul konkursil EPSO/AD/147/09, mille EPSO korraldas eelkõige selleks, et moodustada
Rumeenia kodakondsusest administraatorite reservnimekiri Euroopa Liidu avaliku halduse alal. Pärast seda, kui hageja oli sooritanud
eelvalikutestid edukalt, lubati ta kirjalikele katsetele.
EPSO teatas 21. aprilli 2010. aasta kirjaga hagejale tema kirjalike katsete tulemused. Viimane sai katsetel a ja b, mis toimusid
kandidaadi valitud keeles 2 (saksa, inglise või prantsuse) – mille „rahuldavat oskust” konkursiteates nõuti ‐ niisuguse arvu
punkte, mis ületas nõutavat miinimumi. Seevastu katsel c, mis toimus keeles 1 (rumeenia keel) – mille „põhjalikku oskust”
konkursiteates nõuti ‐ sai ta elimineeriva hinde 6/10.
Vastuseks 21. aprillil 2010 esitatud uuesti läbivaatamise taotlusele teatas EPSO hagejale 18. juuni 2010. aasta kirjaga, et
olles tema kirjaliku katse c töö uuesti läbi vaadanud, jättis konkursikomisjon oma otsuse teda mitte suulisele katsele lubada
muutmata.
Hageja palus 7. juuli 2010. aasta kirjaga, et tema olukord veel kord läbi vaadataks, sest ta arvas, et teda diskrimineeritakse
seetõttu, et ta pidi kirjaliku katse c sooritama rumeenia, mitte ungari keeles, mis on tema emakeel.
Hageja esitas 20. septembri 2010. aasta kirjaga, mille EPSO registreeris järgmisel päeval, personalieeskirjade artikli 90
lõike 2 alusel kaebuse, milles ta vaidlustas konkursikomisjoni otsuse panna talle kirjaliku katse c töö eest hinne 6/10, samuti
konkursiteate õiguspärasuse.
EPSO direktor jättis ametisse nimetava asutusena hageja kaebuse 10. detsembri 2010. aasta kirjaga rahuldamata (edaspidi „kaebuse
rahuldamata jätmise otsus”).

Poolte nõuded
Hageja palub Avaliku Teenistuse Kohtul:
–        tühistada kaebuse rahuldamata jätmise otsus;
–        tühistada vajalikus osas konkursikomisjoni otsus panna hagejale hageja kirjaliku katse c töö eest elimineeriv hinne 6/10;
–        korraldada uus kirjalik katse c;
–        mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.
Komisjon palub Avaliku Teenistuse Kohtul:
–        jätta hagi rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus

Hagi ese
Oma esimeses nõudes palub hageja tühistada kaebuse rahuldamata jätmise otsus.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt toovad kaebuse rahuldamata jätmise otsuse vastu suunatud vormilised nõuded kaasa Avaliku
Teenistuse Kohtu poole pöördumise otsuse osas, mille peale kaebus esitati, kui kaebuse rahuldamata jätmise otsusel kui niisugusel
ei ole iseseisvat sisu (vt selle kohta Euroopa Kohtu 17. jaanuari 1989. aasta otsus kohtuasjas 293/87: Vainker
vs
. parlament, punkt 8).
Käesoleval juhul oli 20. septembri 2010. aasta kaebus, mille ametisse nimetav asutus 10. detsembril 2010 rahuldamata jättis,
suunatud konkursikomisjoni otsuse peale panna hagejale kirjaliku katse c töö eest hinne 6/10. Kaebuse rahuldamata jätmise
otsusel puudub iseseisev sisu, sest sellega jäeti ainult muutmata otsus, mis tehti 18. juunil 2010 pärast seda, kui konkursikomisjon
oli töö uuesti läbi vaadanud, kusjuures kaebuse rahuldamata jätmise otsusesse on üle võetud – kuid põhjalikumalt – selle viimase
otsuse põhjendused (Avaliku Teenistuse Kohtu 1. juuli 2010. aasta otsus kohtuasjas F‑45/07: Mandt
vs.
parlament, punkt 43).
