CELEX: 62008TJ0551
Konkurrens
Konkurrensbegränsande samverkan
Marknaden för paraffinvax
Beslut i vilket en överträdelse av artikel 81 EG konstateras
Prisfastställelse
Bevis för överträdelsen
2006 års riktlinjer för beräkning av böter
Referensperiod
Beräkning av försäljningsvärdet
Överträdelsens allvar
Företagskoncentration som uppkom under överträdelseperioden
Likabehandling
Proportionalitet

Bakgrund till tvisten
1.
Det administrativa förfarandet och antagandet av det angripna beslutet
Europeiska gemenskapernas kommission konstaterade genom beslut K(2008) 5476 slutlig av den 1 oktober 2008 om ett förfarande enligt artikel 81 [EG] och artikel 53 i EES-avtalet (ärende COMP/39.181 – Ljusmassa) (nedan kallat det angripna beslutet) att sökanden, H&R ChemPharm GmbH, tillsammans med andra bolag hade överträtt artikel 81.1 EG och artikel 53.1 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) genom att delta i en kartell på marknaden för paraffinvax inom EES och på den tyska marknaden för råparaffin.
Det angripna beslutet riktade sig till följande bolag: Eni SpA, Esso Deutschland GmbH, Esso Société anonyme française, ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA och Exxon Mobil Corp. (nedan tillsammans kallade ExxonMobil), H&R ChemPharm, H&R Wax Company Vertrieb GmbH och Hansen & Rosenthal KG (nedan tillsammans kallade H&R), Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG (nedan kallat Tudapetrol), MOL Nyrt., Repsol YPF Lubricantes y Especialidades SA, Repsol Petróleo SA och Repsol YPF SA (nedan tillsammans kallade Repsol), Sasol Wax GmbH, Sasol Wax International AG, Sasol Holding in Germany GmbH och Sasol Ltd (nedan tillsammans kallade Sasol), Shell Deutschland Oil GmbH, Shell Deutschland Schmierstoff GmbH, Deutsche Shell GmbH, Shell International Petroleum Company Ltd, The Shell Petroleum Company Ltd, Shell Petroleum NV och The Shell Transport and Trading Company Ltd (nedan tillsammans kallade Shell), RWE Dea AG och RWE AG (nedan tillsammans kallade RWE) samt Total SA och Total France SA (nedan tillsammans kallade Total) (skäl 1 i det angripna beslutet).
Paraffinvax tillverkas av råolja i raffinaderier. Det används vid tillverkning av olika produkter, till exempel stearinljus, kemikalier, däck och fordonsrelaterade produkter, och används också i gummi-, förpacknings-, lim- och tuggummiindustrin (skäl 4 i det angripna beslutet).
Råparaffin är den råvara som behövs för tillverkning av paraffinvax. Det tillverkas i raffinaderier som en biprodukt vid produktion av basoljor från råolja. Det säljs också till slutkunder, exempelvis till tillverkare av spånskivor (skäl 5 i det angripna beslutet).
Kommissionen inledde sin undersökning efter det att Shell Deutschland Schmierstoff genom en skrivelse av den 17 mars 2005 hade upplyst den om att en kartell förelåg och hade gett in en ansökan om immunitet med stöd av kommissionens meddelande om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden (
EGT C 45, 2002, s. 3
) (nedan kallat 2002 års meddelande om samarbete) (skäl 72 i det angripna beslutet).
Den 28 och 29 april 2005 genomförde kommissionen, med tillämpning av artikel 20.4 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 [EG] och 82 [EG] (
EGT L 1, 2003, s. 1
), inspektioner på plats hos ”H&R/Tudapetrol”, Eni och MOL samt i lokaler som tillhörde bolagen i koncernerna Sasol, ExxonMobil, Repsol och Total (skäl 75 i det angripna beslutet).
Mellan den 25 och den 29 maj 2007 riktade kommissionen ett meddelande om invändningar till de bolag som anges ovan i punkt 2, bland annat sökanden (skäl 85 i det angripna beslutet). Genom en skrivelse av den 14 augusti 2007 sände bolagen i H&R-koncernen, bland annat sökanden, och Tudapetrol in ett gemensamt svar på meddelandet om invändningar.
Den 10 och 11 december 2007 genomförde kommissionen ett muntligt hörande vid vilket bolagen i H&R-koncernen, bland annat sökanden, och Tudapetrol var gemensamt företrädda (skäl 91 i det angripna beslutet).
Kommissionen konstaterade i det angripna beslutet, mot bakgrund av de bevis den förfogade över, att de bolag till vilka beslutet riktade sig, vilka utgjorde majoriteten av tillverkarna av paraffinvax och råparaffin inom EES, hade gjort sig skyldiga till en enda, komplex och fortlöpande överträdelse av artikel 81 EG och artikel 53 i EES-avtalet inom EES-området. Överträdelsen bestod av avtal eller samordnade förfaranden avseende fastställande av priser samt utbyte och utlämnande av känslig affärsinformation som rörde paraffinvax (nedan kallad den första delen av överträdelsen). Beträffande RWE (senare Shell), ExxonMobil, MOL, Repsol, Sasol och Total inbegrep den överträdelse som rörde paraffinvax även uppdelning av kunder eller marknader (nedan kallad den andra delen av överträdelsen). Dessutom avsåg den överträdelse som RWE, ExxonMobil, Sasol och Total hade gjort sig skyldiga till även råparaffin som såldes till slutkunder på den tyska marknaden (nedan kallad den del av överträdelsen som avser råparaffin) (skälen 2, 95 och 328 samt artikel 1 i det angripna beslutet).
Överträdelserna begicks vid konkurrensbegränsande möten som deltagarna kallade ”tekniska möten” eller ibland ”Blauer Salon-möten” och vid ”möten avseende råparaffin”, som särskilt rörde frågor avseende råparaffin.
De böter som har ålagts i förevarande fall beräknades på grundval av riktlinjerna för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 23.2 a i förordning nr 1/2003 (
EUT C 210, 2006, s. 2
) (nedan kallade 2006 års riktlinjer), vilka var i kraft den dag då meddelandet om invändningar delgavs de bolag som anges ovan i punkt 2.
Det angripna beslutet innehåller bland annat följande bestämmelser:
”
Artikel 1
Följande företag har överträtt artikel 81.1 [EG] och, från och med den 1 januari 1994, artikel 53.1 i EES-avtalet, genom att under de angivna perioderna delta i en fortlöpande överenskommelse och/eller ett samordnat förfarande inom paraffinvaxsektorn på den gemensamma marknaden och från och med den 1 januari 1994 inom EES:
…
Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG: 24 mars 1994–30 juni 2002.
H&R Wax Company Vertrieb GmbH: 1 januari 2001–28 april 2005.
Hansen & Rosenthal KG: 1 januari 2001–28 april 2005.
H&R ChemPharm GmbH: 1 juli 2001–28 april 2005.
…
Artikel 2
För de överträdelser som avses i artikel 1 åläggs följande böter:
Eni SpA: 29120000 euro.
Esso Société anonyme française: 83588400 euro,
varav gemensamt och solidariskt ansvarigt med
ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA och ExxonMobi1 Corporation för 34670400 euro, varav gemensamt och solidariskt ansvarigt med Esso Deutschland GmbH för 27081600 euro.
Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG: 12000000 euro.
Hansen & Rosenthal KG gemensamt och solidariskt ansvarigt med H&R Wax Company Vertrieb GmbH: 24000000 euro,
varav gemensamt och solidariskt ansvarigt med
H&R ChemPharm GmbH för 22000000 euro.
MOL Nyrt.: 23700000 euro.
Repsol YPF Lubricantes y Especialidades SA gemensamt och solidariskt ansvarigt med Repsol Petróleo SA och Repsol YPF SA: 19800000 euro.
Sasol Wax GmbH: 318200000 euro,
varav gemensamt och solidariskt ansvarigt med
Sasol Wax International AG, Sasol Holding in Germany GmbH och Sasol [Ltd] för 250700000 euro.
Shell Deutschland Oil GmbH, Shell Deutschland Schmierstoff GmbH, Deutsche Shell GmbH, Shell International Petroleum Company Limited, The Shell Petroleum Company Limited, Shell Petroleum NV och The Shell Transport and Trading Company Limited: 0 euro.
RWE-Dea AG gemensamt och solidariskt ansvarigt med RWE AG, 37440000 euro.
Total France SA gemensamt och solidariskt ansvarigt med Total SA, 128163000 euro.”
2.
Banden mellan H&R-koncernen och Tudapetrol
I det angripna beslutet anförde kommissionen följande:
”(22)
[H&R]-koncernen är internationellt verksam inom området oljeprodukter. Tudapetrol … var ett företag som saluförde och distribuerade paraffinvax och råparaffin för H&R:s räkning. Undersökningen har visat att H&R och Tudapetrol är två skilda och självständiga företag. På grund av förekomsten av nära personliga band (som det förklaras närmare nedan var en av delägarna i Tudapetrol, [H.], även anställd av H&R) och förbindelserna mellan H&R och Tudapetrol inom området distribution kallas de båda företagen nedan ’H&R/Tudapetrol’. H&R-koncernen/Tudapetrol är huvudsakligen etablerade på två platser i Tyskland: Hamburg och Salzbergen.
(23)
H&R:s/Tudapetrols inträde på paraffinmarknaden ägde rum den 24 mars 1994, när Hansen & Rosenthal KG inom ramen för ett gemensamt förvärv köpte upp ett raffinaderi (SRS GmbH) för smörjmedel i Salzbergen (Tyskland), vilket tillhörde Wintershall AG, ett dotterbolag till BASF, och omvandlade det till ett tillverkningsbolag.
(24)
Raffinaderiet i Salzbergen (SRS GmbH) drivs av H&R Chemisch-Pharmazeutische Spezialitäten GmbH, ett helägt dotterbolag till H&R ChemPharm GmbH. H&R ChemPharm GmbH är i sin tur ett helägt dotterbolag till H&R Wasag AG. Huvudaktieägare i H&R Wasag AG är H&R Beteiligung GmbH (resterande andelar är fördelade mellan flera olika aktieägare). H&R Beteiligung GmbH ägs i sin tur av H&R Wax Company Vertrieb GmbH, som är ett helägt dotterbolag till Hansen & Rosenthal KG (det centrala bolaget i H&R).
(25)
Till en början distribuerades paraffinvaxet och råparaffinet av Tudapetrol, som är ett självständigt företag. Komplementärer (”Komplementäre”) är [HA., HAN. och H.], och kommanditdelägare (”Kommanditist”) är [HANS.]. Den 1 maj 2000 överfördes distributionen till H&R Wax Company Vertrieb Komplementär GmbH & Co. KG och från och med den 1 januari 2001 sköts den av H&R Wax Company Vertrieb …. Undersökningen har visat att även om Tudapetrol till stor del lämnade paraffinverksamheten den 1 maj 2000, behöll företaget emellertid några kunder [(köpare av paraffinprodukter)].
…
(28)
De personer som ansvarade för förvaltningen av H&R-koncernens/Tudapetrols verksamhet inom området paraffinvax och råparaffin, som företrädde H&R/Tudapetrol eller kände till de överenskommelser som beskrivs i detta beslut är: …
[H.]: praktikant vid SRS GmbH, åren 1994–1997; Tudapetrols försäljnings- och marknadsföringsavdelning …, åren 1997–2002; säljansvarig vid H&R Wax Company Vertrieb GmbH från år 2001 och fram till i dag; [Geschäftsführer (verkställande direktör)] för H&R Wax Company Vertrieb GmbH sedan år 2002.
[G.]: produktchef vid SRS GmbH, åren 1994–2001; produktchef vid H&R Management & Service GmbH/H&R ChemPharm GmbH från år 2001 och fram till i dag (år 2002 ändrade H&R Management & Service GmbH namn till H&R ChemPharm GmbH); säljansvarig vid Tudapetrol …, åren 1999–2000; säljansvarig vid H&R Wax Company Vertrieb GmbH från år 2001 och fram till i dag.
[W.]: säljansvarig vid Tudapetrol …, åren 1994–1998; rådgivare för Tudapetrol …, år 1999; säljansvarig vid SRS GmbH (från och med juli 2001 anställd vid H&R Management & Service GmbH, som år 2002 ändrade namn till H&R Chem-Pharm GmbH), åren 2000–2001; före år 1994 säljansvarig vid Wintershall AG.
(29)
De företag i Hansen & Rosenthal-koncernen/Tudapetrol som deltog i kartellen kallas i [det angripna beslutet] H&R/Tudapetrol, om inte annat anges.”
Förfarandet och parternas yrkanden
Sökanden har väckt förevarande talan genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 15 december 2008.
Genom en skrivelse som inkom till förstainstansrättens kansli den 12 augusti 2009 lämnade sökanden, i enlighet med artikel 114.1 i rättegångsreglerna, in en begäran om att rättelserna av den 28 juli 2009 av kommissionens svaromål ska utgå ur handlingarna i målet.
Förstainstansrätten (fjärde avdelningen) beslutade den 28 oktober 2009 att ovannämnda begäran ska prövas i samband med att talan prövas i sak.
På grundval av referentens rapport beslutade tribunalen (tredje avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet. Genom en åtgärd för processledning i enlighet med artikel 64 i rättegångsreglerna uppmanade tribunalen parterna att skriftligen besvara vissa frågor och att inkomma med vissa handlingar. Parterna besvarade frågorna inom den utsatta fristen och inkom med vissa handlingar. Kommission angav emellertid att när det gällde vissa konfidentiella uttalanden som ingivits inom ramen för dess program för förmånlig behandling kunde den inte lämna in vare sig en kopia eller en transkription av dessa.
Genom beslut av den 12 juni 2012, som antogs i enlighet med dels artikel 24 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol, dels artiklarna 65 b och 66.1 i rättegångsreglerna anmodade tribunalen (tredje avdelningen) kommissionen att inkomma med transkriptioner eller kopior av de ovan i punkt 17 nämnda konfidentiella uttalandena. Sökandens advokater hade tillgång till dessa handlingar vid tribunalens kansli före förhandlingen.
Parterna utvecklade sin talan och svarade på tribunalens frågor vid förhandlingen den 10 juli 2012.
Med hänsyn till det samband som föreligger med de faktiska omständigheterna i mål T‑540/08, Esso m.fl. mot kommissionen, T‑541/08, Sasol m.fl. mot kommissionen, T‑543/08, RWE och RWE Dea mot kommissionen, T‑544/08, Hansen & Rosenthal och H&R Wax Company Vertrieb mot kommissionen, T‑548/08, Total mot kommissionen, T‑550/08, Tudapetrol mot kommissionen, T‑558/08, Eni mot kommissionen, T‑562/08, Repsol YPF Lubricantes y especialidades m.fl. mot kommissionen, och T‑566/08, Total Raffinage et Marketing mot kommissionen, och till likheterna mellan de uppkomna rättsliga frågorna beslutade tribunalen att avkunna dom i förevarande mål först sedan förhandlingarna hållits i dessa konnexa mål. Den sista av dessa förhandlingar ägde rum den 3 juli 2013.
Sökanden har yrkat att tribunalen ska
—
i första hand ogiltigförklara det angripna beslutet i den del det avser sökanden,
—
i andra hand i lämplig mån sätta ned de böter som sökanden har ålagts genom det angripna beslutet,
—
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Kommissionen har yrkat att tribunalen ska
—
ogilla talan i dess helhet, inbegripet andrahandsyrkandet,
—
förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
Rättslig bedömning
1.
1. Begäran om att en handling ska utgå ur handlingarna i målet
När det gäller sökandens begäran att de rättelser av svaromålet som kommissionen ingav den 28 juli 2009 ska utgå ur handlingarna i målet, ska det påpekas att nämnda rättelser avser vissa skrivfel i svaromålet, till största delen i fotnoterna, vilka såväl sökanden som tribunalen med lätthet hade kunnat upptäcka mot bakgrund av det angripna beslutet samt övriga handlingar och dokument som ingivits av parterna inom ramen för förfarandet vid tribunalen.
I punkt 93 i den ursprungliga versionen av svaromålet yrkade kommissionen till exempel att tribunalen ska ”ogilla talan såvitt avser de tre grunder som anförts av sökanden”, medan kommissionen enligt rättelsen har yrkat att talan ska ogillas såvitt avser fyra grunder. Att detta var ett fel i den ursprungliga versionen kunde emellertid såväl tribunalen som sökanden med lätthet konstatera, eftersom kommissionen i punkt 94 i den ursprungliga versionen av svaromålet yrkade att tribunalen ska ogilla talan i dess helhet.
Det ska således konstateras att rättelserna endast syftade till att underlätta tribunalens arbete och att skrivfelen med lätthet kunde upptäckas av såväl sökanden som tribunalen. Dessutom avser ingen av kommissionens rättelser innehållet i dess argumentering, och sökanden kan därför inte hävda att de rättelser som fogats till handlingarna i målet kan inskränka sökandens rätt till försvar.
Tribunalen har ställt en skriftlig fråga till sökanden för att denna ska förklara vilka negativa följder rättelserna kan ha för sökandens rätt till försvar. I sitt svar har sökanden inte angett några negativa följder.
Följaktligen ogillas begäran om att rättelserna av svaromålet ska utgå ur handlingarna i målet.
2.
2. Prövning i sak
Sökanden har anfört fyra grunder till stöd för sin talan. Den första grunden avser åsidosättande av artiklarna 81 EG och 253 EG samt åsidosättande av sökandens rätt till försvar på grund av att det i motiveringen av det angripna beslutet inte gjordes åtskillnad mellan H&R-koncernen och Tudapetrol. Den andra grunden, som har åberopats subsidiärt, avser åsidosättande av artikel 81 EG på grund av att det saknas bevis för att sökanden gjort sig skyldig till en överträdelse. Den tredje grunden, som även den åberopats subsidiärt, avser åsidosättande av artikel 23.3 i förordning nr 1/2003 på grund av ett felaktigt fastställande av den omsättning som beaktades vid beräkningen av böterna. Även den fjärde grunden har åberopats subsidiärt och avser åsidosättande av artikel 23.3 i förordning nr 1/2003 på grund av en oriktig bedömning vid beräkningen av böterna.
Den första grunden: Åsidosättande av artiklarna 81 EG och 253 EG samt åsidosättande av rätten till försvar på grund av att åtskillnad inte gjordes i det angripna beslutets motivering
Den första grunden består av två delar. Den första delgrunden avser åsidosättande av artiklarna 81 EG och 253 EG. Den andra delgrunden avser åsidosättande av sökandens rätt till försvar.
Den första delgrunden: Åsidosättande av artiklarna 81 EG och 253 EG
Sökanden har påpekat att kommissionen ansåg att H&R-koncernen och Tudapetrol var två skilda och självständiga företag (skäl 22 i det angripna beslutet). I det angripna beslutet behandlade kommissionen emellertid, vid granskningen av bevisningen för överträdelsen, de båda företagen utan åtskillnad och kallade dem ”H&R/Tudapetrol”.
Sökanden har gjort gällande, för det första, att kommissionen åsidosatte sin motiveringsskyldighet och artikel 81 EG genom att i det angripna beslutet inte lägga fram separata motiveringar till varför den ansåg att Tudapetrols respektive H&R-koncernens beteende utgjorde en överträdelse.
Sökanden anser framför allt att om H&R och Tudapetrol är två skilda företag, ska kommissionen fastställa att vart och ett av de båda företagen individuellt och oberoende deltog i hela överträdelsen av artikel 81 EG. Kommissionen visade emellertid inte detta i det angripna beslutet.
Sökanden har även invänt mot att kommissionen när det gäller tiden mellan den 1 januari 2001 och den 30 juni 2002 fastställde ett parallellt ansvar för å ena sidan Tudapetrol och å andra sidan Hansen & Rosenthal eller dess dotterbolag H&R Wax Company Vertrieb, samt från och med den 1 juli 2001 för H&R ChemPharm.
Frågan huruvida och i vilken utsträckning sökanden kan hållas ansvarig för en överträdelse av artikel 81 EG tillsammans med Tudapetrol behandlades inte i skälen i det angripna beslutet på grund av det ”enhetssynsätt” som kommissionen antog.
Sökanden anser, för det andra, att det inte ankommer på sökanden att utifrån uppgifterna i det angripna beslutet försöka hitta en motivering till beslutet och rekonstruera logiken bakom att kommissionen tillskrev sökanden ansvar för vissa tekniska möten och vissa perioder. Det angripna beslutet borde innehålla en uttrycklig motivering avseende detta.
Sökanden anser, för det tredje, att enbart den omständigheten att G. var närvarande vid vissa tekniska möten inte är tillräckligt för att fastställa att H&R ChemPharm deltog i kartellen och att endast en hänvisning till denna omständighet inte utgör en tillräcklig motivering i den mening som avses i artikel 253 EG. G. var inte anställd vid sökandens affärsavdelning och arbetade för sökanden under endast 30 procent av sin arbetstid. I egenskap av en av sökandens tre produktchefer hade G. i uppgift att utveckla paraffinprodukter och vaxemulsionprodukter med nya kemiska sammansättningar, vilket således inte involverade några uppgifter eller något ansvar i samband med sökandens affärsverksamhet. Under den ifrågavarande perioden var H&R ChemPharm dessutom ett holdingbolag och hade således inte någon egen tillverkningsverksamhet.
Enligt sökanden borde kommissionen därför i det angripna beslutet ha förklarat skälen till att den ansåg att G:s närvaro innebar att H&R ChemPharm deltog i priskartellen avseende paraffinvax, med hänsyn till att han i egenskap av produktchef inte kunde fatta sådana beslut för H&M ChemPharms räkning och att H&M ChemPharm varken tillverkade eller sålde något.
Tribunalen ska inledningsvis pröva sökandens invändning att motiveringen var otillräcklig.
Den motivering som krävs enligt artikel 253 EG ska vara anpassad till rättsaktens beskaffenhet. Av motiveringen ska vidare klart och tydligt framgå hur den institution som har antagit rättsakten har resonerat, så att de som berörs därav kan få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och så att behörig domstol ges möjlighet att utföra sin prövning (domstolens dom av den 22 mars 2001 i mål
C-17/99, Frankrike mot kommissionen, REG 2001, s. I-2481
, punkt 35, och av den 29 september 2011 i mål C‑521/09 P, Elf Aquitaine mot kommissionen, REU 2011, s. I‑8947, punkt 145).
Det framgår av fast rättspraxis att skyldigheten att motivera ett individuellt beslut har till syfte att göra det möjligt för domstolen att pröva beslutets lagenlighet och att ge den som berörs av beslutet tillräckliga upplysningar för att kunna bedöma om beslutet eventuellt är behäftat med ett fel som innebär att dess giltighet kan ifrågasättas (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 2 oktober 2003 i mål
C-199/99 P, Corus UK mot kommissionen, REG 2003, s. I-11177
, punkt 145, och av den 28 juni 2005 i de förenade målen
C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P-C-208/02 P och C-213/02 P, Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, REG 2005, s. I-5425
, punkt 462).
Den berörde ska således i princip underrättas om skälen för beslutet samtidigt med underrättelsen om det beslut som går vederbörande emot. En bristfällig motivering kan inte rättas till genom att den berörde underrättas om skälen för beslutet under förfarandet vid domstolen (domstolens dom av den 26 november 1981 i mål
195/80, Michel mot parlamentet, REG 1981, s. 2861
, punkt 22, domen i de ovan i punkt 40 nämnda förenade målen Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, punkt 463, och av den 29 september 2011 i det ovan i punkt 39 nämnda målet Elf Aquitaine mot kommissionen, punkt 149).
Frågan huruvida kravet på motivering är uppfyllt ska enligt fast rättspraxis bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, särskilt rättsaktens innehåll, de anförda skälen och det intresse av att få förklaringar som de vilka rättsakten är riktad till, eller andra personer som direkt eller personligen berörs av den, kan ha. Det krävs dock inte att alla relevanta faktiska och rättsliga omständigheter anges i motiveringen, eftersom bedömningen av om motiveringen av ett beslut uppfyller kraven i artikel 253 EG inte ska ske endast utifrån rättsaktens ordalydelse utan även utifrån sammanhanget och samtliga rättsregler på det ifrågavarande området (domstolens dom av den 2 april 1998 i mål
C-367/95 P, kommissionen mot Sytraval och Brink’s France, REG 1998, s. I-1719
, punkt 63, och av den 10 juli 2008 i mål
C-413/06 P, Bertelsmann och Sony Corporation of America mot Impala, REG 2008, s. I-4951
, punkterna 166 och 178).
När, som i förevarande mål, ett beslut om tillämpning av unionens konkurrensregler riktar sig till flera personer och berör frågan om vilka företag som ska hållas ansvariga för den konstaterade överträdelsen, ska beslutet innehålla en tillräcklig motivering i förhållande till var och en av dessa personer, i synnerhet i förhållande till dem som enligt det angripna beslutet ska bära ansvaret för överträdelsen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 29 september 2011 i det ovan i punkt 39 nämnda målet Elf Aquitaine mot kommissionen, punkt 152 och där angiven rättspraxis).
Det ska i förevarande fall för det första påpekas att kommissionen i skäl 22 i det angripna beslutet angav att det var motiverat att använda den gemensamma benämningen ”H&R/Tudapetrol” på grund av de nära personliga banden mellan Tudapetrol och H&R-koncernen samt deras förbindelser inom distributionsverksamheten.
När det gäller de personliga banden framgår det av skäl 28 i det angripna beslutet att var och en av de tre personer som deltog i de konkurrensbegränsande mötena, det vill säga H., G. och W., under de olika perioderna i fråga var anställda av Tudapetrol och H&R-koncernen. Dessutom var H. komplementär i Tudapetrol samtidigt som han, från och med år 2001 och fortfarande när det angripna beslutet antogs, var säljansvarig vid H&R Wax Company Vertrieb. Åren 1999–2000 var G. produktchef vid SRS GmbH (ett bolag som tillhörde H&R-koncernen och indirekt ägdes av H&R ChemPharm) samtidigt som han var säljansvarig vid Tudapetrol.
När det gäller affärsförbindelserna mellan H&R och Tudapetrol har kommissionen i skäl 22 i det angripna beslutet angett att Tudapetrol var ett företag som saluförde och distribuerade paraffinvax och råparaffin för H&R:s räkning.
Det ska således konstateras att skälen till att kommissionen ofta använde den gemensamma benämningen ”H&R/Tudapetrol” för Tudapetrol och H&R-koncernen tydligt framgår av det angripna beslutet.
Det ska för det andra prövas om det angripna beslutet innehåller en tillräcklig motivering såvitt avser det beteende som bolagen i H&R-koncernen respektive Tudapetrol har lagts till last.
I skäl 106 i det angripna beslutet beskrev kommissionen hur de båda delarna av överträdelsen avseende paraffinvax förlöpte (den första och den andra delen av överträdelsen). De deltagande företagens företrädare träffades regelbundet vid ”tekniska möten”. Dessa möten ”delades alltid upp i två delar. En inledande diskussion avseende tekniska frågor följdes av diskussioner av konkurrensbegränsande karaktär om bland annat fastställande av priser, uppdelning av marknader och kunder (i vissa fall) samt utbyte och utlämnande av känslig affärsinformation, såsom uppgifter om den aktuella och framtida prispolitiken, kunder, produktionskapacitet och försäljningsvolymer.”
