CELEX: 62011CJ0402
Apellatsioonkaebus
Ühenduse kaubamärk
Vastulause
Määrus (EÜ) nr 2868/95
Eeskirja 18 lõige 1
Ühtlustamisameti sellise teatise õiguslik olemus, millega teavitatakse vastulause vastuvõetavaks tunnistamisest
Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile

Jager & Polacek GmbH (edaspidi „Jager & Polacek”) palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 12. mai 2011. aasta otsuse kohtuasjas T-488/09: Jager & Polacek
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet (REDTUBE) (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega Üldkohus jättis rahuldamata tema esitatud hagi nõudega tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) neljanda apellatsioonikoja 29. septembri 2009. aasta otsus (asi R 442/2009-4) (edaspidi „vaidlusalune otsus”), mis käsitles nimetatud äriühingu ja RT Mediasolutions s. r. o. (edaspidi „RT Mediasolutions”) vahelist vastulausemenetlust.
Ühtlustamisameti neljas apellatsioonikoda lükkas vaidlusaluse otsusega tagasi taotluse tühistada 22. jaanuari 2009. aasta otsus, milles vastulausete osakond sedastas, et Jager & Polaceki esitatud vastulauset nr B 1 299 033 ei loeta esitatuks.
Õiguslik raamistik
Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (
EÜT 1994, L 11, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146) tunnistati kehtetuks ja asendati nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (
ELT L 78, lk 1
), mis jõustus 13. aprillil 2009. Faktiliste asjaolude asetleidmise kuupäeva arvestades tuleb kohtuasja suhtes siiski kohaldada määrust nr 40/94, muudetud nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 1891/2006 (
ELT L 386, lk 14
), (edaspidi „määrus nr 40/94”).
Määrus (EÜ) nr 40/94 rakendati komisjoni 13. detsembri 1995. aasta määrusega (EÜ) nr 2868/95 (
EÜT L 303, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 189), muudetud komisjoni 29. juuni 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 1041/2005 (
ELT L 172, lk 4
), (edaspidi „rakendusmäärus”).
Määrus nr 40/94
Määruse nr 40/94 artikkel 42 „Vastulause” sätestab:
„1.   Kolme kuu jooksul pärast ühenduse kaubamärgi taotluse avaldamist võivad esitada vastulause kaubamärgi registreerimisele põhjendusega, et kaubamärki ei tohiks registreerida artikli 8 kohaselt:
[...]
c)
varasemate kaubamärkide või artikli 8 lõikes 4 osutatud tähiste omanikud ja isikud, kes on asjaomase siseriikliku õiguse alusel volitatud neid õigusi kasutama.
[...]
3.   Vastulause tuleb esitada kirjalikult ja see peab olema põhjendatud. Vastulause loetakse nõuetekohaselt esitatuks alles pärast vastulause esitamise lõivu tasumist. [Ühtlustamisameti] määratud aja jooksul võib vastulause esitaja esitada oma vastulause toetuseks fakte, tõendeid ja seisukohti.”
Selle määruse artikkel 57 „Otsused, mille peale võib kaevata” sätestab:
„1.   Kaebuse võib esitada kontrollijate, vastulausete osakonna, kaubamärkide haldus- ja õigusosakonna ning tühistamisosakonna otsuste peale. Kaebuse esitamine peatab otsuse täitmise.
2.   Otsuse peale, mis ei lõpeta menetlust ühe poole suhtes, saab kaevata ainult koos lõppotsusega, välja arvatud juhul, kui see otsus näeb ette eraldi kaebuse esitamise.”
Määruse artikkel 77a „Otsuste tühistamine” näeb ette:
„1.   Kui [ühtlustamisamet] on teinud registrisse kande või võtnud vastu otsuse, mis sisaldab ilmset [ühtlustamisametile] omistatavat menetluslikku viga, tagab ta kande kehtetukstunnistamise või otsuse tühistamise. Kui menetluses on ainult üks osapool ning kui kanne või tegu mõjutab tema õigusi, toimub tühistamine või kehtetukstunnistamine isegi juhul, kui viga ei olnud osapoolele teada.
2.   Lõikes 1 osutatud tühistamise või kehtetukstunnistamise teeb kas [ühtlustamisameti] enda algatusel või ühe menetlusosalise taotlusel kande või otsuse teinud osakond. Tühistamine või kehtetukstunnistamine toimub kuue kuu jooksul alates kuupäevast, mil registrisse tehti kanne või võeti vastu otsus, pärast menetlusosalistega ning registrisse kantud kõnealuse ühenduse kaubamärgi omanikuga konsulteerimist.
3.   Käesoleva artikli kohaldamine ei piira osapoolte õigust esitada kaebus artiklite 57 ja 63 alusel ega võimalust parandada artikli 157 lõikes 1 osutatud rakendusmääruses sätestatud menetluste kohaselt ja tingimustel mis tahes keelevigu, ümberkirjutamise vigu ning ilmseid vigu ameti otsustes ning vigu, mille amet on teinud kaubamärgi registreerimisel või registreerimise avaldamisel.”
Tuleb täpsustada, et määruse nr 40/94 artiklid 42, 57 ja 77a on nüüd vastavalt määruse nr 207/2009 artiklid 41, 58 ja 80, ilma et nende sätete sõnastust oleks muudetud.