Lisaks tuleb märkida, et kui pool, kelle taotlus lubada teda liidu institutsioonide korraldatud konkursile jäeti rahuldamata,
taotleb selle otsuse uuesti läbi vaatamist täpse õigusnormi alusel, mis on administratsioonile siduv, on tema huve kahjustavaks
otsuseks personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 või vajadusel artikli 91 lõike 1 tähenduses otsus, mille konkursikomisjon
tegi pärast uuesti läbi vaatamist (Avaliku Teenistuse Kohtu 1. juuli 2010. aasta otsus kohtuasjas F‑40/09: Časta
vs.
komisjon, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul taotles hageja 21. aprillil 2010 vastavalt konkursiteate lisale, et konkursikomisjoni otsus mitte lubada
teda suulisele katsele vaadataks uuesti läbi.
EPSO vastas 18. juuni 2010. aasta kirjaga hagejale, et konkursikomisjon tuli kokku 11. juunil 2010 ja otsustas jätta nii hinde 6/10,
mille hageja kirjaliku katse c töö eest sai, kui ka otsuse mitte lubada teda suulisele katsele muutmata.
18. juuni 2010. aasta otsus, millest hagejale teatati samal päeval, ongi käesoleval juhul isikut kahjustav meede personalieeskirjade
artikli 90 lõike 2 tähenduses.
Eelnevast tuleneb, et käesolevat hagi tuleb käsitada nii, et sellega taotletakse pärast uuesti läbi vaatamist tehtud 18. juuni
2010. aasta otsuse tühistamist (edaspidi „vaidlustatud otsus”).

Vastuvõetavus
Poolte argumendid
Komisjon väidab esimese võimalusena, et hagi on ilmselgelt vastuvõetamatu. Hageja vaidlustas otsuse mitte lubada teda konkursi
järgmisesse etappi mitte kirjaliku katse c töö parandamisel tehtud ilmselge hindamisvea tõttu, vaid ainult seepärast, et ta
ei saanud sellel katsel kasutada ungari keelt, mis on tema emakeel. Et see katse tuli läbi viia ainult rumeenia keeles, on
hagejat kahjustavaks otsuseks tegelikult konkursiteade. Et hageja ei esitanud hagi ettenähtud tähtaja jooksul pärast konkursiteate
avaldamist, ei saa hageja seda seega enam esitada.
Hageja leiab, et konkursiteade ei ole põhimõtteliselt isikut kahjustav meede, ning arvab, et käesoleval juhul ei välista see
otseselt tema osalemist katsetel. Ta väidab seevastu, et ta võib teda kahjustava üksikotsuse peale hagi esitades tugineda
rikkumistele, mis konkursi läbiviimisel toime pandi, sealhulgas rikkumised, mille põhjus peitub konkursiteates, ning seega
on tal lubatud vaidlustada konkursiteade kaudselt.
Lisaks väitis ametisse nimetav asutus kaebuse rahuldamata jätmise otsuses, et kaebus on personalieeskirjades ette nähtud tähtaegade
ületamise tõttu vastuvõetamatu. Hageja tutvus vaidlustatud otsusega 18. juunil 2010 ja oleks pidanud kaebuse esitama hiljemalt
18. septembril 2010, mitte 20. septembril 2010.
Hageja tugineb kodukorra artikli 100 lõike 2 esimesele lõigule, milles on sätestatud, et „[k]ui tähtaja lõpp langeb laupäevale,
pühapäevale või ametlikule puhkepäevale, pikeneb see tähtaeg kuni esimese järgneva tööpäeva lõpuni”. Ta väidab, et kuna 18. september
2010 oli laupäev, on hagi vastuvõetav, sest kaebus esitati esmaspäeval, 20. septembril 2010 – esimesel tööpäeval pärast selle
tähtaja lõppu.
Komisjon ei väida enda kaitseks, et kaebus oleks esitatud pärast ettenähtud tähtaja lõppu.
Avaliku Teenistuse Kohtu hinnang
Võttes arvesse, et töölevõtmise menetlus on tervest reast väga tihedalt seotud otsustest koosnev keerukas haldustoiming, on
hagejal juhul, kui ta esitab hagi niisuguse hilisema üksikotsuse peale nagu otsus mitte lubada teda katsetele, õigus tugineda
konkursi läbiviimisel toime pandud rikkumistele, sealhulgas need, mille põhjus võib peituda konkursiteate enda tekstis (Euroopa
Kohtu 11. augusti 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑448/93 P: komisjon
vs.
Noonan, punkt 19, ja Avaliku Teenistuse Kohtu 14. aprilli 2011. aasta otsus kohtuasjas F‑82/08: Clarke jt
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet, punkt 79).
