CELEX: 62013CJ0606
Predhodno odločanje
Direktiva 2003/96/ES
Člena 4 in 21
Direktiva 2008/118/ES
Direktiva 92/12/EGS
Člen 3(1)
Področje uporabe
Pobiranje davka na termično moč jedrskih reaktorjev

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 4(2) in 21(5) Direktive Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 405) in člena 1(1) Direktive Sveta 2008/118/ES z dne 16. oktobra 2008 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12/EGS (UL 2009, str. 12).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo OKG AB (v nadaljevanju: OKG) in Skatteverket (davčna uprava) zaradi njene odločbe o obdavčitvi družbe OKG z davkom na termično moč jedrskih reaktorjev.
Pravni okvir
Pravo Unije
Člen 1 Direktive 2003/96 določa:
„Države članice morajo uvesti obdavčitev energentov in električne energije v skladu s to direktivo.“
Člen 2 te direktive določa:
„1.   V tej direktivi se izraz ‚energenti‘ uporablja za izdelke:
(a)
iz oznak KN 1507 do 1518, če so namenjeni uporabi kot gorivo za ogrevanje ali pogonsko gorivo;
[…]
(h)
iz oznake KN 3824 90 99, če so namenjeni za uporabo kot gorivo za ogrevanje ali kot pogonsko gorivo.
2.   Ta direktiva se uporablja tudi za: Električno energijo iz oznake KN 2716.
3.   Kadar so namenjeni za uporabo, ponujeni naprodaj ali uporabljeni kot pogonsko gorivo ali gorivo za ogrevanje, se energenti, razen tistih, za katere je raven obdavčitve določena s to direktivo, obdavčijo glede na uporabo, po stopnji, ki se uporablja za enakovredno gorivo za ogrevanje ali pogonsko gorivo.
[…]
4.   Ta direktiva ne velja za:
[…]
(b)
naslednjo uporabo energentov in električne energije:
—
energente, ki se uporabljajo za druge namene kot za pogonsko gorivo ali kot gorivo za ogrevanje,
[…]“
Člen 3 navedene direktive določa:
„Sklicevanje v [Direktivi Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 179)] na ‚mineralna olja‘ in ‚trošarino‘, v kolikor se nanaša na mineralna olja, se razlaga, da se nanaša na vse energente, električno energijo in nacionalne posredne davke, navedene v členih 2 in 4(2) te direktive.“
Člen 4(2) te direktive določa:
„V tej direktivi izraz ‚raven obdavčitve‘ pomeni skupne dajatve, ki se pobirajo iz naslova vseh posrednih davkov (razen [davka na dodano vrednost]) in ki se ob sprostitvi v porabo neposredno ali posredno izračunavajo za količino energentov in električne energije.“
Člen 21(5) Direktive 2003/96 določa:
„Zaradi uporabe členov 5 in 6 Direktive 92/12/EGS, sta električna energija in zemeljski plin predmet obdavčitve, pri čemer obdavčljivi dogodek nastane v trenutku dobave s strani distributerja ali redistributerja. […]“
Člen 1 Direktive 92/12 določa:
„1.   Ta direktiva določa režim za proizvode, za katere ob sprostitvi v porabo nastane obveznost plačila trošarine in drugih posrednih davkov, ki se pobirajo neposredno ali posredno, razen davka na dodano vrednost in davkov, ki jih uvede Skupnost.
[…]“
Člen 3(1) te direktive določa:
„Ta direktiva se na ravni Skupnosti uporablja za naslednje proizvode, kakor jih opredeljujejo ustrezne direktive:
—
mineralno olje,
—
alkohol in alkoholne pijače,
—
tobačni proizvodi.“
Člen 1(1) Direktive 2008/118 določa:
„Ta direktiva določa splošni režim za trošarino, ki neposredno ali posredno zadeva porabo naslednjega blaga (v nadaljnjem besedilu ‚trošarinsko blago‘):
(a)
energenti in električna energija, zajeti v Direktivi 2003/96/ES;
[…]“
Člen 47 te direktive določa:
„1.   Direktiva 92/12/EGS se razveljavi z učinkom od 1. aprila 2010.
[…]
2.   Sklicevanja na razveljavljeno direktivo se štejejo za sklicevanja na to direktivo.
[…]“
Švedsko pravo
Člen 1 zakona (2000:466) o davku na termično moč jedrskih reaktorjev (lagen (2000:466) om skatt på termisk effekt i kärnkraftsreaktorer) določa:
„Davek na termično moč vsakega jedrskega reaktorja se plača državi v skladu z določbami tega zakona. Za namene tega zakona ‚termična moč‘ pomeni zmogljivost jedrskega reaktorja za proizvodnjo toplote.“
Člen 2 tega zakona določa, da „[s]e davek plača za vsak koledarski mesec, za katerega je izdano dovoljenje za posest in obratovanje jedrskega reaktorja. Če to dovoljenje poteče ali je umaknjeno pred koncem koledarskega meseca, hkrati preneha tudi davčna obveznost.“
Člen 3 navedenega zakona določa:
„Davčni zavezanec je imetnik dovoljenja za posest in obratovanje jedrskega reaktorja.“
Člen 5 tega zakona določa:
„Če jedrski reaktor ni deloval več kot 90 zaporednih dni, se lahko obveznost zmanjša za 415 (švedskih kron (SEK) (približno 43,54 EUR)) na megavat termične moči za vsak dan, ki presega navedeno obdobje.“
Dejansko stanje in vprašanji za predhodno odločanje
Družba OKG upravlja jedrsko elektrarno. Za obračunsko obdobje, ki zajema april, maj in junij 2009, je plačala davek na termično moč jedrskih reaktorjev.