I skälen 381 och 610 samt fotnot 625 i det angripna beslutet angav kommissionen för å ena sidan Tudapetrol och å andra sidan bolagen i H&R-koncernen separat när deltagandet i överträdelsen inleddes, avslutades och hur länge det varade. Enligt vad som anges i det angripna beslutet deltog H&R ChemPharm i överträdelsen från den 1 juli 2001 till den 28 april 2005, det vill säga under tre år och nio månader, och SRS deltog från den 22 februari 2001 till den 1 juli 2001, det vill säga under tre månader. Hansen & Rosenthal och H&R Wax Company Vertrieb deltog från den 1 januari 2001 till den 28 april 2005, det vill säga under fyra år och tre månader. Tudapetrol deltog i överträdelsen från den 24 mars 1994 till den 30 juni 2002, det vill säga under åtta år och tre månader. Kommissionen preciserade även att den avgörande omständigheten vid fastställandet av hur länge deltagandet i överträdelsen pågick var de perioder under vilka W., H. och G. hade uppgifter i de bolag som hålls ansvariga för överträdelsen samt dessa personers kända närvaro vid de tekniska mötena. För närmare uppgifter hänvisade kommissionen till bilagan i det angripna beslutet.
I bilagan till det angripna beslutet angav kommissionen de fjorton tekniska möten i vilka ”H&R/Tudapetrol” enligt tillgänglig bevisning deltog under den period under vilken det har fastställts att H&R ChemPharm deltog i överträdelsen (från den 1 juli 2001 till den 28 april 2005). I de fotnoter som rör dessa möten angav kommissionen vem av H&R ChemPharms anställda som deltog i mötena, i förevarande fall G., och preciserade vilken bevisning som styrker att han var närvarande.
Av det angripna beslutet, läst mot bakgrund av det sammanhang i vilket det antogs, framgår således klart att sökanden har lagts till last endast de tekniska möten avseende vilka det av de handlingar som kommissionen innehade framgick att H&R/Tudapetrol var närvarande och att G., som var anställd av sökanden, deltog.
För det tredje ska perioden mellan den 1 juli 2001 och den 30 juni 2002 undersökas närmare. Med avseende på den perioden tillskrev kommissionen både H&R ChemPharm och Tudapetrol ansvar.
Det ska erinras om (se ovan punkt 50) att den avgörande omständighet som kommissionen beaktade när den fastställde hur länge deltagandet i överträdelsen hade pågått var de perioder under vilka W., H. och G. hade uppgifter i de bolag som hålls ansvariga för överträdelsen. I bilagan till det angripna beslutet angav kommissionen att vid de tekniska mötena under tiden mellan den 1 juli 2001 och den 30 juni 2002 företräddes enheten ”H&R/Tudapetrol” av G. och H. Kommissionen angav i skäl 28 i det angripna beslutet även att G. under denna period var säljansvarig vid H&R Wax Company Vertrieb och produktchef vid H&R ChemPharm, medan H. både var anställd vid Tudapetrols försäljnings- och marknadsföringsavdelning (1997–2002) och säljansvarig vid H&R Wax Company Vertrieb (från och med år 2001, och fortfarande när det angripna beslutet antogs).
Det framgår således klart av det angripna beslutet att kommissionen har lagt de berörda företagen till last endast de överträdelseperioder under vilka deras respektive anställda deltog i de tekniska mötena och att skälet till att ett parallellt ansvar fastställdes för tiden mellan den 1 juli 2001 och den 30 juni 2002 var att de personer som deltog i dessa möten hade uppgifter i såväl Tudapetrol som bolagen i H&R-koncernen och särskilt vid H&R ChemPharm.
För det fjärde ska de argument som sökanden har lagt fram i sin replik undersökas. Enligt dessa kan endast en hänvisning till anställningsförhållandet mellan G. och sökanden inte utgöra en tillräcklig motivering, eftersom sökanden ”varken tillverka[de] eller s[ålde] något”. G. var produktchef och inte affärschef och arbetade för sökanden under endast 30 procent av sin arbetstid
Det ska påpekas att sökandens påstående att företaget ”varken tillverkar eller säljer något” strider mot sökandens egna uttalanden under det administrativa förfarandet. Sökanden bifogade till sin skrivelse av den 8 december 2005 en förteckning över ”tillverkare av paraffin/mikrovax i Europa”, i vilken sökanden förtecknades tillsammans med andra tillverkare. I sin skrivelse av den 15 december 2006 förklarade sökanden att ”H&R ChemPharm endast [var] ett tillverkningsföretag och således inte [sålde] paraffin till tredje man”. I sin skrivelse av den 31 januari 2008 angav sökanden dessutom att Hansen & Rosenthals och H&R Wax Company Vertrieb GmbH:s omsättning ”till helt övervägande del härrör från distributionen av H&R ChemPharms produkter”.
Vad beträffar G:s uppgifter angav sökanden i sin skrivelse av den 19 januari 2007 att G. utgjorde ”förbindelselänken mellan tillverkning och distribution”, eftersom han hade dubbla uppgifter, det vill säga som produktchef och försäljningschef. Enligt samma skrivelse var dessa dubbla uppgifter inskrivna i anställningsavtalet med sökanden.
Av det ovanstående framgår att sökandens påståenden att H&R ChemPharm inte hade någon tillverkning och att G. inte var involverad i distributionen av paraffinvax saknar stöd i de faktiska omständigheterna. Den omständigheten att G. arbetade för sökanden under endast 30 procent av sin arbetstid hindrar inte att han kunde påverka sökandens affärsbeteende mot bakgrund av den information som han erhöll vid de tekniska mötena. Motiveringen av det angripna beslutet är således förenlig med de förklaringar som sökanden lämnade under det administrativa förfarandet och det är möjligt att utifrån motiveringen förstå skälen till att kommissionen satte sökandens ansvar för överträdelsen i samband med anställningsförhållandet mellan sökanden och G.
Mot bakgrund av det ovanstående finner tribunalen att det angripna beslutet, läst i sin helhet och mot bakgrund av det sammanhang i vilket det antogs, innehåller en tillräcklig motivering avseende de faktiska omständigheter som utgör överträdelsen och vilka sökanden har lagts till last och att motiveringen gör det möjligt att urskilja de faktiska omständigheter som har lagts Tudapetrol till last.
Detta konstaterande påverkas inte av sökandens argument att det inte kan krävas att sökanden ska försöka hitta skälen till det angripna beslutet i fotnoterna och bilagorna till beslutet, för att på så sätt rekonstruera logiken bakom att kommissionen tillskrev sökanden ansvar för vissa perioder.
Med hänsyn till den omfattande mängden uppgifter och bedömningar som låg till grund för beslutet att ålägga ett flertal bolag böter, vilka alla har rätt till en tillräcklig motivering såvitt avser de omständigheter som rör dem, kan kommissionen inte kritiseras för att den delade upp motiveringen av beslutet i flera nivåer. Framför allt åsidosatte kommissionen inte någon rättsregel genom att i själva huvudtexten endast återge de huvudsakliga överväganden som lades till grund för dess beslut och övervägandena avseende de ifrågasatta företagens särskilda argument i deras svar på meddelandet om invändningar, och återge andra uppgifter, förklaringar och hänvisningar till bevisning i fotnoter eller i bilagan till beslutet.
Det ska tilläggas att kommissionen använde den gemensamma benämningen ”H&R/Tudapetrol” redan i meddelandet om invändningar, bland annat i samband med granskningen av bevisningen och i den sammanfattande tabellen över de deltagande företagens närvaro vid de särskilda tekniska mötena, även om den period då företagen deltog i överträdelsen fastställdes separat för H&R och Tudapetrol. Sökanden ifrågasatte emellertid inte detta synsätt i det svar på meddelandet om invändningar som sökanden lämnade in tillsammans med Tudapetrol och de övriga bolagen i H&R-koncernen, trots att meddelandet om invändningar hade riktats separat till varje bolag. I nämnda svar använde H&R och Tudapetrol dessutom systematiskt benämningen ”H&R/Tudapetrol” i sin argumentering, utom i punkt 2.7.2 som innehåller ett avsnitt där det påstods att den överträdelse som Tudapetrol gjort sig skyldigt till var preskriberad, eftersom detta företag hade upphört med sin paraffinvaxverksamhet den 1 maj 2000. Under dessa omständigheter kan sökanden inte kritisera kommissionen för att inte ha tillhandahållit en mer uttrycklig motivering såvitt avser dessa aspekter.
Tribunalen ska vidare pröva invändningen om åsidosättande av artikel 81 EG.
Tribunalen ska för det första undersöka kommissionens användning av den gemensamma benämningen ”H&R/Tudapetrol” i det angripna beslutet.
Det ska inledningsvis påpekas att kommissionen i det angripna beslutet hänvisade till de personliga banden mellan Tudapetrol och H&R, vilka sökanden inte har bestritt.
Vidare framgår det av utdrag ur de meddelanden och redogörelser som kommissionen förfogade över och uttalanden från deltagarna i kartellen vilka återges i det angripna beslutet, samt av ärendeakten, som innehåller all bevisning och som sökanden hade tillgång till innan det angripna beslutet antogs, att de övriga deltagarna i överträdelsen ofta hänvisade till den gemensamma enheten ”SRS/Tudapetrol” eller ”H&R/Tudapetrol”, eller på annat sätt förknippade Tudapetrol med bolagen i H&R-koncernen inom ramen för det beteende som utgjorde en överträdelse. Det ska följaktligen påpekas att den omständigheten att kommissionen ofta använde den gemensamma benämningen ”H&R/Tudapetrol” även överensstämmer med synsättet hos övriga deltagare i kartellen.
Kommissionen har även hänvisat till det vertikala förhållandet mellan H&R-koncernen och Tudapetrol.
Sökanden har inte bestritt att Tudapetrol var ”ett företag som saluförde och distribuerade paraffinvax och råparaffin för H&R:s räkning”, vilket innebär att det fanns ett vertikalt band mellan de båda företagen. Detta vertikala band visar att de båda företagen hade ett gemensamt affärsintresse som syftade till att maximera vinsten från de paraffinvaxprodukter som de tillverkade och saluförde. Detta intresse främjades av deras deltagande i överträdelsen, vilken bland annat syftade till fastställande av priser och gjorde det möjligt att nå större vinstmarginaler än vad som hade varit möjligt vid fri konkurrens. Eftersom det paraffinvax som såldes av Tudapetrol hade tillverkats av H&R-koncernen kunde det vertikala bandet dessutom stärka intrycket hos de övriga deltagarna i kartellen av att de båda företagen hade nära band till varandra, så att de uppfattades som en enda enhet, vilket för övrigt framgår av de handlingar som kommissionen hade tillgång till.
Av detta följer att kommissionen gjorde en riktig bedömning när den angav det vertikala bandet mellan Tudapetrol och H&R-koncernen som en omständighet som motiverade användningen av den gemensamma benämningen ”H&R/Tudapetrol” i vissa delar av det angripna beslutet.
Tribunalen erinrar slutligen om att bolagen i H&R-koncernen och Tudapetrol lämnade in sitt svar på meddelandet om invändningar tillsammans. Det var därför logiskt att kommissionen när den redogjorde för deras argument angav att de hade lagts fram av ”H&R/Tudapetrol”.
Med hänsyn till de personliga banden mellan de båda företagen, uppfattningen hos de övriga deltagarna i kartellen, det vertikala förhållandet mellan Tudapetrol och H&R och deras gemensamma svar på meddelandet om invändningar konstaterar tribunalen att kommissionen inte åsidosatte artikel 81 EG när den använde den gemensamma benämningen ”H&R/Tudapetrol” vid granskningen av vissa aspekter av överträdelsen.
Tribunalen erinrar för det andra om att kommissionen endast har lagt sökanden till last de tekniska möten vid vilka en person som hade en uppgift vid H&R ChemPharm hade deltagit, enligt kommissionens bedömning av de handlingar som den hade tillgång till (se ovan punkterna 45–52). Att en anställd eller andra företrädare närvarar vid konkurrensbegränsande möten är en faktisk omständighet som gör att kommissionen kan fastställa ett företags ansvar för en överträdelse av artikel 81 EG. Enligt rättspraxis krävs, för att kommissionen ska ha befogenhet att ålägga ett företag som har begått en överträdelse sanktioner, endast att en åtgärd som utgör en överträdelse har vidtagits av en person som vanligtvis har behörighet att agera på företagets vägnar (förstainstansrättens dom av den 29 april 2004 i de förenade målen
T-236/01, T-239/01, T-244/01-T-246/01, T-251/01 och T-252/01, Tokai Carbon m.fl. mot kommissionen, REG 2004, s. II-1181
, punkt 277, tribunalens dom av den 15 december 2010 i mål T‑141/08, E.ON Energie mot kommissionen, REU 2010, s. II‑5761, punkt 258; se även, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 7 juni 1983 i de förenade målen
100/80-103/80, Musique Diffusion française m.fl. mot kommissionen, REG 1983, s. 1825
, punkt 97; svensk specialutgåva, volym 7, s. 133).
Kommissionen åsidosatte följaktligen inte artikel 81 EG genom att använda den gemensamma benämningen ”H&R/Tudapetrol” i vissa delar av bedömningen i det angripna beslutet, efter att först ha angett att deltagandet i de tekniska mötena lades sökanden till last på grund av att en av sökandens anställda hade varit närvarande vid nämnda möten.
Eftersom sökanden inte har visat att vare sig motiveringsskyldigheten eller artikel 81 EG har åsidosatts, kan talan inte vinna bifall såvitt avser den första grundens första del.
Den andra delgrunden: Åsidosättande av rätten till försvar
Sökanden har hävdat att eftersom det i motiveringen av det angripna beslutet inte gjordes någon åtskillnad mellan de handlingar som lades sökanden till last och de handlingar som tillskrevs Tudapetrol, är det inte möjligt att utifrån motiveringen identifiera det beteende i sak som lades sökanden till last. Sökandens möjligheter att lägga fram bevisning till sin fördel är således begränsade. Eftersom sökanden hålls medansvarig för Tudapetrols samtliga beteenden, måste sökanden för att bevisa sin oskuld därför bestrida samtliga anmärkningar i sak som framställts mot Tudapetrol såvitt avser den period då detta företag deltog i kartellen.
Enligt fast rättspraxis förutsätter iakttagandet av rätten till försvar att det berörda företaget under det administrativa förfarandet har getts tillfälle att på ett ändamålsenligt sätt framföra sina synpunkter på huruvida de påstådda omständigheterna och förhållandena verkligen föreligger och är relevanta och på de handlingar som kommissionen har lagt till grund för sitt påstående om en överträdelse (domstolens dom i de ovan i punkt 73 nämnda förenade målen Musique Diffusion française m.fl. mot kommissionen, punkt 10, av den 7 januari 2004 i de förenade målen
C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P och C-219/00 P, Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen, REG 2004, s. I-123
, punkt 66, och av den 25 januari 2007 i mål
C-407/04 P, Dalmine mot kommissionen, REG 2007, s. I-829
, punkt 44).
I artikel 27.1 i förordning nr 1/2003 föreskrivs att de berörda parterna ska ges tillfälle att yttra sig över ett meddelande om invändningar, av vilket klart ska framgå de väsentliga omständigheter som kommissionen stöder sig på i detta skede av förfarandet, så att de som berörs av meddelandet kan få kännedom om vilka beteenden kommissionen lägger dem till last och på ett ändamålsenligt sätt kan försvara sig innan kommissionen fattar ett slutligt beslut. Den väsentliga garanti för ett korrekt förfarande som meddelandet om invändningar utgör är ett uttryck för den grundläggande principen i unionsrätten att rätten till försvar ska iakttas i alla förfaranden (domstolens dom av den 3 september 2009 i de förenade målen
C-322/07 P, C-327/07 P och C-338/07 P, Papierfabrik August Koehler m.fl. mot kommissionen, REG 2009, s. I-7191
, punkt 35, och tribunalens dom av den 17 maj 2011 i mål T‑299/08, Elf Aquitaine mot kommissionen, REU 2011, s. II‑2149, punkt 135).
Enligt denna princip ska ett meddelande om invändningar, som kommissionen riktar till ett företag beträffande vilket den avser att vidta sanktionsåtgärder på grund av att konkurrensreglerna har överträtts, innehålla de väsentliga omständigheter som åberopas mot detta, såsom de faktiska omständigheter som kritiseras, hur dessa omständigheter ska kvalificeras och de bevis som kommissionen grundar sig på, detta för att företaget ska ha möjlighet att framföra sina argument inom ramen för det administrativa förfarande som inletts mot det (se domen i de ovan i punkt 78 nämnda förenade målen Papierfabrik August Koehler m.fl. mot kommissionen, punkt 36 och där angiven rättspraxis).
I meddelandet om invändningar ska i synnerhet den juridiska person som kan komma att åläggas böter klart anges, meddelandet ska vara riktat till denna person och det ska anges i vilken egenskap denna person klandras för de åberopade omständigheterna (tribunalens dom av den 17 maj 2011 i det ovan i punkt 78 nämnda målet Elf Aquitaine mot kommissionen, punkt 137; se även, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i punkt 78 nämnda förenade målen Papierfabrik August Koehler m.fl. mot kommissionen, punkterna 37 och 38).
Tribunalen påpekar i detta hänseende att kommissionen sände ett meddelande om invändningar till sökanden genom en skrivelse av den 29 maj 2007.
I punkt 104 i meddelandet om invändningar återgav kommissionen samma tabell som i skäl 124 och i bilagan till det angripna beslutet, av vilken det framgick vilka möten enheten ”H&R/Tudapetrol” hade deltagit i enligt kommissionens uppgifter.
Kommissionen angav även, i punkterna 2 och 257 i meddelandet om invändningar samt i fotnoten på sidan 493 till nämnda punkt 257, att den avsåg att tillskriva H&R ChemPharm ansvar för perioden från den 1 juli 2001 till den 28 april 2005 för en överträdelse av artikel 81 EG vilken bestod av avtal eller samordnade förfaranden för fastställande av priser samt utbyte och utlämnande av känslig affärsinformation som rörde marknaden för paraffinvax. Kommissionen angav även att den avgörande omständigheten vid fastställandet av hur länge deltagandet i överträdelsen pågick var de perioder under vilka W., H. och G. hade uppgifter i de bolag som tillskrivs ansvar för överträdelsen. I punkt 31 i meddelandet om invändningar preciserade kommissionen, liksom i skäl 28 i det angripna beslutet, under vilka perioder dessa tre personer var anställda och vilka uppgifter de hade. I punkt 4.2, med rubriken ”Utförlig redogörelse avseende de tekniska mötena”, angavs dessutom vilken bevisning kommissionen hade beaktat avseende vart och ett av de tekniska mötena.
Av meddelandet om invändningar framgår det således tydligt att de enda tekniska möten som beaktades med avseende på H&R ChemPharm och de enda möten som lades detta företag till last var de möten där en av företagets anställda hade deltagit. Sökanden kan således inte hävda att det inte var möjligt att utifrån meddelandet om invändningar identifiera vilket beteende som lagts sökanden till last och att sökanden för att bevisa sin oskuld måste bestrida samtliga anmärkningar i sak som framställts mot Tudapetrol.
Det ska för fullständighetens skull erinras om att Tudapetrol och bolagen i H&R-koncernen besvarade meddelandet om invändningar tillsammans, trots att ett meddelande om invändningar hade riktats till varje bolag för sig. I sitt svar använde Tudapetrol och bolagen i H&R-koncernen dessutom den gemensamma benämningen ”H&R/Tudapetrol”. Sökanden har inte gjort gällande att denna benämning gjorde det omöjligt att försvara sig mot de anmärkningar som enbart framställts mot sökanden.
Sökanden kan således inte vinna framgång med den andra delen av den första grunden. Talan kan därmed inte vinna bifall såvitt avser den första grunden.
Den andra grunden: Åsidosättande av artikel 81 EG eftersom det saknas bevis för att sökanden har begått en överträdelse
Den andra grunden, som har åberopats subsidiärt, består av två delar. Genom den första delgrunden har sökanden gjort gällande att kommissionen inte innehade tillräcklig bevisning för att fastställa sökandens individuella ansvar. Genom den andra delgrunden har sökanden gjort gällande att det inte heller av bevisningen mot de övriga bolagen i H&R-koncernen går att sluta sig till att sökanden var ansvarig.
Den första delgrunden: Bevis saknas för att sökanden var direkt ansvarig
Enligt sökanden har kommissionen inte fastställt att sökanden personligen begått en överträdelse.
För det första tog kommissionen vid bedömningen av bevisningen inte hänsyn till den omständigheten att sökanden inte hölls ansvarig för två av överträdelsens delar, det vill säga uppdelningen av kunder och marknader (den andra delen av överträdelsen) och den del som avsåg den tyska marknaden för råparaffin (den del av överträdelsen som avser råparaffin). Enligt skäl 328 i det angripna beslutet hölls sökanden ansvarig endast för den första delen av överträdelsen, det vill säga fastställande av priser och utbyte av känslig affärsinformation som rör marknaden för paraffinvax. Sökanden anser därför att kommissionen borde ha varit mer precis i sin bevisprövning i syfte att ange vilken bevisning som rörde sökanden och undvika att bevisning som endast avsåg eventuella överträdelser som begåtts av tredje man kunde användas mot sökanden.
När det, för det andra, gäller den fastställda överträdelseperioden, som sträckte sig från den 1 juli 2001 till den 28 april 2005, deltog ingen av sökandens anställda som aktivt arbetade för sökanden i de konkurrensbegränsande mötena. G., som sedan år 2001 varit ”produktchef” hos sökanden, hade inga uppgifter vid sökandens affärsavdelning. Han arbetade för sökanden högst 30 procent av sin arbetstid. I egenskap av en av sökandens tre produktchefer hade han till uppgift att utveckla paraffinprodukter och vaxemulsionprodukter med en ny kemisk sammansättning. Detta involverade inga arbetsuppgifter eller ansvar i samband med sökandens affärsverksamhet, än mindre i samband med sökandens representation. Sökanden har som bevis för detta åberopat ett vittnesmål av företagets verkställande direktör, S.
Enligt sökanden framgick det av skrivelsen av den 19 januari 2007 att G. var ”sales manager” (säljansvarig) vid H&R Wax Company Vertrieb, som är ett bolag som är fristående från sökanden. Sökanden har bestritt att H&R Wax Company Vertrieb var sökandens distributionsbolag. Sistnämnda bolag var juridiskt självständigt och sökanden hade varken andelar eller ledningsbefogenheter i detta bolag. Sökanden har även bestritt att H&R Wax Company Vertrieb var delägare eller hade ”särskilda kontrollbefogenheter” i förhållande till sökanden. Sökanden kan således inte tillskrivas ansvar för en överträdelse som begåtts av H&R Wax Company Vertrieb.
Enligt sökanden har kommissionen dessutom inte visat att G. agerade för sökandens räkning när han deltog i de tekniska mötena. I stort sett finns det således inga bevis för att sökanden personligen deltog i överträdelsen.
Sökanden har för det tredje anfört att även om tribunalen skulle anse att G. var sökandens företrädare vid de tekniska mötena, har kommissionen inte lagt fram någon bevisning för att sökanden gjort sig skyldig till en överträdelse av artikel 81 EG. Sökanden har till stöd för detta lämnat in en detaljerad analys avseende vart och ett av de tekniska möten vid vilka H&R var närvarande enligt det angripna beslutet.
– Begreppet avtal och samordnade förfaranden
Enligt artikel 81.1 EG är alla avtal mellan företag, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater och som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden oförenliga med den gemensamma marknaden och förbjudna.
För att det ska vara fråga om ett avtal i den mening som avses i artikel 81.1 EG är det tillräckligt att de aktuella företagen har gett uttryck för sin gemensamma vilja att agera på marknaden på ett bestämt sätt (förstainstansrättens dom av den 17 december 1991 i mål
T-7/89, Hercules Chemicals mot kommissionen, REG 1991, s. II-1711
, punkt 256; svensk specialutgåva, volym 11, s. II‑83, och av den 20 mars 2002 i mål
T-9/99, HFB m.fl. mot kommissionen, REG 2002, s. II-1487
, punkt 199).
Ett avtal, i den mening som avses i artikel 81.1 EG, kan anses ha ingåtts om det framgår att de berörda parterna har samstämmiga önskemål vad gäller principen att begränsa konkurrensen, även om konkurrensbegränsningens former fortfarande är föremål för förhandlingar (tribunalens dom av den 16 juni 2011 i mål T‑240/07, Heineken Nederland och Heineken mot kommissionen, REU 2011, s. II‑3355, punkt 45; se även, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 95 nämnda målet HFB m.fl. mot kommissionen, punkterna 151–157 och 206).
Begreppet samordnat förfarande avser en form av samordning mellan företag som, utan att ha drivits så långt som till genomförande av ett avtal i snäv bemärkelse, innebär att konkurrensens risker medvetet ersätts med ett praktiskt samarbete dem emellan (domstolens dom av den 8 juli 1999 i mål
C-49/92 P, kommissionen mot Anic Partecipazioni, REG 1999, s. I-4125
, punkt 115, och i mål
C-199/92 P, Hüls mot kommissionen, REG 1999, s. I-4287
, punkt 158).
Artikel 81.1 EG utgör härvid hinder för att det förekommer direkta eller indirekta kontakter mellan ekonomiska aktörer som är ägnade antingen att påverka en faktisk eller potentiell konkurrents beteende på marknaden eller att för en sådan konkurrent avslöja det beteende som den berörda ekonomiska aktören har beslutat eller överväger att själv tillämpa på marknaden, när dessa kontakter har till syfte eller resultat att begränsa konkurrensen (domen i det ovan i punkt 96 nämnda målet Heineken Nederland och Heineken mot kommissionen, punkt 47; se även, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 97 nämnda målet kommissionen mot Anic Partecipazioni, punkterna 116 och 117).
– Principerna för bevisvärdering
Enligt rättspraxis ska kommissionen lägga fram bevisning för de överträdelser som den har konstaterat och därvid anföra sådan bevisning som krävs för att styrka att de faktiska omständigheter som utgör en överträdelse verkligen har förelegat (domstolens dom av den 17 december 1998 i mål
C-185/95 P, Baustahlgewebe mot kommissionen, REG 1998, s. I-8417
, punkt 58; se förstainstansrättens dom av den 27 september 2006 i de förenade målen T‑44/02 OP, T‑54/02 OP, T‑56/02 OP, T‑60/02 OP och
T-61/02 OP, Dresdner Bank m.fl. mot kommissionen, REG 2006, s. II-3567
, punkt 59 och där angiven rättspraxis).