Niisuguses menetluses ei saa hagejalt nõuda, et ta esitaks sama palju hagisid, nagu on selles menetluses otsuseid, mis võivad
teda kahjustada (eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Noonan, punkt 17).
On ka leitud, et ei ole vaja vahet teha konkursiteate selguse ja täpsuse astme järgi (eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Noonan, punkt 19).
Lõpuks on täpsustatud, et ka konkursiteate peale võib erandkorras esitada tühistamishagi, kui selle teatega kehtestatakse
tingimusi, mis välistavad hagejapoolse kandideerimise, ja selle näol on seega tegemist teda kahjustava otsusega personalieeskirjade
artiklite 90 ja 91 tähenduses (eespool viidatud kohtuotsus Clarke jt
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet, punkt 79).
Teiste sõnadega võib öelda, et isegi nõustudes ainuüksi arutluskäigust tulenevatel põhjustel, et hageja oleks võinud konkursiteate
tühistamishagi esitamisega vaidlustada, ei too üksnes see asjaolu kaasa ei seda, et hagejal kaotab õiguse esitada hagi vaidlustatud
otsuse peale, ega ammugu seda, et väited, millega ta võib vaidlustada konkursiteate õiguspärasuse, on vastuvõetamatud.
Lisaks ei esitatud kaebust hilinenult.
Et isikut kahjustavaks meetmeks on otsus, mille konkursikomisjon tegi pärast uuesti läbi vaatamist, hakatakse kaebuse ja hagi
esitamise tähtaega arvestama samuti sellest otsusest (eespool viidatud kohtuotsus Časta
vs.
komisjon, punkt 27).
Pooled on ühel nõul, et hageja tutvus vaidlustatud otsusega 18. juunil 2010 ja et kaebuse esitas ta selle otsuse peale 20. septembril
2010.
Kodukorra artikli 100 lõike 2 esimene lõik, millele hageja viitab, ei ole aga kohtueelses menetluses kohaldatav.
Et personalieeskirjades endas puuduvad selle artiklis 90 osundatud tähtaegu käsitlevad erinormid, tuleb lähtuda 3. juuni 1971. aasta
määrusest (EMÜ, Euratom) nr 1182/71, millega määratakse kindlaks ajavahemike, kuupäevade ja tähtaegade suhtes kohaldatavad
eeskirjad (EÜT L 124, lk 1; ELT eriväljaanne 01/01, lk 51) (Avaliku Teenistuse Kohtu 8. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas F‑62/08:
Sevenier
vs.
komisjon, punkt 27). Selle määruse artikli 3 lõikes 4 on nähtud ette, et kui ajavahemiku viimane päev on riigipüha, pühapäev
või laupäev, lõpeb kõnealune ajavahemik järgmise tööpäeva viimase tunni lõpus.
Et käesoleval juhul oli ajavahemiku viimane päev, 18. detsember 2010 laupäev, lõppes tähtaeg 20. septembril 2010. Kaebust
ei esitatud seega hilinenult.
Kõigest eelnevast tuleneb, et hagi tuleb tunnistada vastuvõetavaks.

Sisulised küsimused
Hageja täpsustab, et ta põhjendab oma hagi järgmiste põhimõtete või õigusnormide rikkumisega:
–        võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu põhimõtted;
–        personalieeskirjade artikli 1d lõiked 1, 5 ja 6;
–        ELL artikkel 2;
–        Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 21;
–        Strasbourgis 1. veebruaril 1995 sõlmitud rahvusvähemuste kaitse raamkonventsiooni (edaspidi „raamkonventsioon”) artiklid 3,
4, 5, 10 ja 19.
Väited, et on rikutud võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu põhimõtteid ning personalieeskirjade artikli 1d lõikeid 1,
5 ja 6
Neid kahte väidet tuleb analüüsida koos.
–       Poolte argumendid
Hageja väidab, et asjaoluga, et ta ei saanud sooritada kirjalikku katset c oma peakeeles, s.o ungari keeles, rikuti võrdse
kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu põhimõtteid.
Ta meenutab, et tema emakeel ja peakeel on ungari keel, mis on Euroopa Liidu ametlik keel. Kuigi ungari keel ei ole Rumeenia
riigikeel, on see ikkagi suhtluskeel, mida see riik lubab ungari vähemusel kasutada. Rumeenia järgib nii Euroopa Liidu institutsioonide
rahvusvähemuste kaitse eesmärki. Hageja arvab, et ungari vähemus Rumeenias on aja jooksul omandanud aina uusi õigusi, sealhulgas
sellesse vähemusse kuuluvate isikute õigus omandada haridus ungari keeles. Hageja rõhutab, et ta omandas oma alg‑, kesk‑ ja
kõrghariduse ungari keeles ning et tema õpingute järel omandatud diplom annab talle Rumeenias samad õigused nagu isikutel,
kes on saanud sama diplomi rumeeniakeelsete õpingute järel.
