CELEX: 62014CJ0523
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti
Súdna spolupráca v občianskych veciach
Nariadenie (ES) č. 44/2001
Článok 1
Pôsobnosť
Žaloba súkromnej osoby o náhradu škody
Článok 27
Prekážka začatého konania
Návrh podaný pred súdom iného členského štátu
Prebiehajúce súdne konanie
Článok 30
Deň, od ktorého sa súdne konanie považuje za začaté

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 1, 27 a 30 nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (
Ú. v. ES L 12, 2001, s. 1
; Mim. vyd. 19/004, s. 42).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Aannemingsbedrijf Aertssen NV a Aertssen Terrassements SA, obchodnými spoločnosťami podľa belgického práva (ďalej spolu len „spoločnosti Aertssen“), a VSB Machineverhuur BV a Van Sommeren Bestrating BV, obchodnými spoločnosťami podľa holandského práva, ako aj J. van Sommerenom (ďalej spolu len „spoločnosť VSB a i.“) vo veci podvodného správania vytýkaného VSB a i.
Právny rámec
Právo Únie
Odôvodnenie 15 nariadenia č. 44/2001 znie:
„V záujme harmonického výkonu súdnictva je potrebné minimalizovať možnosť súbežných konaní a zaručiť, že sa v dvoch členských štátoch nevydajú nezlučiteľné rozsudky. Musí existovať jasný a účinný spôsob riešenia prípadov litispendencie, súvisiacich nárokov a na odstránenie problémov, ktoré vyplývajú z rozdielneho určovania času, kedy začalo konanie, v právnych poriadkoch jednotlivých štátov. Na účely tohto nariadenia by sa mal tento čas definovať osobitne.“
Kapitola 1 tohto nariadenia s názvom „Predmet úpravy“ obsahuje iba článok 1, ktorého odsek 1 stanovuje:
„Toto nariadenie sa uplatní v občianskych a obchodných veciach bez ohľadu na povahu súdu alebo tribunálu. Neuplatní sa najmä na daňové, colné a správne veci.“
Uvedené nariadenie stanovuje vo svojom článku 5, ktorý je súčasťou oddielu 2 kapitoly II, nazvaného „Osobitná právomoc“:
„Osobu s bydliskom na území členského štátu možno žalovať v druhom členskom štáte:
…
4.
vo veciach nárokov na náhradu škody alebo navrátenie do pôvodného stavu v súvislosti s trestným činom, na súde konajúcom v tejto trestnej veci, ak tento súd má podľa vnútroštátneho právneho poriadku právomoc konať v občianskych veciach.
…“
Nariadenie č. 44/2001 obsahuje v oddiele 9 svojej kapitoly II s názvom „Prekážka začatej veci – súvisiace veci“ články 27 až 30. Článok 27 tohto nariadenia znie:
„1.   Ak sa v tej istej veci [vo veci s rovnakým predmetom aj dôvodom –
neoficiálny preklad
] a medzi rovnakými účastníkmi vedú konania na súdoch rôznych členských štátov, každý súd, ktorý nezačal konať ako prvý, aj bez návrhu preruší konanie, až kým sa nepotvrdí právomoc súdu, ktorý začal konať ako prvý.
2.   Keď sa potvrdí právomoc súdu, ktorý začal konať ako prvý, každý iný súd odmietne vykonávať svoju právomoc v prospech tohto súdu.“
Podľa článku 28 uvedeného nariadenia:
„1.   Ak sa koná o súvisiacich veciach na súdoch rôznych členských štátov, každý súd, ktorý nezačal konať ako prvý, môže prerušiť konanie.
2.   Ak ide o konania na prvom stupni, súd, ktorý nezačal konať ako prvý, môže tiež na návrh jedného z účastníkov odmietnuť vykonávať svoju právomoc, ak súd, ktorý začal konať ako prvý, má právomoc rozhodovať v uvedených veciach a ak právny poriadok jeho štátu pripúšťa ich zlúčenie.
