CELEX: 62013CJ0428
Begäran om förhandsavgörande
Bestämmelser om skatter och avgifter
Harmonisering av lagstiftning
Direktiven 95/59/EG och 2011/64/EU
Strukturen och skattesatserna för punktskatten på tobaksvaror
Fastställande av punktskatt
Princip enligt vilken en punktskattesats fastställs för samtliga cigaretter
Möjlighet för medlemsstaterna att fastställa en minimipunktskatt
Cigaretter i den lägsta priskategorin
Nationell lagstiftning
Särskild kategori cigaretter
Fastställande av punktskatten till 115 procent

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 7.2 och 8.6 i rådets direktiv 2011/64/EU av den 21 juni 2011 om strukturen och skattesatserna för punktskatten på tobaksvaror (
EUT L 176, s. 24
).
Begäran har framställts i ett mål mellan Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ekonomi- och finansministeriet) och Amministrazione Autonoma dei Monopoli di Stato (AAMS) (den självständiga myndigheten för statliga monopol), å ena sidan, och Yesmoke Tobacco SpA, å andra sidan, angående ett beslut som generaldirektören för AAMS meddelade den 11 januari 2012, benämnt ”Ripartizione dei Prezzi delle sigarette – Tabella A” (Fördelning av cigarettpriser – Tabell A) (GURI nr 16 av den 20 januari 2012) (nedan kallat det omtvistade beslutet). Genom beslutet infördes en minimipunktskatt endast för cigaretter med ett detaljhandelspris som understeg priset för cigaretter i den mest efterfrågade priskategorin.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
Direktiv 95/59
I artikel 8.2 i rådets direktiv 95/59/EG av den 27 november 1995 om andra skatter än omsättningsskatter som påverkar förbrukningen av tobaksvaror (
EGT L 291, s 40
) i dess lydelse enligt rådets direktiv 2010/12/EU av den 16 februari 2010 (
EUT L 50, s. 1
) (nedan kallat direktiv 95/59), föreskrivs följande:
”Skattesatsen för den proportionella punktskatten liksom beloppet av den särskilda punktskatten måste vara lika för alla cigaretter.”
Artikel 16.7 i direktiv 95/59 har följande lydelse:
”Med förbehåll för punkterna 3, 4, 5 och 6 får medlemsstaterna ta ut en minimipunktskatt på cigaretter.”
Direktiv 2011/64
I skälen 2, 3, 9, 14 och 16 i direktiv 2011/64 anges följande:
”(2)
Unionens skattelagsstiftning om tobaksprodukter bör säkerställa att den inre marknaden fungerar korrekt, samtidigt som en hög hälsoskyddsnivå säkerställs enligt vad som krävs i artikel 168 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, med tanke på att tobaksvaror kan orsaka allvarliga hälsoskador samt på att unionen är part i Världshälsoorganisationens ramkonvention om tobakskontroll. Hänsyn bör tas till den rådande situationen för var och en av de olika typerna av tobaksvaror.
(3)
Ett av målen i fördraget om Europeiska unionen är att upprätthålla en ekonomisk union vars egenskaper liknar en hemmamarknads, inom vilken det råder sund konkurrens. Vad beträffar tobaksvaror kan detta mål uppnås endast under förutsättning att medlemsstaternas uttag av skatter som påverkar konsumtionen av produkter inom denna sektor inte snedvrider konkurrensbetingelserna och inte hindrar produkternas fria rörlighet inom unionen.
...
(9)
Vad gäller punktskatter måste harmoniseringen av strukturerna särskilt leda till att konkurrensen inom de olika kategorierna av tobaksvaror som hör till samma grupp inte snedvrids genom skatteuttaget och följaktligen till att medlemsstaternas nationella marknader öppnas.
…
(14)
Vad beträffar cigaretter, bör neutrala konkurrensvillkor för tillverkarna säkerställas, uppdelningen av tobaksmarknaderna bör minskas och hälsomålen bör framhävas. Ett prisrelaterat minimikrav bör därför avse det vägda genomsnittliga detaljhandelspriset, medan ett minimibelopp bör tillämpas på alla cigaretter. Av samma skäl bör det vägda genomsnittliga detaljhandelspriset också utgöra utgångspunkt för mätning av den särskilda punktskattens betydelse inom den totala skattebelastningen.