Rakendusmäärus
Rakendusmääruse eeskiri 17 „Vastuvõetavuse kontrollimine” on sõnastatud järgmiselt:
„1.
Kui vastulause esitamise lõivu ei ole tasutud vastulause esitamise tähtaja jooksul, ei loeta vastulauset esitatuks. Kui vastulause esitamise lõiv tasutakse pärast vastulause esitamise tähtaja lõppemist, makstakse see vastulause esitajale tagasi.
2.
Kui vastulauset ei ole esitatud vastulause esitamise tähtaja jooksul […], lükkab [ühtlustamisamet] vastulause vastuvõetamatuna tagasi.
[...]
5.
Taotlejale teatatakse kõikidest lõike 1 kohaselt leitud puudustest, mistõttu vastulauset pole vastuvõetavaks tunnistatud, ning kõikidest lõigete 2, 3 ja 4 kohaselt tehtud otsustest vastulause vastuvõetamatuna tagasilükkamise kohta.”
Rakendusmääruse eeskiri 18 „Vastulausemenetluse alustamine” sätestab lõikes 1:
„Kui vastulause on eeskirja 17 kohaselt tunnistatud vastuvõetavaks, saadab [ühtlustamisamet] osalistele teatise, juhtides nende tähelepanu sellele, et vastulausemenetlus loetakse alanuks kaks kuud pärast teatise kättesaamist. Seda perioodi võib pikendada kuni 24 kuuni, kui nii taotleja kui ka vastulause esitaja esitavad enne nimetatud perioodi lõppemist sellekohase palve.”
Nimetatud määruse eeskirja 53a „Otsuse või registrisse kandmise tühistamine” lõigetes 1–3 on täpsustatud:
„1.
Kui [ühtlustamisamet] leiab omal algatusel või menetlusosalistelt saadud teabe põhjal, et otsus või registrisse kandmine tuleb määruse artikli 77a kohaselt tühistada, teatab ta kavatsetud tühistamisest poolele, keda see mõjutab.
2.
Mõjutatud pool võib esitada oma seisukoha kavatsetud tühistamise suhtes [ühtlustamisameti] määratud tähtaja jooksul.
3.
Kui mõjutatud pool nõustub kavatsetud tühistamisega või kui ta määratud tähtaja jooksul oma seisukohta ei esita, tühistab [ühtlustamisamet] otsuse või registrisse kandmise. Kui mõjutatud pool tühistamisega ei nõustu, teeb [ühtlustamisamet] tühistamise kohta otsuse.”
Nimetatud määruse eeskirja 62 lõige 1 sätestab:
„Otsused, millele kohaldatakse kaebuse esitamise tähtaega, kutsed ja muud [ühtlustamisameti] juhataja määratud dokumendid edastatakse väljastusteatega tähtkirjana. Kõik muud teated edastatakse hariliku posti teel.”
Vaidluse aluseks olevad asjaolud
Vaidluse aluseks olevaid asjaolusid kirjeldati vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1, 3–13 ja 16–19 järgmiselt:
„1
[RT Mediasolutionsi] õiguseellane esitas 12. juulil 2007 [ühtlustamisametile] [määruse nr 40/94] alusel ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse.
[...]
Ühenduse kaubamärgi taotlus avaldati 24. detsembri 2007. aasta väljaandes
Bulletin des marques communautaires
nr 068/2007.
Hageja [Jager & Polacek] esitas 25. märtsil 2008 määruse nr 40/94 artikli 42 alusel taotletava kaubamärgi registreerimisele kõigi sellega hõlmatud kaupade ja teenustega seoses vastulause.
Vastulause aluseks oli varasem registreerimata kaubamärk Redtube ning internetidomeeni www.redtube.com kasutamine. Vastulause tugines määruse nr 40/94 artikli 8 lõikes 4 [...] osutatud põhjendusele.
Hageja märkis vastulause plangil, et vastulause esitamise lõiv kantakse ühtlustamisameti arvele üle 26. märtsil 2008.
Ühtlustamisameti kaubamärgiosakond teatas 10. aprilli 2008. aasta kirjas hagejale, et ühtlustamisamet sai vastulause esitamise lõivu kätte alles 1. aprillil 2008, s.o pärast vastulause esitamise tähtaja möödumist ning et ta ei loe seega vastulauset esitatuks. Ühtlustamisamet märkis lisaks, et seda tähtaega oleks järgitud juhul, kui maksekorraldus oleks antud enne vastulause tähtaja möödumist. Ühtlustamisamet täpsustas ka seda, et kui hageja on tasunud asjaomase lõivu vastulause tähtpäevale eelnenud 10 päeva jooksul, peab ta hiljemalt 11. maiks 2008 maksma ka lisalõivu, mis moodustab 10% vastulause esitamise lõivust.