3.   Na účely tohto článku sa veci považujú za súvisiace, ak sú navzájom tak úzko spojené, že je vhodné prerokovať a rozhodnúť ich spoločne, a tak predísť riziku nezlučiteľných rozsudkov vydaných v samostatných konaniach.“
Článok 30 rovnakého nariadenia uvádza:
„Na účely tohto oddielu sa konanie na súde považuje za začaté:
1.
momentom podania písomnosti, ktorou sa začína konanie, alebo rovnocennej písomnosti na súde za predpokladu, že žalobca neopomenul následne prijať kroky, ktoré musel prijať, aby zabezpečil doručenie žalovanému, alebo
2.
ak sa písomnosť musí doručiť pred podaním na súd, momentom jej prevzatia orgánom povereným doručovaním za predpokladu, že žalobca neopomenul následne prijať kroky, ktoré musel prijať, aby zabezpečil podanie písomnosti na súde.“
Holandské právo
§ 700 Občianskeho súdneho poriadku (Wetboek van burgerlijke rechtsvordering) stanovuje:
„1.   Na zaistenie je potrebné povolenie sudcu rozhodujúceho o predbežných opatreniach súdu, v obvode ktorého sa nachádza dotknutý majetok, alebo ak sa zaistenie nevzťahuje na majetok, v obvode ktorého ma bydlisko dlžník alebo akákoľvek osoba, na ktorú sa vzťahuje zaistenie.
2.   O povolenie sa žiada návrhom obsahujúcim povahu zaistenia, ktoré sa má uskutočniť, a práva uvádzaného navrhovateľom, ako aj, ak je toto právo peňažnou pohľadávkou, jej výšku, alebo, ak ešte nebola určená, jej najvyššiu sumu, pričom nie sú dotknuté osobitné požiadavky stanovené zákonom pre dotknutý druh zaistenia. Sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach rozhodne po stručnom preskúmaní.…
3.   Ak v deň povolenia ešte nebol podaný návrh na začatie konania vo veci samej, toto povolenie sa vydá pod podmienkou, že takýto návrh bude podaný v lehote určenej v tejto súvislosti sudcom rozhodujúcim o predbežných opatreniach, avšak najmenej osem dní po zaistení. Sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach môže predĺžiť túto lehotu, ak o to pred jej uplynutím požiada osoba, ktorá navrhla zaistenie.… Nedodržanie lehoty na podanie návrhu na začatie konania vo veci samej má za následok zrušenie zaistenia.
…“
Belgické právo
Trestný poriadok obsahuje vo svojej časti I s názvom „Justičná polícia a príslušníci polície, ktorí plnia jej úlohy“, kapitolu VI, ktorá sa nazýva „Vyšetrujúci sudcovia“. V rámci tejto kapitoly VI § 63 stanovuje:
„Každý, kto sa považuje za poškodeného zločinom alebo prečinom, môže podať žiadosť o náhradu škody v občianskoprávnom konaní pred príslušným vyšetrujúcim sudcom.
Každý poškodený, ktorý podal návrh v občianskoprávnom konaní, môže byť na základe jednoduchej žiadosti vypočutý vyšetrujúcim sudcom, ktorý je poverený vo veci.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Dňa 26. marca 2013 podali spoločnosti Aertssen na základe § 63 Trestného poriadku u vyšetrovacieho sudcu na Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (prvostupňový súd v Antverpách, Belgicko) žalobu súkromnej osoby o náhradu škody proti Nicolaasovi Kraaijeveldovi, obchodnej spoločnosti podľa holandského práva VSB Groep BV a jej dcérskym spoločnostiam Van Sommeren Bestrating BV a VSB Machineverhuur BV, ako aj proti spoločnosti Van Sommeren Bestrating BV, J. van Sommerenovi a X, ktorým sa označujú všetky osoby, o ktorých by sa v priebehu súdneho vyšetrovania zistilo, že sa podieľali na trestných činoch vyšetrovaných súdom na základe podanej žaloby.
Uvedená žaloba sa týkala údajného podvodu. Spoločnosti Aertssen v nej uviedli, že svoju ujmu predbežne vyčísľujú na približne 200000 eur.
Dňa 26. apríla 2013 sa spoločnosti Aertssen obrátili na Voorzieningenrechter te Arnhem (sudca rozhodujúci o predbežných opatreniach v Arnheme, Holandsko) na základe § 700 Občianskeho súdneho poriadku so žiadosťou o povolenie na zaistenie majetku spoločnosti VSB a i. Toto povolenie bolo vydané ešte v ten istý deň a spoločnosti Aertssen ho nechali vykonať 1. mája 2013.
Na základe žaloby podanej spoločnosťou VSB a i. nariadil Voorzieningenrechter te Arnhem rozsudkom z 18. júla 2013 zrušenie vykonaného zaistenia. V tomto rozsudku uviedol, že žalobu súkromnej osoby o náhradu škody nemožno považovať za žalobu vo veci samej v zmysle § 700 ods. 3 Občianskeho súdneho poriadku.