…
(16)
Sådan konvergens skulle också bidra till att säkerställa en hög hälsoskyddsnivå för människor. Beskattningsnivån är en viktig faktor i priset på tobaksvaror, vilket i sin tur påverkar konsumenternas rökvanor. Bedrägerier och smuggling undergräver de skattebetingade prisnivåerna, i synnerhet på cigaretter och finskuren tobak avsedd för rullning av cigaretter, och gör det därför svårare att nå målen för tobakskontroll och hälsoskyddsmålen.”
I artikel 1 i direktiv 2011/64 stadgas följande:
”Detta direktiv lägger fast allmänna principer för harmoniseringen av strukturen och skattesatserna för den punktskatt som medlemsstaterna lägger på tobaksprodukter.”
I artikel 7.1 och 7.2 i direktiv 2011/64 föreskrivs följande:
”1.   Cigaretter som är tillverkade inom unionen och sådana som är importerade från tredjeland ska underkastas en värderelaterad punktskatt, som beräknas på det högsta detaljhandelspriset inklusive tull, samt en särskild punktskatt, som beräknas per produktenhet.
Utan hinder av första stycket får medlemsstaterna undanta tullar från beräkningsunderlaget för den värderelaterade punktskatten på cigaretter.
2.   Skattesatsen för den värderelaterade punktskatten liksom beloppet av den särskilda punktskatten måste vara lika för alla cigaretter.”
I artikel 8.3 till 8.6 i direktiv 2011/64 föreskrivs följande:
”3.   Till och med den 31 december 2013 får den särskilda komponenten i punktskatten inte vara lägre än 5 % och inte vara högre än 76,5 % av beloppet av den totala skattebelastning som uppkommer genom ackumulering av följande:
a)
Särskild punktskatt.
b)
Den värderelaterade punktskatt och mervärdesskatt som tas ut på det vägda genomsnittliga detaljhandelspriset.
4.   Från och med den 1 januari 2014 får den särskilda komponenten i punktskatten på cigaretter inte vara lägre än 7,5 % och inte vara högre än 76,5 % av beloppet av den totala skattebelastning som uppkommer genom ackumulering av följande:
a)
Särskild punktskatt.
b)
Den värderelaterade punktskatt och mervärdesskatt som tas ut på det vägda genomsnittliga detaljhandelspriset.
5.   När det i en medlemsstat sker en förändring av det vägda genomsnittliga detaljhandelspriset på cigaretter och denna förändring leder till att punktskattens särskilda komponent, uttryckt som en procentuell andel av den totala skattebelastningen, sjunker under procentsatsen 5 % eller 7,5 %, beroende på vilket som gäller, eller når över procentsatsen 76,5 % av den totala skattebelastningen, får medlemsstaten med avvikelse från punkterna 3 och 4 skjuta upp justeringen av den särskilda punktskatten till den 1 januari det andra året som följer på det år under vilket förändringen inträffade.
6.   Med förbehåll för punkterna 3, 4 och 5 i den här artikeln samt artikel 7.1 andra stycket får medlemsstaterna ta ut en minimipunktskatt på cigaretter.”
I artikel 14.2 i direktiv 2011/64 anges följande:
”Den sammanlagda punktskatten (särskild skatt och/eller värdeskatt, exklusive mervärdesskatt) uttryckt som en procentsats, ett belopp per kilogram eller ett belopp per ett visst antal enheter ska åtminstone motsvara de skattesatser eller minimibelopp som fastställts för
a)
cigarrer och cigariller: 5 % av detaljhandelspriset, inklusive alla skatter, eller 12 EUR per 1000 stycken eller per kilogram,
b)
finskuren röktobak avsedd för rullning av cigaretter: 40 % av det vägda genomsnittliga detaljhandelspriset för finskuren röktobak avsedd för rullning av cigaretter som frisläpps för konsumtion eller 40 EUR per kilogram,
c)
annan röktobak: 20 % av detaljhandelspriset, inklusive alla skatter, eller 22 EUR per kilogram.
Från och med den 1 januari 2013 ska den totala punktskatten på finskuren röktobak avsedd för rullning av cigaretter utgöra minst 43 % av det vägda genomsnittliga detaljhandelspriset för finskuren röktobak avsedd för rullning av cigaretter som frisläpps för konsumtion eller minst 47 EUR per kilogram.
Från och med den 1 januari 2015 ska den totala punktskatten på finskuren röktobak avsedd för rullning av cigaretter utgöra minst 46 % av det vägda genomsnittliga detaljhandelspriset för finskuren röktobak avsedd för rullning av cigaretter som frisläpps för konsumtion eller minst 54 EUR per kilogram.