Ta družba je nato izpodbijala upoštevno odločbo o odmeri davka in zahtevala, naj ji uprava navedeni davek vrne. V utemeljitev pritožbe je med drugim navedla, da ta davek dejansko pomeni trošarino na proizvodnjo energije, ki ni v skladu s členom 4(2) in 21(5) Direktive 2003/96.
Ker je davčna uprava svojo prvotno odločbo potrdila, je družba OKG vložila tožbo pri förvaltningsrätten i Falun (upravno sodišče v Falunu). To je njeno tožbo zavrnilo, ker je menilo, da zadevni davek ni zajet niti z Direktivo 2003/96 niti z Direktivo 2008/118.
Družba OKG je zoper to sodbo vložila pritožbo pri predložitvenem sodišču. Ta družba trdi, da je davek na termično moč jedrskih reaktorjev dejansko trošarina na proizvodnjo električne energije zaradi neposredne povezave med termično močjo elektrarne in električno energijo, ki jo ta elektrarna proizvaja. Obstoj take povezava naj bi bil še očitnejši, ker se davek ne plača, če je proizvodnja električne energije prekinjena več kot 90 zaporednih dni.
Družba OKG nazadnje meni, da je položaj enak položaju v zadevi, v kateri je bila izdana sodba Braathens (
C‑346/97
,
EU:C:1999:291
), v kateri je Sodišče presodilo, da je z davkom, ki se odmeri pavšalno na podlagi predvidenih emisij ogljikovodikov za posamezno letalo, dejansko obdavčena poraba letalskega goriva, in da se torej uporabi Direktiva Sveta 92/81/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uskladitvi trošarinskih struktur za mineralna olja (
UL L 316
, , str. 12), pri čemer je davek v nasprotju z njo.
Davčna uprava pa meni, da je zadevni davek davek z nespremenljivo davčno stopnjo na teoretično največjo dovoljeno toplotno proizvodno zmogljivost jedrskega reaktorja, in ne davek s spremenljivo davčno stopnjo na količino dejansko proizvedene električne energije. Vztraja, da se davek pobere, tudi če se proizvodnja ustavi. Oprostitev navedenega davka naj bi bila mogoča zgolj v primeru izjemne prekinitve proizvodnje energije, ki bi nepretrgano trajala dlje od 90 dni.
V teh okoliščinah je Kammarrätten i Sundsvall prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
V skladu s členom 4(2) Direktive 2003/96 ‚raven obdavčitve‘ pomeni skupne dajatve, ki se pobirajo od vseh posrednih davkov (razen [davka na dodano vrednost]) in ki se ob sprostitvi v porabo neposredno ali posredno izračunavajo za količino električne energije. V skladu s členom 21(5) te direktive je električna energija predmet obdavčitve, pri čemer davčna obveznost nastane v trenutku, ko jo distributer ali redistributer dobavi. Ali ta člena nasprotujeta davku na termično moč jedrskih reaktorjev?
2.
Ali je davek na termično moč trošarina, ki se posredno ali neposredno naloži za porabo blaga (trošarinsko blago), navedenega členu 1(1) Direktive 2008/118?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člena 4(2) in 21(5) Direktive 2003/96 razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni zakonodaji, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki določa pobiranje davka na termično moč jedrskih reaktorjev.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da prvo vprašanje, kot ga je postavilo predložitveno sodišče, temelji na predpostavki, da je Direktiva 2003/96
ratione materiae
uporabljiva v sporu v glavni stvari. Področje uporabe te direktive je v skladu z njenim členom 1 omejeno na obdavčitev energentov in električne energije, kot so opredeljeni v členu 2(1) in (2) navedene direktive.
V teh okoliščinah je treba najprej preveriti, ali pojem „termična moč jedrskega reaktorja“, ki ga je treba razumeti kot toplotno proizvodno zmogljivost reaktorja, spada na področje uporabe Direktive 2003/96.
Prvič, ugotoviti je treba, da je v členu 2(1) te direktive pojem „energenti“, ki se uporablja za namene navedene direktive, opredeljen z izčrpnim seznamom proizvodov, ki so zajeti v opredelitvi tega pojma, ob navedbi oznak kombinirane nomenklature (sodba Kernkraftwerke Lippe-Ems,
C‑5/14
,
EU:C:2015:354
, točka
).
Ker termične moči jedrskega reaktorja ni na tem seznamu, je ni mogoče šteti za energent v smislu Direktive 2003/96.