Dňa 19. júla 2013 spoločnosti Aertssen znovu požiadali Voorzieningenrechter te Arnhem o povolenie na zaistenie majetku spoločnosti VSB a i. Tento súd vyhovel tomuto návrhu 25. júla 2013, pričom svoje povolenie podmienil podaním žaloby vo veci samej v lehote 30 dní od zaistenia.
Spoločnosti Aertssen nechali uskutočniť nové zaistenie 29. júla 2013. Na to, aby splnili podmienku uloženú uvedeným súdom, spoločnosti Aertssen podali na Rechtbank Gelderland (súd pre Gelderland) žalobu vo veci samej, ktorou sa domáhali, aby boli VSB a i. uznané za zodpovedné za ujmu, ktorú žalobkyne údajne utrpeli vzhľadom na podvod, ktorého sa VSB a i. údajne dopustili, a aby boli pred konečným vyčíslením ujmy predbežne zaviazané na zaplatenie sumy 200000 eur.
Spoločnosti Aertssen však navrhli, aby Rechtbank Gelderland vyhlásil, že nemá právomoc na konanie vo veci samej, a rozhodol, že žaloba súkromnej osoby o náhradu škody, o ktorej prebieha konanie v Belgicku, sa považuje za žalobu vo veci samej podanú podľa § 700 ods. 3 Občianskeho súdneho poriadku. V tejto súvislosti sa spoločnosti Aertssen odvolali na článok 27 ods. 2 nariadenia č. 44/2001 a uviedli, že tento súd nemá právomoc, ak nebola spochybnená právomoc belgického súdu, na ktorom sa začalo konanie o žalobe súkromnej osoby o náhradu škody, pričom v takom prípade musí vnútroštátny súd bez návrhu prerušiť konanie na základe odseku 1 tohto článku 27.
Subsidiárne navrhli, aby Rechtbank Gelderland prerušil konanie na základe článku 28 tohto nariadenia z dôvodu, že vec sama súvisí s konaním prebiehajúcim v Belgicku na základe podanej žaloby súkromnej osoby o náhradu škody.
Ďalej subsidiárne spoločnosti Aertssen navrhli, aby tento súd ihneď prerušil konanie, až pokým vyšetrujúci sudca Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen nerozhodne o vrátení veci na nápravný súd alebo o zastavení konania.
VSB a i. tvrdia, že žaloba súkromnej osoby o náhradu škody, ktorú podali spoločnosti Aertssen, má v podstate trestnoprávnu povahu. Vyvodzujú z toho, že vec sama nepatrí do vecnej pôsobnosti nariadenia č. 44/2001. Dodávajú, že táto žaloba a návrh podaný na Rechtbank Gelderland nemajú rovnaký predmet ani dôvod.
Rechtbank Gelderland sa na jednej strane domnieva, že z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že pôsobnosť uvedeného nariadenia je zásadne ohraničená okolnosťami, ktorými sa vyznačuje povaha právnych vzťahov medzi účastníkmi sporu alebo predmetom sporu. Keďže spoločnosti Aertssen sa domáhajú priznania náhrady ujmy, o ktorej tvrdia, že ju utrpeli vzhľadom na nezákonné konanie, ktoré pripisujú spoločnosti VSB a i., ich spor by sa mal považovať za „občiansku alebo obchodnú vec“ v zmysle článku 1 rovnakého nariadenia. Ďalej subsidiárne spoločnosti Aertssen navrhli, aby tento súd ihneď prerušil konanie, až pokým vyšetrujúci sudca Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen nerozhodne o vrátení veci na nápravný súd alebo o zastavení konania.
Na druhej strane začatie trestnoprávneho vyšetrovania nebolo jediným predmetom žaloby súkromnej osoby o náhradu škody, ale smerovala aj k tomu, aby sa žalobcovi priznala náhrada škody v rámci trestnoprávneho konania. Konania prebiehajúce pred vyšetrujúcim sudcom Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen aj pred Rechtbank Gelderland majú podľa neho podobný predmet. V tejto súvislosti sa tieto dve konania, pokiaľ ide o dotknuté skutočnosti, podľa neho týkajú činov, pri ktorých sa namieta podvodná povaha, a tieto činy podľa spoločností Aertssen predstavujú z hľadiska právnych noriem nielen trestnoprávne, ale aj občianskoprávne delikty. Žaloba podaná v Belgicku okrem toho smeruje voči účastníkom konania pred vnútroštátnym súdom.