Järelikult asetas asjaolu, et ta ei saanud sooritada kirjalikku katset c ungari keeles, ta objektiivselt ebasoodsasse olukorda
võrreldes kaaskodanikega, kes omandasid kooli‑ ja kõrgkoolihariduse rumeenia keeles.
Ta arvab, et käesoleva juhtumi puhul peaks kandidaatidel olema võimalus valida Rumeenias kõneldavate keelte vahel, sest tegemist
on liidu ametlike keeltega.
Hageja põhjendab seda argumenti sellega, et teates konkursi EPSO/AD/53/06 kohta (ELT C 172 A, lk 3), millest võisid määruse
nr 401/2004 artikli 2 alusel osa võtta ainult Küprose kodanikud, oli nõutud kreeka keele kui peakeele põhjalikku oskust, nähes
siiski Küprose elanikele, kelle peakeel ei ole kreeka keel, ette erakorralise võimaluse valida mõni teine liidu ametlik keel,
kusjuures teine keel pidi olema mõni muu keel kui valitud peakeel.
Hageja arvates on diskrimineerimine tingitud ka asjaolust, et osalemiseks niisugusel konkursil, millega on tegemist käesoleval
juhul, kehtestas komisjon tingimuse, et kandideerija peab ühteaegu olema kõnesoleva liikmesriigi kodanik ja kõnelema selle
liikmesriigi keelt. Hageja arvab, et kui oleks vaja võtta tööle rumeenia keelt rääkivaid kodanikke, ei oleks vaja piirata
töölevõetavaid isikuid nii, et tööle võetakse üksnes Rumeenia kodanikke. Kui aga eesmärk oleks Rumeenia kodanike töölevõtmine,
oleks ainus kriteerium pidanud olema kodakondsus.
Hageja rõhutab, et personalieeskirjade artikli 1d alusel peaks komisjon igal juhul tõendama esiteks, et otsus, et kirjalik
katse c sooritatakse rumeenia keeles, ei kujuta endast võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist, ja teiseks, et selle põhimõtte
võimalik rikkumine on objektiivselt ja mõistlikult põhjendatud.
Küsimuses, kas erinev kohtlemine on põhjendatud eelkõige komisjoni eesmärgiga saavutada mõistlik geograafiline tasakaal, leiab
hageja, et ei ole õiguspärane jätta konkursist kõrvale Rumeeniast pärit ungari vähemusse kuuluvaid kandidaate põhjendusel,
et Rumeenia ei ole tunnistanud ungari keelt määruse nr 1 raames oma ametlikuks keeleks.
Ta leiab, et komisjon ei selgita, mille poolest nõuavad teenistuse vajadused, et konkursi EPSO/AD/147/09 edukalt läbinud isikud,
kes nimetatakse ametnikeks, kasutaksid üsksnes rumeenia keelt.
Lisaks tuleb teha vahet „teenistuse huvi” ja „personalipoliitika raames taotletava üldise huvi” vahel. Kui Rumeenia ametnikke
võetakse tööle vajadusest suhelda liikmesriikide majandus‑ ja ühiskondlike ringkondadega, oleks asjakohane võtta tööle ungari
vähemusse kuuluvaid isikuid, et suhelda selle vähemusega seotud majandus‑ ja ühiskondlike ringkondadega.
Lõpuks täpsustab hageja, et ta vastab personalieeskirjade artiklis 28 sätestatud nõuetele, millega tema sõnul ei ole lisatud
mingit niisugust tingimust, et ametnik peaks oskama selle riigi keelt, mille kodakondsus tal on.
Komisjon leiab seevastu, et hagejale ei saanud osaks ebavõrdset kohtlemist ning et igal juhul õigustab konkursi keelenõudeid
teenistuse huvi, need vastavad personalipoliitika raames taotletavale üldise huvi eesmärgile ja on proportsionaalsed.