Hageja esitas 8. mai 2008. aasta kirjas tõendi, et ta oli 26. märtsil 2008 andnud oma pangale maksekorralduse tasuda vastulause esitamise lõiv. Ta esitas tõendi ka selle kohta, et oli 6. mail 2008 tasunud kümne protsendilist lisalõivu. Peale selle märkis ta, et sai asjaomasest kaubamärgi taotlusest teada alles 25. märtsi 2008. aasta pärastlõunal, st vastulause esitamise tähtpäeval. Ta palus seejärel RT Mediasolutionsilt võtta kaubamärgitaotlus tagasi, mida viimane aga ei teinud. Vastulause esitamise ajal (faksi teel kell 17.07) olid Austrias asuvad pangad olnud suletud juba enam kui kaks tundi ning hageja raamatupidamisosakonnas ei olnud enam kedagi kohal. Seega ei saanud ta samal päeval anda pangale vastulause esitamise lõivu tasumise korraldust. [...] Peale selle märkis ta, et vastavalt komisjoni 13. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 2869/95 [Siseturu Ühtlustamise Ametile (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) makstavate lõivude kohta] (
EÜT L 303, lk 33
; ELT eriväljaanne 09/01, lk 291) artikli 8 saksakeelsele versioonile tuleb käesoleval juhul lugeda, et lõivu tasumise tähtaega on lisalõivu maksmise tõttu järgitud.
Ühtlustamisameti kaubamärgiosakond saatis 20. mai 2008. aasta kirjadega hagejale ja RT Mediasolutionsile teatise [edaspidi „20. mai 2008. aasta teatis”]. Neis kirjades märkis ühtlustamisamet, et vastulause tunnistati vastuvõetavaks niivõrd, kuivõrd selle aluseks oli varasem registreerimata kaubamärk Redtube ning teatas vastavalt [rakendusmääruse] eeskirja 18 lõikele 1 hagejale ja RT Mediasolutionsile teada vastulausemenetluse võistleva etapi algustähtaja. Täpsemini märkis ühtlustamisamet, et lepitusperiood (
cooling off
) lõpeb 21. juulil 2008 ja vastulausemenetluse võistlev etapp algab 22. juulil 2008. Peale selle määras ta hagejale tähtaja vastulause esitamiseks ja RT Mediasolutionsile tähtaja sellele vastulausele vastamiseks.
RT Mediasolutions juhtis 10. septembri 2008. aasta kirjas tähelepanu asjaolule, et vastulause esitamise lõivu ei ole õigeaegselt tasutud ning taotles ühtlustamisametilt 20. mai 2008. aasta teatise tühistamist ja selle tuvastamist, et vastulauset ei loeta esitatuks.
Ühtlustamisameti kaubamärgiosakond saatis 2. oktoobril 2008 hagejale kirja pealkirjaga „Parandus” (
Korrektur
). Ühtlustamisamet andis selles kirjas hagejale teada, et [20. mai 2008. aasta teatis] oli saadetud ekslikult ning tuleb lugeda ainetuks. Ühtlustamisamet teavitas hagejat ka sellest, et vastulause esitamise lõivu ei loeta vastulause esitamise tähtaja jooksul esitatuks ning vastulauset ei loeta esitatuks. Peale selle juhtis ühtlustamisamet hageja tähelepanu võimalusele taotleda ametliku kirjaliku otsuse tegemist. Hageja esitas vastavasisulise taotluse 28. novembril 2008.
Ühtlustamisameti vastulausete osakond võttis 22. jaanuaril 2009 vastu otsuse, milles ta ei lugenud vastulauset esitatuks. Vastulausete osakond leidis, et kaks määruse nr 2869/95 artikli 8 lõikes 3 ette nähtud tingimust, nimelt vastulause esitamise tähtaja jooksul antud maksekorraldus ja lisalõivu tasumine, on kumulatiivsed. [...]
Hageja esitas 20. märtsil 2009 vastulausete osakonna otsuse peale kaebuse. Hageja väitis kaebuse 22. mai 2009. aasta põhjendustes, et ühtlustamisamet võttis 20. mail 2008 vastu otsuse, millega tunnistas vastulause vastuvõetavaks, ning seda otsust ei olnud [määruse nr 40/94 artiklis 77a] ette nähtud menetlusnorme järgides nõuetekohaselt tühistatud. Ta väitis ka, et kaks määruse nr 2869/95 artikli 8 lõikes 3 ette nähtud tingimust on alternatiivsed mitte kumulatiivsed.
[...]
Ühtlustamisameti neljas apellatsioonikoda jättis kaebuse [vaidlusaluse otsusega] rahuldamata.
Apellatsioonikoda märkis, et vastulause esitamise tähtaeg lõppes 25. märtsil 2008, kuivõrd 24. märts 2008 oli puhkepäev. Vastulause esitamise lõiv tasuti vastuolus [määruse nr 40/94 artikli 42 lõike 3 teises lauses] sätestatuga pärast vastulause esitamise tähtaja möödumist. Samuti on tõendatud tõsiasi, et hageja andis oma pangale maksekorralduse alles pärast vastulause esitamise tähtaja lõppu, nimelt 26. märtsil 2008. Seetõttu loetakse [määruse nr 40/94 artikli 42 lõike 3 teise lause] alusel, et vastulauset ei ole esitatud.
Apellatsioonikoda leidis, et vastulausete osakond tõlgendas määruse nr 2869/95 artikli 8 lõiget 3 õigesti.
Apellatsioonikoja sõnul ei kujuta [20. mai 2008. aasta teatis] endast otsust, mida oleks [määruse nr 40/94 artikli 77a] alusel saanud tühistada, vaid on lihtsalt menetlust korraldav meede.”
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
Hagiavaldusega, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 4. detsembril 2009, esitas apellant hagi vaidlusaluse otsuse tühistamiseks.