Preto by bolo potrebné určiť, či sa žaloba súkromnej osoby o náhradu škody podaná vyšetrujúcemu sudcovi Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen musí vzhľadom na skutočnosť, že predbežné vyšetrovanie sa ešte neskončilo, považovať za žalobu podanú na súde v zmysle článku 27 ods. 1 nariadenia č. 44/2001, a ak áno, kedy sa konanie na súde považuje za začaté v zmysle článku 30 tohto nariadenia.
Za týchto podmienok Rechtbank Gelderland rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Spadá žaloba súkromnej osoby o náhradu škody v zmysle § 63 a nasl. belgického Trestného poriadku, ktorú podali spoločnosti Aertssen, vzhľadom na spôsob podania tejto žaloby a štádium, v akom sa toto konanie nachádza, do vecnej pôsobnosti nariadenia č. 44/2001?
Ak áno:
2.
Má sa článok 27 ods. 1 [tohto] nariadenia vykladať v tom zmysle, že konanie na zahraničnom súde (v danom prípade belgickom súde) v zmysle tohto ustanovenia začne aj vtedy, keď belgickému vyšetrujúcemu sudcovi podala súkromná osoba žalobu o náhradu škody a prípravné vyšetrovanie sa ešte neskončilo?
3.
V prípade kladnej odpovede, v ktorom okamihu sa návrh vyplývajúci zo žaloby súkromnej osoby o náhradu škody považuje na účely uplatnenia článku 27 ods. 1 a článku 30 [uvedeného] nariadenia za podaný na súde a/alebo konanie na súde za začaté?
4.
V prípade zápornej odpovede, má sa článok 27 ods. 1 nariadenia č. 44/2001 vykladať v tom zmysle, že podanie žaloby súkromnej osoby o náhradu škody môže mať za následok, že konanie na belgickom súde sa v zmysle tohto ustanovenia považuje za začaté neskôr?
5.
V prípade kladnej odpovede na predchádzajúcu otázku, v ktorom okamihu sa na účely uplatnenia článku 27 ods. 1 a článku 30 nariadenia č. 44/2001 považuje v tomto prípade návrh za podaný a/alebo konanie na súde za začaté?
6.
Ak sa predpokladá, že žaloba súkromnej osoby o náhradu škody bola podaná a že v okamihu podania tejto žaloby sa konanie o návrhu v zmysle článku 27 ods. 1 nariadenia č. 44/2001 z tohto dôvodu ešte nezačalo, ale môže sa začať neskôr, počas skúmania podanej žaloby, a to so spätnou účinnosťou k okamihu podania žaloby, vyplýva v tomto prípade z článku 27 ods. 1 nariadenia č. 44/2001, že súd, na ktorom konanie začalo po tom, ako došlo k podaniu žaloby súkromnej osoby o náhradu škody na belgickom súde, musí prerušiť svoje rozhodovanie, pokým sa nerozhodne o tom, či sa na belgickom súde začalo konanie v zmysle článku 27 ods. 1 uvedeného nariadenia?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 1 nariadenia č. 44/2001 vykladať v tom zmysle, že žaloba súkromnej osoby o náhradu škody podaná vyšetrujúcemu súdu patrí do pôsobnosti tohto nariadenia, pokiaľ je jej cieľom najmä náhrada škody v peniazoch za ujmu, ktorú žalobca údajne utrpel.
Najskôr treba pripomenúť, že nariadenie č. 44/2001 sa podľa svojho článku 1 ods. 1 uplatňuje „v občianskych a obchodných veciach bez ohľadu na povahu súdu alebo tribunálu“.
Podľa tohto ustanovenia tak rozhodnutia vydané trestnoprávnym súdom v občianskych veciach patria do pôsobnosti tohto nariadenia (pozri v tomto zmysle rozsudok Krombach,
C‑7/98
,
EU:C:2000:164
, bod
a citovanú judikatúru).
Z článku 1 ods. 1 nariadenia č. 44/2001 okrem toho vyplýva, že z pojmu občianske a obchodné veci sú vylúčené iba určité oblasti výslovne uvedené v tomto nariadení (pozri v tomto zmysle rozsudok Mahamdia,
C‑154/11
,
EU:C:2012:491
, bod
).
Z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že na účely zabezpečenia, a to v rámci možností, rovnosti a jednotnosti práv a povinností, ktoré vyplývajú z uvedeného nariadenia pre členské štáty a dotknuté osoby, je potrebné nevykladať pojem „občianske a obchodné veci“ ako jednoduchý odkaz na vnútroštátne právo jedného alebo druhého z dotknutých štátov. Uvedený pojem sa musí považovať za samostatný pojem, ktorý treba vykladať s odkazom na jednej strane na ciele a systematiku nariadenia č. 44/2001 a na druhej strane na všeobecné zásady vyplývajúce zo všetkých vnútroštátnych právnych poriadkov (rozsudky Schneider,
C‑386/12
,
EU:C:2013:633
, bod
a citovaná judikatúra, ako aj flyLAL‑Lithuanian Airlines,
C‑302/13
,
EU:C:2014:2319
, bod
a citovaná judikatúra).