Från och med den 1 januari 2018 ska den totala punktskatten på finskuren röktobak avsedd för rullning av cigaretter utgöra minst 48 % av det vägda genomsnittliga detaljhandelspriset för finskuren röktobak avsedd för rullning av cigaretter som frisläpps för konsumtion eller minst 60 EUR per kilogram.
Från och med den 1 januari 2020 ska den totala punktskatten på finskuren röktobak avsedd för rullning av cigaretter utgöra minst 50 % av det vägda genomsnittliga detaljhandelspriset för finskuren röktobak avsedd för rullning av cigaretter vilken frisläpps för konsumtion eller minst 60 EUR per kilogram.
Det vägda genomsnittliga detaljhandelspriset ska beräknas med hänvisning till det totala värdet av finskuren röktobak avsedd för rullning av cigaretter vilken frisläpps för konsumtion, på grundval av detaljhandelspriset inklusive alla skatter, dividerat med den totala kvantitet finskuren röktobak avsedd för rullning av cigaretter vilken frisläpps för konsumtion. Det ska bestämmas senast den 1 mars varje år på grundval av uppgifter om alla sådana frisläppande för konsumtion under det föregående kalenderåret.”
I artikel 21 i direktiv 2011/64 föreskrivs följande:
”Direktiv 92/79/EEG, 92/80/EEG och 95/59 …, i deras ändrade lydelse enligt de direktiv som anges i del A i bilaga I, ska upphöra att gälla utan att det påverkar medlemsstaternas skyldigheter vad gäller tidsfristerna för införlivande med nationell lagstiftning och tillämpningen av de direktiv som anges i del B i bilaga I.
Hänvisningar till de upphävda direktiven ska anses som hänvisningar till detta direktiv och läsas enligt jämförelsetabellen i bilaga II.”
Enligt artikel 22 i direktivet skulle direktivet träda i kraft den 1 januari 2011.
Italiensk rätt
I artikel 39-quinquies, benämnd ”Tabeller för fördelning av detaljhandelspriser”, i lagstiftningsdekret nr 504 av den 26 oktober 1995 (ordinarie tillägg till GURI nr 279 av den 29 november 1995) i dess lydelse enligt artikel 55.2-bis c i lag nr 122 av den 30 juli 2010 (ordinarie tillägg till GURI nr 176 av den 30 juli 2010) (nedan kallat lagstiftningsdekretet), föreskrivs följande:
”1.   Tabellerna för fördelning av detaljhandelspriserna för tobaksvaror fastställs av direktören för den självständiga myndigheten för statliga monopol och offentliggörs i Republiken Italiens officiella tidning. Försäljningspriset för varor som avses i artikel 39-bis punkt 1 a och b fastställs för ett kilogram av respektive vara, vilket motsvarar
a)
200 cigarrer,
b)
400 cigariller, eller
c)
1000 cigaretter.
2.   Vad beträffar cigaretter upprättas de tabeller som avses i punkt 1 med utgångspunkt i de cigaretter som tillhör den mest efterfrågade priskategorin, vilka fastställs var tredje månad mot bakgrund av uppgifter som inhämtas den första dagen i varje kvartal och, vad beträffar fastställelsen av punktskattens särskilda komponent, i förhållande till det viktade genomsnittliga detaljhandelspris för cigaretter som anges i punkt 2 bis.
2 bis.   Den självständiga myndigheten för statliga monopol [AAMS] fastställer före den 1 mars varje kalenderår det viktade genomsnittliga detaljhandelspriset per kilogram för cigaretter som avses i artikel 39-bis punkt 1 b […]. Priset motsvarar förhållandet, vilket uttrycks i euro avrundat till heltal, mellan det sammanlagda värdet beräknat mot bakgrund av detaljhandelspriset inklusive samtliga skatter för cigaretter som släppts ut på marknaden föregående kalenderår och den totala kvantitet som dessa cigaretter motsvarar.”
Artikel 39-octies punkterna 3 och 4 i lagstiftningsdekretet, benämnd ”Basskattesats och beräkning av punktskatt på tobaksvaror”, föreskriver följande:
”3.   Punktskatten för cigaretter i den mest efterfrågade priskategorin, fastställd i enlighet med artikel 39-quinquies punkt 2, beräknas genom att vederbörlig basskattesats tillämpas på detaljhandelspriset. Det beloppet utgör referensbeloppet.
