CELEX: 62010CJ0112
1346/2000/EK rendelet
Fizetésképtelenségi eljárás
A területi fizetésképtelenségi eljárás megindítása
A nemzeti jog által meghatározott, a fizetésképtelenségi főeljárás megindítását kizáró feltételek
A területi fizetésképtelenségi eljárás megindításának kérelmezésére jogosult hitelező

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a fizetésképtelenségi eljárásról szóló, 2000. május 29‑i 1346/2000/EGK tanácsi rendelet
(HL L 160., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 1. kötet, 191. o., a továbbiakban: rendelet) 3. cikke (4) bekezdése
a) és b) pontjának értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a Procureur-generaal bij het hof van beroep te Antwerpen (az antwerpeni fellebbviteli bíróság mellett működő ügyész)
(Belgium) és a Zaza Retail BV (a továbbiakban: Zaza Retail), amszterdami (Hollandia) székhelyű, holland jog alá tartozó társaság
között az ügyészség által a Zaza Retail egyik belgiumi telephelye vonatkozásában benyújtott, fizetésképtelenség megállapítása
iránti kérelem tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.

Jogi háttér

Az uniós jog
A rendelet tizenkettedik preambulumbekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
„Ez a rendelet lehetővé teszi, hogy abban a tagállamban indítsák meg a fizetésképtelenségi főeljárást, ahol az adós fő érdekeltségeinek
központja található. Ezeknek az eljárásoknak egyetemes hatályuk van, és céljuk az adós teljes vagyonának felölelése. Az érdekek
sokféleségének védelme érdekében ez a rendelet lehetővé teszi a főeljárással párhuzamos másodlagos eljárások megindítását.
Másodlagos eljárást abban a tagállamban lehet indítani, ahol az adós telephelye van. A másodlagos eljárás az adott államban
lévő vagyontárgyakra korlátozódik. A főeljárással való összehangolásra vonatkozó kötelező szabályok kielégítik a Közösségen
belüli egység iránti igényt.”
A rendelet tizenhetedik preambulumbekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
„Abban a tagállamban, ahol az adós telephelye található, a fizetésképtelenségi főeljárás megkezdése előtt a fizetésképtelenségi
eljárás megindítására irányuló kérelem benyújtása jogának azokra a helyi hitelezőkre és a helyi telephelynek azokra a hitelezőire,
illetve azokra az esetekre kell korlátozódnia, amelyeknél nem indítható meg a főeljárás annak a tagállamnak a jogszabályai
szerint, ahol az adós fő érdekeltségeinek központja van. Ennek a korlátozásnak az az oka, hogy a lehető legszükségesebbre
kell csökkenteni azoknak az eseteknek a számát, amelyekben a területi fizetésképtelenségi eljárást még a fizetésképtelenségi
főeljárás előtt kérik. […].”
A rendeletnek a nemzetközi joghatósággal foglalkozó 3. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1)      A tagállamok bíróságainak azon a területen, ahol az adós fő érdekeltségei találhatók, hatáskörrel kell rendelkezniük a fizetésképtelenségi
eljárás megindítására. […].
(2)      Ha az adós fő érdekeltségeinek központja egy tagállam területén helyezkedik el, egy másik tagállam bírósága csak akkor rendelkezik
hatáskörrel az adós elleni fizetésképtelenségi eljárás megindítására, ha az adós telephellyel rendelkezik a másik tagállam
területén belül is. Ennek az eljárásnak a hatásai az adós utóbbi tagállam területén található vagyontárgyaira korlátozódnak.
[...]
(4)      A (2) bekezdésben említett területi fizetésképtelenségi eljárást az (1) bekezdés szerinti fizetésképtelenségi főeljárás megindítása
előtt csak akkor lehet megindítani:
a)      ha azok miatt a feltételek miatt, amelyeket annak a tagállamnak a jogszabályai állapítanak meg, amelynek területén belül az
adós fő érdekeltségeinek központja található, nem lehet megindítani az (1) bekezdés szerinti fizetésképtelenségi eljárást;
vagy
b)      ha a területi fizetésképtelenségi eljárás megindítását olyan hitelező kérelmezte, akinek az állandó lakóhelye, szokásos tartózkodási
helye vagy székhelye abban a tagállamban van, amelynek területén a telephely található, vagy akinek a követelése a telephely
működéséből fakad.”