Na určenie, či vec patrí alebo nepatrí do pôsobnosti uvedeného nariadenia, treba preskúmať okolnosti, ktoré charakterizujú povahu právnych vzťahov medzi účastníkmi sporu alebo predmet tohto sporu (rozsudok flyLAL‑Lithuanian Airlines,
C‑302/13
,
EU:C:2014:2319
, bod
a citovaná judikatúra).
V tejto súvislosti v bode 19 rozsudku Sonntag (
C‑172/91
,
EU:C:1993:144
) Súdny dvor uviedol, že hoci je občianskoprávna žaloba podaná v rámci trestného konania, táto žaloba sa uplatňuje na náhradu škody spôsobenej fyzickou osobou v dôsledku trestného činu a zachováva si svoju občianskoprávnu povahu. V právnych systémoch zmluvných štátov sa totiž právo na získanie náhrady škody spôsobenej v dôsledku správania považovaného za trestnoprávne postihnuteľné všeobecne uznáva ako právo občianskoprávnej povahy.
Hoci je v prejednávanej veci cieľom žaloby súkromnej osoby o náhradu škody začatie verejnoprávneho konania a vyšetrovanie vedené belgickým súdom má trestnoprávnu povahu, stále platí, že jej predmetom je tiež vyriešenie sporu medzi súkromnými osobami vo veci náhrady škody za ujmu, pri ktorej sa jedna z týchto osôb považuje za obeť podvodného správania tých druhých. Právny vzťah medzi účastníkmi konania vo veci samej sa preto musí považovať za „právny vzťah súkromného práva“, na ktorý sa vzťahuje pojem „občianske a obchodné veci“ v zmysle uvedeného nariadenia č. 44/2001 (pozri analogicky rozsudok Realchemie Nederland,
C‑406/09
,
EU:C:2011:668
, bod
).
Všeobecná systematika tohto nariadenia navyše neukladá nevyhnutné spájanie výsledku vedľajšieho návrhu a hlavného návrhu (pozri analogicky rozsudok de Cavel,
120/79
,
EU:C:1980:70
, body
až
).
Konkrétne článok 5 ods. 4 nariadenia č. 44/2001 priznáva trestnoprávnemu súdu, ktorého rozhodnutia sú zjavne vyňaté z pôsobnosti tohto nariadenia, právomoc na rozhodnutie občianskoprávnej žaloby, ktorá má vedľajšiu povahu k verejnoprávnej žalobe, s dôsledkom, že vydané rozhodnutie o občianskoprávnej žalobe patrí do pôsobnosti tohto nariadenia. Z tohto ustanovenia teda vyplýva, že do pôsobnosti uvedeného nariadenia patrí žaloba o náhradu škody, ktorá má vedľajšiu povahu k verejnoprávnej žalobe trestnoprávnej povahy, ktorá by bola inak vylúčená.
Preto napriek tomu, že žaloba o náhradu škody podaná pred trestnoprávnym súdom má vedľajšiu povahu k verejnoprávnej žalobe, takáto žaloba patrí medzi „občianske a obchodné veci“ v zmysle článku 1 ods. 1 uvedeného nariadenia.
Zo všetkých uvedených úvah vyplýva, že článok 1 nariadenia č. 44/2001 sa má vykladať v tom zmysle, že žaloba súkromnej osoby o náhradu škody podaná vyšetrujúcemu súdu patrí do pôsobnosti tohto nariadenia, pokiaľ je jej cieľom najmä náhrada škody v peniazoch za ujmu, ktorú žalobca údajne utrpel.
O druhej otázke
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 27 ods. 1 nariadenia č. 44/2001 vykladať v tom zmysle, že návrh je podaný v zmysle tohto ustanovenia, ak žaloba súkromnej osoby o náhradu škody bola podaná vyšetrujúcemu súdu, hoci sa vyšetrovanie v dotknutej veci ešte neskončilo.
Je potrebné pripomenúť, že pojmy použité v článku 27 uvedeného nariadenia na určenie situácie začatej veci sa musia vykladať samostatne, vzhľadom na systematiku a ciele tohto nariadenia (rozsudok Cartier parfums‑lunettes a Axa Corporate Solutions assurances,
C‑1/13
,
EU:C:2014:109
, bod
a citovaná judikatúra).