När det gäller räckvidden av domstolsprövningen ska tribunalen, enligt fast rättspraxis, generellt göra en fullständig prövning av huruvida förutsättningarna för tillämpning av artikel 81.1 EG är uppfyllda när en talan om ogiltigförklaring av ett beslut som har antagits med stöd av samma bestämmelse har väckts vid den (se förstainstansrättens dom av den 26 oktober 2000 i mål
T-41/96, Bayer mot kommissionen, REG 2000, s. II-3383
, punkt 62 och där angiven rättspraxis).
Om tribunalen härvid anser att det föreligger tvivel ska den döma till fördel för det företag till vilket beslutet om fastställande av överträdelsen riktats. Tribunalen kan således inte fastställa att kommissionen har styrkt att den aktuella överträdelsen förelegat om denna fråga enligt tribunalen fortfarande är föremål för tvivel, särskilt i samband med en talan om ogiltigförklaring av ett beslut om påförande av böter (förstainstansrättens dom i de ovan i punkt 99 nämnda förenade målen Dresdner Bank m.fl. mot kommissionen, punkt 60, och tribunalens dom av den 12 juli 2011 i mål T‑112/07, Hitachi m.fl. mot kommissionen, REU 2011, s. II‑3871, punkt 58).
I den sistnämnda situationen är det nämligen nödvändigt att beakta principen om oskuldspresumtion, som bland annat följer av artikel 6.2 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, vilken undertecknades i Rom den 4 november 1950. Oskuldspresumtionen är en av de grundläggande rättigheterna i unionsrätten. Med hänsyn till de aktuella överträdelsernas art samt arten och svårighetsgraden av de därtill knutna sanktionerna ska principen om oskuldspresumtion bland annat tillämpas i förfaranden rörande överträdelser av de konkurrensregler som gäller för företag och som kan leda till åläggande av böter eller föreläggande av vite (domen i det ovan i punkt 101 nämnda målet Hitachi m.fl. mot kommissionen, punkt 59; se även, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i punkt 99 nämnda förenade målen Dresdner Bank m.fl. mot kommissionen, punkt 61 och där angiven rättspraxis).
Kommissionen måste således lägga fram exakt och samstämmig bevisning till stöd för att överträdelsen har ägt rum. Det ska emellertid framhållas att varje del av den bevisning som kommissionen har åberopat inte nödvändigtvis måste motsvara dessa kriterier med avseende på varje del av överträdelsen. Det är tillräckligt att en samlad bedömning av alla indicier som institutionen åberopat motsvarar detta krav (se domen i de ovan i punkt 99 nämnda förenade målen Dresdner Bank m.fl. mot kommissionen, punkterna 62 och 63 och där angiven rättspraxis).
De uppgifter som kommissionen åberopar i det angripna beslutet för att styrka att ett företag överträtt artikel 81.1 EG ska inte beaktas var och en för sig, utan som en helhet (se förstainstansrättens dom av den 8 juli 2008 i mål
T-53/03, BPB mot kommissionen, REG 2008, s. II-1333
, punkt 185 och där angiven rättspraxis).
I praktiken tvingas kommissionen ofta styrka att en överträdelse föreligger när bevisläget är svårt, eftersom flera år kan ha förflutit sedan de omständigheter inträffade som legat till grund för överträdelsen och flera av de företag som är föremål för utredning kan ha underlåtit att samarbeta aktivt med kommissionen. Det ankommer visserligen med nödvändighet på kommissionen att styrka att ett rättsstridigt avtal om fastställande av priser har slutits, men det vore att gå för långt att dessutom fordra att kommissionen ska förebringa bevisning för det specifika sätt på vilket detta skulle genomföras. Det vore nämligen för enkelt för ett företag som gjort sig skyldigt till en överträdelse att undkomma påföljder om det kunde ha framgång med att åberopa att de upplysningar som framlagts beträffande hur ett rättsstridigt avtal genomförts var vaga, när det styrkts att ett avtal förelegat och att det haft ett konkurrensbegränsande syfte. Företagen kan försvara sig i en sådan situation såvitt de har möjlighet att kommentera all bevisning som kommissionen åberopat mot dem (förstainstansrättens dom av den 8 juli 2004 i de förenade målen
T-67/00, T-68/00, T-71/00 och T-78/00, JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, REG 2004, s. II-2501
, punkt 203).
När det gäller den bevisning som kan åberopas för att styrka en överträdelse av artikel 81 EG är det nämligen principen om fri bevisprövning som gäller i unionsrätten (förstainstansrättens dom av den 8 juli 2004 i mål
T-50/00, Dalmine mot kommissionen, REG 2004, s. II-2395
, punkt 72, och domen i det ovan i punkt 101 nämnda målet Hitachi m.fl. mot kommissionen, punkt 64).
När det gäller de olika uppgifternas bevisvärde finns det ett enda relevant kriterium för att värdera framlagd bevisning, nämligen dess trovärdighet (domen i det ovan i punkt 106 nämnda målet Dalmine mot kommissionen, punkt 72).
Enligt de allmänna reglerna för bevisning beror en handlings trovärdighet och därmed dess bevisvärde på dess ursprung, omständigheterna vid dess upprättande, dess avsedda mottagare och dess innehåll (förstainstansrättens dom av den 15 mars 2000 i de förenade målen
T-25/95, T-26/95, T-30/95-T-32/95, T-34/95-T-39/95, T-42/95-T-46/95, T-48/95, T-50/95-T-65/95, T-68/95-T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 och T-104/95, Cimenteries CBR m.fl. mot kommissionen, REG 2000, s. II-491
, punkterna 1053 och 1838, och domen i det ovan i punkt 101 nämnda målet Hitachi m.fl. mot kommissionen punkt 70).
När kommissionens enda underlag för att dra slutsatsen att det föreligger en överträdelse är de berörda företagens beteende på marknaden, räcker det att dessa företag visar att det föreligger omständigheter som, genom att kasta ett annat ljus över de omständigheter som kommissionen har styrkt, gör det möjligt att ge en annan trolig förklaring till dessa omständigheter än den som kommissionen har lagt till grund för sin slutsats att det har skett en överträdelse av unionens konkurrensregler (se, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i punkt 105 nämnda förenade målen JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, punkt 186).
I de fall där kommissionen har grundat sig på skriftlig bevisning ankommer det däremot på de berörda företagen att inte endast framlägga ett möjligt alternativ till kommissionens ställningstagande, utan att visa att bevisningen i det ifrågasatta beslutet är otillräcklig för att fastslå att överträdelsen förelegat (domen i de ovan i punkt 105 nämnda förenade målen JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, punkt 187). En sådan bevisprövning utgör inte ett åsidosättande av oskuldspresumtionen (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 8 juli 1999 i mål
C-235/92 P, Montecatini mot kommissionen, REG 1999, s. I-4539
, punkt 181).
Med beaktande av att förbudet mot konkurrensbegränsande avtal är tvingande, kan det inte krävas att kommissionen ska förebringa bevisning som på ett uttryckligt sätt påvisar att de berörda aktörerna varit i kontakt med varandra. Den fragmentariska och utspridda bevisning som kommissionen kan ha tillgång till bör i vilket fall som helst kunna kompletteras med slutsatser som möjliggör en rekonstruktion av de relevanta omständigheterna. Förekomsten av ett konkurrensbegränsande förfarande eller avtal kan alltså härledas ur ett antal sammanträffanden och indicier som när de beaktas tillsammans, och annan hållbar förklaring saknas, kan utgöra bevisning för att en överträdelse av konkurrensreglerna har skett (domen i de ovan i punkt 77 nämnda förenade målen Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen, punkterna 55–57; se även domen i de ovan i punkt 99 nämnda förenade målen Dresdner Bank m.fl. mot kommissionen, punkterna 64 och 65 och där angiven rättspraxis).
Vid bedömningen av bevisvärdet av skriftlig bevisning bör det dessutom tillmätas stor vikt om en handling har upprättats i omedelbar anslutning till de faktiska omständigheterna (förstainstansrättens dom av den 11 mars 1999 i mål
T-157/94, Ensidesa mot kommissionen, REG 1999, s. II-707
, punkt 312, och av den 16 december 2003 i de förenade målen
T-5/00 och T-6/00, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied och Technische Unie mot kommissionen, REG 2003, s. II-5761
, punkt 181), eller av en person som direkt har bevittnat dessa omständigheter (domen i de ovan i punkt 105 nämnda förenade målen JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, punkt 207).
En handling som är daterad eller undertecknad eller som är otydligt skriven fråntas inte allt sitt bevisvärde om dess ursprung, tidpunkt och innehåll kan fastställas med tillräcklig säkerhet (förstainstansrättens dom av den 13 december 2006 i de förenade målen
T-217/03 och T-245/03, FNCBV m.fl. mot kommissionen, REG 2006, s. II-4987
, punkt 124; se även, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 10 mars 1992 i mål
T-11/89, Shell mot kommissionen, REG 1992, s. II-757
, punkt 86; svensk specialutgåva, volym 12, s. II‑47).
Av principen om fri bevisprövning följer att avsaknad av skriftlig bevisning visserligen kan visa sig vara relevant vid den sammantagna bedömningen av de indicier som kommissionen har åberopat, men att en sådan avsaknad inte i sig medför att det berörda företaget kan kullkasta kommissionens påståenden genom att lämna en alternativ förklaring till de faktiska omständigheterna. Så är nämligen endast fallet om den bevisning som kommissionen har lagt fram inte styrker överträdelsens existens på ett sådant sätt att det inte föreligger något tvivel och inte krävs någon tolkning (domen i det ovan i punkt 101 nämnda målet Hitachi m.fl. mot kommissionen, punkt 65; se även, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 12 september 2007 i mål T‑36/05, Coats Holdings och Coats mot kommissionen, ej publicerad i rättsfallssamlingen, punkt 74).
Det finns inte heller någon unionsrättslig bestämmelse eller allmän princip som utgör hinder för att kommissionen mot ett företag åberopar uttalanden från andra företag som klandras för att ha deltagit i den konkurrensbegränsande samverkan. En sådan bestämmelse eller princip skulle göra det omöjligt för kommissionen att styrka beteenden som strider mot artikel 81 EG, vilket vore oförenligt med kommissionens uppgift att övervaka att dessa bestämmelser tillämpas på rätt sätt. (domen i de ovan i punkt 105 nämnda förenade målen JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, punkt 192, och domen i det ovan i punkt 101 nämnda målet Hitachi m.fl. mot kommissionen, punkt 67).
När det gäller uttalanden kan ett särskilt högt bevisvärde tillmätas de uttalanden som för det första är trovärdiga, för det andra görs i ett företags namn, för det tredje görs av en person som på grund av sitt yrke är skyldig att handla i det företagets intresse, för det fjärde strider mot intresset hos den som gör uttalandet, för det femte görs av en person som direkt har bevittnat de omständigheter som nämns i uttalandet och för det sjätte redovisas skriftligen och på ett genomtänkt och välövervägt sätt (domen i det ovan i punkt 101 nämnda målet Hitachi m.fl. mot kommissionen, punkt 71; se även, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i punkt 105 nämnda förenade målen JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, punkterna 205–210).
Ett uttalande från ett företag som anklagas för att ha deltagit i en kartell, vars riktighet har bestritts av flera andra berörda företag, kan emellertid inte anses utgöra tillräcklig bevisning för att de sistnämnda företagen har gjort sig skyldiga till överträdelsen, om detta inte stöds av annan bevisning. Kraven på stödbevisningen kan emellertid ställas lägre för det fall de aktuella uttalandena är trovärdiga (domen i de ovan i punkt 105 nämnda förenade målen JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, punkterna 219 och 220, och domen i det ovan i punkt 101 nämnda målet Hitachi m.fl. mot kommissionen, punkt 68).
Viss vaksamhet mot uppgifter som de huvudsakliga deltagarna i en olaglig kartell har lämnat frivilligt kan visserligen i allmänhet vara motiverad, eftersom sådana deltagare tenderar att vilja förringa betydelsen av sin egen del i överträdelsen och överdriva betydelsen av andras. Att ett företag ansöker om att få immunitet eller nedsättning av bötesbeloppet enligt 2002 års meddelande om samarbete medför emellertid inte med nödvändighet att det företaget får incitament att förvanska bevisningen avseende övriga kartellmedlemmars deltagande. Om ett företag försöker vilseleda kommissionen kan detta nämligen leda till att dess uppriktighet och samarbetsvilja ifrågasätts, vilket kan äventyra företagets möjligheter att fullt ut dra fördel av 2002 års meddelande om samarbete (domen i det ovan i punkt 101 nämnda målet Hitachi m.fl. mot kommissionen, punkt 72; se även, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 16 november 2006 i mål
T-120/04, Peróxidos Orgánicos mot kommissionen, REG 2006, s. II-4441
, punkt 70).
Tribunalen anser i synnerhet att om någon medger att denne gjort sig skyldig till en överträdelse och därmed tillstår omständigheter som ligger utanför vad som skulle gå att sluta sig till direkt utifrån de ifrågavarande handlingarna, utvisar detta förhållande, om inte motsatsen framgår av särskilda omständigheter, att denne har beslutat sig för att säga sanningen. Uttalanden som går emot den som avgett dem ska sålunda i princip anses utgöra särskilt trovärdig bevisning (förstainstansrättens dom i de ovan i punkt 104 nämnda förenade målen JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, punkterna 211 och 212, av den 26 april 2007 i de förenade målen
T-109/02, T-118/02, T-122/02, T-125/02, T-126/02, T-128/02, T-129/02, T-132/02 och T-136/02, Bolloré m.fl. mot kommissionen, REG 2007, s. II-947
, punkt 166, och av den 8 juli 2008 i mål T‑54/03, Lafarge mot kommissionen, ej publicerad i rättsfallssamlingen, punkt 59).
Ovannämnda rättspraxis kan tillämpas analogt på artikel 53 i EES-avtalet.
– Det angripna beslutet
Det ska inledningsvis erinras om att kommissionen i skäl 2 i det angripna beslutet, under rubriken ”Sammanfattning av överträdelsen”, angav att de företag som beslutet riktade sig till hade deltagit i en enda komplex och fortlöpande överträdelse av artikel 81 EG och artikel 53 i EES-avtalet. Den första delen av överträdelsen bestod i ”avtal eller samordnade förfaranden avseende fastställande av priser och utbyte och utlämnande av känslig affärsinformation” som rörde paraffinvax. Enligt det angripna beslutet deltog sökanden endast i den första delen av överträdelsen. Vissa av de andra företag som det angripna beslutet riktade sig till deltog även i andra delar av överträdelsen, det vill säga ”uppdelning av kunder och/eller marknader” vad gäller paraffinvax (den andra delen av överträdelsen) och ”råparaffin som såldes till tyska slutkunder” (den del av överträdelsen som avser råparaffin).
I det angripna beslutet, under rubrikerna ”4. Beskrivning av händelseförloppet” och ”4.1. Grundläggande principer och kartellens verksamhet” beskrev kommissionen i skäl 106 och följande skäl innehållet i förfarandena för fastställande av priser på följande sätt:
”…
(106)
De tekniska mötena har alltid delats upp i två delar. En inledande diskussion avseende tekniska frågor följdes av diskussioner av konkurrensbegränsande karaktär om bland annat fastställande av priser, uppdelning av marknader och kunder (i vissa fall) och utbyte och utlämnande av känslig affärsinformation, såsom uppgifter om den aktuella och framtida prispolitiken, kunder, produktionskapaciteter och försäljningsvolymer.
(107)
Diskussionerna avseende priset och potentiella prishöjningar ägde i allmänhet rum i slutet av de tekniska mötena. Sasol inledde i allmänhet diskussionerna om priset men därefter diskuterades priset och strategierna för prispolitiken av samtliga deltagare i tur och ordning. … Diskussionerna avsåg prishöjningar och riktpriser för enskilda kunder, allmänna prishöjningar, minimipriser och riktpriser för hela marknaden. … Prishöjningarna fastställdes vanligtvis i absoluta tal och inte i procent (till exempel 60 euro per ton för fullraffinerat paraffinvax). … Minimipriserna fastställdes inte enbart då det fanns ett avtal om prishöjning, utan även när en prishöjning inte kunde genomföras (till exempel under en period som präglades av prissänkningar). …
…
(109)
Företrädarna för företagen utbytte dessutom känslig affärsinformation och avslöjade sina allmänna strategier. …
(110)
Med undantag för MOL, företräddes företagen av personer i företaget som hade befogenhet att utarbeta en prisstrategi för sitt företag och att fastställa priser för enskilda kunder. …
(111)
Vid de flesta av de tekniska mötena avsåg diskussionerna om priser i allmänhet paraffinvax … och sällan enbart olika sorter av paraffinvax (såsom fullraffinerat paraffinvax, halvraffinerat paraffinvax, vaxblandningar, specialistvax, fast paraffinvax och paraffinvax som genomgått hydrofining). Det stod dessutom klart för samtliga företag att priset för samtliga slags paraffinvax skulle öka med samma belopp eller samma procentsats. …
…
(113)
Resultatet av de tekniska mötena genomfördes i allmänhet genom att kunderna underrättades om prishöjningar eller om att existerande priser inte längre gällde. … Tillfälligt fusk och bristande efterlevnad diskuterades vid senare möten (se till exempel skälen 149 och 157). I allmänhet tog ett av de företrädda företagen initiativet och började höja sina priser. Det rörde sig i allmänhet om Sasol, men detta företag begärde ibland att en annan deltagare skulle börja. Strax efter att kunderna hade underrättats av ett företag om dess avsikt att höja priset följde övriga leverantörer efter och tillkännagav också prishöjningar. … De personer som företrädde företagen vid de tekniska mötena underrättade de andra om de åtgärder som vidtagits för att genomföra resultatet av de tekniska mötena. Detta skedde muntligen … eller genom att en kopia på tillkännagivanden om prishöjningar eller om att de berörda priserna inte längre gällde skickades till ett annat [deltagande] företag eller till alla andra [deltagande] företag. Kommissionen har nämligen upptäckt att sådana tillkännagivanden har utbytts mellan parterna. Ett urval av omkring 150 skrivelser av denna typ har identifierats, vilka cirkulerade bland deltagarna under en period av sex veckor efter de tekniska mötena. … Enligt ett avtal fick de företrädda företagen inte utnyttja en prishöjning som överenskommits för att öka sina marknadsandelar. … Detta har inte bestritts i svaren på meddelandet om invändningar.”
I punkt 4.2 i det angripna beslutet, med rubriken ”Utförlig redogörelse avseende de tekniska mötena”, upprättade kommissionen inledningsvis en sammanfattande tabell där orten och tidpunkten för de tekniska mötena samt de deltagande företagen angavs (skäl 124 i det angripna beslutet). Därefter prövade kommissionen den bevisning som fanns för vart och ett av de tekniska mötena (skälen 126–177 i det angripna beslutet).
Under rubrikerna ”5. Tillämpning av artikel 81 [EG] i det aktuella fallet” och ”5.3. Den aktuella överträdelsens art” i det angripna beslutet angav kommissionen de principer för kvalificeringen av det konkurrensbegränsande beteendet som skulle tillämpas:
”5.3.1 Principer
…
(205)
Kommissionen behöver inte avgöra om en komplex överträdelse som pågått under lång tid är [ett avtal eller ett samordnat förfarande]. Begreppen avtal och samordnade förfaranden är vaga och kan överlappa varandra. Det konkurrensbegränsande beteendet kan också variera från en tid till en annan, eller så kan dess mekanismer anpassas eller förstärkas för att beakta nya tendenser. Det kanske inte ens är möjligt att göra en sådan åtskillnad, eftersom en överträdelse samtidigt kan uppvisa drag av båda dessa former av förbjudet beteende, medan vissa av dess yttringar betrakade för sig kan definieras så, att det framgår att det är fråga om den ena formen snarare än den andra. Det vore dock onaturligt att dela upp ett sådant fortlöpande beteende, som karakteriseras av ett enda syfte, genom att behandla det som ett antal separata överträdelser. En kartell kan därför vara ett avtal och ett samordnat förfarande på samma gång. I artikel 81 [EG] finns ingen särskild kvalificering när det gäller en komplex överträdelse av det slag som beskrivs i förevarande beslut. …
(206)
Om det finns flera deltagare i den konkurrensbegränsande samverkan vars konkurrensbegränsande beteende, med beaktande av varaktigheten, skulle kunna vara ett avtal eller ett samordnat förfarande (komplexa överträdelser) behöver kommissionen inte exakt avgöra till vilken kategori varje typ av beteende hör. …”
Under rubriken ”5.3. Den aktuella överträdelsens art” i det angripna beslutet beskrev kommissionen vad överträdelsen bestod i på följande sätt:
”5.3.2
Tillämpning
(210)
Genom de omständigheter som beskrivits i kapitel 4 i detta beslut kan det konstateras att samtliga företag som är föremål för förevarande förfarande deltog i kartellverksamhet avseende paraffinvax och, för de företag som angetts i skäl 2, råparaffin … och att de regelbundet deltog i möten vid vilka följande frågor diskuterades:
1)
Fastställande av priser.
2)
… uppdelning av kunder och/eller marknader.
3)
Utlämnande och utbyte av känslig affärsinformation, framför allt om kunder, prissättning, produktionskapaciteter och försäljningsvolymer …
5.3.2.2
Fastställande av priser
(240)
Av skälen 98, 107, 126, 128, 131, 133, 135, 137, 139, 140, 142, 145, 147, 149, 152, 153, 156, 157, 163, 168, 174, 176 och 177 framgår att de berörda företagen fastställde minimipriser och kom överens om prishöjningar (fastställande av priser).
(241)
ExxonMobil, Repsol, Sasol och Shell har bekräftat att förfaranden för fastställande av priser har ägt rum (se skäl 107) och bekräftade återigen dessa uppgifter under det muntliga hörandet samt i sina skriftliga svar på meddelandet om invändningar.”
– Huruvida H&R ChemPharm kan tillskrivas ansvar för G:s närvaro vid de tekniska mötena
H&R ChemPharm har gjort gällande att G:s närvaro vid de tekniska mötena inte kan läggas företaget till last. G:s uppgifter som produktchef var begränsade till utveckling av nya produkter, men omfattade inte sökandens affärsverksamhet eller representationsuppgifter för sökandens räkning. i vilket fall som helst arbetade han för sökanden under endast 30 procent av sin arbetstid.
Enligt den rättspraxis som anges ovan i punkt 73 krävs det, för att kommissionen ska ha befogenhet att ålägga sanktioner för ett företag som har begått en överträdelse, endast att en åtgärd som utgör en överträdelse har vidtagits av en person som vanligtvis har behörighet att agera på företagets vägnar.
När det gäller G:s ansvarsområden angav sökanden följande i sin skrivelse av den 19 januari 2007:
”[G.] var produktchef vid SRS från 1994 till den 1 juli 2001 och var i denna egenskap anställd av detta företag. Den 1 juli 2001 överfördes hans anställning till H&R Management & Service [senare H&R ChemPharm]. Sedan år 2001 har [G.] följaktligen varit anställd av H&R ChemPharm … som produktchef, och är det fortfarande. … Från och med den 1 januari 2001 är hans uppgift att vara säljansvarig vid H&R Wax Company Vertrieb utan att formellt vara anställd av detta företag … G. har sedan 1999 de dubbla uppgifterna produktchef och säljansvarig. I egenskap av produktchef utgör han förbindelselänken mellan tillverkning och distribution. Förutom att ständigt anpassa produktionsmöjligheterna efter marknadens krav består uppgifterna som produktchef bland annat i att tekniskt bistå kunderna vad gäller användningen av produkterna. Inom ramen för dessa dubbla uppgifter ansvarar [G.] för hanteringen av tekniska frågor från kunderna och tillsammans med [H.] även för affärsfrågor. Dessa dubbla uppgifter är inskrivna i anställningsavtalet med H&R ChemPharm.”
I sin skrivelse av den 8 december 2005 angav sökanden även följande:
”Från om med det att [H&R ChemPharm] inledde sin verksamhet i paraffinsektorn 1994 och fram till år 2001 var [W.] distributionsansvarig. [W.] gick i pension i slutet av år 2001. Inför [W:s] planerade avgång tillsattes först [H.] för att förstärka den tjänsten (1997), och senare även [G.] (1999). Dessa båda personer ansvarar fortfarande för paraffindistributionen.”
Tribunalen anser för det första att G. i egenskap av produktchef vid H&R ChemPharm hade behörighet att agera på detta företags vägnar. Detta konstaterande stöds av sökandens uttalande att en av G:s uppgifter var att ”tekniskt bistå kunderna vad gäller användningen av produkterna”, vilket innebär att G. i utövandet av de uppgifter som enbart hade samband med produktionen, hade behörighet att agera gentemot kunderna för sökandens räkning.
Tribunalen anser för det andra att även G:s uppgifter i samband med distributionen är relevanta. Kommissionen har i förevarande fall lagt fram bevisning för att G., av vars anställningskontrakt med sökanden det framgår att han har arbetsuppgifter inom såväl produktion som distribution, var närvarande vid de konkurrensbegränsande mötena. Det vore för enkelt för ett företag som gjort sig skyldigt till en överträdelse att undkomma påföljder, om det kunde ha framgång med att mot ett sådant konstaterande invända att den anställde vid nämnda möten egentligen agerade för ett annat bolags räkning. Detta skulle även göra det möjligt för företag som deltar i en kartell att undkomma allt ansvar genom att skapa situationer med dubbel anställning med ett bolag som inte deltar i kartellen och hävda att den gemensamt anställde agerade enbart för det sistnämnda bolagets räkning.
Tribunalen erinrar för det tredje om att sökanden själv har förklarat att G. utgjorde ”förbindelselänken mellan tillverkning och distribution” och hade till uppgift att ”ständigt anpassa produktionsmöjligheterna efter marknadens krav” samtidigt som han även ansvarade för ”affärsfrågor”. Denna ställning gjorde det möjligt för G. att mot bakgrund av den information som han erhöll vid de tekniska mötena, bland annat rörande ”marknadens krav”, påverka sökandens affärsbeteende, så att sökanden kunde dra nytta av nämnda verksamhet. Det är för övrigt ofta affärsbeteendet som konkurrerande företag avser att påverka genom att samordna sin verksamhet.