Ta esitas hagi toetuseks kolm väidet, millest ainsana on käesoleva apellatsioonimenetluse esemeks teisele väitele antud vastus.
Esimeses väites oli viidatud komisjoni 5. veebruar 1996. aasta määruse (EÜ) nr 216/96, mis näeb ette [Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) apellatsioonikomisjonide protseduurireeglid] (
EÜT L 28, lk 11
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 221) artikli 8 lõike 2 rikkumisele. Üldkohus lükkas selle väite tagasi, kuna kõnealune säte on kohaldatav üksnes
inter partes
menetlustes ning 22. jaanuari 2009. aasta otsus võeti vastu
ex parte
menetluste jaoks ette nähtud eeskirju kohaldades.
Kolmanda väitega vaidlustas apellant asjaolu, et tema vastulauset ei loetud vastulause esitamise lõivu hilinenud tasumise tõttu esitatuks. Üldkohus lükkas selle väite tagasi, leides, et vastulausete osakond tegi õigesti, kui ei tunnistanud vastulauset rakendusmääruse eeskirja 17 lõike 1 kohaselt vastava lõivu hilinenud tasumise tõttu esitatuks.
Teises väites viitas apellant määruse nr 40/94 artikli 77a lõigete 1 ja 2 rikkumisele. Ta märkis selle väite toetuseks, et 20. mai 2008. aasta teatis, milles tunnistati tema vastulause vastuvõetavaks, on oma olemuselt otsus. Kuivõrd rakendusmääruse eeskirja 17 lõike 5 alusel on akti puhul, milles nenditakse, et vastulauset ei loeta esitatuks või milles lükatakse vastulause vastuvõetamatuse tõttu tagasi, tegemist otsusega, siis tuleneb
contrarius actus
’e ja vormilise järjepidevuse põhimõtetest, et akti puhul, millega ühtlustamisamet tunnistab vastulause vastuvõetavaks, peab samuti olema tegemist „otsusega”.
Seetõttu saab asjaomast otsust tühistada üksnes määruse nr 40/94 artiklis 77a täpsustatud tingimustel, kui neid tõlgendada koostoimes rakendusmääruse eeskirjaga 53a. Kõnealuse otsuse tühistamisel ei ole järgitud nimetatud eeskirjas 53a sätestatud menetlusnorme ja see võeti vastu pärast asjaomases artiklis 77a ette nähtud kuuekuulist tähtaega.
Selles osas leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 91–93, et 20. mai 2008. aasta kiri oli üksnes apellandile saadetud teatis asjaomase menetluse võistleva etapi alguspäeva kohta ning üleskutse esitada vastavad faktid, tõendid ja seisukohad, ning seetõttu ei olnud asjaomane teatis kavandatud õiguslikke tagajärgi omavana. Selle kirja vormist ei nähtu, et tegemist oleks ühtlustamisameti lõpliku seisukohavõtuga vastulause vastuvõetavuse kohta. Üldkohus järeldas kõnealuse otsuse punktis 102, et 20. mai 2008. aasta teatis ei ole otsus, vaid lihtsalt vastulausemenetlust korraldav meede.
Üldkohus lükkas apellandi argumendid tagasi ka sel alusel, et
contrarius actus
’e ja vormilise järjepidevuse põhimõtted ei ole asjakohased selle kindlaks tegemiseks, kas 20. mai 2008. aasta teatis on otsus.
Üldkohus märkis, et rakendusmääruse eeskirja 18 lõige 1 käsitleb teatist, millel ei ole selle adressaadile siduvat õigusmõju. Kuna 20. mai 2008. aasta teatis ei ole seega otsus, siis ei saa apellant tugineda selle teatisega temal tekkinud õiguspärase ootuse kaitsele.
Üldkohus nentis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 132 ka seda, et kohtuasi ei puuduta rahvusvahelist registreeringut ning seega puudub vajadus teha otsust ühtlustamisameti poolt Maailma Intellektuaalse Omandi Organisatsioonile (WIPO) vastuvõetavate vastulausete kohta saadetud teatise õigusliku olemuse kohta.
Poolte nõuded
Apellatsioonkaebuse esitaja palub Euroopa Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
—
mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.
Ühtlustamisamet palub jätta apellatsioonkaebus ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata ja mõista kohtukulud välja apellatsioonkaebuse esindajalt.
Apellatsioonkaebus
Apellant esitab oma apellatsioonkaebuse põhjenduseks ühe väite, mis käsitleb määruse nr 40/94 artikli 77a lõigete 1 ja 2 rikkumist.
Poolte argumendid
Apellandi ainus väide jaguneb kolmeks osaks. Väite esimeses osas heidab ta Üldkohtule ette viimase järeldust, et 20. mai 2008. aasta teatis ei ole otsus. Esiteks tugines Üldkohus Euroopa Kohtu praktikale, mis ei ole käesoleval juhul kohaldatav, sest see käsitleb ELTL artikli 288 neljanda lõigu kohaldamisalasse kuuluvaid otsuseid. See säte aga ei ole apellandi arvates ühtlustamisameti aktidele kohaldatav.
Teiseks väidab apellant, et kuna Üldkohus keeldus nimetatud teatist otsuseks tunnistamast, siis ei ole Üldkohus pakkunud talle tõhusat kohtulikku kaitset.