Ako vyplýva z odôvodnenia 15 nariadenia č. 44/2001, jedným z cieľov je minimalizovať možnosť súbežných konaní a zaručiť, že sa nevydajú nezlučiteľné rozsudky, ak majú viaceré súdy právomoc na rozhodnutie rovnakého sporu. Na tento účel normotvorca Európskej únie zamýšľal zaviesť jasný a účinný spôsob riešenia prípadov prekážky začatej veci. Z toho vyplýva, že na to, aby sa dosiahli tieto ciele, sa článok 27 uvedeného nariadenia musí vykladať široko (pozri v tomto zmysle rozsudky Mærsk Olie & Gas,
C‑39/02
,
EU:C:2004:615
, bod
a citovanú judikatúru, ako aj Cartier parfums‑lunettes a Axa Corporate Solutions assurances,
C‑1/13
,
EU:C:2014:109
, bod
).
Podľa znenia uvedeného článku 27 sa tento článok uplatňuje vtedy, ak sa vedú konania v tej istej veci a medzi rovnakými účastníkmi na súdoch rôznych členských štátov, pričom toto ustanovenie nekladie nijakú dodatočnú podmienku (pozri v tomto zmysle rozsudok Gubisch Maschinenfabrik,
144/86
,
EU:C:1987:528
, bod
).
Pokiaľ ide v prvom rade o totožnosť účastníkov konania v zmysle článku 27 nariadenia č. 44/2001, z rozsudkov Sonntag (
C‑172/91
,
EU:C:1993:144
, bod
) a de Cavel (
120/79
,
EU:C:1980:70
, body
až
) vyplýva, že právo na získanie náhrady škody spôsobenej v dôsledku správania, ktoré je predmetom trestnoprávneho postihu, si zachováva svoju občianskoprávnu povahu, keďže všeobecná systematika tohto nariadenia neukladá nevyhnutné spájanie výsledku vedľajšieho návrhu a hlavného návrhu. Ich totožnosť sa musí chápať nezávisle od postavenia jedného alebo druhého účastníka konania v obidvoch konaniach (rozsudok Tatry,
C‑406/92
,
EU:C:1994:400
, bod
a citovaná judikatúra).
V prejednávanej veci okolnosť, že podanie verejnoprávnej žaloby nepatrí medzi oprávnenia účastníkov konania o občianskoprávnej žalobe, nemôže mať za následok zmenu skutočnosti, že títo účastníci sú totožní s navrhovateľmi a odporcami pri žalobe podanej pred vnútroštátnym súdom, keďže sú uvedení aj v žalobe súkromnej osoby o náhradu škody, o ktorej rozhoduje vyšetrujúci sudca Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen.
Pokiaľ ide v druhom rade o dôvod v zmysle článku 27 nariadenia č. 44/2001, zahŕňa skutkové okolnosti a právne normy uvedené ako základ návrhu (pozri v tomto zmysle rozsudok Mærsk Olie & Gas,
C‑39/02
,
EU:C:2004:615
, bod
a citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci je v obidvoch súbežných konaniach nesporné, že spoločnosti Aertssen sa domnievajú, že im bola spôsobená ujma v dôsledku podvodného správania. Za týchto okolností nemožno vylúčiť, že tieto žaloby majú rovnaký dôvod, čo však na základe analýzy všetkých skutkových okolností a uvedených právnych noriem prislúcha preveriť vnútroštátnemu súdu.
Pokiaľ ide v treťom rade o predmet v zmysle článku 27 nariadenia č. 44/2001, Súdny dvor spresnil, že spočíva v cieli návrhu (pozri v tomto zmysle rozsudok Gantner Electronic,
C‑111/01
,
EU:C:2003:257
, bod
a citovanú judikatúru). Tento posledný uvedený pojem by nemal byť obmedzený na formálnu zhodnosť návrhov (pozri v tomto zmysle rozsudok Gubisch Maschinenfabrik,
144/86
,
EU:C:1987:528
, bod
) a vykladá sa široko [pozri v tomto zmysle rozsudok Nipponkoa Insurance Co. (Europe),
C‑452/12
,
EU:C:2013:858
, bod
a citovanú judikatúru].
V prejednávanej veci je nesporné, že spoločnosti Aertssen sa domáhajú náhrady škody za svoju ujmu, ktorá je predbežne vyčíslená vo výške približne 200000 eur.
S výhradou preverenia zo strany vnútroštátneho súdu sa preto zdá, že sú splnené všetky kritériá vymenované v bode 40 tohto rozsudku.