A rendeletnek a másodlagos eljárás megindítása iránti kérelem jogával kapcsolatos 29. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„Másodlagos eljárás megindítását kérheti:
a)      a főeljárás felszámolója;
b)      bármely más személy vagy hatóság, aki, illetve amely jogosult fizetésképtelenségi eljárás megindításának kérelmezésére annak
a tagállamnak a jogszabályai szerint, amelynek a területén belül a másodlagos eljárás megindítását kérik.”

A nemzeti jog
A 2002. szeptember 4‑i törvénnyel (a
Belgisch Staatsblad
2002. szeptember 21‑i száma, 42928. o.) módosított, 1997. október 28‑i fizetésképtelenségi törvény (a
Belgisch Staatsblad
1997. október 28‑i száma, 28562. o.) 3. cikkének (1) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
„Ha az adós fő érdekeltségeinek központja az Európai Unió másik tagállamának területén helyezkedik el, amennyiben rendelkezik
Belgiumban telephellyel, a rendelet rendelkezéseinek megfelelően fizetésképtelensége megállapítható. […]”
Az említett törvény 6. cikke kimondja:
„A bírósági csődegyezségre vonatkozó törvényi rendelkezések sérelme nélkül a fizetésképtelenség megállapítása iránti eljárást
a kereskedő nyilatkozata, egy vagy több hitelező, az ügyészség, a 8. cikkben említett ideiglenes vagyonfelügyelő vagy a 3. cikk
(1) bekezdésében leírt esetben a főeljárás felszámolójának kérelme alapján eljáró kereskedelmi bíróság határozatával nyilvánítja
megindítottnak”.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
2006. november 14‑én a procureur des Konings bij de rechtbank van eerste aanleg te Tongeren (a tongereni elsőfokú bíróság
mellett működő királyi ügyész) (Belgium) kérte a fizetésképtelenség megállapítása iránti eljárás megindítását a – fő érdekeltségeinek
központjával Amszterdamban (Hollandia) rendelkező – Zaza Retail belgiumi telephelye ellen.
E napon még nem volt folyamatban fizetésképtelenségi eljárás a Zaza Retail ellen Hollandiában.
A rechtbank van koophandel te Tongeren (tongereni kereskedelmi bíróság) (Belgium) 2008. február 4‑i határozatával megállapította
a Zaza Retail fizetésképtelenségét.
2008. október 9‑i ítéletében a hof van beroep te Antwerpen (antwerpeni fellebbviteli bíróság) megváltoztatta a rechtbank van
koophandel te Tongeren határozatát, és kimondta, hogy sem az említett bíróság, sem ő maga nem rendelkezik olyan joghatósággal,
amely lehetővé tenné számukra, hogy határozzanak a Zaza Retail ellen irányuló – az utóbbi belgiumi telephelyét érintő – fizetésképtelenségi
eljárás megindítására vonatkozó kérelemről.
Az ügyészség a Hof van Cassatie előtt felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő az említett ítélet ellen. Először is arra hivatkozott,
hogy a rendelet 3. cikke (4) bekezdésének b) pontjában használt „hitelező” kifejezés nem értelmezhető megszorítóan, és az
ügyészség szintén kérheti a fizetésképtelenségi eljárás megindítását. Az ügyészség ilyen esetben a közérdek védelmében jár
el, és az intézményi vagy egyéni hitelezők tétlensége esetén az utóbbiak helyében lép fel. Másodszor az ügyészség azt állítja,
hogy a rendelet 3. cikke (4) bekezdésének b) pontjában szereplő kivétel az ügyészség által benyújtott, fizetésképtelenség
megállapítása iránti eljárás megindítására irányuló kérelemre is alkalmazandó, mivel ha az utóbbi nem rendelkezne hatáskörrel
e kérelem benyújtására, nem érhetné el a főeljárás megindítását Hollandiában, azon tagállamban, ahol az adós fő érdekeltségeinek
központja található.
E feltételek mellett a Hof van Cassatie az eljárást felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket
terjesztette a Bíróság elé:
„1)      Azokat a feltételeket is felöleli‑e a fizetésképtelenségi rendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontjában foglalt »olyan feltételeket
állapít meg« fordulat, amelyek a fizetésképtelenségi eljárás kérelmezéséhez szükséges valamely tulajdonságot vagy valamely
személy – mint például egy másik tagállam ügyészsége – ehhez szükséges érdekét érintik, vagy e feltételek csak ezen eljárás
megindításának és lefolytatásának anyagi jogi követelményeire vonatkoznak?