Apellant väidab, et isegi kui ühtlustamisamet võib kontrollida vastulause vastuvõetavust menetluse käigus igal ajal, võib ta selles suhtes igal ajal võtta ka teatava kindla seisukoha ning seda eelkõige kirjas, milles ta teavitab pooli vastulausemenetluse võistleva etapi algusest. 20. mai 2008. aasta teatise sõnastus näitab, et asjaomase teatise üks eesmärk oli otsustus vastulause vastuvõetavuse kohta. Kõnealune sõnastus on täpne ja tingimusteta. Asjaomases teatises ei ole märgitud, et ühtlustamisamet võib vastulause vastuvõetavust uuesti läbi vaadata ega ka seda, et selles küsimuses tehtud otsus ei ole lõplik.
Tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtte alusel oleks Üldkohus pidanud leidma, et nii 20. mai 2008. aasta teatise vormi kui sisu põhjal on kõnealuse teatise puhul tegemist otsusega. Vastuvõetavust tunnistas pädev ja vastutav ametiasutus. Nimetatud tunnistuses ei ole esitatud tingimusi, see on täpne ja reservatsioonideta.
Asjaomane teatis jättis selle adressaadile seega mulje, et ühtlustamisamet oli vastuvõetavust uurinud ja teinud selles küsimuses lõpliku otsuse. Viimane võis tõesti asjaomase otsuse vastuvõetavuse kohta tühistada, kui see oli ekslik, kuid ta oleks pidanud seda tegema ette nähtud tähtaja jooksul ja vormis. Kuna ühtlustamisamet jättis selle otsuse tühistamata, on ta õiguskindluse tagamise huvides sellega jätkuvalt seotud. Seda otsust määruse nr 40/94 artikli 77a lõigetes 1 ja 2 ette nähtud kuue kuu jooksul aga ei tühistatud. Seetõttu oleks vastulausemenetluse pidanud uuesti alustama ja seda ettenähtud korras jätkama.
Apellant heidab apellatsioonkaebuse ainsa väite teises osas Üldkohtule ette otsuse põhjendamist sellega, et rakendusmääruse eeskirja 17 lõikes 5 kasutatakse sõna „otsus” juhul, mil vastulauset ei tunnistata vastuvõetavaks, samas kui selle määruse eeskirja 18 lõikes 1 kasutatakse sõna „teatise saatmine”. Määruse eeskirjast 62 tuleneb, et mis tahes teade võib samuti sisaldada otsust.
Apellant heidab apellatsioonkaebuse toetuseks esitatud ainsa väite kolmandas osas Üldkohtule ette seda, et vastates apellandi argumendile WIPO teavitamise kohustuse kohta, piirdus Üldkohus üksnes märkusega, et kohtuasi käsitleb vaid ühenduse kaubamärgi registreerimist. Vastulause vastuvõetavuse kohta tehtud teatise õigusliku olemuse hinnang peaks siiski olema ühetaoline. Üldkohus oleks pidanud arvestama asjaoluga, et kui WIPO-le saadetud teatis vastuvõetavuse kohta on otsus, siis peab seda teatist sama moodi kvalifitseerima ka olukorras, kus see on saadetud ühenduse kaubamärgi registreerimisele esitatud vastulause esitajale.
Ühtlustamisamet leiab, et apellatsioonkaebuse ainus väide on ilmselgelt põhjendamatu.
Mis kõigepealt puutub Üldkohtu tsiteeritud Euroopa Kohtu praktikat käsitlevasse väite osasse, siis nendib ühtlustamisamet, et ta on Euroopa Liidu asutus. Liidu suhtes kindlaks määratud haldusõiguse mõisted on kohaldatavad ka tema suhtes.
Mis järgmiseks puutub 20. mai 2008. aasta teatise otsuseks kvalifitseerimist käsitlevasse väite osasse, siis on Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 122 selgesti märkinud, et kõnealusest teatisest ei ilmne, et ühtlustamisamet kavatses teha selles vastulause vastuvõetavuse kohta lõpliku otsuse. Tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte ei ole käesoleval juhul kohaldatav, kuna ühtlustamisameti sõnul ei ole see teatis „täitmisele pööratav akt”, millega saab õigust rikkuda. See ei avalda apellandi õiguslikule olukorrale mitte mingit mõju.
Apellant eksib, kui heidab Üldkohtule ette selle kindlaks tegemata jätmist, kas 20. mai 2008. aasta teatis võib sisaldada otsust. Tegelikult kontrollis Üldkohus seda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 91.
Mis puutub WIPO menetlust käsitlevasse väite osasse, siis märgib ühtlustamisamet, et rahvusvahelise registreeringu puhul toob otsus vastulause rahvusvahelises kaubamärgiregistris vastuvõetavuse kohta kaasa märke tegemise esialgse kaitse andmisest keeldumise kohta. See menetlus ja ühtlustamisameti menetlus ei ole seega oma tagajärgede osas võrreldavad.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb ühelt poolt märkida, et apellant ei ole Euroopa Kohtus esitanud väidet määruse nr 216/96 artikli 8 lõike 2 rikkumise ega vastulause esitamise lõivu tasumise kohta.
Teiselt poolt tuleb nentida, et vaidlusalune otsus tehti 22. jaanuari 2009. aasta otsuse, mitte 20. mai 2008. aasta teatise tühistamise taotluse suhtes.