Okrem toho je najskôr potrebné pripomenúť, že mechanizmus na vyriešenie prekážky začatej veci zavedený nariadením č. 44/2001 má objektívnu a automatickú povahu (pozri analogicky rozsudok Gantner Electronic,
C‑111/01
,
EU:C:2003:257
, bod
) a vychádza z chronologického poradia, v ktorom dotknuté súdy začali konať (pozri v tomto zmysle rozsudky Weber,
C‑438/12
,
EU:C:2014:212
, bod
a citovanú judikatúru, ako aj analogicky A,
C‑489/14
,
EU:C:2015:654
, bod
).
Následne treba uviesť, že vzhľadom na to, že článok 27 ods. 1 nariadenia č. 44/2001 neobsahuje nijakú výnimku, vzťahuje sa na všetky návrhy patriace do pôsobnosti tohto nariadenia. Ako Súdny dvor konštatoval v bode 36 tohto rozsudku, žaloba súkromnej osoby o náhradu škody podaná vyšetrujúcemu sudcovi patrí do tejto pôsobnosti.
Napokon ako bolo pripomenuté v bode 39 tohto rozsudku, článok 27 nariadenia č. 44/2001 sa má vzhľadom na sledovaný cieľ, ktorým je minimalizovanie možnosti súbežných konaní a nezlučiteľných rozhodnutí, vykladať široko. Pokiaľ sa určitá osoba stala účastníkom konania pred vyšetrujúcim sudcom, začatie konania pred akýmkoľvek iným súdom iného členského štátu v súvislosti s rovnakou občianskoprávnou žalobou, t. j. návrhom voči rovnakým účastníkom konania a s rovnakým predmetom a dôvodom, by pritom viedlo, ak bolo uplatnenie tohto článku vylúčené, k súbežným konaniam a prinášalo by riziko vydania nezlučiteľných rozhodnutí, čo by bolo v rozpore s týmto cieľom.
Ako v tejto súvislosti uviedla Európska komisia vo svojich písomných pripomienkach, okolnosť, že pretrváva neistota, pokiaľ ide o výsledok vyšetrovania, je bezvýznamná. Takáto neistota je totiž vlastná pre každý návrh, o ktorom ešte prebieha konanie, a v dôsledku toho existuje v každom prípade, v ktorom môže nastať situácia prekážky začatej veci.
Vzhľadom na všetky uvedené úvahy je potrebné odpovedať na druhú otázku tak, že článok 27 ods. 1 nariadenia č. 44/2001 sa má vykladať v tom zmysle, že návrh je podaný v zmysle tohto ustanovenia, ak žaloba súkromnej osoby o náhradu škody bola podaná vyšetrujúcemu súdu, hoci sa vyšetrovanie v dotknutej veci ešte neskončilo.
O tretej otázke
Svojou treťou otázkou vnútroštátny súd v podstate žiada o stanovenie, akým spôsobom sa majú vykladať článok 27 ods. 1 a článok 30 nariadenia č. 27/2001, aby sa určilo, v ktorý deň sa konanie na súde považuje za začaté v zmysle týchto ustanovení, ak súkromná osoba podá žalobu o náhradu škody na vyšetrujúcom súde.
Na jednej strane je potrebné pripomenúť, že podľa článku 27 ods. 1 tohto nariadenia v prípade začatia veci na súdoch rôznych členských štátov súd, ktorý nezačal konať ako prvý, bez návrhu preruší konanie, až kým sa nepotvrdí právomoc súdu, ktorý začal konať ako prvý. Na druhej strane článok 27 ods. 2 uvedeného nariadenia stanovuje, že ak sa potvrdí právomoc súdu, ktorý začal konať ako prvý, súd, ktorý nezačal konať ako prvý, odmietne vykonávať svoju právomoc v prospech tohto súdu.
Navyše pokiaľ sú splnené vecné podmienky upravené v bode 40 tohto rozsudku, prekážka začatej veci existuje od okamihu, keď obidva súdy rôznych členských štátov právoplatne začali konať, t. j. predtým, ako odporcovia mohli predložiť svoje stanovisko (pozri v tomto zmysle rozsudok Gantner Electronic,
C‑111/01
,
EU:C:2003:257
, bod
a citovanú judikatúru).