2)      Értelmezhető‑e kiterjesztően a fizetésképtelenségi rendelet 3. cikke (4) bekezdésének b) pontjában foglalt »hitelező« fogalma
úgy, hogy adott esetben az a nemzeti hatóság is kérelmezheti joghatályosan a fizetésképtelenségi rendelet 3. cikke (4) bekezdésének
b) pontja alapján a területi fizetésképtelenségi eljárás megindítását, amely annak a tagállamnak a joga szerint, amelyhez
tartozik, hatáskörrel rendelkezik a fizetésképtelenségi eljárás megindítására irányuló kérelem benyújtására, és közérdekből,
valamint az összes hitelező képviseletében lép fel?
3)      Ha a »hitelező« fogalma a fizetésképtelenségi eljárás megindítására irányuló kérelem benyújtására hatáskörrel rendelkező nemzeti
hatóságot is felöleli, szükséges‑e a fizetésképtelenségi rendelet 3. cikke (4) bekezdése b) pontjának alkalmazásához, hogy
e nemzeti hatóság bizonyítsa, hogy az e nemzeti hatóság szerinti államban lakóhellyel, székhellyel vagy szokásos tartózkodási
hellyel rendelkező hitelezők érdekében jár el?”
A Belgiumban folyamatban lévő fizetésképtelenségi eljárással egyidejűleg a Zaza Retail fizetésképtelenségét 2008. július 8‑i
határozatában az amszterdami bíróság is megállapította.

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Előzetes észrevételek
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések vizsgálatát megelőzően fel kell idézni a rendelet által felállított rendszert.
E tekintetben a rendelet 3. cikke két típusú fizetésképtelenségi eljárást szabályoz. E cikk (1) bekezdésének megfelelően az
adós fő érdekeltségeinek központja helyének megfelelő tagállam hatáskörrel rendelkező bírósága által megindított fizetésképtelenségi
„főeljárás” egyetemes joghatásokkal jár annyiban, hogy az adós azon tagállamokban található összes vagyontárgyára kiterjed,
amelyekben a rendelet alkalmazandó. A hivatkozott cikk (2) bekezdése szerint később azon tagállam hatáskörrel rendelkező bírósága,
ahol az adós telephellyel rendelkezik, „másodlagos” vagy „területi” eljárást indíthat, amelynek hatásai az adós utóbbi tagállam
területén található vagyontárgyaira korlátozódnak (lásd ebben az értelemben a C‑341/04. sz. Eurofood IFSC ügyben 2006. május
2‑án hozott ítélet [EBHT 2006., I‑3813. o.] 28. pontját és a C‑444/07. sz. MG Probud Gdynia ügyben 2010. január 21‑én hozott
ítélet [EBHT 2010., I‑417. o.] 22. pontját).
A másodlagos vagy területi eljárás megindításának eltérők a feltételei attól függően, hogy megindult‑e már a főeljárás, vagy
sem. Az első esetben az eljárás „másodlagos eljárásnak” minősül, és arra a rendelet III. fejezetének rendelkezései vonatkoznak.
A második esetben az eljárás „független területi eljárásnak” tekintendő, megindításának eseteit pedig az említett rendelet
3. cikkének (4) bekezdése határozza meg. E rendelkezés két helyzetet szabályoz, elsőként azt, amikor nem lehetséges a főeljárás
megindítása az azon tagállam által meghatározott feltételek miatt, ahol az adós fő érdekeltségeinek központja található, másodszor
pedig azt, amikor a területi eljárásnak az adós telephelye szerinti tagállamban történő megindítását olyan meghatározott hitelezők
kérik, akik e területtel különleges kapcsolatban állnak.
A kérdést előterjesztő bíróság kérdéseivel az utóbbi két esetben alkalmazandó szabályozás pontosítását kéri a Bíróságtól.

Az első kérdésről
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra kíván választ kapni, hogy a rendelet 3. cikke (4) bekezdésének
a) pontjában foglalt „olyan feltételeket állapít meg” fordulatot, amely az adós fő érdekeltségeinek központja szerinti tagállam
jogszabályain alapuló, a fizetésképtelenségi főeljárás e tagállam területén történő megindításának akadályát képező feltételekre
utal, úgy kell‑e értelmezni, hogy az kizárólag az adósi minőség anyagi jogi feltételeire vonatkozik, vagy pedig magában foglalja
az ilyen eljárás megindításának kérelmezésére jogosult személyek e minőségét érintő feltételeket is.