22. jaanuari 2009. aasta otsus on otsus, milles vastulausete osakond nentis, et vastulauset ei loeta esitatuks, kuna vastulause esitamise lõivu ei oldud selleks ette nähtud tähtaja jooksul tasutud.
Väite esimene osa
Apellatsioonikoda luges 22. jaanuari 2009. aasta otsuse tühistamise taotluse vastuvõetavaks, kuid põhjendamatuks, kuna vastulausete osakonnal oli õigus või lausa kohustus osutada menetluse mis tahes staadiumis puudusele, mis seondub vastulause esitamise lõivu tasumata jätmisega. Apellatsioonikoja sõnul ei ole teatis, milles teatatakse, et vastulause loetakse vastuvõetavaks ja täpsustatakse, et vastulausemenetluse võistlev etapp on alanud, ei otsus, mida tuleb vastavalt määruse nr 40/94 artiklile 77a tühistada, ega lõplik otsus selle määruse artikli 57 tähenduses, vaid üksnes ettevalmistav teatis.
Apellatsioonikoda ja seejärel Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 74 ja 75 järeldasid sellest, et 22. jaanuari 2009. aasta otsus võeti vastu
ex parte
menetluse jaoks ette nähtud eeskirjade kohaselt ning et selle otsuse peale esitatud kaebus tuli esitada seda menetlust järgides. Apellatsioonikoda leidis, et vastulausete osakond ei olnud täiesti loogiliselt teinud otsust kulude kohta ning otsustas, et ei ole vaja teha otsust apellatsioonimenetluses tekkinud kulude kandmise kohta.
Apellant väitis Üldkohus, et 20. mai 2008. aasta teatis on otsus, mida oleks saanud tühistada üksnes määruse nr 40/94 artiklis 77a ette nähtud tingimustel.
Üldkohtu arvates ei ole 20. mai 2008. aasta teatist võimalik kvalifitseerida otsuseks peamiselt seetõttu, et asjaomasel teatisel ei ole mingit siduvat õiguslikku mõju. Üldkohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 91, et see teatis ei sisalda mingitki märget, mis võiks tähendada, et tegemist on otsusega vastulause vastuvõetavuse kohta, märkides sama otsuse punktis 92 samas, et ühtlustamisamet andis selle teatisega apellandile teada, et tema vastulause loetakse vastuvõetavaks niivõrd, kuivõrd see tugineb varasemal registreerimata kaubamärgil. Lõpuks täpsustas Üldkohus kõnealuse kohtuotsuse punktis 95, et tõsiasi, et ühtlustamisamet pidas nimetatud teatises vastulauset vastuvõetavaks, kujutab endast selle selgitust, miks ühtlustamisamet teavitas pooli
inter partes
menetluse algustähtajast.
Üldkohus järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 102, et 20. mai 2008. aasta teatis ei ole otsus, vaid pelk menetlust korraldav meede.
Selle põhjendusega ei saa aga nõustuda.
Esiteks tuleneb rakendusmääruse II jaotisest, et kaubamärgi registreerimisele esitatud vastulause menetlus hõlmab kaht eri etappi. Nimetatud määruse eeskirjas 17 on loetletud vastulause vastuvõetavuse tingimused ja määruse lõikes 5 täpsustatakse, et otsusest selle kohta, et vastulauset ei loeta esitatuks, või otsustest vastulause vastuvõetamatuna tagasilükkamise kohta tuleb taotlejale teatada. Sellest tuleneb, et vastuvõetavuse kontrolli etapp võib lõppeda otsusega menetluse lõpetamise kohta ja sellise otsuse peale võib määruse nr 40/94 artikli 57 lõike 1 alusel esitada kaebuse.
Peale selle on rakendusmääruse eeskirja 18 lõikes 1 täpsustatud, et „[k]ui vastulause on eeskirja 17 kohaselt tunnistatud vastuvõetavaks, saadab [ühtlustamisamet] osalistele teatise, juhtides nende tähelepanu sellele, et vastulausemenetlus loetakse alanuks kaks kuud pärast teatise kättesaamist”. Kõnealuse eeskirja 18 sõnastusest tuleneb, et vastulausemenetlus ise, st
inter partes
etapp algab alles siis, kui ühtlustamisamet on vastulause vastuvõetavust kontrollinud ja kui ükski eeskirjas 17 loetletud põhjus vastuvõetavust ei välista.
Rakendusmääruse prantsuskeelses versioonis kasutatud sõnade „jugée recevable” [tunnistatud vastuvõetavaks] kasutamine näitab, et liidu seadusandja on soovinud, et ühtlustamisamet kontrollib vastulause vastuvõetavust alates sellest menetlusstaadiumist ja teeb kindlaks, kas vastulause esitamise lõiv on nõuetekohaselt tasutud.
Rakendusmääruse teistes keeleversioonides on kasutatud sõnu „se considere admisible” hispaania keeles, „gilt” saksa keeles, „found admissible” inglise keeles ja „considerata ammissibile” itaalia keeles. Nende eri versioonide uurimine näitab, et – välja arvatud saksakeelses versioonis, milles sõnal „gilt” on nõrgem tähendusvarjund kui teistes keeleversioonides kasutatud sõnadel – tuleb vastulause tunnistada vastuvõetavaks enne seda, kui
inter partes
menetlus saab alata.