4.   Punktskatten på cigaretter vars detaljhandelspris understiger priset på cigaretter i den mest efterfrågade priskategorin enligt artikel 39-quinquies punkt 2 ska utgöra 115 procent av referensbeloppet enligt punkt 3.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
I det omtvistade beslutet har generaldirektören för AAMS i enlighet med artikel 39-octies punkt 4 i lagstiftningsdekretet fastställt minimipunktskatten på cigaretter med ett detaljhandelspris som understiger priset på cigaretter i den mest efterfrågade priskategorin till 115 procent av referensbeloppet.
Yesmoke Tobacco SpA, ett bolag som tillverkar och saluför cigaretter till ett pris som understiger priset i den mest efterfrågade priskategorin, överklagade det omtvistade beslutet till Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (regional förvaltningsdomstol i Lazio) och gjorde gällande att åtgärden i praktiken medför att det fastställs ett minimiförsäljningspris för cigaretter.
Tribunale amministrativo regionale per il Lazio upphävde det omtvistade beslutet genom dom av den 5 april 2012 efter att ha funnit att artikel 39-octies i lagstiftningsdekretet inte skulle tillämpas. Domstolen slog fast att nämnda beslut i själva verket återinförde ett minimipris för återförsäljning av tobaksvaror och att det stred mot dom kommissionen/Italien (C‑571/08,
EU:C:2010:367
).
Ministero dell’Economia e delle Finanze och AAMS överklagade domen till Consiglio di Stato den 5 juni 2012. Klagandena gjorde gällande att den nationella lagstiftning om ett minimiförsäljningspris för cigaretter som prövats av Tribunale amministrativo regionale per il Lazio inte har något samband med nämnda bestämmelser i artikel 39-octies. Lagstiftningen är tvärtom förenlig med unionsrätten, eftersom direktiv 2011/64 gör det möjligt för medlemsstaterna att uppbära en minimipunktskatt på cigaretter.
Den hänskjutande domstolen anser att utgången i målet vid den nationella domstolen är beroende av hur direktiven 95/59 och 2011/64 ska tolkas.
Mot denna bakgrund beslutade Consiglio di Stato att vilandeförklara målet och ställa följande fråga till domstolen:
”Utgör artikel 8.2 i direktiv 95/59… och artikel 7.2 i direktiv 2011/64… – i vilka det föreskrivs att, utöver beloppet av den särskilda punktskatten, skattesatsen för den proportionella punktskatten respektive den värderelaterade punktskatten ’måste vara lika för alla cigaretter’ – hinder för en nationell bestämmelse såsom artikel 39-octies punkt 4 i lagstiftningsdekretet … i vilken det föreskrivs att punktskatten på cigaretter med ett detaljhandelspris som understiger detaljhandelspriset på cigaretter i den mest efterfrågade priskategorin uppgår till 115 procent av referensbeloppet, vilket innebär att det fastställs en särskild minimipunktskattesats för cigaretter med lägre försäljningspris och inte ett minimibelopp för punktskatten som tillämpas på samtliga priskategorier cigaretter såsom är tillåtet enligt artikel 16.7 i direktiv 95/59 … och artikel 14.2 i direktiv 2011/64…?”
Prövning av tolkningsfrågan
Målet vid den nationella domstolen avser ett beslut som generaldirektören för AAMS meddelade den 11 januari 2012, varigenom punktskattesatserna fastställdes för cigaretter. Från den 1 januari 2011 upphävdes direktiv 95/59 och ersattes av direktiv 2011/64 med stöd av artiklarna 21 och 22 i det senare direktivet. Tolkningsfrågan ska således besvaras enbart mot bakgrund av bestämmelserna i direktiv 2011/64.
Den hänskjutande domstolen har hänvisat till artikel 14.2 i direktiv 2011/64, som återfinns i kapitel 4 under rubriken ”Bestämmelser som är tillämpliga på andra tobaksvaror än cigaretter”, vilken artikel inte avser cigaretter. Det system med minimipunktskatt som avses i tolkningsfrågan återfinns i artikel 8.6 i direktiv 2011/64. Tolkningsfrågan får således förstås så, att den avser artikel 8.6 i direktivet och inte artikel 14.2 i detsamma.