E tekintetben rá kell mutatni, hogy a rendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja azon feltételezett esetre vonatkozik, amikor
a fizetésképtelenségi főeljárást „nem lehet megindítani”. E rendelet tizenhetedik preambulumbekezdése emellett azt a helyzetet
említi, amikor az ilyen eljárás „nem indítható meg” annak a tagállamnak a jogszabályai szerint, ahol az adós fő érdekeltségeinek
központja található. E rendelkezések szövegéből az következik, hogy a főeljárás megindítása lehetetlenségének objektívnak
kell lennie, és az nem változhat azon különös körülmények függvényében, amelyek között az ilyen eljárás megindítását kérték.
Ezen értelmezés összhangban van a rendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja által követett céllal, amely – ahogyan az említett
rendelet tizenhetedik preambulumbekezdéséből következik – azon esetek számának a lehető legkevesebbre való korlátozása, amikor
a független területi eljárás megindítása a fizetésképtelenségi főeljárás megindítása előtt kérhető. Jóllehet a rendelet által
létrehozott rendszer lehetővé teszi a főeljárás és a másodlagos eljárások együttes fennállását, arra – ahogyan azt a rendelet
tizenkettedik preambulumbekezdése is hangsúlyozza – csak az Unión belül szükséges egység biztosítására irányuló, összehangolásra
vonatkozó kötelező szabályok tiszteletben tartása mellett kerülhet sor. Márpedig az ilyen összehangolás csak a főeljárás megindításáig
biztosítható.
Ahogyan arra a Zaza Retail, a görög kormány és az Európai Bizottság hivatkozik, a fizetésképtelenségi főeljárás megindításának
lehetetlensége az adósi minőséghez kapcsolódó olyan jellemzőkből fakadhat, amelyek kizárják, hogy az utóbbi fizetésképtelenségi
eljárás alatt álljon. Releváns példaként említik azt a helyzetet, amikor az azon tagállam jogszabályaiban meghatározott feltételek
között, ahol az adós fő érdekeltségeinek központja található, szerepel a kereskedői minőség, amellyel az adós nem rendelkezik,
vagy pedig az a feltétel, amely szerint az adós olyan közvállalkozás, amely az említett jogszabály szerint nem nyilvánítható
fizetésképtelennek.
A fizetésképtelenségi főeljárás megindításának lehetetlensége azonban nem következhet azon egyedüli körülményből, hogy valamely
meghatározott személy – például azon állam ügyészségének képviselője, ahol az adós telephellyel rendelkezik – azon tagállam
jogszabályai szerint, ahol az adós fő érdekeltségeinek központja található, nem rendelkezik olyan minőséggel, hogy az utóbbi
tagállamban főeljárás megindítását kérje. Mivel ugyanis nem vitatott, hogy más személyek – különösen a hitelezők – jogosultak
ilyen kérelem benyújtására, ebből az következik, hogy a főeljárás megindítása igenis lehetséges.
Egyébiránt az alapügyben ez az eset áll elő, mivel az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a Zaza Retail
vonatkozásában az amszterdami bíróság 2008. július 8‑án megállapította a fizetésképtelenségi eljárás hollandiai megindítását.
Az első kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy a rendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontjában foglalt „olyan feltételeket
állapít meg” fordulatot, amely az adós fő érdekeltségeinek központja szerinti tagállam jogszabályain alapuló, a fizetésképtelenségi
főeljárás e tagállam területén történő megindításának akadályát képező feltételekre utal, úgy kell értelmezni, hogy az nem
a meghatározott személyeknek az ilyen eljárás megindításának kérelmezésére jogosult személyek köréből történő kizárására vonatkozó
feltételekre vonatkozik.

A második kérdésről
Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra kíván választ kapni, hogy a rendelet 3. cikke (4) bekezdésének
b) pontjában foglalt „hitelező” fogalma, amelyet a független területi eljárás megindításának kérelmezésére jogosult személyek
körének megjelölésére használnak, értelmezhető‑e úgy, hogy az magában foglalja azt a tagállami hatóságot, amelynek az utóbbi
tagállam nemzeti joga alapján feladata, hogy a közérdek érdekében és valamennyi hitelező érdekeinek biztosítása érdekében
fellépjen.