Lõpuks tuleneb määruse nr 40/94 artikli 57 lõikest 2, et võib olla akte, mis, olgugi et on tehtud asjaomase menetluse käigus ja ei lõpeta seda, on siiski otsused.
Seega leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 91 ja 95 vääralt, et 20. mai 2008. aasta teatis, mis on saadetud vastavalt rakendusmääruse eeskirjale 18, on lihtsalt kiri, milles ühtlustamisamet teavitas vastulause esitajat
inter partes
menetluse algusest, kutsudes viimast üles täiendama oma taotlust tõenditega, ning teatis selle kohta, et vastulause loeti vastuvõetavaks, ei ole ühtlustamisameti lõplik seisukohavõtt selle vastuvõetavuse kohta.
Teiseks tuleb märkida, et kuigi ühtlustamisamet tunnistas kohtuistungil, et 20. mai 2008. aasta teatis saadeti ekslikult, väitis ta siiski, et selle ameti praktika kohaselt on ära märkimine, et vastulause loetakse vastuvõetavaks, pelk tava ning lõpliku otsuse vastulause vastuvõetavuse kohta saab teha alles
inter partes
menetluse käigus. Ühtlustamisameti sõnul tuleb tingimata kaitsta kaitseõiguste.
Kõnealuse teatise kvalifitseerimine vastulause vastuvõetavuse kohta tehtud „otsuseks” ei ohustaks siiski kaitseõiguste kaitsmist.
Ühelt poolt, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 64 märkis, puudub vastulause esitajal huvi esitada hagi akti peale, millega ühtlustamisamet tunnistas tema vastulause vastuvõetavaks.
Teiselt poolt, kui ühtlustamisamet vastulause vastuvõetavuse hindamise osas eksib, tunnistades vastulause ekslikult vastuvõetavaks, ja avab seega
inter partes
menetluse, ei võeta vastulause vastustajalt võimalust oma õigustele tugineda.
Nimelt võib vastulause vastustaja esiteks ühtlustamisametis väita, et vastulause vastuvõetavuse osas on tehtud viga ning taotleda viimaselt selle otsuse tühistamist, milles ühtlustamisamet sedastas, et vastulause on määruse nr 40/94 artikli 77a alusel vastuvõetav.
Selles osas tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et põhimõtteliselt on säärane ebaseadusliku akti tühistamine lubatud ja seda ka siis, kui õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtete kohaselt peab nimetatud tühistamine toimuma mõistliku aja jooksul ning arvestada tuleb sellega, mil määral võis huvitatud isik akti õiguspärasusele tugineda (vt selle kohta 4. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-508/03: komisjon
vs
. Ühendkuningriik, EKL 2006, lk I-3969
, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika).
Mis puutub ühtlustamisametisse, siis on liidu seadusandja reguleerinud selle ameti poolt tehtud ebaseaduslike aktide tühistamise. Määruse nr 40/94 artikli 77a lõige 1 täpsustab, et kui ühtlustamisamet on võtnud vastu otsuse, mis sisaldab ilmset talle omistatavat menetluslikku viga, tagab ta otsuse tühistamise.
Nimetatud artikli 77a näeb lõikes 2 ette, et otsuse tühistab ühtlustamisamet kas enda algatusel või ühe menetlusosalise taotlusel ning tühistamine toimub kuue kuu jooksul alates kuupäevast, mil võeti vastu otsus, pärast menetlusosalistega konsulteerimist. Seega on selge, et tühistamismenetluse võib algatada vastulause vastustaja taotlusel.
Lõpuks sätestab sama artikli 77a lõige 3, et see tühistamismenetlus ei piira osapoolte õigust esitada kaebus muu seas selle määruse artikli 57 alusel.
Vastulause vastustajal on teiseks võimalus taotleda selle akti tühistamist, millega tunnistati vastulause vastuvõetavaks. Seda tühistamist saab taotleda
inter partes
menetluse lõpetava otsuse peale esitatud kaebuse raames. Niivõrd, kuivõrd see akt ei lõpeta menetlust, võib selle akti peale määruse nr 40/94 artikli 57 lõike 2 kohaselt esitada kaebuse koos kaebusega lõppotsuse peale, mis on tehtud vastulause põhjendatuse kohta.
Kõigi nende sätete uurimisest tuleneb, et kui ühtlustamisamet leiab, et vastulause on vastuvõetav, algab
inter partes
menetluse etapp. Kuue kuu jooksul võib otsuse, millega tunnistati vastulause vastuvõetavaks, juhul, kui selles on ilmne menetluslik viga, ühtlustamisameti enda algatusel või ühe menetlusosalise taotlusel tühistada, ning selle tulemusel vastulausemenetlus lõppeb. Kui see kuuekuuline tähtaeg on lõppenud, peab jätkuma menetluse
inter partes
etapp ja tegema peab vastava otsuse.
Viimati nimetatud juhul võib vastulause vastustaja esitada apellatsioonikojale kaebuse ja väita, et vastulause ei olnud vastuvõetav.
Euroopa Kohtus on juba sedastanud, et määruse nr 40/94 artikli 62 lõikest 1 nähtub, et pärast kaebuse põhjendatuse kontrollimist teeb apellatsioonikoda kaebuse kohta otsuse ja ta võib selle raames „tegutseda edasikaevatud otsuse teinud osakonna pädevuse piires,” st käesoleval juhul teha ise vastulause kohta otsuse, lükates selle tagasi või tunnistades selle põhjendatuks, millega ta vaidlustatud otsuse seega kinnitab või tühistab (13. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-29/05 P: Siseturu Ühtlustamise Amet
vs
. Kaul, EKL 2007, lk I-2213
, punktid 56).