Den hänskjutande domstolen får således anses ha ställt sin fråga för att få klarhet i om artiklarna 7.2 och 8.6 i direktiv 2011/64 ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell bestämmelse som inte föreskriver en och samma minimipunktskatt för samtliga cigaretter, utan som föreskriver en minimipunktskatt som endast tillämpas på cigaretter med ett detaljhandelspris som understiger detaljhandelspriset på cigaretter i den mest efterfrågade priskategorin.
Direktiv 2011/64 syftar till att lägga fast allmänna principer för harmoniseringen av strukturen och skattesatserna för den punktskatt som medlemsstaterna lägger på tobaksvaror. Det följer bland annat av skälen 2, 3, 9 och 14 i direktiv 2011/64 att direktivet avser att säkerställa att den inre marknaden fungerar korrekt och att säkerställa neutrala konkurrensvillkor. Harmoniseringen av strukturerna för punktskatter får i synnerhet inte medföra att konkurrensen inom tobakssektorn snedvrids.
Enligt artikel 7.1 i direktiv 2011/64 ska på cigaretter som är tillverkade inom unionen och sådana som är importerade från tredjeland tas ut en total punktskatt bestående av en värderelaterad punktskatt, som beräknas på det högsta detaljhandelspriset, och en särskild punktskatt, som beräknas per produktenhet. Den totala punktskatt som tas ut varierar beroende på cigaretternas försäljningspris, eftersom den värderelaterade punktskatten bestäms med utgångspunkt i försäljningspriset. Ju lägre försäljningspriset är desto lägre blir den värderelaterade punktskatten och tvärtom.
I artikel 7.2 i direktiv 2011/64 anges att skattesatsen för den värderelaterade punktskatten liksom beloppet av den särskilda punktskatten måste vara lika för alla cigaretter. Det följer av själva lydelsen i punkterna 1 och 2 i nämnda artikel 7 att uppbörden av den totala punktskatten är tvingande för samtliga cigaretter oberoende av deras egenskaper och pris.
Medlemsstaterna får emellertid ta ut en minimipunktskatt på cigaretter i enlighet med artikel 8.6 i direktiv 2011/64 med förbehåll för punkterna 3–5 i artikeln, vilka föreskriver de intervall som tillämpas när den särskilda punktskatten ska bestämmas.
Beteckningen ”minimi-” innebär att den punktskatt som avses i artikel 8.6 i direktiv 2011/64 utgör en lägsta beskattning, under vilken en proportionell sänkning av skatten inte är möjlig. Såsom Europeiska kommissionen har understrukit i yttrande till domstolen, förhindrar minimipunktskatten att den värderelaterade punktskatten får en proportionell effekt under minimiskattenivån.
Med hänsyn till att en total punktskatt ska tas ut på samtliga cigaretter oberoende av deras egenskaper och pris, måste en minimipunktskatt som medlemsstaterna tar ut med stöd av artikel 8.6 i direktiv 2011/64 tillämpas på samtliga cigaretter oberoende av deras egenskaper och pris (se, för ett liknande resonemang avseende direktiv 95/59, dom kommissionen/Frankrike, C‑302/00,
EU:C:2002:123
, punkt 20).
Direktiv 2011/64 gör dessutom åtskillnad mellan olika kategorier av tobaksvaror som är föremål för harmonisering i det direktivet, nämligen cigaretter, cigarrer och cigariller, finskuren röktobak och annan röktobak, utan att göra åtskillnad mellan olika kategorier av cigaretter. Cigaretter måste således betraktas som en enda kategori tobaksvaror såvitt beträffar direktiv 2011/64.
Att införa en minimipunktskatt enbart för vissa cigarettkategorier, såsom i den aktuella nationella lagstiftningen, skulle göra det möjligt att för vissa andra kategorier cigaretter ta ut ett belopp i total punktskatt som understiger minimipunktskatten. Enligt direktiv 2011/64 måste emellertid själva syftet med att införa en minimipunktskatt vara att vid låga priser förhindra att den skatt som ska betalas får en proportionell sänkning under den nivån och sålunda förhindra att beskattningsnivån för de billigaste cigaretterna blir för låg.
Om medlemsstaterna använder sig av möjligheten att införa en minimipunktskatt i enlighet med artikel 8.6 i direktiv 2011/64, ska det ske inom de ramar som uppställs i direktivet och får inte stå i strid med dess syften. Att införa olika miniminivåer för beskattning utifrån cigaretters egenskaper eller pris skulle emellertid snedvrida konkurrensen mellan olika cigaretter och skulle således strida mot syftet med direktiv 2011/64 att säkerställa att den inre marknaden fungerar korrekt och att säkerställa neutrala konkurrensvillkor.