För det fjärde, och som redan påpekats ovan i punkt 58, är sökandens påstående att G. arbetade för sökanden under endast 30 procent av sin arbetstid irrelevant. Även mycket begränsade perioder av kontakt med tillverkningsbolaget kan nämligen göra det möjligt att vidarebefordra information som inhämtats vid konkurrensbegränsande möten eller ge bestämda anvisningar mot bakgrund av informationen i fråga med beaktande av de överenskommelser som gjorts vid de konkurrensbegränsande mötena.
För det femte motsägs sökandens påstående att företaget inte var involverat i distributionen av paraffinvax inte endast av den omständigheten att G:s uppgifter som säljansvarig var inskrivna i anställningsavtalet mellan G. och sökanden, utan också av den omständigheten att sökanden även anställde W. som säljansvarig från och med den 28 februari 2001.
Mot bakgrund av det ovanstående finner tribunalen att kommissionen inte begick något fel när den ansåg att anställningsförhållandet mellan G. och sökanden motiverade att G:s agerande lades sökanden till last.
– Sökandens bevisning
Sökanden har som bevisning åberopat ett vittnesmål av bolagets verkställande direktör, S., för att visa att G:s ansvar vid bolaget var begränsat till utveckling av nya produkter.
Det ska härvid påpekas att sökanden själv, innan undersökningen inleddes (
in tempore non suspecto
), förklarade att G:s arbetsuppgifter hade samband med distributionen och att han utgjorde förbindelselänken mellan tillverkning och distribution. Bevisvärdet av dessa uttalanden är högre än bevisvärdet av ett vittnesmål som avgivits efter det att undersökningen inletts (
in tempore suspecto
), vilket innebär att tribunalen har grund för sin slutsats ovan i punkt 135 och att denna invändning från sökanden inte kan godtas. Sökandens bevisning underkänns därför.
– Helhetsbedömning av den bevisning som stöder att sökanden gjort sig skyldig till en överträdelse
Det ska för det första erinras om att flera företag har medgett att priserna för paraffinvax diskuterades vid de tekniska mötena med det allmänna syftet att uppnå enighet om prisnivån.
Särskilt av Sasols uttalande av den 12 maj 2005 framgår det att de tekniska mötena i allmänhet gav upphov till kartellverksamhet, eftersom prishöjningar och prissänkningar på paraffinvax diskuterades och information om bruttopriser och kapacitetsplanering utbyttes vid mötena.
Enligt Repsols uttalande av den 19 maj 2005 diskuterades vid de tekniska mötena de prisnivåer som tillämpades av deltagarna.
Shell förklarade att samtliga tekniska möten avsåg fastställande av priser. Enligt företagets uttalande av den 14 juni 2006 hade priserna för paraffinvax – i vart fall sedan år 1999 när företagets företrädare, som avlade vittnesmål, började delta i de tekniska mötena – aldrig beslutats ensidigt, utan alltid fastställts av konkurrenterna vid de tekniska mötena.
Samma företag bekräftade även i samma uttalanden att deltagarna vid flera tekniska möten rent faktiskt hade kommit överens om minimipriser eller prishöjningar, ibland även prishöjningsåtgärder.
Det ska betonas att det bland annat i de ovan i punkterna 139–141 nämnda uttalandena, samt i Sasols svar av den 18 december 2006 på en begäran om upplysningar från kommissionen, hänvisades till att enheterna SRS, SRS/Tudapetrol, H&R/Tudapetrol eller Hansen & Rosenthal hade deltagit vid de tekniska mötena. Det angavs vidare att G., som var anställd av sökanden, var närvarande vid nämnda möten.
Det ska även påpekas att kommissionen hänvisade till ovannämnda uttalanden i skälen 107 och 113 i det angripna beslutet.
Uttalandena i fråga gjordes efter moget övervägande på grundval av vittnesmål från personer som hade deltagit i de tekniska mötena och innehåller även anklagelser mot de företag i vars namn de gjorts. Dessutom överensstämmer uttalandena i stora drag med beskrivningen av överträdelsen, vilket ytterligare ökar deras trovärdighet. De är således särskilt trovärdiga i den mening som avses i den rättspraxis som anges ovan i punkt 116.
Tribunalen konstaterar för det andra att de ovan i punkterna 139–141 nämnda uttalandena finner stöd i skriftliga anteckningar från de tekniska mötena som kommissionen återfann vid inspektionerna, till vilka sökanden hade tillgång under det administrativa förfarandet och vilka delvis citeras bland annat i skälen 165, 173, 174 och 177 i det angripna beslutet. De anteckningar som gjorts av SC., vilka citeras i skäl 173 i det angripna beslutet, Totals anteckningar, som citeras i skäl 174 och MOL:s anteckningar, som citeras i skäl 177 i beslutet, är handskrivna anteckningar som gjordes under mötena av personer som deltog i mötena, och deras innehåll är strukturerat och relativt detaljerat. De har således ett mycket högt bevisvärde. När det gäller Sasols redogörelser från ”Blauer Salon-mötena” (skäl 163 i det angripna beslutet) och Enis anteckningar (skäl 165 i det angripna beslutet) rör det sig om handlingar från tiden för överträdelsen vilka har upprättats
in tempore non suspecto
, nämligen kort efter det tekniska möte som de hänför sig till. De har således ett högt bevisvärde.
Det ska för det tredje påpekas att under perioden för deltagande i överträdelsen (från och med den 1 juli 2001 till och med den 28 april 2005) företräddes sökanden, enligt det angripna beslutet, av G. vid vart och ett av de fjorton tekniska möten som ägde rum. Sökanden har inte bestritt att G. deltog i vart och ett av dessa tekniska möten.
Domstolen har – när det gäller överenskommelser som till sin art är konkurrensbegränsande och som, såsom i förevarande fall, ingås vid möten mellan konkurrerande företag – redan slagit fast att det föreligger en överträdelse av artikel 81 EG när dessa möten har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen och således är avsedda att på ett konstlat sätt reglera marknaden. I ett sådant fall är det tillräckligt att kommissionen visar att det berörda företaget deltog i möten där överenskommelser av konkurrensbegränsande art ingicks, för att det ska anses bevisat att det företaget deltog i kartellen. När deltagandet i dessa möten är bevisat åvilar det företaget att anföra omständigheter som visar att det deltog i mötena utan någon som helst konkurrensbegränsande avsikt genom att styrka att företaget hade förklarat för sina konkurrenter att det deltog i mötena med en annan inställning än de (domstolens dom i de ovan i punkt 77 nämnda förenade målen Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen, punkt 81, och av den 25 januari 2007 i de förenade målen
C-403/04 P och C-405/04 P, Sumitomo Metal Industries och Nippon Steel mot kommissionen, REG 2007, s. I-729
, punkt 47).
Skälet för denna regel är att ett företag, genom att delta i mötet utan att öppet ta avstånd från det som där avhandlas, ger övriga deltagare intryck av att det instämmer i vad som beslutas på mötet och att företaget kommer att rätta sig därefter (domen i de ovan i punkt 77 nämnda förenade målen Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen, punkt 82, och domen i de ovan i punkt 149 nämnda förenade målen Sumitomo Metal Industries och Nippon Steel mot kommissionen, punkt 48). De principer som följer av denna rättspraxis är även tillämpliga på möten som ger upphov till samordnade förfaranden, såsom dessa definierats i den rättspraxis som anges ovan i punkt 97.
I förevarande fall har sökanden emellertid inte hävdat att företaget öppet tog avstånd från det som avhandlades vid de konkurrensbegränsande mötena.
Det ska för det fjärde erinras om att ett företag kan hållas ansvarigt för en övergripande samverkan även om det har styrkts att det endast har deltagit direkt i ett eller flera led i samverkan, om företaget kände till eller nödvändigtvis borde ha känt till att den samverkan i vilken det deltog – särskilt genom regelbundna möten som anordnades under flera år – ingick i en samlad plan som syftade till att snedvrida den normala konkurrensen, och om denna plan omfattade samtliga led i den konkurrensbegränsande samverkan. Under förutsättning att varje företag bidragit på sitt eget vis till att uppnå ett gemensamt syfte, utesluter den omständigheten att olika företag spelade olika roller när de strävade efter att uppnå det gemensamma syftet, inte att det varit fråga om ett konkurrensbegränsande ändamål och därmed om en överträdelse (se domen i de ovan i punkt 105 nämnda förenade målen JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, punkt 370 och där angiven rättspraxis).
Inledningsvis ska tribunalen pröva sökandens argument att kommissionen inte har lyckats rekonstruera innehållet i diskussionerna vid vissa tekniska möten, varför dessa möten kan ha rört enbart de delar av överträdelsen för vilka sökanden inte har konstaterats vara ansvarig, det vill säga uppdelningen av kunder och överenskommelserna om råparaffin.
Det ska först påpekas att kommissionen förfogar över bevisning för att det vid de tekniska mötena i allmänhet fördes åtminstone en diskussion om priserna. Särskilt bekräftade Sasol i dess uttalande av den 12 maj 2005 att de tekniska mötena i allmänhet gav upphov till kartellverksamhet, eftersom man där ”diskuterade prishöjningar och prissänkningar” och utbytte information om bruttopriser och kapacitetsplanering. Enligt Repsols uttalande av den 19 maj 2005 diskuterades vid de tekniska mötena de prisnivåer som tillämpades av deltagarna. Shell förklarade att samtliga tekniska möten avsåg fastställande av priser (se även ovan punkterna 139–141). Sökanden kan inte hävda att dessa omständigheter anfördes för första gången i svaromålet, eftersom kommissionen hänvisade till nämnda uttalanden av Sasol, Repsol och Shell i skäl 107 i det angripna beslutet och sökanden fick tillgång till dem under det administrativa förfarandet.
Det ska vidare tilläggas att kommissionen i skäl 240 i det angripna beslutet uppgav att det bland annat i skälen 163, 168, 174, 176 och 177 i det angripna beslutet angavs vilken bevisning kommissionen förfogade över för att företagen i fråga hade fastställt lägsta priser och enats om prishöjningar. Framför allt angav kommissionen i skälen 165 och 175 i det angripna beslutet att deltagarna i de tekniska mötena hade utbytt känslig affärsinformation rörande paraffinvax, bland annat om prisnivåerna. Ovannämnda skäl innehåller citat ur skriftlig bevisning som är samtida med de tekniska mötena och visar att information om priserna utbyttes, att det fanns en vilja att höja eller stabilisera priserna och till och med i vissa fall att prishöjningar gjordes. Citaten har kompletterats med hänvisningar till företagens uttalanden.
Tribunalen finner därför att det angripna beslutet i allmänhet innehåller bevisning som styrker sökandens ansvar för överträdelsen.
Sökandens argument ändrar inte denna slutsats.
För det första ska det påpekas att de alternativa förklaringar som sökanden lämnat alltid avser ett enskilt tekniskt möte. De kan således inte utgöra en trolig alternativ förklaring till den samlade bevisning som kommissionen inhämtat och som ligger till grund för kommissionens slutsats att det föreligger en enda komplex och fortlöpande överträdelse.
För det andra avser en stor del av sökandens argument den påstådda avsaknaden av avtal om fastställande av priser för paraffinvax. Dessa argument är emellertid inte relevanta.
Såsom framgår av den rättspraxis som angetts ovan i punkt 96 kan ett avtal, i den mening som avses i artikel 81.1 EG, anses ha ingåtts om det framgår att de berörda parterna har samstämmiga önskemål vad gäller principen att begränsa konkurrensen, även om konkurrensbegränsningens former fortfarande är föremål för förhandlingar. Enligt artikel 81 EG krävs i förevarande fall således inte att kommissionen visar att deltagarna faktiskt hade enats om bestämda prisnivåer eller särskilda i siffror angivna prishöjningsåtgärder. Det är tillräckligt att visa att deltagarna hade samstämmiga önskemål om att fastställa eller anpassa priserna. Sökanden har inte lagt fram något specifikt argument för att vederlägga Sasols, Repsols och Shells uttalanden att syftet med de tekniska mötena var att fastställa priserna.
Vidare förfogar kommissionen över ovedersägliga bevis för att deltagarna regelbundet utbytte information om sina priser och om planerade prishöjningar vid tekniska möten, och detta under mer än tolv år, inbegripet under den period då H&R ChemPharm deltog. Sökanden har emellertid inte gett någon konsekvent förklaring till denna verksamhet, att kommissionens påstående att syftet med förfarandena bland annat var att fastställa priserna inte förefaller sannolikt. Tvärtom tyder längden av den period under vilken de konkurrensbegränsande mötena avseende priserna systematiskt ägde rum, i sig på att deltagarna avsåg att samordna sin prispolitik genom att medvetet ersätta konkurrensens normala risker med ett inbördes samarbete.
Enligt den fasta rättspraxis som anges ovan i punkt 98 utgör dessutom artikel 81.1 EG hinder för att det förekommer direkta eller indirekta kontakter mellan ekonomiska aktörer som är ägnade antingen att påverka en faktisk eller potentiell konkurrents beteende på marknaden eller att för en sådan konkurrent avslöja det beteende som den berörda ekonomiska aktören har beslutat eller överväger att själv tillämpa på marknaden, när dessa kontakter har till syfte eller resultat att begränsa konkurrensen. Sökanden har emellertid inte bestritt att det förekommit kontakter och inte heller att känslig information utbytts under de tekniska mötena.
Mot bakgrund av det ovanstående anser tribunalen att sökandens argument i allmänhet inte kan påverka giltigheten av kommissionens bedömning i det angripna beslutet. Nedan kommer tribunalen att undersöka dels den situation som förelåg vid den tidpunkt när sökandens deltagande i kartellen inleddes, dels vissa särskilda tekniska möten, i syfte att kontrollera kommissionens fastställande av den tidpunkt när sökandens deltagande i överträdelsen inleddes respektive avslutades, samt konstaterandet att de tekniska mötena i fråga verkligen rörde den första delen av överträdelsen, vilken har lagts sökanden till last.
– Den tidpunkt då sökanden började delta i överträdelsen
Inledningsvis ska de relevanta händelser undersökas som ägde rum innan G. först började arbeta för sökanden den 1 juli 2001. En sådan undersökning gör det möjligt att kontrollera huruvida G. kände till den första delen av överträdelsen (fastställande av priser och utbyte av information om priserna för paraffinvax) och huruvida de konkurrensbegränsande förfarandena avseende priserna kunde påverka H&R ChemPharms konkurrensbeteende från och med den tidpunkten.
Det ska för det första påpekas att Tudapetrol, som var det bolag som saluförde paraffinvax från sökanden fram till den 1 maj 2000, hade deltagit i kartellen från och med den 24 mars 1994 och vid de tekniska mötena hade företrätts av W, som var anställd vid Tudapetrol. Tudapetrols deltagande i den första delen av överträdelsen är väldokumenterad och har ingående prövats i domen i det konnexa målet T‑550/08, Tudapetrol mot kommissionen.
H&R Wax Company Vertrieb, som övertog rollen som distributör av paraffinvax från sökanden från och med den 1 maj 2000, deltog i kartellen från och med den 1 januari 2001, och företräddes vid de tekniska mötena av sin anställde H. Sökanden har i sitt svar på meddelandet om invändningar och i sina skriftliga inlagor till tribunalen inte bestritt att H&R Wax Company Vertrieb och sökanden ingår i ett och samma företag (skäl 381 och följande skäl i det angripna beslutet). Av handlingarna i målet framgår även att H. och G. samarbetade nära med varandra och att de tillsammans företrädde H&R-koncernen vid åtminstone tretton tekniska möten, inbegripet mötena den 25 och 26 maj 2000, den 22 och 23 februari 2001 samt den 26 och 27 april 2001 (under den tid då dessa möten ägde rum var G. produktchef vid SRS, ett indirekt dotterbolag till sökanden).
Det ska för det andra erinras om Sasols svar av den 18 december 2006 på en begäran om upplysningar, i vilket Sasol angav följande:
”När det gäller Salon bleu-mötena [begrepp använt av Sasol för att beteckna de tekniska mötena, även kallade ”Blauer salon-möten”] började dessa möten som en ”tysk grupp” med följande deltagare: Deutsche Texaco AG (nu Shell/DEA), HOS (nu Sasol), Wintershall (vars paraffinvaxverksamhet nu innehas av Hansen & Rosenthal) och Arco (vars paraffinvaxverksamhet senare förvärvades av HOS). Vid tidpunkten i fråga var Wintershall dotterbolag till BASF. Wintershall företräddes av [W.], som var en av de ursprungliga grundarna av Salon bleu-mötena. Wintershall/BASF deltog regelbundet i Salon bleu-mötena (företrätt av [W.]). … BASF:s (indirekta) involvering upphörde i slutet av år 1994, när Wintershalls vaxverksamhet förvärvades av Hansen & Rosenthal (då SRS). Från och med den tidpunkten deltog [W. och H.], som var son till [HA.] (huvudaktieägare i Hansen & Rosenthal), vid Salon bleu-mötena för Hansen & Rosenthals räkning. Sedan [W.] gått i pension övertog [H] [W:s] roll tillsammans med [G].”
G:s deltagande, hans roll som företrädare för enheten ”H&R/Tudapetrol” vid de tekniska mötena och den omständigheten att han och H. övertog W:s roll sedan denne gått i pension har även bekräftats av Repsol, Shell och ExxonMobil.
Vidare var även W., som var närvarande vid ett stort antal tekniska möten från och med år 1994 och som enligt Sasol var ”en av de ursprungliga grundarna” av de konkurrensbegränsande mötena, anställd av sökanden från och med den 28 februari 2002.
Det ska för det tredje påpekas att innan anställningsförhållandet mellan H&R ChemPharm och G. inleddes hade G. redan deltagit i de tekniska mötena den 25 och 26 maj 2000 (skäl 159 i det angripna beslutet), den 22 och 23 februari 2001 (skäl 161 i det angripna beslutet) samt den 26 och 27 april 2001 (skäl 162 i det angripna beslutet). Shell, Sasol och Repsol har oberoende av varandra förklarat att dessa tekniska möten hade ett konkurrensbegränsande innehåll. Kommissionen förfogar över bevisning för att det vid de tekniska mötena i allmänhet åtminstone fördes en diskussion om priserna (se ovan punkt 153).
Det ska även erinras om att enligt den bevisning som kommissionen förfogar över och som den hänvisade till i skäl 159, diskuterades priserna för en särskild kund vid de tekniska mötena den 25 och 26 maj 2000, varvid Total anklagades för att sälja till alltför låga priser. Detta tekniska möte rörde därför med säkerhet den första delen av överträdelsen, vilken sökanden har lagts till last vad gäller en senare period.
Även om det är riktigt att kommissionen inte har funnit några handlingar som styrker G:s resekostnader för det tekniska mötet den 26 och 27 juni 2001 i Paris (Frankrike) (skäl 163 i det angripna beslutet), anges emellertid i Sasols redogörelse från detta ”Blauer Salon-möte” att ”SRS-Tuda” var närvarande. G., som vid denna tidpunkt var anställd av SRS, hade varit närvarande vid de båda föregående tekniska mötena och närvarade vid de fjorton tekniska mötena efter detta möte. Vid de tekniska mötena företrädde G. H&R-koncernen i nära samarbete med H., vilket underlättade informationsutbytet. Med hänsyn till den fragmentariska och utspridda bevisning som kommissionen kan ha tillgång till (se den rättspraxis som anges ovan i punkt 111) avseende de faktiska omständigheterna i fråga om hemliga karteller och som gör det nödvändigt att rekonstruera de relevanta omständigheterna, konstaterar tribunalen på grundval av det ovan anförda att sökanden kände till innehållet i nämnda möte.
I skäl 163 i det angripna beslutet citerade kommissionen Sasols redogörelse från ”Blauer Salon-mötet” den 26 och 27 juni 2001 i Paris, i vilken bland annat följande angavs:
”I juli: specialpriserna för enskilda kunder ska upphävas så snart som möjligt …
Slutet av augusti: samtliga priser ska upphävas den 30 september 2001.
den 1 oktober 2001 + 7 €,-”
Enligt det angripna beslutet ”visar detta att de personer som företrädde företagen … kom överens … om en höjning av priserna för paraffinvax … med 7 euro från den 1 oktober 2001, vilken skulle föregås av ett upphävande av alla gällande prisordningar under andra halvåret fram till den 30 september”.
Tribunalen konstaterar således att ett avtal om fastställande av priser ingicks vid det tekniska mötet den 26 och 27 juni 2001.
För att sammanfatta det ovanstående ska det påpekas, för det första, att G. tillsammans med H. övertog W:s roll vid de tekniska mötena. Under den period som W. deltog i mötena deltog Tudapetrol, som var det bolag som distribuerade sökandens produkter, i förfarandena för fastställande av priser för paraffinvax. W. var anställd av sökanden från och med den 1 juli 2001. För det andra hade H&R Wax Vertrieb, ett bolag som indirekt innehade andelar i sökanden och var sökandens distributör, deltagit i överträdelsen ända sedan den 1 januari 2001, företrätt av H., som G. hade ett nära samarbete med. För det tredje var G. närvarande vid det tekniska mötet den 25 och 26 maj 2000, under vilket priserna för paraffinvax diskuterades. För det fjärde har kommissionen visat att enheten ”H&R/Tudapetrol” var närvarande vid det tekniska mötet den 26 och 27 juni 2001 i Paris, att H&R vid denna tidpunkt företräddes av H. och G. samt att ett avtal om fastställande av priser ingicks vid detta möte. För det femte ska det erinras om (se ovan punkterna 139–141 och 153) att kommissionen förfogar över bevisning för att det vid de tekniska mötena i allmänhet åtminstone fördes en diskussion om priserna. G. var närvarande vid åtminstone tre tekniska möten som ägde rum innan den period inleddes för vilken sökanden har lagts till last att ha deltagit i överträdelsen.
Mot bakgrund av det ovan anförda konstaterar tribunalen att G. bör ha känt till den första delen av överträdelsen, det vill säga ”avtal eller samordnade förfaranden avseende fastställande av priser samt utbyte och utlämnande av känslig affärsinformation” som rörde paraffinvax redan när han började sin anställning hos sökanden. Han innehade information om hur kartellen fungerade, det vill säga om överenskommelserna om fastställande av priser för paraffinvax, eller om de mekanismer genom vilka deltagarna medvetet ersatte konkurrensens risker med ett praktiskt inbördes samarbete inom detta område. G:s ansvarsområden enligt anställningsavtalet mellan honom och H&R ChemPharm gjorde vidare att han kunde påverka detta företags affärsbeteende så att det kunde dra fördel av hans kunskaper om kartellen.
Sökanden innehade således redan den 1 juli 2001 information om hur överträdelsen fungerade, särskilt om den första delen därav, vilket gjorde att sökanden kunde anpassa sitt affärsbeteende efter kartellens överenskommelser från och med den dagen.
Kommissionen begick således inte något fel genom att fastslå att den 1 juli 2001 var den tidpunkt då sökandens deltagande i överträdelsen inleddes.
– Sökandens argument avseende vissa särskilda tekniska möten
Nedan undersöker tribunalen vad som avhandlades vid vissa tekniska möten som ägde rum under den period då sökanden deltog i kartellen.
Sökanden har, för det första, när det gäller det tekniska mötet den 4 och 5 september 2001 (skäl 164 i det angripna beslutet), gjort gällande att detta möte inte kan läggas sökanden till last, eftersom kommissionen i det angripna beslutet endast fastställde att mötet hade ett allmänt konkurrensbegränsande innehåll, men inte angav att sökanden deltog i någon som helst verksamhet som utgjorde en överträdelse.
Det ska erinras om att detta tekniska möte var ett i en lång rad av konkurrensbegränsande möten som utgjorde en enda fortlöpande överträdelse och att kommissionen förfogar över bevisning för att det vid de tekniska mötena i allmänhet åtminstone fördes en diskussion om priserna (se ovan punkt 153).
Som tribunalen konstaterat ovan i punkt 176 hade G. dessutom, när han började sin anställning hos sökanden den 1 juli 2001 och således vid mötet den 4 och 5 september 2001, redan kännedom om att man vid de tekniska mötena förde konkurrensbegränsande diskussioner om priserna för paraffinvax.
Det ska vidare erinras om att när det har konstaterats att ett företag har deltagit i ett konkurrensbegränsande möte åligger det, enligt den rättspraxis som anges ovan i punkterna 148 och 149, företaget att visa att det har tagit avstånd från det som avhandlades vid det konkurrensbegränsande mötet, vilket sökanden inte gjorde i förevarande fall.
Kommissionen begick således inte något fel genom att lägga sökanden till last det tekniska mötet den 4 och 5 september 2001.
För det andra ska det tekniska möte undersökas som ägde rum den 21 och 22 februari 2002 i Budapest (Ungern) (skäl 165 i det angripna beslutet).
Sökanden har gjort gällande att de anteckningar från Eni som kommissionen citerade i det angripna beslutet inte visar att prissamordning förekom vid detta möte.
När det gäller innehållet i Enis anteckningar citerade kommissionen i det angripna beslutet följande avsnitt:
”Vid mötet, som genomfördes i en mycket öppen anda, bekräftades möjligheten att – även med hänsyn till olikheterna på de enskilda marknaderna och de olika produkt- och marknadsstrategierna – öka intäkterna genom de åtgärder som vi redan har vidtagit. Vi kan följaktligen fortsätta de pågående åtgärderna för översyn av avtalsbestämmelserna och de relativa priserna, vilka naturligtvis involverar våra största kunder och paraffindistributörer.”
Enligt det angripna beslutet visar innehållet i dessa anteckningar att diskussioner fördes om prisnivåerna. Tribunalen bekräftar denna tolkning. Den omständigheten att det i Enis anteckningar anges att prisöversynen ska fortsättas på det sätt som diskuterats vid mötet, visar att deltagarna utbytte information om priserna vid mötet. Detta bekräftas för övrigt av Shells ansökan om förmånlig behandling av den 30 mars 2005, i vilken det tekniska mötet i fråga finns med i en förteckning med rubriken ”Översikt över möten och meddelanden om priserna”.