Apellatsioonikoja see pädevus laieneb ka vastulause vastuvõetavuse kontrollimisele, et võimaldada vastulause vastustajal vajaduse korral vaidlustada selle vastuvõetavust kaebuse raames, mida ta võib määruse nr 40/94 artikli 57 lõike 2 alusel esitada.
Nii on ilmne, et vastulause vastustaja õiguste kaitse tagab määruse nr 40/94 artiklis 77a ette nähtud tühistamismehhanism ja seeläbi asjaomase määruse artiklis 57 ette nähtud kaebuse esitamise võimalus.
Kõigist neist kaalutlustest tuleneb, et liidu seadusandja on ühelt poolt ette näinud vastulausemenetluse kaks eri etappi ja teiselt poolt mehhanismid, mis võimaldavad vastulause vastustajal vaidlustada otsuse, milles ühtlustamisamet on vääralt sedastanud, et vastulause on vastuvõetav.
Kõigest eeltoodust tuleneb, et Üldkohus kohaldas vääralt rakendusmääruse eeskirju 17 ja 18 koostoimes määruse nr 40/94 artiklitega 57 ja 77a, sedastades vaidlustatud kohtuotsuse punktides 95 ja 102, et 20. mai 2008. aasta teatise ainus eesmärk oli teavitada apellanti vastulausemenetluse võistleva etapi alguspäevast, kutsudes viimast üles vastulauset vastavate faktide, tõendite ja seisukohtadega täiendama, ning et seetõttu ei olnud asjaomane teatis otsus, vaid lihtsalt menetlust korraldav meede, millel puudus siduv õiguslik mõju.
Sellest tuleneb, et vaidlustatud kohtuotsus tuleb tühistada, ilma et oleks vaja vastata apellatsioonkaebuse toetuseks esitatud väite muudele osadele.
Esimeses kohtuastmes esitatud hagi
Vastavalt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimesele lõigule võib Euroopa Kohus Üldkohtu otsuse tühistamise korral teha ise asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium seda lubab.
Käesoleval juhul Euroopa Kohus nendib, et apellatsioonikoda leidis vaidlusaluse otsuse punktides 17 ja 31, et kaebus ei ole põhjendatud, kuna vastulausete osakond oli õigesti tunnistanud, et vastulauset ei loeta esitatuks.
Euroopa Kohus nendib ka seda, et apellatsioonikoda leidis vaidlusaluse otsuse punktis 19, et 20. mai 2008. aasta teatis, milles teatati, et vastulause on tunnistatud vastuvõetavaks, ei ole otsus, mida saab määruse nr 40/94 artiklis 77a ette nähtud menetluse kohaselt tühistada, vaid lihtsalt ettevalmistav teatis ning et säärane teatis ei ole ühtlustamisametile siduv.
Nagu käesoleva kohtuotsus punktides 53, 64 ja 68 märgitud, ei ole akt, milles ühtlustamisamet teavitab vastulause esitajat, et tema vastulause on tunnistatud vastuvõetavaks, lihtsalt ühtlustamisameti saadetud teatis, vaid kujutab endast otsust vastulause vastuvõetavuse kohta, mida saab tühistada üksnes määruse nr 40/94 artiklis 77a ette nähtud tingimustel või tühistada sama määruse artikli 57 kohaselt esitatud kaebuse alusel.
Sellest tuleneb, et kuna apellatsioonikoda tuvastas, et asjaomast akti ei olnud ette nähtud kuuekuulise tähtaja jooksul tühistatud, siis leidis ta vääralt, et vastulausete osakonnal oli pärast selle tähtaja möödumist õigus kontrollida küsimust, kas vastulause tuli vastulause esitamise lõivu hilinenud tasumise tõttu mitte lugeda esitatuks.
Sellest tuleneb, et vaidlusalune otsus tuleb tühistada.
Kohtukulud
Kodukorra artikli 122 esimene lõik näeb ette, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab ta kohtukulude jaotuse. Sama kodukorra artiklis 69, mida artikli 118 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste lahendamisel, on lõikes 2 sätestatud, et kohtuvaidluse kaotanud pool on kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Kuna käesoleval juhul on apellatsioonkaebus põhjendatud ja apellant on nõudnud kohtukulude väljamõistmist ühtlustamisametilt, siis tuleb mõista nii esimeses kohtuastmes kui apellatsioonimenetluses kantud kohtukulud välja ühtlustamisametilt.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:

1.
Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 12. mai 2011. aasta otsus kohtuasjas T-488/09: Jager & Polacek
vs
.
Siseturu Ühtlustamise Amet (REDTUBE)
.

2.
Tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) neljanda apellatsioonikoja 29. septembri 2009. aasta otsus (asi R 442/2009-4), mis käsitleb Jager & Polacek GmbH ja RT Mediasolutions s. r. o. vahelist vastulausemenetlust.

3.
Mõista nii esimese kohtuastme kohtukulud kui ka apellatsioonimenetluse kulud välja Siseturu Ühtlustamise Ametilt (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused).

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.