Elöljáróban meg kell említeni, hogy a rendelet nem határozza meg a hitelező fogalmát.
Emlékeztetni kell arra is, hogy a jelen ítélet 21. és 22. pontjában kifejtett indokok alapján a rendelet 3. cikke (4) bekezdésének
b) pontja szerinti független területi eljárás megindításának feltételeit szigorúan kell értelmezni.
E megszorító megközelítés kitűnik az említett cikk rendelkezéseinek és a másodlagos eljárás megindítása iránti kérelem jogával
kapcsolatos 29. cikk rendelkezéseinek összehasonlításából. Míg az utóbbi megadja e jogot a fizetésképtelenségi főeljárás felszámolójának,
valamint bármely más személynek vagy hatóságnak, aki, illetve amely erre jogosult annak a tagállamnak a jogszabályai szerint,
amelynek a területén az eljárás megindítását kérik, a rendelet 3. cikke (4) bekezdésének b) pontja leszűkíti az eljárásra
jogosult személyek körét azon bizonyos meghatározott hitelezőkre, akik különleges kapcsolatban állnak azon tagállammal, amelynek
a területén az adós érintett telephelye található. Az e tagállamban letelepedett hitelezők, illetve az említett telephely
hitelezői érintettek.
A belga ügyészséget illetően a Bizottsághoz hasonlóan meg kell említeni, hogy az adóssal szemben érvényesítendő saját követelés
hiányában az nem minősül a fizetésképtelenségi eljárások során megszokott értelemben vett hitelezőnek.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból ugyanis az következik, hogy ezen eljárások keretében az ügyészség feladata,
hogy a közérdek védelmében eljárjon. E hatóság fellépése biztosítja, hogy valamely vállalkozás nehézségeit kellő időben orvosolja
azzal, hogy adott esetben az adós és hitelezői helyett jár el. Jóllehet nem zárható ki, hogy az ügyészség fellépése bizonyos
esetekben valamennyi hitelező, vagy legalábbis egyes hitelezők érdekeinek megfelel, bizonyítottnak tűnik, hogy e hatóság sem
hitelezőként, sem pedig a hitelezők összességének képviselőjeként nem jár el. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban
ugyanis kifejezetten szerepel, hogy a belga jogban az ügyészség nem jár el a hitelezők képviseletében.
Tekintettel arra, hogy a rendelet 3. cikke (4) bekezdésének b) pontját megszorítóan kell értelmezni, az említett feltételek
között eljáró hatóság nem minősülhet hitelezőnek a szóban forgó rendelkezés értelmében, és így nem tartozhat azon személyek
körébe, akik területi fizetésképtelenségi eljárás megindítását kérhetik.
A fenti megállapítások fényében a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a rendelet 3. cikke (4) bekezdésének b) pontjában
szereplő „hitelező” fogalmát, amely azon személyek körének megjelölésére szolgál, akik független területi fizetésképtelenségi
eljárás megindítására jogosultak, úgy kell értelmezni, hogy az nem foglalja magában azt a tagállami hatóságot, amelynek e
tagállam nemzeti joga alapján feladata közérdekből eljárni, de nem hitelezőként vagy a hitelezők képviseletében lép fel.

A harmadik kérdésről
A második kérdésre adott válaszra tekintettel a harmadik kérdésre nem kell választ adni.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
1)
A fizetésképtelenségi eljárásról szóló, 2000. május 29‑i 1346/2000/EGK tanácsi rendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontjában
foglalt „olyan feltételeket állapít meg” fordulatot, amely az adós fő érdekeltségeinek központja szerinti tagállam jogszabályain
alapuló, a fizetésképtelenségi főeljárás e tagállam területén történő megindításának akadályát képező feltételekre utal, úgy
kell értelmezni, hogy az nem a meghatározott személyeknek az ilyen eljárás megindításának kérelmezésére jogosult személyek
köréből történő kizárására vonatkozó feltételekre vonatkozik.
2)
Az említett rendelet 3. cikke (4) bekezdésének b) pontjában szereplő „hitelező” fogalmát, amely azon személyek körének megjelölésére
szolgál, akik független területi fizetésképtelenségi eljárás megindítására jogosultak, úgy kell értelmezni, hogy az nem foglalja
magában azt a tagállami hatóságot, amelynek e tagállam nemzeti joga alapján feladata közérdekből eljárni, de nem hitelezőként
vagy a hitelezők képviseletében lép fel.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: holland.