Esiteks rõhutab komisjon, et tuleb eristada „liidu ametlikke keeli”, st määruse nr 1 alusel kasutatavaid keeli, ja „liikmesriigis
kõneldavaid keeli”. Personalieeskirjade artiklite 27 ja 28 ning määruse nr 1 kohaselt ei saa ükski konkursil osalev kandidaat
nõuda, et ta võiks konkursi kirjalikel katsetel kasutada muud keelt kui liidu ametlikud keeled, mis on asjakohased määruse
nr 1 alusel.
Pealegi on institutsioonidel organites kasutatavate ametlike keelte ja seega konkursil kandidaatidelt nõutava keeleoskuse
kindlaksmääramisel laialdane kaalutlusõigus. Personalieeskirjade III lisa artikli 1 lõike 1 punkt f võimaldab ametisse nimetaval
asutusel just täpsustada keeleoskust, mis on täidetavate ametikohtade konkreetse laadi tõttu nõutav.
Lisaks väidab komisjon, et siiani ei ole Rumeenia tunnistanud ungari keelt teise liidu ametliku keelena määruse nr 1 artikli 8
kohaselt.
Komisjon meenutab, et konkurss EPSO/AD/147/09 on „laienemiskonkurss”, mis korraldati just määruse nr 1760/2006 alusel, milles
on erandliku ajavahemiku jooksul Rumeenia kodanike töölevõtmisega seotud põhjustel tehtud erand personalieeskirjade sätetest,
eelkõige artiklist 27, millega on keelatud vabu ametikohti eraldada konkreetse liikmesriigi kodanikele. Oli vaja võtta nii
kiiresti kui võimalik tööle Rumeenia kodakondsusest töötajaid, kes valdavad rumeenia keelt, et rahuldada seoses Rumeenia ühinemisega
tekkinud teenistuse vajadused, ja eelkõige suhelda liidu ametlikus keeles, mida tuleb kasutada suhetes Rumeeniaga.
Selles olukorras väidab komisjon, et vaidlusaluses konkursiteates toodud nõue, et isik peab oskama rumeenia keelt, vastab
erimääruse nr 1760/2006 kohaldamisest tulenevatele üldist laadi eesmärkidele ning on objektiivselt põhjendatud teenistuse
huviga, eelkõige personalieeskirjade III lisa artikli 1 lõike 1 punktist f lähtudes.
Lõpuks täpsustab komisjon, et selle konkursi kandidaatidelt nõuti rumeenia keele head, mitte suurepärast oskust, mis jätab
Rumeeniast pärit kandidaatidele, kelle emakeel on mõni muu keel kui rumeenia keel, faktiliselt võimaluse kirjalik katse c
edukalt sooritada.
–       Avaliku Teenistuse Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb märkida, et hageja väidab oma repliigis, et määrus nr 1, millele komisjon suure osa oma argumentidest rajab,
ei tohiks minna vastuollu aluslepingute, ükskõik missuguse muu ülimusliku õigusnormi või ükskõik millise õiguspõhimõttega.
Kuid isegi eeldades üksnes arutluskäigust tulenevatel põhjustel, et niisugune õiguspärasuse väide on seotud kitsalt kaebusega
ja et seda ei esitatud hilinenult, tuleb tõdeda, et selle kohta ei ole esitatud ühtegi täpsustust, mis võimaldaks Avaliku
Teenistuse Kohtul analüüsida selle põhjendatust.
Tuleb meenutada, et kodukorra artikli 35 lõike 1 punkti e kohaselt peab hagiavalduses olema esitatud ülevaade fakti‑ ja õigusväidetest.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad need olema piisavalt selged ja täpsed, et kostja saaks ette valmistada kaitse
ja Avaliku Teenistuse Kohus lahendada hagi vajaduse korral ilma täiendava informatsioonita. Õiguskindluse ja hea õigusemõistmise
tagamiseks ning selleks, et hagi oleks vastuvõetav, peavad selle aluseks olevad õiguslikud ja faktilised asjaolud seostatult
ja arusaadavalt tulenema hagiavalduse tekstist (Avaliku Teenistuse Kohtu 15. veebruari 2011. aasta otsus kohtuasjas F‑76/09:
AH
vs
. komisjon, punkt 29).
Et ei ole näidatud, miks on määrus nr 1 aluslepingutega vastuolus, on hageja väide, et määrus nr 1 on õigusvastane, kodukorra
artikli 35 lõike 1 punkti e kohaselt seega vastuvõetamatu.