Mot bakgrund av det ovanstående kan sökanden inte seriöst bestrida att detta möte omfattades av den första delen av överträdelsen. Eftersom sökanden var närvarande vid mötet utan att visa att företaget tog avstånd från mötets konkurrensbegränsande innehåll, begick kommissionen inte något fel när den lade detta tekniska möte sökanden till last.
För det tredje ska det tekniska möte som ägde rum den 27 och 28 februari 2003 i München (Tyskland) undersökas (skäl 169 i det angripna beslutet).
Kommissionen citerade i det angripna beslutet ett uttalande av Sasol enligt vilket ”nödvändigheten att höja priserna diskuterades vid mötet”.
Sökanden har hänvisat till den rättspraxis enligt vilken ett uttalande från ett företag, vars riktighet har bestritts av flera andra berörda företag, inte kan anses utgöra tillräcklig bevisning för att det föreligger en överträdelse (se ovan punkt 117).
Detta är emellertid inte situationen i förevarande fall. Som det framgår av skäl 169 i det angripna beslutet hade Shell och Repsol oberoende av varandra bekräftat att det tekniska mötet i fråga hade ett konkurrensbegränsande innehåll. Även om det är riktigt att dessa båda företag inte har preciserat vad som avhandlades vid mötet, ska det erinras om att kommissionen förfogar över bevisning för att det vid de tekniska mötena i allmänhet åtminstone fördes en diskussion om priserna (se ovan punkt 153).
Det ska vidare erinras om att när det har konstaterats att ett företag har deltagit i ett konkurrensbegränsande möte, åligger det enligt den rättspraxis som anges ovan i punkterna 148 och 149, företaget att visa att det har tagit avstånd från det som avhandlades vid det konkurrensbegränsande mötet, vilket sökanden inte gjorde i förevarande fall.
Mot bakgrund av ovanstående överväganden konstaterar tribunalen att detta möte, tvärtemot sökandens påståenden, omfattas av den första delen av överträdelsen. Eftersom sökanden var närvarande vid det konkurrensbegränsande mötet utan att visa att företaget tog avstånd från det som avhandlades, begick kommissionen inte något fel genom att lägga detta tekniska möte sökanden till last.
För det fjärde ska det tekniska möte som ägde rum den 11 och 12 maj 2004 i Hamburg (Tyskland) undersökas (skäl 174 i det angripna beslutet).
De handskrivna anteckningar som återfanns i Total Frances lokaler innehåller följande uppgifter:
”-> Sasol 40 euro/50 USD. – slutet av juli.
-> Mer: 38–28.
-> 1 juli –
+ FRP: 70 -> 6000 euro/t
+ Värmeljus: 50 -> 500 euro/t
+ Mikrovax: 25 -> 50 euro/t
…
-> 40 euro/t råparaffin”.
Sökanden har gjort gällande att dessa anteckningar endast var avsedda som ett stöd för minnet för Total samt att de avsåg ett unilateralt agerande från Sasols sida och att de inte visar att det förelåg ett avtal mellan Sasol och Total, och än mindre mellan dessa båda företag och sökanden.
Det ska påpekas att denna alternativa tolkning som sökanden anfört motsägs av uttalanden från de andra företag som deltog vid detta tekniska möte. Sasol har förklarat att deltagarna diskuterade en prishöjning och Shell har angett att man enades om en prishöjning vid detta tekniska möte. Kommissionen citerade Shells uttalande i skäl 174 i det angripna beslutet:
”Sasol var positivt till en prishöjning för paraffinvax. Man enades även om att Sasol skulle leda genomförandet av den. Prishöjningen genomfördes mellan den 1 juli … och den 1 augusti 2004.”
I sitt uttalande av den 12 augusti 2005 bekräftade Sasol även att ”på grund av de drastiskt höjda råvarupriserna skickade HOS [nu Sasol] en skrivelse med tillkännagivande om en prishöjning på 5–7 euro/100 kg den 14 juni 2004 …” och att ”[d]en 29 juni 2004 mottog HOS en skrivelse från Hansen & Rosenthal om en prishöjning på 5,20–6,80 euro/100 kg.”
Av uttalandet framgår således att Sasol avsåg att höja sina priser med exakt det belopp som angavs i Totals anteckningar och att H&R därefter också skickade en skrivelse om prishöjning, där den angivna prishöjningen låg mycket nära Sasols.
Det ska emellertid erinras om att när det har konstaterats att ett företag har deltagit i ett konkurrensbegränsande möte åligger det, enligt den rättspraxis som anges ovan i punkterna 148 och 149, företaget att visa att det har tagit avstånd från det som avhandlades vid det konkurrensbegränsande mötet, vilket sökanden inte gjorde i förevarande fall.
Mot bakgrund av dessa omständigheter finner tribunalen att kommissionen förfogade över tillräcklig bevisning för att dra slutsatsen att ett avtal om fastställande av priser ingicks vid detta möte. Sökandens argument kan inte godtas. Kommissionen begick således inte något fel genom att lägga detta tekniska möte sökanden till last.
För det femte ska det tekniska möte som ägde rum den 23 och 24 februari 2005 i Hamburg undersökas (skäl 177 i det angripna beslutet).
I det angripna beslutet citerade kommissionen anteckningar av MOL som innehöll följande uppgifter:
”ExxonMobil IV.1 [= 1 april] 15 euro/t”
”Shell Höjt pris”
”Sasol IV.12 [= 12 april] Prishöjning”
Sasol har medgett att en prishöjning diskuterades och att Sasol sände ett meddelande till övriga deltagare om sin egen prishöjning. Vidare medgav sökanden i sitt svar på meddelandet om invändningar att det hade förts en ”diskussion om den allmänna prisutvecklingen, under vilken Exxon och Sasol redogjorde för sina internt beslutade prishöjningar”. Såväl Shell som Sasol betecknade, i de uttalanden som det hänvisas till i det angripna beslutet, mötet som samordnande.
Sökanden har vid tribunalen gjort gällande att detta möte inte kan läggas företaget till last, eftersom det inte ingicks något prisavtal och den bevisning som kommissionen förfogar över på sin höjd visar att det förekom bilateral samverkan mellan företagen Repsol och Total. Av MOL:s anteckningar framgår att sökanden inte deltog i någon överträdelse, eftersom endast ExxonMobil, Shell och Sasol nämns som deltagare.
Detta argument kan inte godtas. Tribunalen erinrar om att enligt rättspraxis räcker det att visa att deltagarna har samstämmiga önskemål om att fastställa eller anpassa priserna för att ett avtal ska anses föreligga (se ovan punkt 96). Artikel 81.1 EG utgör under alla omständigheter hinder för att det förekommer direkta eller indirekta kontakter mellan ekonomiska aktörer som är ägnade att påverka en faktisk eller potentiell konkurrents beteende på marknaden (se ovan punkt 98). Av MOL:s anteckningar framgår utan tvekan att konkurrenterna utbytte information om priserna och företagens uttalanden undanröjer varje rimligt tvivel vad gäller det tekniska mötets samordnande karaktär. Av den bevisning som kommissionen samlat in framgår dessutom att mötets innehåll rörde den första delen av överträdelsen.
När det har konstaterats att ett företag har deltagit i ett konkurrensbegränsande möte åligger det, enligt den rättspraxis som anges ovan i punkterna 148 och 149, företaget att visa att det har tagit avstånd från det som avhandlades vid det konkurrensbegränsande mötet, vilket sökanden inte gjorde i förevarande fall.
Av detta följer att kommissionen inte begick något fel genom att lägga detta tekniska möte sökanden till last.
Mot bakgrund av samtliga ovanstående överväganden konstaterar tribunalen att det var korrekt av kommissionen att i det angripna beslutet slå fast att överträdelsen i förevarande fall omfattade kartellverksamhet vid vilken fastställande av priserna för paraffinvax diskuterades. Kommissionen har även styrkt att deltagarna vid vissa möten ingick avtal om fastställande av priser.
Mot bakgrund av det ovanstående bekräftar tribunalen kommissionens konstaterande att sökanden deltog i den första delen av överträdelsen mellan den 1 juli 2001 och den 28 april 2005. Talan kan följaktligen inte bifallas såvitt avser den andra grundens första del.
Den andra grundens andra del
Sökanden har gjort gällande att dess ansvar för överträdelsen inte heller kan härledas från andra bolag. Kommissionen har vare sig fastställt eller konkret gjort gällande att sökandens dotterbolag gjort sig skyldiga till en överträdelse. Sökandens moderbolag, H&R Wasag, deltog inte heller i överträdelsen.
Tribunalen erinrar härvid om att kommissionen har styrkt att sökanden deltog i den första delen av överträdelsen mellan den 1 juli 2001 och den 28 april 2005, eftersom G., som var anställd av sökanden, var närvarande vid tekniska möten, vilka det har visats hade ett konkurrensbegränsande innehåll (se ovan punkt 212).
Sökandens argument som syftar till att visa att sökandens ansvar inte kan härledas från dess dotterbolags eller moderbolags agerande saknar således relevans. Talan kan följaktligen inte vinna bifall såvitt avser den andra grundens andra del.
Den tredje grunden: Felaktig beräkning vid fastställandet av försäljningsvärdet
Genom den tredje grunden, som har åberopats subsidiärt, har sökanden gjort gällande att kommissionen fastställde en felaktig omsättning för sökanden på den marknad som omfattades av kartellen (försäljningsvärdet enligt 2006 års riktlinjer), vilken sedan beaktades vid beräkningen av grundbeloppet för böterna, och att kommissionen således har åsidosatt artikel 23.3 i förordning nr 1/2003. Detta fel resulterade i att kommissionen fastställde en för hög nivå för det grundbelopp som användes för att beräkna bötesbeloppet för sökanden.
Inledande anmärkningar
Enligt punkt 6 i 2006 års riktlinjer är kombinationen av försäljningsvärdet och varaktigheten ett lämpligt beräkningstal för att värdera överträdelsens ekonomiska betydelse och omfattningen av varje företags delaktighet i överträdelsen.
Enligt punkterna 15 och 16 i riktlinjerna ska kommissionen när den fastställer ett företags försäljningsvärde utgå från de bästa uppgifter som finns tillgängliga för företaget. Om ett företags uppgifter är ofullständiga eller otillförlitliga, kan kommissionen fastställa företagets försäljningsvärde på grundval av de ofullständiga uppgifterna eller på andra uppgifter som den anser relevanta.
Det ska erinras om att enligt rättspraxis är den begränsning av kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning som kommissionen själv har infört genom att anta riktlinjerna inte oförenlig med det förhållandet att denna alltjämt har ett betydande utrymme för skönsmässig bedömning. Riktlinjerna präglas i flera avseenden av en flexibilitet som gör det möjligt för kommissionen att utöva sitt utrymme för skönsmässig bedömning i enlighet med bestämmelserna i förordning nr 1/2003, såsom de har tolkats av domstolen (domen i de ovan i punkt 40 nämnda förenade målen Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, punkt 267, och tribunalens dom av den 19 maj 2010 i mål T‑21/05, Chalkor mot kommissionen, REU 2010, s. II‑1895, punkt 62).
Vid beräkningen av bötesbeloppet i förevarande fall är kommissionen emellertid skyldig att respektera allmänna rättsprinciper, i synnerhet principen om likabehandling och proportionalitetsprincipen (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 5 april 2006 i mål
T-279/02, Degussa mot kommissionen, REG 2006, s. II-897
, punkterna 77 och 79, och av den 8 oktober 2008 i mål
T-69/04, Schunk och Schunk Kohlenstoff-Technik mot kommissionen, REG 2008, s. II-2567
, punkt 41).
Kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning och dess egen begränsning av detta som den infört genom sina riktlinjer utgör i princip inte något hinder för att unionsdomstolen utövar sin obegränsade behörighet. Unionsdomstolen får således undanröja, sätta ned eller höja det bötesbelopp som har ålagts av kommissionen (se förstainstansrättens dom av den 6 maj 2009 i mål
T-127/04, KME Germany m.fl. mot kommissionen, REG 2009, s. II-1167
, punkt 37 och där angiven rättspraxis).
I förevarande fall beräknade kommissionen försäljningsvärdet för samtliga företag som deltog i kartellen fram till dess att den upphörde, genom att beakta den genomsnittliga omsättningen på de marknader som omfattades av kartellen under de tre sista hela åren av överträdelsen, det vill säga åren 2002, 2003 och 2004. Sökanden har inte invänt mot detta beräkningssätt, vilket för övrigt, i punkt 634 i det angripna beslutet, vederbörligen motiverades med inverkan av unionens utvidgning år 2004.
I skäl 640 i det angripna beslutet fastställde kommissionen H&R-koncernens försäljningsvärde för de produkter ”som omfattades av överträdelsen” under tiden mellan åren 2002 och 2004 till ett belopp av 26012309 euro per år. Kommissionen har i punkt 79 i sitt svaromål förklarat att den kom fram till detta resultat genom att grunda sig på en omsättning på 20594125 euro år 2002, 18042804 euro år 2003 och 39 400 000 euro år 2004.
Den fastställda omsättningen för åren 2002 och 2003
Det ska inledningsvis preciseras att hela kapitalet i bolagen Klaus Dahleke, Tudapetrol och Hansen & Rosenthal innehas av samma fyra fysiska personer, det vill säga familjen H. Inget av dessa tre bolag innehar några andelar i de båda andra. Klaus Dahleke, Tudapetrol, Hansen & Rosenthal, detta bolags dotterbolag H&R Wax Company Vertrieb, och bolaget H&R Sales (ett indirekt dotterbolag till H&R ChemPharm) benämndes ofta i sökandens skriftväxling med kommissionen som ”distributionsbolag”. Dessa ”distributionsbolag” ansvarade för saluföringen av det paraffinvax som tillverkades av ”tillverkningsbolagen”, det vill säga av H&R ChemPharm och dess dotterbolag. Vid beräkningen av bötesbeloppet beaktade kommissionen ”distributionsbolagens” försäljningsvärde. Tudapetrol ålades ett separat bötesbelopp som beräknades på grundval av detta företags omsättning. Eftersom Klaus Dahleke emellertid inte ålades några sanktioner i det angripna beslutet, lades dess omsättning på de marknader som omfattades av kartellen till omsättningen för Hansen & Rosenthal och H&R Wax Company Vertrieb. För år 2004 tillades även H&R Sales försäljningsvärde. Detta kombinerade försäljningsvärde användes som grund för beräkningen av det bötesbelopp som ålades Hansen & Rosenthal och dess dotterbolag H&R Wax Company Vertrieb samt H&R ChemPharm.
När det gäller åren 2002 och 2003 har sökanden i huvudsak gjort gällande att kommissionen borde ha beaktat omsättningen för Hansen & Rosenthal och dess dotterbolag H&R Wax Company Vertrieb, men däremot inte för Klaus Dahleke, som inte var en del av samma företag.
Tribunalen kommer först att undersöka de skrivelser som sökanden sände till kommissionen rörande denna fråga under det administrativa förfarandet.
I sin skrivelse av den 8 december 2005 angav sökanden att från och med den 1 januari 2001 salufördes det paraffinvax som tillverkades av sökanden i huvudsak av H&R Wax Company Vertrieb. Sökanden tillade att mindre kvantiteter till vissa kunder även salufördes av Tudapetrol, Klaus Dahleke och Hansen & Rosenthal.
I sin skrivelse av den 23 april 2008 lämnade sökanden in uppgifter om omsättningen inom unionen för tillverkningsbolagen H&R Chemisch-Pharmazeutische Spezialitäten GmbH och H&R Ölwerke Schindler GmbH. Även om sökanden i sitt svar på en skriftlig fråga från tribunalen vägrade att precisera de ekonomiska banden mellan sökanden och dessa bolag, framgår det av handlingarna i målet att dessa båda bolag var direkta eller indirekta dotterbolag till sökanden under överträdelseperioden.
I samma skrivelse lämnade sökanden även in uppgifter om omsättningen för H&R Wax Company Vertrieb, Hansen & Rosenthal och Klaus Dahleke. Sökanden angav att huvuddelen av Klaus Dahlekes omsättning kom från distributionen av produkter från ”tillverkningsbolagen”, det vill säga H&R Chemisch-Pharmazeutische Spezialitäten och H&R Ölwerke Schindler, vilka var dotterbolag till sökanden.
Redan i denna skrivelse angav sökanden att de exaktaste uppgifterna utgjordes av distributionsbolagens externa omsättning, det vill säga, enligt ordalydelsen i skrivelsen, omsättningen för H&R Wax Company Vertrieb, Klaus Dahleke och Tudapetrol. Sökanden förklarade även att den externa omsättningen, det vill säga distributionsbolagens försäljning, inte nödvändigtvis översteg den interna omsättningen, det vill säga tillverkningsbolagens omsättning. En del av tillverkningsbolagens produkter såldes nämligen som råvaror till andra raffinaderier i koncernen, medan resten såldes till distributionsbolagen. Även om en del av distributionsbolagens försäljning gick tillbaka till koncernen för att täcka dess förbrukning av råvaror, ökade de nämnda bolagens omsättning genom försäljning av produkter som omfattades av kartellen, vilka de köpte från tredje man och sålde vidare till tredje man.
Under dessa omständigheter begärde kommissionen ytterligare klargöranden av sökanden.
I sin skrivelse av den 3 juli 2008 uppgav sökanden därvid följande omsättning för bolagen i H&R-koncernen ”utom Tudapetrol”:
H&R Wax Company Vertrieb:
—
2002: 19,78 miljoner euro.
—
2003: 17,32 miljoner euro.
—
2004: 17,88 miljoner euro.
Klaus Dahleke:
—
2002: 0,29 miljoner euro.
—
2003: 0,2 miljoner euro.
—
2004: 0,16 miljoner euro.
Hansen & Rosenthal:
—
2002: 0,52 miljoner euro.
—
2003: 0,52 miljoner euro.
—
2004: 0,86 miljoner euro.
I samma skrivelse lämnade sökanden även in uppgifter om ”distributionsbolagens” sammanlagda omsättning, det vill säga omsättningen för H&R Wax Company Vertrieb, Klaus Dahleke och Hansen & Rosenthal på de marknader som omfattades av kartellen:
—
År 2002: 20,59 miljoner euro.
—
År 2003: 18,04 miljoner euro.
—
År 2004: 19 miljoner euro.
I samma skrivelse förklarade sökanden även att det rörde sig om koncernens externa omsättning, i vilken försäljningen inom koncernen inte tagits med.
I sin skrivelse av den 7 juli 2008 bekräftade sökanden den sammanlagda omsättning för H&R Wax Company Vertrieb, Hansen & Rosenthal och Klaus Dahleke som sökanden redan hade angett i sin skrivelse av den 3 juli 2008 (se ovan punkt 233).
Tribunalen påpekar för det första att den omsättning som kommissionen beaktade för åren 2002 och 2003 exakt motsvarar de uppgifter som sökanden lämnade in i sina skrivelser av den 3 och 7 juli 2008.
Kommissionen grundade sig således på uppgifter som den erhöll från sökanden genom skriftväxling och telefonsamtal och beaktade även sökandens synpunkter avseende skillnaden mellan den omsättning som härrörde från försäljning inom koncernen och den omsättning som härrörde från återförsäljning av paraffinvax som distributionsbolagen köpt av tredje man.
Det ska för det andra betonas att sökanden inkluderade Klaus Dahlekes omsättning i H&R-koncernens omsättning i samtliga skrivelser rörande denna fråga, det vill säga i skrivelserna av den 23 april, den 3 juli och den 7 juli 2008. Vidare nämns Klaus Dahleke i sökandens skrivelse av den 3 juli 2008 (tillsammans med H&R Wax Company Vertrieb och Tudapetrol) som ett av de tre distributionsbolagen för de produkter som omfattades av kartellen. Inte vid något tillfälle har sökanden i sina skrivelser framfört åsikten att Klaus Dahlekes omsättning inte skulle beaktas vid beräkningen av H&R-koncernens försäljningsvärde. Tvärtom angav sökanden i sin sista skrivelse, det vill säga skrivelsen av den 7 juli 2008, för vart och ett av de berörda åren endast en sammanlagd omsättning för ”distributionsbolagen” H&R Wax Company Vertrieb, Hansen & Rosenthal och Klaus Dahleke, utan att nämna att det sistnämnda företagets omsättning skulle dras av från de belopp som sökanden angett.
För det tredje ska det påpekas att det tillvägagångssätt som sökanden använde under det administrativa förfarandet – att inkludera Klaus Dahlekes försäljning i de uppgifter som lämnades – och som kommissionen sedan också använde sig av, är helt korrekt enligt tribunalens bedömning, eftersom omfattningen av H&R:s överträdelse i annat fall riskerar att underskattas. Sökanden angav de facto i sin skrivelse av den 23 april 2008 att Klaus Dahlekes omsättning ”nästan uteslutande” kom från distribution av produkter från ”tillverkningsbolagen” i H&R-koncernen. Om Klaus Dahlekes omsättning dras av från de belopp som sökanden uppgav i sina skrivelser av den 3 och 7 juli 2008, framgår inte en del av den produktion som omfattades av kartellen, det vill säga det paraffinvax som tillverkades av H&R-koncernen och som inte salufördes av Hansen & Rosenthal eller H&R Wax Company Vertrieb utan av Klaus Dahleke.
Kommissionen har således handlat i enlighet med punkt 15 i 2006 års riktlinjer, där det anges att ”[n]är kommissionen fastställer ett företags försäljningsvärde utgår den från de bästa uppgifter som finns tillgängliga för företaget”, när den inkluderade Klaus Dahlekes omsättning i sin beräkning i överensstämmelse med sökandens önskan om att grunda beräkningen på koncernens externa omsättning. Kommissionen fastställde således, i enlighet med kraven i artikel 23 i förordning nr 1/2003, H&R-koncernens försäljningsvärde så, att hänsyn togs till allvaret i den överträdelse som denna gjort sig skyldig till.
Det ska tilläggas att tribunalen inom ramen för sin obegränsade behörighet i detalj har undersökt skriftväxlingen mellan kommissionen och sökanden rörande denna fråga under det administrativa förfarandet, och har ställt ett stort antal skriftliga frågor till sökanden i syfte att ytterligare klarlägga leveransförbindelserna mellan Klaus Dahleke och de ”tillverkningsbolag” som direkt eller indirekt ägdes av sökanden. Svaren på dessa frågor har inte visat att det finns några felaktigheter i kommissionens beräkning. Det ska tilläggas att vissa av svaren visade sig vara oriktiga mot bakgrund av handlingarna i målet och sökandens uttalanden vid förhandlingen.
Emellertid ska tribunalen även undersöka sökandens påstående att den omständigheten att Klaus Dahleke inkluderades i företaget H&R strider mot domstolens dom av den 2 oktober 2003 i mål
C-196/99 P, Aristrain mot kommissionen (REG 2003, s. I-11005)
, eftersom H&R och Klaus Dahleke inte tillhör samma företag. Enligt punkterna 98 och 99 i den domen är enbart den omständigheten att bolagskapitalet i två olika affärsbolag ägs av en och samma person eller av en familj inte i sig tillräckligt för att visa att det mellan dessa två bolag finns en ekonomisk gemenskap som medför att agerandet hos ett av bolagen kan läggas det andra bolaget till last, och att det ena bolaget kan åläggas att betala det andra bolagets böter.
Tribunalen konstaterar att i förevarande fall rör det sig, till skillnad från den situation som prövades av domstolen i domen i det ovan i punkt 242 nämnda målet Aristrain mot kommissionen (punkterna 98 och 99), inte om att tillskriva H&R-koncernen eller särskilt sökanden ansvar för Klaus Dahlekes konkurrensbegränsande agerande, utan om att beräkna H&R-koncernens försäljningsvärde. Det är klarlagt att Klaus Dahlekes omsättning med avseende på de produkter som omfattades av kartellen ”nästan uteslutande” kom från återförsäljning av paraffinvax som åren 2002 och 2003 tillverkades av tillverkningsbolagen i H&R-koncernen, vilka själva var involverade i kartellen. Det ska erinras om att enligt de uppgifter som tribunalen förfogar över motsvarar begreppet ”tillverkningsbolag” sökanden och dennes direkta eller indirekta dotterbolag.
Alternativet till att beakta den externa omsättningen skulle ha varit att beakta ”den interna omsättningen”, det vill säga den omsättning som bolagen i H&R-koncernen uppnådde genom att till Klaus Dahleke sälja produkter som omfattades av kartellen. Det var sökanden själv som uttryckte en önskan om att kommissionen skulle beakta H&R-koncernens externa omsättning, i vilken, enligt sökanden, ingick den del av Klaus Dahlekes omsättning som angavs i skrivelserna av den 3 och den 7 juli 2008. Tribunalen har ställt en skriftlig fråga rörande leveransförbindelserna mellan ”tillverkningsbolagen” och Klaus Dahleke. Sökanden har emellertid inte lämnat några uppgifter som föranlett tribunalen att ändra sin bedömning av situationen i fråga.
Eftersom domen i det ovan i punkt 242 nämnda målet Aristrain mot kommissionen rör faktiska omständigheter som skiljer sig märkbart från omständigheterna i förevarande mål, kan sökanden inte hänvisa till den domen till stöd för denna invändning.
Mot bakgrund av det ovan anförda konstaterar tribunalen att kommissionen inte åsidosatte artikel 23.3 i förordning nr 1/2003 när den, utan att dra ifrån Klaus Dahlekes omsättning, fastställde H&R-koncernens försäljningsvärde på grundval av de uppgifter som sökanden hade lämnat in genom sina skrivelser av den 3 och 7 juli 2008.
Tribunalen anser även, på grundval av den bevisning som parterna lämnat in till den, att det försäljningsvärde som beräknats för åren 2002 och 2003 korrekt avspeglar allvaret i den överträdelse som sökanden gjort sig skyldig till.
Denna invändning kan således inte godtas.
Beräkningen av omsättningen för år 2004 och beaktandet av ”de utländska bolagen” och av H&R ESP International
Kommissionen angav följande i det angripna beslutet:
”…
(636)
H&R/Tudapetrol hävdar att år 2004 inte ska användas som referensår för H&R/Tudapetrol, eftersom omsättningen för år 2004 innefattar omsättningen för bolaget H&R ESP International, vilket förvärvades först den 1 januari 2004. Detta förvärv gjorde det möjligt att mer än fördubbla den sammanlagda omsättningen, vilken således, enligt H&R/Tudapetrol, inte är representativ för hela överträdelseperioden. H&R/Tudapetrol hävdar dessutom att H&R ESP Internationals tillverkningsinfrastruktur delvis inte används vid tillverkningen av de produkter som berörs av överträdelsen.
(637)
Dessa påståenden kan inte godtas. En ökning av omsättningen under ett givet år utesluter inte i sig att året används som grund för att beräkna [bötesbeloppet]. Den omständigheten att delar av H&R/Tudapetrol inte aktivt är verksamma avseende de produkter som omfattas av överträdelsen avspeglas på vederbörligt sätt i böternas grundbelopp, i vilket dessa produkters försäljningsvärde inte beaktas. Såsom anges i skäl 634 kommer kommissionen att av andra skäl använda det genomsnittliga försäljningsvärdet för åren 2002, 2003 och 2004 som grund för beräkningen av [bötesbeloppet] för H&R.”
Kommissionen har i sitt svaromål förklarat att den kom fram till beloppet 39,4 miljoner euro som försäljningsvärde för företaget H&R för år 2004 genom att beakta de uppgifter som sökanden hade lämnat på sidorna 2 och 12 i sin skrivelse av den 23 april 2008.