Det är precis det som blir följden av den lagstiftning som är aktuell i målet vid den nationella domstolen varigenom en punktskatt, som uppgår till 115 procent av den punktskatt som är tillämplig på den mest efterfrågade priskategorin, tillämpas enbart på cigaretter vars detaljhandelspris understiger priset på cigaretter i den mest efterfrågade priskategorin.
Av den tabell som bilagts det omtvistade beslutet framgår att cigaretter i den mest efterfrågade priskategorin är cigaretter vars detaljhandelspris uppgår till 210 euro per 1000 cigaretter och på vilka det med tillämpning av den totala punktskatten tas ut ett punktskattebelopp, som benämns referensbelopp, på 122,85 euro per 1000 cigaretter. Cigaretter vars pris understiger priset i den mest efterfrågade priskategorin, det vill säga understiger 210 euro per 1000 cigaretter, beskattas med tillämpning av artikel 39-octies i lagstiftningsdekretet med en punktskatt om 115 procent av referensbeloppet. Detta motsvarar 115 procent × 122,85 euro, det vill säga 141,28 euro per 1000 cigaretter. Den italienska lagstiftningen medför således att cigaretter vars detaljhandelspris understiger 210 euro per 1000 cigaretter beskattas med ett punktskattebelopp som är högre än det punktskattebelopp som med tillämpning av den totala punktskatten gäller för cigaretter vars detaljhandelspris är mellan 210 euro och 243 euro per 1000 cigaretter.
Genom den italienska lagstiftningen införs således ett system varigenom det belopp i total punktskatt som tas ut på cigaretter i den mest efterfrågade priskategorin är lägre än det belopp som tas ut i minimipunktsskatt på de billigaste cigaretterna. Detta medför en snedvridning av konkurrensen och strider mot syftena med direktiv 2011/64.
Vad avser folkhälsosyftet som den italienska, den spanska, den franska och den portugisiska regeringen har lyft fram i sina respektive skriftliga yttranden till domstolen, konstaterar domstolen att direktiv 2011/64 beaktar syftet att skydda folkhälsan i enlighet med skälen 2, 14 och 16. Det preciseras nämligen i skäl 16 i direktivet att beskattningsnivån är en viktig faktor i priset på tobaksvaror, vilket i sin tur påverkar konsumenternas rökvanor. Domstolen har vad avser tobaksvaror redan slagit fast att skattelagstiftningen är ett viktigt och effektivt medel för att motverka konsumtion av dessa varor och således för att skydda folkhälsan (se, för ett liknande resonemang avseende direktiv 95/59, dom kommissionen/Italien,
EU:C:2010:367
, punkt 51).
Så länge som de nationella åtgärderna håller sig inom de ramar som uppställs i direktiv 2011/64, utgör direktivet inte hinder mot att medlemsstaterna vidtar åtgärder mot rökning och säkerställer en hög skyddsnivå för folkhälsan genom uppbörd av punktskatt (se, för ett liknande resonemang avseende direktiv 95/59, dom kommissionen/Italien,
EU:C:2010:367
, punkt 48).
Av vad anförts följer att tolkningsfrågan ska besvaras enligt följande. Artiklarna 7.2 och 8.6 i direktiv 2011/64 ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell bestämmelse, såsom den i målet vid den nationella domstolen, som inte föreskriver en och samma minimipunktskatt för samtliga cigaretter, utan som föreskriver en minimipunktskatt som endast tillämpas på cigaretter med ett detaljhandelspris som understiger detaljhandelspriset på cigaretter i den mest efterfrågade priskategorin.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (femte avdelningen) följande:

Artiklarna 7.2 och 8.6 i rådets direktiv 2011/64/EG av den 21 juni 2011 om strukturen och skattesatserna för punktskatten på tobaksvaror ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell bestämmelse, såsom den i målet vid den nationella domstolen, som inte föreskriver en och samma minimipunktskatt för samtliga cigaretter, utan som föreskriver en minimipunktskatt som endast tillämpas på cigaretter med ett detaljhandelspris som understiger detaljhandelspriset på cigaretter i den mest efterfrågade priskategorin.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: italienska.