Väite osas, et on rikutud võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu põhimõtteid, tuleb meenutada, et liidu õiguse üldpõhimõtete
hulka kuuluv võrdse kohtlemise põhimõte nõuab, et sarnaseid olukordi ei käsitataks erinevalt ja et erinevaid olukordi ei käsitataks
ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui niisugune käsitamine on objektiivselt põhjendatud (Euroopa Kohtu 16. detsembri 2008. aasta
otsus kohtuasjas C‑127/07: Arcelor Atlantique ja Lorraine jt, punkt 23). Võrdse kohtlemise põhimõtet, mis on kohaldatav liidu
avalikku teenistust reguleerivatele õigusnormidele, on seega rikutud, kui kahte isikute rühma, kelle faktiline ja õiguslik
olukord üksteisest oluliselt ei erine, koheldakse töölevõtmisel erinevalt ja kui taoline kohtlemise erinevus ei ole objektiivselt
põhjendatud (Avaliku Teenituse Kohtu 25. veebruari 2010. aasta otsus kohtuasjas F‑91/08: Pleijte
vs.
komisjon, punkt 36).
Et hageja leiab, et käesoleval juhul on rikutud võrdse kohtlemise põhimõtet, sest erinevaid olukordi on käsitatud ühtemoodi,
tuleb kontrollida, kas käesoleval juhtumil vaadeldavad olukorrad on faktiliselt ja õiguslikult erinevad.
Mõistagi on pooled ühel meelel, et Rumeenia ja Ungari kodakondsusest hageja emakeel ja peakeel on ungari keel. Hageja emakeel
ja peakeel ei ole siiski Rumeenia riigikeel. Nagu hageja isegi tunnistab, ei ole ungari keelt ka Rumeenia õiguskorras seaduslikult
riigikeeleks tunnistatud. Selles osas esitas komisjon kohtuistungil Avaliku Teenistuse Kohtule dokumendid teatavate Rumeenia
õigusaktide kohta, mis käsitlevad Rumeenias eksisteerivatesse erinevatesse ja arvukatesse vähemustesse kuuluvate isikute õigusi
ja kohustusi. Nende õigusaktide hulgas on eelkõige Rumeenia seadus nr 188/1999, mille ametnike töölevõtmist käsitlevas artiklis 54
on sätestatud, et Rumeenias avalikus teenistuses töötamiseks peavad olema täidetud järgmised tingimused: „a) isik peab olema
Rumeenia kodanik ja tema alaline elukoht peab olema Rumeenias; b) isik peab oskama rumeenia keelt kirjas ja kõnes”. Lisaks
ei ole asjaolu, et ungari keel on liidu ametlik keel, käesoleval juhul asjakohane, sest tegemist on „laienemiskonkursiga”,
millest võivad määruse nr 1760/2006 kohaselt erandkorras osa võtta ainult asjaomase liikmesriigi kodanikud. Hageja esitas
oma kandidatuuri ja tal lubati konkursil osaleda muide just seetõttu, et ta on Rumeenia kodanik. Eelnevast tuleneb, et hageja
olukord ei erine teiste kõnesoleval konkursil osalenud kandidaatide olukorrast.
Lisaks erineb konkurss EPSO/AD/147/09 selgelt konkursist EPSO/AD/53/06, millega hageja oma argumente põhjendab ja mis korraldati
eranditult Küprose kodanikele. Määruse nr 401/2004 artikli 2 kohaselt tuleks samuti korraldada üldisi konkursse selliste ametnike
töölevõtmiseks, kelle peakeel on üks määruse nr 401/2004 vastuvõtmise hetkel olemasolevast 11 ametlikust keelest; sellised
konkursid käsitlevad kõiki neid keeli üheaegselt. Et Küprose Vabariigi üks riigikeel on türgi keel, mis ei ole aga liidu ametlik
keel, oli vaja – nagu komisjon kohtuistungil täpsustas – näha ette veel teinegi keel peale kreeka keele, mis on selle liikmesriigi
teine riigikeel. Tookord valiti inglise keel, mis oli ka üks kolmest keelest, mille võis valida teise kirjaliku katse keeleks.
Selles olukorras oli komisjon kohustatud tagama avalike konkursside korraldamise viisil, mille liidu seadusandja oli määruses
nr 401/2004 kindlaks määranud. Määruses nr 1760/2006, mille kohaselt korraldati käesoleval juhul vaadeldav konkurss EPSO/AD/147/09,
ei ole seevastu ühtegi sätet, mis oleks võrreldav määruse nr 401/2004 artikliga 2.