Enligt uppgifterna i den första kolumnen på sida 2 i nämnda skrivelse uppgick koncernens omsättning år 2004 från försäljningen av de fyra berörda kategorierna av paraffinvax till 27,5 miljoner euro, och från detta belopp drog kommissionen av Tudapetrols omsättning (1,2 miljoner euro). I ett första steg kom kommissionen således fram till en omsättning på 26,3 miljoner euro.
Därefter lade kommissionen till omsättningen för ”de utländska bolagen”, vilken uppgick till 9,2 miljoner euro (första kolumnen på sidan 12 i skrivelsen av den 23 april 2008), och omsättningen för H&R Ölwerke Schindler, vilken uppgick till 3,9 miljoner euro (andra kolumnen på sidan 12 i samma skrivelse). Enligt kommissionen var det motiverat att lägga till dessa belopp till den omsättning på 26,3 miljoner euro som hade fastställts för H&R-koncernen, eftersom sökanden bland annat på sidorna 1 och 12 i sin skrivelse av den 23 april 2008 upprepade gånger hade angett att sökanden ansåg att kommissionens begäran om upplysningar inte avsåg vare sig omsättningen för ”de utländska bolagen” eller omsättningen för H&R Ölwerke Schindler, vilken kom från H&R Sales försäljning, eftersom dessa bolag inte deltagit i överträdelsen.
Genom att lägga ihop omsättningen för ”de utländska bolagen” (9,2 miljoner euro) och omsättningen för H&R Ölwerke Schindler (3,9 miljoner euro) med det ursprungliga beloppet på 26,3 miljoner euro, fastställde kommissionen således att H&R-koncernens omsättning förår 2004 för de produkter som omfattades av kartellen uppgick till 39,4 miljoner euro.
Sökanden har framställt tre invändningar mot denna beräkning. Sökanden har för det första gjort gällande att ”de utländska bolagens” försäljningsvärde och H&R Sales försäljningsvärde inte borde beaktas, eftersom dessa bolag inte deltog i kartellen. För det andra avspeglar det på detta sätt beräknade försäljningsvärdet inte den ekonomiska betydelsen av den överträdelse som sökanden har gjort sig skyldig till. För det tredje lade kommissionen ihop ”de utländska bolagens” relevanta omsättning och H&R-koncernens försäljningsvärde två gånger.
– Beaktandet av ”de utländska bolagens” och H&R Sales försäljning vid beräkningen av försäljningsvärdet för år 2004
Sökanden har gjort gällande att ”de utländska bolagens” och H&R Sales relevanta omsättning inte borde inkluderas i försäljningsvärdet för H&R, eftersom dessa bolag förvärvades först år 2004 och det inte har framställts någon anmärkning grundad på att de skulle ha deltagit i kartellen. Kommissionen borde under alla omständigheter ha utelämnat konverteringsanläggningarnas omsättning, eftersom de inte tillverkar paraffinvax.
Tribunalen erinrar härvid om att enligt punkt 13 i 2006 års riktlinjer fastställer kommissionen grundbeloppet genom att utgå från försäljningsvärdet för de varor eller tjänster som har ett direkt eller indirekt samband med överträdelsen och som företaget sålt i det berörda geografiska området inom EES.
Vidare följer det av rättspraxis att det försäljningsvärde som ska beaktas inte ska beräknas på grundval av den omsättning som härrör från försäljning av de varor som faktiskt berörs av överträdelsen, utan på grundval av den omsättning som ett företag i den mening som avses i artikel 81 EG, vilket deltagit i överträdelsen, i allmänhet har på den marknad som berörs av överträdelsen (se tribunalens dom av den 16 juni 2011 i mål T‑211/08, Putters International mot kommissionen, REU 2011, s. II‑3729, punkterna 59–61 och där angiven rättspraxis).
Endast den omständigheten att ”de utländska bolagen” och H&R Sales inte deltog i kartellen före år 2004 påverkar inte den omständigheten att dessa bolag år 2004 blev en del av det företag som är involverat i kartellen, sedan de förvärvats av H&R-koncernen. Det ska härvid betonas att kommissionen redan i meddelandet om invändningar, särskilt i punkterna 261–264, beskrev H&R-koncernen som ett företag i den mening som avses i artikel 81 EG och att sökanden inte bestridde denna kvalificering i sitt svar på nämnda meddelande.
I förevarande fall var dessutom två bolag i H&R-koncernen direkt involverade i kartellen år 2004, det vill säga H&R Wax Company Vertrieb och H&R ChemPharm, på grund av att G. och H., som hade uppgifter i dessa bolag år 2004, deltog i de tekniska mötena.
Tribunalen har ställt skriftliga frågor till sökanden för att klarlägga vilka ”de utländska bolagen” är och de ”ekonomiska banden mellan nämnda bolag, H&R Ölwerke Schindler, ESP International, H&R Sales och H&R-koncernen”, för att kunna placera in dessa bolag i H&R-koncernens struktur.
I sitt svar förnekade sökanden uttryckligen att H&R ChemPharm innehade andelar i ”de utländska bolagen” och avstod från att närmare ange vilka de var.
Sökanden förnekade även att H&R ChemPharm innehade andelar i H&R Ölwerke Schindler, ESP International och H&R Sales. Det är uppenbart att detta svar var felaktigt, vilket sökanden även har medgett vid förhandlingen efter att ha ställts inför den bevisning som tribunalen förfogar över. ESP International är de facto ett av sökanden helägt dotterbolag, medan H&R Ölwerke Schindler är ett av ESP International helägt dotterbolag. År 2004 var H&R Sales ett av H&R Ölwerke Schindler helägt dotterbolag. Det rör sig således om bolag vars hela kapital innehades av sökanden vid tiden för de faktiska omständigheterna.
Mot bakgrund av det ovanstående konstaterar tribunalen att sökanden inte har visat att kommissionen begick något fel när den vid beräkningen av försäljningsvärdet för år 2004 inkluderade ”de utländska bolagens” och H&R Sales försäljningsvärde i H&R-koncernens försäljningsvärde.
Sökanden kan inte heller påstå att kommissionen lade till omsättningen för konverteringsanläggningarna, vilka inte tillverkar paraffinvax. Såsom tydligt framgår av förklaringarna i kommissionens svaromål kom kommissionen fram till beloppet 26,3 miljoner euro genom att lägga ihop endast de fyra kategorier av paraffinvax (hydrogenerat fast paraffin, icke hydrogenerat fast paraffin, paraffinvax och hydrogenerade specialprodukter av vax) som angavs i den första kolumnen på sidan 2 i sökandens skrivelse av den 23 april 2008, men utesluta såväl råparaffin som konverteringsanläggningarnas omsättning. Kommissionen gick tillväga på samma sätt vad gäller uppgifterna i den första och den andra kolumnen på sidan 12 i nämnda skrivelse (”de utländska bolagens” och H&R Sales försäljningsvärde).
Kommissionen fastställde H&R:s försäljningsvärde för år 2004 genom att beakta den sammanlagda omsättningen för de bolag som ingår i detta företag på den marknad som berördes av kartellen och handlade således i överenstämmelse med 2006 års riktlinjer och tillämplig rättspraxis. Den åsidosatte inte artikel 23.3 i förordning nr 1/2003. Denna invändning kan således inte godtas.
– Ökningen av det genomsnittliga försäljningsvärdet under referensperioden genom beaktande av omsättningen för de företag som förvärvades år 2004
Enligt sökanden innebär beaktandet av omsättningen för de bolag som förvärvades år 2004 att det fastställda försäljningsvärdet, beräknat som ett genomsnitt av försäljningsvärdena för åren 2002–2004, inte avspeglar överträdelsens allvar.
Det ska påpekas att en fusion med eller förvärv av en enhet som inte deltagit i överträdelsen före företagskoncentrationen kan påverka beräkningen av försäljningsvärdet, om försäljningsvärdet efter företagskoncentrationen inte, med avseende på hela den period som företaget deltagit i överträdelsen, utgör ”ett lämpligt beräkningstal för att värdera överträdelsens ekonomiska betydelse och omfattningen av [företagets] delaktighet i överträdelsen” i den mening som avses i punkt 6 i 2006 års riktlinjer (se ovan punkt 217).
I förevarande fall har kommissionen i den referensperiod som användes för beräkningen av försäljningsvärdet inkluderat de tre hela år som H&R ChemPharm deltog i överträdelsen (åren 2002–2004). Den första perioden utifrån vilken försäljningsvärdet för referensperioden extrapolerades (från den 1 juli 2001 till den 31 december 2001) inträffade före förvärvet, och var således representativ för försäljningsvärdet åren 2002 och 2003. Den andra perioden utifrån vilken försäljningsvärdet för referensperioden extrapolerades (från den 1 januari 2005 till den 28 april 2005) inträffade efter förvärvet, och var således representativ för försäljningsvärdet år 2004.
Tribunalen anser att H&R-koncernens genomsnittliga försäljningsvärde för åren 2002–2004 under de särskilda omständigheterna i målet utgör ett ”lämpligt beräkningstal för att värdera överträdelsens ekonomiska betydelse och omfattningen av [företagets] delaktighet i överträdelsen” för hela den period som H&R ChemPharms deltog i överträdelsen.
Denna invändning kan således inte godtas.
Det ska tilläggas att tribunalen i sin dom av den 11 juli 2014 i det konnexa målet T‑540/08, Esso m.fl. mot kommissionen (ej publicerad i rättsfallssamlingen) satte ned de böter som ålagts Esso Société anonyme française, i syfte att ta hänsyn till att försäljningsvärdet för företaget ExxonMobil, vilket det nämnda företaget tillhörde, nästan hade fördubblats till följd av fusionen mellan Exxon och Mobil år 1999, och att försäljningsvärdet, vilket beräknades uteslutande på grundval av försäljningen för åren 2000–2002, det vill säga efter fusionen, hade extrapolerats även till perioden från år 1992 till år 1999, under vilken endast Mobil France hade deltagit i kartellen.
De faktiska omständigheterna i det ovan i punkt 271 nämnda målet Esso m.fl. mot kommissionen skiljer sig således på en avgörande punkt från omständigheterna i förevarande mål, eftersom ExxonMobils försäljningsvärde efter fusionen inte utgjorde ett ”lämpligt beräkningstal för att värdera överträdelsens ekonomiska betydelse och omfattningen av [företagets] delaktighet i överträdelsen” med avseende på hela den period då Esso Société anonyme française deltagit i överträdelsen.
– Påståendet att ”de utländska bolagens” omsättning beaktats två gånger
Sökanden har hävdat att kommissionen beaktade ”de utländska bolagens” omsättning på 9,2 miljoner euro två gånger. Sökanden har gjort gällande att skillnaden mellan uppgifterna i den första kolumnen på sida 2 i sökandens skrivelse av den 23 april 2008 (27,5 miljoner euro), vilka inbegriper ESP International, och den andra kolumnen (18,3 miljoner euro), där ESP International inte är medräknat, är exakt 9,2 miljoner euro. Kommissionen beaktade således ESP Internationals omsättning två gånger.
Sökanden har i sin replik gjort gällande följande:
”51
Även om de [utländska] bolagen (det vill säga ESP International) och H&R Sales GmbH skulle tillskrivas ansvar för år 2004 …, är emellertid de siffror som kommissionen grundat sig på felaktiga och för höga. Kommission har felaktigt lagt till de [utländska] bolagens omsättning två gånger. Den korrekta siffran för år 2004 är 26,3 miljoner euro, medräknat de [utländska] bolagen, och 30,2 miljoner euro om man dessutom räknar med H&R Sales. Den sammanlagda omsättningen för år 2004 är under inga omständigheter 39,4 miljoner euro, vilket är den siffra som [kommissionen] angett. Detta framgår av följande:
[B]eloppet på 26,3 miljoner euro [vilket erhålls från uppgifterna i den första kolumnen på sidan 2 i skrivelsen av den 23 april 2008] inbegriper redan de [utländska] bolagens omsättning, vilken var 9,2 miljoner euro, såsom det klart och tydligt framgår av [nämnda skrivelse]. [Kommissionen] har således felaktigt … till detta belopp ännu en gång lagt till beloppet 9,2 miljoner euro för de [utländska] bolagen, varför denna del av omsättningen har dubblerats. Även om de [utländska] bolagen beaktas kan [kommissionen] inte fastställa ett högre belopp än 26,3 miljoner euro. Om även H&R Sales GmbH läggs till, blir beloppet 30,2 miljoner euro, men under inga omständigheter 39,4 miljoner euro.”
Det ska för det första påpekas att de argument som sökanden lagt fram under förfarandet vid tribunalen inte stämmer överens med de uppgifter som sökanden lämnade under det administrativa förfarandet och vilka framgår av den ärendeakt som lämnats in till tribunalen.
I sitt svar på meddelandet om invändningar angav sökanden nämligen att försäljningsvärdet för H&R på marknaden för paraffinvax (Tudapetrols försäljning och försäljningen av vaxemulsionprodukter och råparaffin ej medräknade) motsvarade 38,99 miljoner euro år 2004, vilket nästan helt stämmer med det belopp som beräknats av kommissionen (39,4 miljoner euro).
Vidare angav sökanden inför förhörsombudet att HR ChemPharm genom förvärvet av det nya raffinaderiet i Hamburg-Neuhof (Tyskland), vilket tillhörde H&R Ölwerke Schindler, ökade sin omsättning på marknaden för ”paraffinprodukter” med nästan 2,5 gånger. Sökanden lämnade även uppgifter om detta i skrivelsen av den 8 december 2005. Enligt dessa uppgifter ökade sökandens försäljningsvolym för paraffinvax från 43000 ton år 2003 till 84 400 ton år 2004 till följd av förvärvet av ny produktionskapacitet år 2004. Sökanden angav även att priset för dessa produkter gick upp år 2004.
Enligt vad sökanden påstått under förfarandet vid tribunalen ökade H&R-koncernens försäljningsvärde endast från 24107000 euro år 2003 till 26 300 000 euro år 2004. Detta påstående stämmer inte överens med den ökning av produktionen och försäljningen som förvärvet av raffinaderiet i Hamburg-Neuhof resulterade i, och strider uppenbart mot de uppgifter som sökanden lämnade i sitt svar på meddelandet om invändningar.
Det ska även påpekas att det föreligger betydande tvivel vad gäller sökandens påstående att ”de utländska bolagen” är identiska med bolaget H&R ESP International.
I sin skrivelse av den 8 december 2005 angav sökanden att ESP International är moderbolag till H&R Ölwerke Schindler och att det innehar samtliga andelar i det bolaget. Av handlingarna i målet framgår att H&R Ölwerke Schindler och ESP International är bolag bildade enligt tysk rätt och att deras tillverkningsanläggning ligger i Hamburg-Neuhof i Tyskland.
Tribunalen kan inte förstå skälen till att sökanden valde att använda begreppet ”de utländska bolagen” för att lämna uppgifter om försäljningsvärdet för H&R ESP International, som är ett bolag bildat enligt tysk rätt och vars tillverkningsanläggning ligger i Tyskland.
Som kommissionen helt korrekt har påpekat angav sökanden ingenstans i det stora antal skrivelser som denna sände till kommissionen under det administrativa förfarandet att H&R ESP International motsvarade eller omfattades av begreppet ”de utländska bolagen”. Tvärtom presenterades ”de utländska bolagen” och H&R ESP International sida vid sida på den första sidan i skrivelsen av den 23 april 2008, vilket gav anledning att tro att det rörde sig om två enheter som skulle behandlas skilda från varandra. Även de skäl som sökanden angav i nämnda skrivelse som motivering till att kommissionen inte skulle beakta dessa bolags försäljningsvärde var olika. Avseende ”de utländska bolagen” angav sökanden att de inte ”omfattas av utredningen”, medan sökanden avseende H&R ESP International betonade att detta bolag förvärvades först år 2004, vilket medförde ett ”uppsving i omsättningen”.
Vidare nämnde sökanden i sin skrivelse av den 8 december 2005 även H&R Ölwerke Schindlers ”systerbolag”, vilka driver konverteringsanläggningar utomlands. Dessutom avsåg, enligt H&R Wasags verksamhetsberättelse för år 2004, förvärvet av verksamheten avseende raffinaderispecialiteter från bolaget BP endast H&R Ölwerke Schindler i Tyskland och H&R ESP Nuth B.V. i Nederländerna. I skrivelsen av den 7 juli 2008 angav sökanden dessutom att de utländska bolagen, vilka ligger i Corryton och Chorley i Förenade kungariket, enligt en första uppskattning hade en omsättning på 8,6 miljoner euro år 2004 med avseende på försäljningen av paraffinvax. Dessa uppgifter visar att H&R-koncernen omfattade bolag utomlands, vilja dock inte utgörs av H&R ESP International, som är etablerat i Tyskland.
Mot bakgrund av det ovan anförda konstaterar tribunalen att sökanden inte har anledning att kritisera kommissionen för att den lade försäljningsvärdet för såväl H&R ESP International som ”de utländska bolagen” till beloppet 26,3 miljoner euro. Tribunalen anser tvärtom att kommissionen vid beräkningen av försäljningsvärdet för år 2004 fullständigt iakttog punkterna 15 och 16 i 2006 års riktlinjer, vilka det hänvisas till ovan i punkt 218.
För det andra kan sökanden inte åberopa den omständigheten att kommissionen inte lämnade någon detaljerad beräkning av försäljningsvärdet i det angripna beslutet, utan har redogjort för den i sitt svaromål. Dels grundade sig kommissionen på sifferuppgifter som sökanden själv lämnade under det administrativa förfarandet och kom fram till ett belopp som med god marginal överensstämmer med de uppgifter som sökanden lämnade i sitt svar på meddelandet om invändningar och till förhörsombudet. Dels har tribunalen, just för att ge sökanden möjlighet att två gånger skriftligen svara på innehållet i svaromålet, uttryckligen anmodat sökanden att skriftligen besvara kommissionens duplik med avseende på den tredje grunden.
För det tredje ska det påpekas att tribunalen under förfarandet har ställt ett stort antal skriftliga frågor till sökanden för ytterligare klarlägganden av de faktiska omständigheterna.
Tribunalen har framför allt uttryckligen begärt att sökanden ska ange vilka ”de utländska bolagen” är. Sökanden har emellertid vägrat att precisera vilka bolag det rörde sig om, trots att sökandens yrkanden om att det angripna beslutet ska ogiltigförklaras eller ändras grundar sig på en argumentering som inte kan förstås om det inte anges vilka de nämnda bolagen är. Sökanden har inte heller närmare preciserat förhållandet mellan ”de utländska bolagen” och ESP International, H&R Ölwerke Schindler, H&R Sales eller sökanden själv, och har till och med förnekat att det rör sig om sökandens dotterbolag.
Det ska tilläggas att det är oklart varför sökanden i punkt 51 i sin replik i andra hand har föreslagit att H&R Sales omsättning ska läggas till det belopp om 26,3 miljoner euro som angavs i den första kolumnen på sidan 2 i skrivelsen av den 23 april 2008. I nämnda skrivelse angav sökanden att H&R Ölwerke Schindlers omsättning motsvarade H&R Sales omsättning, och uppgav att ”enligt vad vi förstår, [omfattades] OWS – H&R Sales GmbH:s – egen distribution inte av begäran om upplysningar”. I skrivelsen av den 8 december 2005 angav sökanden emellertid att H&R Ölwerke Schindler var ett helägt dotterbolag till ESP International. Det är således omöjligt att förstå varför sökanden i andra hand föreslog att omsättningen för ett dotterbolag till ESP International skulle läggas till beloppet om 26,3 miljoner euro, men av princip motsätter sig att omsättningen för ”de utländska bolagen”, vilka sökanden i sin replik har likställt med ESP International, läggs till detta belopp.
Mot bakgrund av ovanstående överväganden, särskilt punkterna 276 och 277, kan kommissionen inte kritiseras för att ha gjort sig skyldig till något fel i det angripna beslutet när det gäller fastställandet av försäljningsvärdet för år 2004. Sökandens invändning kan således inte godtas i den del den syftar till en delvis ogiltigförklaring av det angripna beslutet.
Sökandens invändning kan inte heller godtas i den del den syftar till att tribunalen ska ändra bötesbeloppet genom utövande av sin obegränsade behörighet. Efter en ingående undersökning av de handlingar som inkommit till tribunalen inom ramen för förevarande mål anser tribunalen dels att sökandens argument och de uppgifter som sökanden lämnat in inte motiverar en ändring av bötesbeloppet, dels att det på grundval av uppgifterna i ärendeakten, bland annat de som anges ovan i punkterna 276 och 277, kan konstateras att det försäljningsvärde som kommissionen fastställde för år 2004 på lämpligt sätt avspeglar allvaret i den överträdelse som sökanden gjort sig skyldig till.
Av det ovanstående följer att denna invändning inte kan godtas. Talan kan därmed inte bifallas på den tredje grunden.
Den fjärde grunden: Åsidosättande av artikel 23.3 i förordning nr 1/2003 på grund av oriktiga bedömningar som påverkat beräkningen av böterna
Den fjärde grunden, som har åberopats subsidiärt, avser åsidosättande av artikel 23.3 i förordning nr 1/2003 på grund av oriktiga bedömningar som påverkade beräkningen av böterna. Denna grund består av tre delar. Sökanden har för det första invänt mot att 2006 års riktlinjer skulle vara tillämpliga. Sökanden anser för det andra att den nivå på 17 procent av försäljningsvärdet som fastställdes enligt punkterna 21 och 25 i 2006 års riktlinjer är behäftad med en oriktig bedömning och strider mot proportionalitetsprincipen. För det tredje anser sökanden att de böter som sökanden ålades är oproportionerliga och diskriminerande, med hänsyn till deras storlek. Sökanden har yrkat att tribunalen ska ändra det angripna beslutet och sätta ned de böter som sökanden ålades.
Tillämpningen av 2006 års riktlinjer
Sökanden har gjort gällande att beräkningen av böterna är rättsstridig, eftersom kommissionen grundade den på 2006 års riktlinjer i stället för på riktlinjerna i deras lydelse från år 1998 (riktlinjer för beräkning av böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 i EKSG-fördraget,
EGT C 9, s. 3
), vilket resulterade i ett avsevärt högre bötesbelopp, bland annat eftersom det har införts en multiplikationskoefficient som motsvarar antalet år som företaget deltagit i överträdelsen. Sökanden anser att principen om förbud mot retroaktiv tillämpning av lagbestämmelser inom straffrätten har åsidosatts, eftersom 2006 års riktlinjer ännu inte hade trätt i kraft vid tidpunkten för överträdelsen. Kommissionen åsidosatte även den princip om begränsning av kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning som den själv införde genom riktlinjerna och åsidosatte de berättigade förväntningar som nämnda riktlinjer skapar hos ekonomiska aktörer.
Domstolen har i detta avseende redan slagit fast att den omständigheten att kommissionen tidigare har tillämpat en viss bötesnivå för vissa överträdelser inte innebär att kommissionen fråntas möjligheten att höja denna nivå inom de gränser som anges i förordning nr 1/2003, om detta är nödvändigt för att säkerställa genomförandet av unionens konkurrenspolitik, och att en effektiv tillämpning av unionens konkurrensregler tvärtom kräver att kommissionen vid varje tillfälle kan anpassa bötesnivån efter vad denna politik kräver (domen i de ovan i punkt 73 nämnda förenade målen Musique Diffusion française m.fl. mot kommissionen, punkt 109, det ovan i punkt 242 nämnda målet Aristrain mot kommissionen, punkt 81, och de ovan i punkt 40 nämnda förenade målen Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, punkt 169).
Den kontrollerande uppgift som kommissionen tilldelats genom artikel 81 EG och artikel 82 EG omfattar nämligen inte endast att utreda och vidta sanktionsåtgärder mot individuella överträdelser. Den medför även en skyldighet att föra en allmän politik som syftar till att på konkurrensområdet tillämpa de principer som fastställts i fördraget, och att påverka företagens beteende i denna riktning (domen i de ovan i punkt 73 nämnda förenade målen Musique Diffusion française m.fl. mot kommissionen, punkt 105, och de ovan i punkt 40 nämnda förenade målen Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, punkt 170).
Aktörer kan inte ha berättigade förväntningar på att rådande förhållanden ska bestå när dessa kan ändras av kommissionen inom dess utrymme för skönsmässig bedömning enligt artikel 81 EG och artikel 82 EG, eller generellt vid utformningen av konkurrenspolitiken (se domen i de ovan i punkt 40 nämnda förenade målen Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, punkterna 171 och 172 och där angiven rättspraxis).
Framför allt kan företag som är föremål för ett administrativt förfarande som kan utmynna i böter inte ha berättigade förväntningar på att kommissionen inte ska överskrida den tidigare tillämpade bötesnivån eller tillämpa en viss metod för beräkning av dessa böter (domen i de ovan i punkt 40 nämnda förenade målen Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, punkt 228).
Företagen ska följaktligen beakta att kommissionen när som helst kan besluta att höja bötesnivån i förhållande till den nivå som tillämpats tidigare. Detta gäller inte endast när kommissionen höjer bötesnivån när den ålägger böter genom individuella beslut, utan även när denna höjning sker genom tillämpning på enskilda fall av förhållningsregler med allmän räckvidd såsom riktlinjerna (domen i de ovan i punkt 40 nämnda förenade målen Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, punkterna 229 och 230).
Att 1998 års riktlinjer skulle ersättas av 2006 års riktlinjer, och särskilt den nya metod för beräkning av böter som anges däri, om det antas att denna nya metod medförde en höjning av nivån på böterna, var i rimlig grad förutsebart för deltagarna i kartellen vid den tidpunkt då denna inleddes. Kommissionen åsidosatte följaktligen inte vare sig principen om förbud mot retroaktiv tillämpning eller principen om skydd för berättigade förväntningar när den tillämpade 2006 års riktlinjer i det angripna beslutet på överträdelser som begåtts innan riktlinjerna antogs (se, för ett liknande resonemang, domen i de ovan i punkt 40 nämnda förenade målen Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, punkterna 231 och 232).
Det ska slutligen påpekas att sökandens tolkning av principen om begränsning av kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning som kommissionen själv har infört genom att anta riktlinjerna strider mot ovannämnda rättspraxis. Om kommissionen var skyldig att tillämpa de riktlinjer som var i kraft vid den tid då överträdelsen begicks, det vill säga under en period av tretton år i förevarande fall, skulle en sådan skyldighet, vilken erkänts i den rättspraxis som anges ovan i punkt 294, urholka kommissionens rätt att anpassa metoderna för beräkning av böter till dess skyldighet att på ett effektivt sätt tillämpa unionens konkurrensregler.