Ta razlaga je podprta z določbami člena 2(1), (3) in (4)(b) navedene direktive, iz katerih je razvidno, da pojem „energent“ zajema zgolj energente, ki se uporabljajo za pogonsko gorivo ali kot gorivo za ogrevanje. Uporaba termične moči jedrskega reaktorja, ki pomeni toplotno proizvodno zmogljivost reaktorja, pa ni taka.
Termična moč jedrskega reaktorja torej ni zajeta s pojmom „energent“ v smislu Direktive 2003/96.
Drugič, omeniti je treba, da člen 2(2) Direktive 2003/96 določa, da se električna energija opredeli v skladu z oznako KN 2716.
V zvezi s tem je treba ob upoštevanju pojma „davek na termično moč jedrskega reaktorja“, kot je opredeljen v točki 28 te sodbe, poudariti, da davek iz postopka v glavni stvari zajema obdavčitev fiksnega mesečnega zneska, izračunanega na podlagi teoretične vrednosti, in sicer največjega števila megavatov termične moči, ki se za vsak jedrski reaktor določi z dovoljenjem za posest in obratovanje jedrskega reaktorja, ki ga za ta reaktor izda nacionalni organ. Poleg tega mora imetnik dovoljenja za posest in obratovanje jedrskega reaktorja plačati davek na termično moč tudi, če ta reaktor ne obratuje, razen za obdobja izrednih prekinitev, daljših od 90 zaporednih dni.
Med obdavčljivim dogodkom iz postopka v glavni stvari, torej teoretično toplotno proizvodno zmogljivostjo jedrskega reaktorja, in dejansko električno energijo, ki jo proizvede reaktor, torej ni nobene povezave.
Termična moč jedrskega reaktorja, kot je opredeljena v nacionalni zakonodaji iz postopka v glavni stvari, torej ni zajeta s pojmom „električna energija“ v smislu Direktive 2003/96.
Tretjič, ob upoštevanju ugotovitev, navedenih v točkah 31 in 32 te sodbe, je treba ugotoviti, da ni mogoče šteti, da se davek, kot je ta iz postopka v glavni stvari, izračuna neposredno ali posredno na podlagi obsega energije, ki je dejansko proizvedena ob „sprostitvi v porabo“ v smislu člena 4(2) Direktive 2003/96.
Prav tako ni mogoče šteti, da obstaja neposredna in nerazdružljiva povezava med obdavčljivim dogodkom in porabo električne energije, ki jo proizvede jedrski reaktor, v smislu sodbe Braathens (
C‑346/97
,
EU:C:1999:291
, točka
).
Iz navedenega je razvidno, da davek na termično moč jedrskega reaktorja, kot je ta v postopku v glavni stvari, ne spada na področje uporabe te direktive.
Na prvo vprašanje je zato treba odgovoriti, da je treba člena 4(2) in 21(5) Direktive 2003/96 razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni zakonodaji, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki določa pobiranje davka na termično moč jedrskih reaktorjev, saj ta davek ne spada na področje uporabe te direktive.
Drugo vprašanje
Najprej je treba poudariti, da je člen 47 Direktive 2008/118 razveljavil Direktivo 92/12 z učinkom od 1. aprila 2010. Ker se obdobja obdavčitve iz postopka v glavni stvari nanašajo na obdobje pred tem datumom, je treba drugo vprašanje obravnavati na podlagi določb Direktive 92/12.
Drugo vprašanje je zato treba razumeti tako, da predložitveno sodišče z njim v bistvu sprašuje, ali je treba Direktivo 92/12 razlagati tako, da je davek na termično moč jedrskega reaktorja „trošarina“ v smislu te direktive.
Navedena direktiva se v skladu z njenim členom 3(1) uporablja za mineralno olje, alkohol in alkoholne pijače ter tobačne proizvode, kot jih opredeljujejo ustrezne direktive.
Iz člena 3 Direktive 2003/96 je razvidno, da Direktiva 92/12 poleg obdavčitve teh proizvodov, ureja tudi obdavčitev proizvodov iz členov 2 in 4(2) Direktive 2003/96, med katerimi je tudi poraba električne energije.
V zvezi s tem je Sodišče v točki 36 te sodbe že ugotovilo, da davek, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ne spada na področje uporabe Direktive 2003/96. Tak davek torej tudi ne spada na področje uporabe Direktive 92/12.
Na drugo vprašanje je zato treba odgovoriti, da je treba Direktivo 92/12 razlagati tako, da davek na termično moč jedrskih reaktorjev ni „trošarina“ v smislu te direktive.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:

1.
Člena 4(2) in 21(5) Direktive Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni zakonodaji, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki določa pobiranje davka na termično moč jedrskih reaktorjev, saj ta davek ne spada na področje uporabe te direktive.

2.
Direktivo Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov je treba razlagati tako, da davek na termično moč jedrskih reaktorjev ni trošarina v smislu te direktive.

Podpisi
(
*
)   Jezik postopka: švedščina.