Igal juhul tuleb märkida, et isegi kui asjaolu, et hageja pidi kirjaliku katse c sooritama rumeenia keeles, võis asetada ta
võrreldes rumeenia keelt emakeelena kõnelevate kandidaatidega ebasoodsasse olukorda, tuleb meenutada, et erinevused kohtlemises,
mis on taotletavate eesmärkide seisukohast objektiivsete, mõistlike ja proportsionaalsete kriteeriumite põhjal õigustatud,
ei kujuta endast võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist. Selles osas tuleb ka meenutada, et kriteeriumite hulgas, mis võivad
ametnike erinevat kohtlemist põhjendada, on teenistuse huvi (eespool viidatud kohtuotsus Pleijte
vs.
komisjon, punkt 57).
Määrus nr 1760/2006, mille õiguspärasust ei ole käesolevas menetluses vaidlustatud, tagab aga õigusliku aluse, mis lubab erakorraliselt
ja erandina personalieeskirjades sätestatud nõuetest Rumeenia kodanikke tööle võtta konkurssidega, millest saavad osa võtta
üksnes nemad. Kuigi selles määruses ei ole erinevalt määrusest nr 401/2004 mingit viidet keele valimisele, on siiski selge,
et Rumeenia on oma ametlikuks keeleks määruse nr 1 tähenduses valinud ainult rumeenia keele. Pealegi on rumeenia keel Rumeenia
põhiseaduse kohaselt selle riigi ainus riigikeel.
Seega tuleb asjaolu, et konkursil EPSO/AD/147/09 nähti ette katse rumeenia keeles, pidada õiguspäraseks, sest seda õigustavad
ülimuslikud huvid, mis tulenesid just Rumeenia ühinemisest Euroopa Liiduga. Kõnesolevad nõuded põhinevad niisiis objektiivsetel
ja mõistlikel kriteeriumitel ning erinev kohtlemine „laienemiskonkursi” korraldamisel, mis on piiratud selle riigi ühinemisele
järgneva üleminekuperioodiga, näib taotletava eesmärgi seisukohast proportsionaalne.
Eelnevast tuleneb, et niisugused liidu haldustalitused nagu EPSO, kes peavad korraldama sellise erimääruse alusel nagu määrus
nr 1760/2006 konkursse, millest saavad osa võtta ainult Rumeenia kui liiduga ühineva riigi kodanikud, ei saa kasutada muud
keelt kui selle riigi riigikeel, kui nad viivad läbi teatavaid kirjalikke valikukatseid, mille eesmärk on just kontrollida
selle keele põhjalikku oskust, ilma et nad rikuksid seejuures võrdse kohtlemise põhimõtet. Teistmoodi oleks siis, kui see
liikmesriik tunnistab oma liidu institutsioonide tegevuses osalemise puhul määruse nr 1 artikli 1 raames ametlikult mõnda
vähemuskeelt, mida tema territooriumil kõneldakse ning mis ei ole küll selle riigi riigikeel, kuid on siiski liidu ametlik
keel.
Lisaks ei ole see, kui nõutakse „rumeenia keele [kui kõnesoleva ainult Rumeenia kodanikele mõeldud konkursi peakeele] põhjalikku
oskust”, ei meelevaldne ega ilmselgelt teenistuse huviga vastuolus.
On nimelt juba leitud, et kui teenistuse või ametikoha huvid seda nõuavad, võib administratsioon õiguspäraselt täpsustada,
millise keele või keelte puhul nõutakse põhjalikku või rahuldavat oskust (Esimese Astme Kohtu 5. aprilli 2005. aasta otsus
kohtuasjas T‑376/03: Hendrickx
vs.
nõukogu, punkt 26, ja Avaliku Teenistuse Kohtu 29. juuni 2011. aasta otsus kohtuasjas F‑7/07: Angioi
vs.
komisjon, punkt 90 ja seal viidatud kohtupraktika).
Nagu aga komisjon käesolevas menetluses märkis, on rumeenia keele oskus kasulik ja isegi vajalik seetõttu, et nõnda tööle
võetud administraatorid osalevad mitmesuguste ülesannete täitmises „institutsioonis ning vajadusel suhtlemisel liikmesriikide
majandus‑ ja ühiskondlike ringkondade ja [liidu] teiste institutsioonidega”. Need täpsustused põhjendavad objektiivselt ja
mõistlikult seda, et ühel esimestest „laienemiskonkurssidest”, mis korraldati pärast Rumeenia ühinemist liiduga, tuli üks
katse sooritada rumeenia keeles.