Denna bedömning kan inte ifrågasättas genom de argument som sökanden grundat på förstainstansrättens dom av den 3 april 2003 i mål
T-119/02, Royal Philips Electronics mot kommissionen (REG 2003, s. II-1433)
. Sökanden har av punkt 242 i den nämnda domen slutit sig till att ”[e]ftersom riktlinjerna riktar sig till rättsliga aktörer och skapar ett tillstånd av förväntningar gentemot kommissionen, fungerar de som en garanti”. I det avsnitt i domen i fråga som sökanden har hänvisat till nämns emellertid inte vare sig berättigade förväntningar eller funktionen av en garanti, utan det anges endast att kommissionens tillkännagivande om korrigerande åtgärder som kan godtas enligt rådets förordning (EEG) nr 4064/89 och kommissionens förordning (EG) nr 447/98 (
EGT C 68, 2001, s. 3
) ”inte … helt saknar rättsligt bindande verkan” och att ”[k]ommissionen är nämligen bunden av de tillkännagivanden som den antar beträffande kontroll av företagskoncentrationer i den mån de inte avviker från reglerna i fördraget och förordning nr 4064/89”.
Det ska betonas att när det gäller företagskoncentrationer kan parterna erbjuda sig att fullgöra åtaganden, i syfte att göra företagskoncentrationen förenlig med den inre marknaden och därigenom göra det möjligt för kommissionen att tillåta den. Det ovan i punkt 301 nämnda tillkännagivandet syftar således till att ge företag som har agerat i god tro och inte har gjort sig skyldiga till någon överträdelse, vägledning om vilket slag av åtaganden som kan erbjudas för att det administrativa förfarande som kommissionen genomför ska få en positiv utgång. Situationen för dessa företag kan således inte jämställas med situationen för företag som har deltagit i en kartell som uttryckligen är förbjuden enligt artikel 81 EG.
Det ska även betonas att när det gäller beräkningen av böter är riktlinjernas syfte att garantera insyn samt att säkerställa att de böter som åläggs genom kommissionens beslut är objektiva och icke-diskriminerande, dock utan att minska åtgärdernas avskräckande verkan.
Inom det konkurrensrättsliga området är emellertid, till skillnad från vad som gäller inom straffrätten, såväl förmåner som påföljder rent pekuniära, precis som motivationen för dem som begår överträdelser, vilka för övrigt agerar på ett ur ekonomisk synvinkel logiskt sätt. Om en aktör med mer eller mindre exakt precision kunde förutse beloppet för de böter han riskerar att drabbas av för sitt deltagande i en rättsstridig kartell skulle detta få mycket skadliga konsekvenser för effektiviteten hos unionens konkurrenspolitik. De företag som begår överträdelser skulle nämligen direkt kunna jämföra kostnaderna och vinsterna i sin rättsstridiga verksamhet och ta i beräkning hur sannolikt det är att de blir upptäckta och således försöka säkerställa lönsamheten i nämnda verksamhet (se, för ett liknande resonemang domen i det ovan i punkt 220 nämnda målet Degussa mot kommissionen, punkt 83, och i det ovan i punkt 220 nämnda målet Schunk och Schunk Kohlenstoff-Technik mot kommissionen, punkt 45).
Mot bakgrund av det ovan anförda kan denna invändning inte godtas.
Åsidosättande av proportionalitetsprincipen och en oriktig bedömning vid fastställandet av en koefficient på 17 procent både med hänsyn till överträdelsens allvar och i avskräckande syfte
Efter att i skäl 651 i det angripna beslutet ha beskrivit överträdelsens geografiska omfattning, anförde kommissionen följande i skäl 653, under rubriken ”Slutsats beträffande överträdelsens allvar”:
”…
(651)
När det gäller överträdelsens geografiska omfattning berördes hela EES-området, eftersom företagen i fråga sålde [paraffinvax] i samtliga länder inom EES …
(653)
Mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i förevarande fall och med hänsyn till de kriterier som angetts i det föregående avseende överträdelsens art och dess geografiska omfattning uppgår den andel av försäljningsvärdet som ska beaktas med avseende på Eni och H&R/Tudapetrol till 17 procent. När det gäller ExxonMobil, MOL, Repsol, RWE, Sasol, Shell och Total kom den enda och fortlöpande överträdelsen även till uttryck genom uppdelning av kunder och/eller marknader. Uppdelning av marknader och uppdelning av kunder hör på grund av deras art till de allvarligaste konkurrensbegränsningarna, eftersom dessa förfaranden leder till att konkurrensen på vissa marknader eller för vissa kunder begränsas eller sätts ur spel … Med hänsyn till att överträdelsen i denna del är särskilt allvarlig, ska den andel av försäljningsvärdet som ska beaktas med avseende på ExxonMobil, MOL, Repsol, RWE, Sasol, Shell och Total fastställas till 18 procent. …”
Sökanden har gjort gällande att kommissionen åsidosatte proportionalitetsprincipen och gjorde sig skyldig till en oriktig bedömning när den avseende den första delen av överträdelsen fastställde en koefficient på 17 procent dels med hänsyn till överträdelsens allvar i enlighet med punkt 21 i 2006 års riktlinjer, dels i avskräckande syfte i enlighet med punkt 25 i nämnda riktlinjer. För de företag som även hade deltagit i den del av överträdelsen som avsåg uppdelning av marknader och kunder fastställdes koefficienten till endast 18 procent. Skillnaden mellan dessa procentsatser på en enda procentenhet avspeglar inte på ett proportionerligt sätt skillnaden i allvar. Sökanden har därför yrkat att tribunalen ska öka skillnaden mellan koefficienten på 17 procent respektive den på 18 procent genom att minska den förstnämnda, det vill säga den koefficient som tillämpades på försäljningsvärdet för företag vilka, liksom sökanden, endast deltog i den första delen av överträdelsen.
Enligt rättspraxis framgår det av artikel 49.3 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna att straffets stränghet inte bör vara oproportionerlig i förhållande till lagöverträdelsen och av artikel 23.3 i förordning nr 1/2003 framgår att när bötesbeloppet fastställs ska hänsyn tas både till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den pågått. Proportionalitetsprincipen och principen om påföljdens adekvans i förhållande till överträdelsen innebär även att de ålagda böterna ska vara proportionerliga i förhållande till överträdelsens allvar och varaktighet (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 12 juli 2001 i de förenade målen
T-202/98, T-204/98 och T-207/98, Tate & Lyle m.fl. mot kommissionen, REG 2001, s. II-2035
, punkt 106, och av den 27 september 2006 i mål
T-43/02, Jungbunzlauer mot kommissionen, REG 2006, s. II-3435
, punkt 226).
Proportionalitetsprincipen innebär i synnerhet att kommissionen är skyldig att fastställa böterna i proportion till de faktorer som ska beaktas vid bedömningen av överträdelsens allvar och att den då ska tillämpa dessa kriterier konsekvent och på ett sätt som är sakligt motiverat (tribunalens dom i det ovan i punkt 308 nämnda målet Jungbunzlauer mot kommissionen, punkterna 226–228, och av den 28 april 2010 i mål T‑446/05, Amann & Söhne och Cousin Filterie mot kommissionen, REU 2010, s. II‑1255, punkt 171).
Dessutom ska, enligt rättspraxis, sådana objektiva omständigheter som innehållet i och varaktigheten av de konkurrensbegränsande beteendena, deras antal och intensitet, storleken på den berörda marknaden och den skada som samhällsekonomin har lidit beaktas vid fastställandet av böterna. Vid bedömningen ska även de ansvariga företagens relativa storlek och marknadsandel beaktas, liksom en eventuell upprepning. Kommissionen antog 2006 års riktlinjer i syfte att öka insynen. I dessa anges skälen till varför den beaktar den ena eller den andra omständigheten för överträdelsen och vilka konsekvenser detta kan få för bötesbeloppet (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 8 december 2011 i mål C–386/10 P, Chalkor mot kommissionen, REU 2011, s. I‑13090, punkterna 57–59).
Det ska betonas att sökanden inom ramen för förevarande invändning inte har invänt mot metoden för att beräkna bötesbeloppet eller de olika omständigheter som beaktades och som föreskrivs i 2006 års riktlinjer.
När det gäller förevarande fall ska det för det första påpekas att, såsom anges i punkt 23 i 2006 års riktlinjer, hör avtal och samordnade förfaranden för fastställande av priser av det slag som i förevarande fall omfattas av den första delen av överträdelsen till de allvarligaste överträdelserna av konkurrensreglerna. Enligt punkterna 21 och 23 i de nämnda riktlinjerna ska den koefficient som avspeglar överträdelsens allvar fastställas i den övre delen av en skala från 0 till 30 procent. I förevarande fall avsåg avtalen och de samordnade förfarandena för fastställande av priser dessutom samtliga länder i EES, vilket också är relevant enligt punkt 22 i 2006 års riktlinjer (skälen 651 och 653 i det angripna beslutet).
Mot denna bakgrund gjorde kommissionen sig inte skyldig till en oriktig bedömning när den med hänsyn till överträdelsens allvar fastställde en koefficient på 17 procent vad gäller den första delen av överträdelsen, vilken bestod av ”avtal eller samordnade förfaranden avseende fastställande av priser och utbyte och utlämnande av känslig affärsinformation” som rörde paraffinvax. Det samma gäller fastställandet av det belopp som ska läggas till i avskräckande syfte enligt punkt 25 i 2006 års riktlinjer, kallad ”avgift för deltagande i kartellen”. Kommissionen har dessutom angett vilka relevanta faktorer som beaktats vad gäller överträdelsens allvar och hur dessa påverkat den fastställda koefficienten.
Det ska tilläggas att fastställandet av koefficienten i fråga till 17 procent även är motiverat med hänsyn till de bedömningskriterier som fastställts i den rättspraxis som angetts ovan i punkt 307.
Av det ovanstående följer att kommissionen varken gjorde en oriktig bedömning eller åsidosatte proportionalitetsprincipen när den fastställde nivån i fråga till 17 procent.
För det andra ska tribunalen undersöka sökandens argument att skillnaden mellan den koefficient som fastställdes för den första delen av överträdelsen och den som fastställdes för den första och den andra delen tillsammans, vilken är en procentenhet, inte avspeglar den skillnad i allvar som beror på bedömningen av deltagandet i en uppdelning av kunder och marknader.
Det ska härvid betonas att, såsom framgår av skälen 240 och 248 i det angripna beslutet, de avtal som ingicks om uppdelning av marknader och/eller kunder endast ingicks sporadiskt vid de tekniska mötena, till skillnad från vad som är fallet i fråga om avtalen eller de samordnade förfarandena avseende fastställande av priser för paraffinvax. Enligt oberoende uttalanden av företag som deltog i kartellen (se ovan punkt 153) innehöll de tekniska mötena alltid en diskussion om deltagarnas prisnivåer, eftersom dessa möten i allmänhet rörde fastställande av priser.
Enligt skäl 267 i det angripna beslutet bestod vidare det rättsstridiga mål som deltagarna i den enda och fortlöpande överträdelsen i förevarande fall eftersträvade och avseende vilket sanktionsåtgärder har vidtagits, i att minska eller undanröja konkurrenstrycket, med det slutliga målet att öka vinsten och i sista hand att stabilisera eller till och med förbättra lönsamheten. Den andra delen av överträdelsen kunde förvisso förvärra den skadliga inverkan av detta gentemot de kunder och marknader som berördes. Emellertid hade den andra delen inte ett konkurrensbegränsande mål som klart kunde skiljas från målet för den första delen av överträdelsen, eftersom samma produkter och samma geografiska marknad berördes och uppdelningen av marknader och kunder i sista hand också syftade till att uppnå prisnivåer som var högre än under normala konkurrensförhållanden, precis som åtgärderna för fastställande av priser.
Kommissionen gjorde sig således inte skyldig till en oriktig bedömning och åsidosatte inte heller proportionalitetsprincipen när den dels med hänsyn till överträdelsens allvar och dels i avskräckande syfte i enlighet med punkt 25 i 2006 års riktlinjer, fastställde att en andel på 17 procent av försäljningsvärdet skulle beaktas beträffande de företag som endast hade deltagit i den första delen av överträdelsen och att andelen 18 procent skulle beaktas med avseende på de företag som även hade deltagit i den andra delen av överträdelsen.
Vad gäller andrahandsyrkandet om att böterna ska sättas ned, finner tribunalen, inom ramen för sin obegränsade behörighet, att beaktandet av en andel på 17 procent av försäljningsvärdet för de företag som endast deltog i den första delen av överträdelsen på ett lämpligt sätt avspeglar allvaret i den överträdelse som begåtts, såsom det krävs enligt artikel 23.3 i förordning nr 1/2003 och den rättspraxis som anges ovan i punkt 308.
Denna invändning kan följaktligen inte godtas.
Påståendet att grundbeloppet är oproportionerligt och diskriminerande med hänsyn till H&R-koncernens storlek
Sökanden anser att de böter som H&R ChemPharm har ålagts är oproportionerliga och diskriminerande i förhållande till företagets storlek, jämfört med de böter som har ålagts övriga företag som deltog i kartellen. Sökanden har åberopat den omständigheten att det anpassade grundbelopp som fastställts för ExxonMobil endast motsvarar omkring 0,04 procent av den koncernens sammanlagda omsättning år 2007, medan motsvarande procentandel för H&R-koncernen är 2,5 procent.
Enligt rättspraxis åsidosätts likabehandlingsprincipen endast i de fall då jämförbara situationer behandlas olika eller då olika situationer behandlas lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling (domstolens dom av den 13 december 1984 i mål
106/83, Sermide, REG 1984, s. 4209
, punkt 28, och förstainstansrättens dom av den 4 juli 2006 i mål
T-304/02, Hoek Loos mot kommissionen, REG 2006, s. II-1887
, punkt 96).
Enligt den rättspraxis som anges ovan i punkt 308 framgår det dessutom av artikel 49.3 i stadgan om de grundläggande rättigheterna att straffets stränghet inte bör vara oproportionerlig i förhållande till lagöverträdelsen och av artikel 23.3 i förordning nr 1/2003 framgår att när bötesbeloppet fastställs ska hänsyn tas både till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den pågått. Proportionalitetsprincipen och principen om påföljdens adekvans i förhållande till överträdelsen innebär även att de ålagda böterna ska vara proportionerliga i förhållande till överträdelsens allvar och varaktighet.
Enligt den rättspraxis som anges ovan i punkt 309 innebär proportionalitetsprincipen i synnerhet att kommissionen är skyldig att fastställa böterna i proportion till de faktorer som ska beaktas vid bedömningen av överträdelsens allvar och att den då ska tillämpa dessa kriterier konsekvent och på ett sätt som är sakligt motiverat.
Det följer dessutom av rättspraxis att det vid fastställandet av bötesbeloppet är tillåtet att ta hänsyn till såväl företagets totala omsättning, vilken ger en antydan, om än ungefärlig och ofullständig, om företagets storlek och ekonomiska styrka, som den del av denna omsättning som härrör från de varor som är föremål för överträdelsen, och som därmed kan ge en antydan om denna överträdelses omfattning. Varken den ena eller den andra av dessa sifferuppgifter avseende omsättningen får ges en oproportionerlig betydelse i förhållande till andra bedömningskriterier, och ett lämpligt bötesbelopp kan därför inte fastställas genom en enkel beräkning som grundar sig på den totala omsättningen. Detta gäller särskilt när de ifrågavarande varorna endast svarar för en liten del av denna omsättning (domstolens dom i de ovan i punkt 40 nämnda förenade målen Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, punkt 243, och av den 18 maj 2006 i mål
C-397/03 P, Archer Daniels Midland och Archer Daniels Midland Ingredients mot kommissionen, REG 2006, s. I-4429
, punkt 100).
Unionsrätten innehåller däremot inte någon allmängiltig princip om att påföljden ska stå i proportion till den totala omsättningen för det företag som deltagit i överträdelsen (se, analogt, domen i det ovan i punkt 326 nämnda målet Archer Daniels Midland och Archer Daniels Midland Ingredients mot kommissionen, punkt 101).
Det ska även erinras om att enligt den rättspraxis som anges ovan i punkt 310 antog kommissionen 2006 års riktlinjer i syfte att öka insynen. I dessa anges skälen till varför kommissionen beaktar var och en av de omständigheter som är relevanta när det gäller att fastställa bötesbeloppet, inbegripet det berörda företagets totala omsättning och försäljningsvärdet på den marknad som omfattas av kartellen.
Det ska vidare betonas att sökanden inom ramen för förevarande invändning inte har invänt mot den beräkningsmetod som föreskrivs i 2006 års riktlinjer eller betydelsen av de olika omständigheter som beaktats.
Vid beräkningen av grundbeloppet för böterna beaktades i förevarande fall 17 procent av H&R-koncernens försäljningsvärde respektive 18 procent av ExxonMobils försäljningsvärde på de marknader som omfattades av kartellen. Vidare fastställde kommissionen en multiplikationskoefficient på 2, på grund av ExxonMobils höga totala omsättning och den låga andel av ExxonMobils försäljningsvärde som härrörde från de marknader som omfattades av kartellen jämfört med omsättningen, i syfte att garantera en lämplig avskräckande effekt i enlighet med punkt 30 i 2006 års riktlinjer. För varje företag som deltagit i kartellen kontrollerade kommissionen dessutom att det totala bötesbeloppet inte översteg 10 procent av företagets omsättning, i enlighet med kraven i artikel 23.2 i förordning nr 1/2003.
Av detta följer att kommissionen i flera skeden av beräkningen av böterna beaktade skillnaderna mellan ExxonMobils situation och sökandens situation, och behandlade dem olika på grund av dessa omständigheter.
Kommissionen iakttog således sina egna riktlinjer och tillämplig rättspraxis, enligt vilken det är tillåtet att ta hänsyn till såväl företagets totala omsättning som den del av försäljningsvärdet som härrör från de varor som är föremål för överträdelsen. I det angripna beslutet tillämpade kommissionen relevanta kriterier på ett konsekvent sätt som var sakligt motiverat.
Det ska slutligen tilläggas att nivåskillnaden mellan grundbeloppet och koncernens sammanlagda omsättning för ExxonMobil respektive H&R endast beror på att intäkterna från de marknader som omfattades av kartellen utgjorde en klart mindre andel av ExxonMobils omsättning än vad som är fallet beträffande H&R. Sökanden kan inte med framgång göra gällande att böterna är oproportionerliga eller diskriminerande genom att godtyckligt välja ett värde som ska beaktas vid beräkningen av böterna och ett mellanvärde i nämnda beräkning, vilka inte har något direkt samband med varandra vare sig enligt 2006 års riktlinjer eller enligt rättspraxis.
Invändningen att principen om likabehandling har åsidosatts och att de böter som sökanden ålagts är oproportionerliga kan följaktligen inte godtas.
Vad gäller andrahandsyrkandet att de böter som sökanden har ålagts ska sättas ned finner tribunalen inom ramen för sin obegränsade behörighet att de böter som sökanden ålagts är lämpliga med hänsyn till överträdelsens allvar och varaktighet.
Talan kan följaktligen inte bifallas såvitt avser den fjärde grunden.
Den invändning som sökanden framställde vid förhandlingen: En ekonomisk enhet mellan sökanden och de övriga bolagen i H&R-koncernen
Vid förhandlingen har sökanden hävdat att kommissionen inte fastställde att sökanden och bolaget H&R Wax Company Vertrieb utgjorde en ekonomisk enhet. Det angripna beslutet är otillräckligt motiverat i detta avseende. Sökanden har även gjort gällande att tribunalen själv i sina skriftliga och muntliga frågor inte har definierat vad som avsågs med H&R-koncernen.
Det ska inledningsvis påpekas att kommissionen i punkterna 26 och 28 i meddelandet om invändningar tydligt definierade H&R-koncernens omfattning såsom motsvarande företaget H&R. Eftersom sökanden inte invände mot detta återgavs denna definition i skälen 22 och 24 i det angripna beslutet (se ovan punkt 13). Varken i sin ansökan eller sin replik invände sökanden mot denna definition av H&R-koncernen. I punkt 14 i ansökan angav sökanden dessutom sig själv vara en ”del av den ekonomiska enheten [Hansen & Rosenthal]” och byggde sin argumentering avseende den första grunden på detta. Enligt punkt 24 i det angripna beslutet är Hansen & Rosenthal det centrala bolaget i H&R.
Det ska för det första erinras om att det framgår av artikel 44.1 c jämförd med artikel 48.2 i rättegångsreglerna att ansökan ska innehålla uppgifter om föremålet för talan och en kortfattad framställning av grunderna för denna samt att nya grunder inte får åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet.
Den nya invändning som sökanden har framställt vid förhandlingen avseende huruvida det finns fog för konstaterandet att sökanden och Hansen & Rosenthal utgör en ekonomisk enhet kan således inte prövas.
Tribunalen erinrar för det andra om att den motiveringsskyldighet som föreskrivs i artikel 253 EG utgör en väsentlig formföreskrift som ska särskiljas från frågan huruvida motiveringen är välgrundad, vilken ska hänföras till frågan huruvida den omtvistade rättsakten är lagenlig i materiellt hänseende. Ett åsidosättande av artikel 253 EG vilket rör avsaknad av motivering eller brister i motiveringen innebär ett åsidosättande av väsentliga formföreskrifter i den mening som avses i artikel 230 EG och utgör en grund avseende tvingande rätt som ska prövas ex officio av unionsdomstolen (se den rättspraxis som anges ovan i punkt 42).
Det ska erinras om att det av motiveringen till ett individuellt beslut enligt rättspraxis klart och tydligt ska framgå hur den institution som har antagit rättsakten har resonerat, så att de som berörs därav kan få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och så att den behöriga domstolen ges möjlighet att utföra sin prövning. Kravet på motivering ska bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Det krävs inte att alla relevanta faktiska och rättsliga omständigheter anges i motiveringen, eftersom bedömningen av om motiveringen uppfyller kraven i artikel 253 EG inte ska ske endast utifrån rättsaktens ordalydelse, utan även utifrån det sammanhang i vilket rättsakten antagits (domen i det ovan i punkt 42 nämnda målet kommissionen mot Sytraval och Brink’s France, punkt 63).
Tribunalen anser att orsakerna till att kommissionen inkluderade sökanden i H&R-koncernen tydligt framgår av skälen 22 och 24 i det angripna beslutet. Det ska dessutom påpekas att det i förevarande fall inte rörde sig om att tillskriva sökanden ansvar för överträdelsen till följd av att ett annat bolag inom H&R-koncernen hade deltagit i kartellen i fråga, utan om att sökanden deltog direkt i kartellen, eftersom en av sökandens anställda var närvarande vid de tekniska mötena.
När det gäller beräkningen av H&R-koncernens försäljningsvärde ska det betonas att kommissionen beaktade koncernens externa omsättning på sökandens uttryckliga begäran, såsom framgår av skriftväxlingen mellan sökanden och kommissionen under det administrativa förfarandet. Enligt de uppgifter som sökanden har lämnat inkluderade denna externa omsättning även omsättningen för Hansen & Rosenthal och dess dotterbolag H&R Wax Company Vertrieb, vilka indirekt innehar andelar i H&R ChemPharm GmbH, och vilka inkluderades i H&R-koncernen utan att sökanden invände mot detta i sitt svar på meddelandet om invändningar eller i sina skriftliga inlagor till tribunalen.
Tribunalen har således inga svårigheter att förstå skälen till kommissionens resonemang utifrån ordalydelsen i det angripna beslutet och det sammanhang i vilket det antogs. Det finns därför ingen orsak att ex officio pröva huruvida motiveringsskyldigheten har åsidosatts.
När det för det tredje gäller påståendet att det inom ramen för förfarandet vid tribunalen inte har definierats vad som avses med H&R-koncernen, ska det erinras om att detta begrepp definierades i skälen 22 och 24 i det angripna beslutet och att sökanden själv har använt uttrycket ”H&R-koncernen” i samma betydelse, bland annat i punkt 68 i ansökan. Eftersom sökanden inte har invänt mot denna definition av H&R-koncernen och eftersom begreppet ”H&R-koncernen” konsekvent har använts av parterna under det skriftliga förfarandet, har tribunalen använt samma definition i sin förhandlingsrapport. Även om det är riktigt att sökanden ofta använt ”H&R” i betydelsen ”Hansen & Rosenthal KG”, kvarstår dock att tribunalen i förhandlingsrapporten har definierat ”H&R” på det sätt som anges ovan i punkt 2.
Således kan inte heller den invändning som framställdes vid förhandlingen godtas.
Mot bakgrund av det ovan anförda kan talan inte bifallas i den del den avser ogiltigförklaring av det angripna beslutet.
När det gäller utövandet av tribunalens obegränsade behörighet konstaterar tribunalen att sökanden inte har visat att det angripna beslutet innehåller felaktigheter eller rättsstridigheter som motiverar en nedsättning av böterna. Tribunalen anser även att med hänsyn till samtliga omständigheter i förevarande fall, särskilt allvaret i den överträdelse som sökanden har gjort sig skyldig till och dess varaktighet, är de böter som sökanden ålagts lämpliga.
Av det anförda följer att talan ska ogillas i sin helhet.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 87.2 i rättegångsreglerna ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att sökanden ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom sökanden har tappat målet, ska kommissionens yrkande bifallas.
I artikel 90 a i rättegångsreglerna föreskrivs vidare att om tribunalen har förorsakats onödig kostnad, kan tribunalen förplikta part som förorsakat kostnaden att ersätta denna. Som det har visats ovan, särskilt i punkt 262, har sökanden lämnat felaktiga och oprecisa svar på tribunalens skriftliga frågor. Sökandens beteende har märkbart komplicerat prövningen i förevarande mål, vilket i onödan har försvårat tribunalens uppgift, eftersom den tvingats vidta åtgärder som kunde ha undvikits. Sökanden ska därför betala ersättning med 10000 euro till tribunalens kassa.

Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (tredje avdelningen)
följande:

1)
Talan ogillas.

2)
H&R ChemPharm GmbH ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de kostnader som uppkommit för Europeiska kommissionen.

3)
H&R ChemPharm ska betala tribunalen ersättning med 10000 euro i enlighet med artikel 90 a i tribunalens rättegångsregler.

Czúcz
Labucka
Gratsias
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 12 december 2014.
Underskrifter
Innehållsförteckning

Bakgrund till tvisten

1. Det administrativa förfarandet och antagandet av det angripna beslutet

2. Banden mellan H&R-koncernen och Tudapetrol

Förfarandet och parternas yrkanden

Rättslig bedömning

1. Begäran om att en handling ska utgå ur handlingarna i målet

2. Prövning i sak

Den första grunden: Åsidosättande av artiklarna 81 EG och 253 EG samt åsidosättande av rätten till försvar på grund av att åtskillnad inte gjordes i det angripna beslutets motivering

Den första delgrunden: Åsidosättande av artiklarna 81 EG och 253 EG

Den andra delgrunden: Åsidosättande av rätten till försvar

Den andra grunden: Åsidosättande av artikel 81 EG eftersom det saknas bevis för att sökanden har begått en överträdelse

Den första delgrunden: Bevis saknas för att sökanden var direkt ansvarig

– Begreppet avtal och samordnade förfaranden

– Principerna för bevisvärdering

– Det angripna beslutet

– Huruvida H&R ChemPharm kan tillskrivas ansvar för G:s närvaro vid de tekniska mötena

– Sökandens bevisning

– Helhetsbedömning av den bevisning som stöder att sökanden gjort sig skyldig till en överträdelse

– Den dag då sökanden började delta i överträdelsen

– Sökandens argument avseende vissa särskilda tekniska möten

Den andra grundens andra del

Den tredje grunden: Felaktig beräkning vid fastställandet av försäljningsvärdet

Inledande anmärkningar

Den fastställda omsättningen för åren 2002 och 2003

Beräkningen av omsättningen för år 2004 och beaktandet av ”de utländska bolagen” och av H&R ESP International

– Beaktandet av ”de utländska bolagens” och H&R Sales försäljning vid beräkningen av försäljningsvärdet förår 2004

– Ökningen av det genomsnittliga försäljningsvärdet under referensperioden genom beaktande av omsättningen för de företag som förvärvades år 2004

– Påståendet att ”de utländska bolagens” omsättning beaktats två gånger

Den fjärde grunden: Åsidosättande av artikel 23.3 i förordning nr 1/2003 på grund av oriktiga bedömningar som påverkat beräkningen av böterna

Tillämpningen av 2006 års riktlinjer

Åsidosättande av proportionalitetsprincipen och en oriktig bedömning vid fastställandet av en koefficient på 17 procent både med hänsyn till överträdelsens allvar och i avskräckande syfte

Påståendet att grundbeloppet är oproportionerligt och diskriminerande med hänsyn till H&R-koncernens storlek

Den invändning som sökanden framställde vid förhandlingen: En ekonomisk enhet mellan sökanden och de övriga bolagen i H&R-koncernen

Rättegångskostnader
(
*1
)	Rättegångsspråk: tyska.