Nariadenie č. 44/2001 nespresňuje, za akých podmienok sa musí právomoc súdu, ktorý začal konať ako prvý, považovať za „potvrdenú“ v zmysle článku 27 tohto nariadenia (rozsudok Cartier parfums‑lunettes a Axa Corporate Solutions assurances,
C‑1/13
,
EU:C:2014:109
, bod
). Ako však bolo uvedené v bode 48 tohto rozsudku, procesné pravidlo uvedené v tomto článku vychádza z chronologického poradia, v ktorom dotknuté súdy začali konať.
Článok 30 uvedeného nariadenia jednotným a samostatným spôsobom vymedzuje deň, od ktorého sa súdne konanie považuje za začaté na účely uplatňovania oddielu 9 kapitoly II tohto nariadenia, ktorý sa týka prekážky začatej veci. Podľa tohto článku sa konanie na súde považuje za začaté dňom podania písomnosti, ktorou sa začína konanie, alebo rovnocennej písomnosti na súde za predpokladu, že žalobca neopomenul následne uskutočniť úkony, ktoré musel uskutočniť, aby zabezpečil doručenie žalovanému, alebo ak sa písomnosť musí doručiť pred podaním na súd, momentom jej prevzatia orgánom povereným doručovaním za predpokladu, že žalobca neopomenul následne uskutočniť úkony, ktoré musel uskutočniť, aby zabezpečil podanie písomnosti na súde. Sú teda upravené dva spôsoby začatia konania vnútroštátnych súdov, a to podaním písomnosti, ktorou sa začína konanie, na súde a oznámením alebo doručením tejto písomnosti.
V dôsledku toho je potrebné, aby vnútroštátny súd v prejednávanej veci preskúmal, či boli spoločnosti Aertssen v okamihu podania svojej žaloby súkromnej osoby o náhradu škody povinné v zmysle vnútroštátneho práva vopred oznámiť alebo doručiť túto žalobu.
V prípade neexistencie takejto povinnosti predchádzajúceho oznámenia alebo doručenia by bolo potrebné dospieť k záveru, že vyšetrujúci súd Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen začal konať v deň, keď bola na tomto súde podaná žaloba súkromnej osoby o náhradu škody, pod podmienkou, že spoločnosti Aertssen neopomenuli následne uskutočniť úkony, ktoré v zmysle vnútroštátneho práva museli uskutočniť, aby bola podaná písomnosť následne oznámená alebo doručená odporcom. Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu totiž vyplýva, že spoločnosti Aertssen podali svoju žalobu súkromnej osoby o náhradu škody proti odporcom, ktorých totožnosť bola známa, t. j. proti osobám uvedeným v bode 11 tohto rozsudku.
Zo všetkých uvedených úvah vyplýva, že na tretiu otázku treba odpovedať tak, že článok 30 nariadenia č. 44/2001 sa má vykladať v tom zmysle, že pokiaľ súkromná osoba podá žalobu o náhradu škody vyšetrujúcemu súdu podaním písomnosti, ktorá sa podľa príslušného vnútroštátneho práva nemusí pred týmto podaním oznámiť alebo doručiť, dňom, od ktorého sa konanie na tomto súde považuje za začaté, je deň podania tejto žaloby.
O štvrtej až šiestej otázke
Keďže štvrtá otázka bola položená za predpokladu, že na druhú otázku sa odpovie záporne, a odpovedalo sa na ňu kladne, nie je potrebné odpovedať na ňu. Vzhľadom na odpovede dané na prvú až tretiu otázku nie je potrebné odpovedať na piatu a šiestu otázku.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

1.
Článok 1 nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach sa má vykladať v tom zmysle, že žaloba súkromnej osoby o náhradu škody podaná vyšetrujúcemu súdu patrí do pôsobnosti tohto nariadenia, pokiaľ je jej cieľom najmä náhrada škody v peniazoch za ujmu, ktorú žalobca údajne utrpel.

2.
Článok 27 ods. 1 nariadenia č. 44/2001 sa má vykladať v tom zmysle, že návrh je podaný v zmysle tohto ustanovenia, ak žaloba súkromnej osoby o náhradu škody bola podaná vyšetrujúcemu súdu, hoci sa vyšetrovanie v dotknutej veci ešte neskončilo.

3.
Článok 30 nariadenia č. 44/2001 sa má vykladať v tom zmysle, že pokiaľ súkromná osoba podá žalobu o náhradu škody vyšetrujúcemu súdu podaním písomnosti, ktorá sa podľa príslušného vnútroštátneho práva nemusí pred týmto podaním oznámiť alebo doručiť, dňom, od ktorého sa konanie na tomto súde považuje za začaté, je deň podania tejto žaloby.

Podpisy
(
*
)   Jazyk konania: holandčina.