Eelnevast nähtub niisiis, et administratsioonil oli määruse nr 1760/2006 alusel õigus korraldada konkurss, millest said ühe
osa tõttu osa võtta ainult Rumeenia kodanikud, ja nõuda nendelt kandidaatidelt teenistuse huvides riigikeele, s.o rumeenia
keele kui Rumeenia ainsa ametliku keele määruse nr 1 tähenduses põhjalikku oskust.
Järelikult ei võimalda miski asuda seisukohale, et see, kui kõnesoleval konkursil nõuti rumeenia keele põhjalikku oskust,
on teenistuse huviga ilmselgelt vastuolus või tekitab meelevaldse eristamise.
Väited, et on rikutud võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu põhimõtteid ning personalieeskirjade artikli 1d lõikeid 1,
5 ja 6, tuleb seega tagasi lükata.
Väited, et on rikutud EL artiklit 2, harta artiklit 21 ning raamkonventsiooni artikleid 3, 4, 5, 10 ja 19
Et hagiavaldust võib mõista nii, et komisjonile heidetakse ette, et kui ta nägi konkursi EPSO/AD/147/09 raames ette katse
rumeenia keeles, rikkus ta ELL artiklit 2 ja harta artiklit 21, tuleb see väide seetõttu, et mingit diskrimineerimist ei ole
(vt eespool punktid 75‐88), põhjendamatuse tõttu tagasi lükata, ilma et oleks vaja analüüsida kohtuistungil tõstatatud küsimust,
kas ELL artiklil 2 võib olla vahetu õigusmõju ja kas see võib anda hagejale subjektiivse õiguse.
Mis puudutab viiteid raamkonventsiooni artiklitele 3, 4, 5, 10 ja 19 hagiavalduses, siis tuleb meenutada, et kodukorra artikli 35
lõike 1 punkti e kohaselt peab hagiavalduses olema esitatud ülevaade fakti‑ ja õigusväidetest, millele tuginetakse. Juba eespool
punktis 73 näidatud õiguskindluse ja korrakohase õigusemõistmise tagamisega seotud põhjustel peavad selleks, et hagi oleks
vastuvõetav, selle aluseks olevad faktilised ja õiguslikud asjaolud seostatult ja arusaadavalt tulenema hagiavalduse tekstist
endast.
Seega ei saa ainuüksi viidet raamkonventsiooni artiklitele 3, 4, 5, 10 ja 19 hagiavalduses pidada olukorras, kus puuduvad
kõik vastavasisulised väited, kodukorra kohaselt piisavaks. See viide tuleb seega vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata.
Kolmas nõue
Hageja palub sisuliselt Avaliku Teenistuse Kohtul kohustada komisjoni korraldama konkursi uut kirjalikku katset c.
Et liidu kohus ei ole pädev andma institutsioonidele korraldusi (Avaliku Teenistuse Kohtu 5. juuli 2011. aasta otsus kohtuasjas F‑46/09:
V
vs.
parlament, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika), tuleb see nõue tunnistada vastuvõetamatuks.
Eelneva põhjal tuleb jätta hagi tervikuna rahuldamata.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 1 alusel, ilma et see piiraks kodukorra teise osa kaheksanda peatüki teiste sätete kohaldamist,
kannab kaotaja pool kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Sama artikli lõige 2 sätestab, et kui õiglus seda nõuab, võib
Avaliku Teenistuse Kohus otsustada, et kaotaja pool kannab vaid osa kohtukuludest või et ta ei kanna neid üldse.
Eespool esitatud põhjendustest ilmneb, et hageja on kohtuvaidluse kaotanud. Lisaks on komisjon oma nõuetes sõnaselgelt nõudnud
kohtukulude väljamõistmist hagejalt. Et käesoleva juhtumi asjaolud ei õigusta kodukorra artikli 87 lõike 2 kohaldamist, peab
hageja kandma oma kohtukulud ja temalt tuleb välja mõista komisjoni kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
AVALIKU TEENISTUSE KOHUS (esimene koda)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Jätta BA kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud.
Kreppel
Perillo
Barents
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 5. detsembril 2012 Luxembourgis.
Kohtusekretär

Koja esimees
*
Kohtumenetluse keel: prantsuse.