CELEX: 62010CJ0256
Direktyva 2003/10/EB
Poveikio vertės
Triukšmas
Klausos apsauga
Veiksmingumas

Prašymai priimti prejudicinį sprendimą susiję su 2003 m. vasario 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/10/EB
dėl būtiniausių sveikatos ir saugos reikalavimų, susijusių su fizinių veiksnių (triukšmo) keliama rizika darbuotojams (septynioliktoji
atskira direktyva, kaip apibrėžta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje) (OL L 42, p. 38; 2004 m. specialusis leidimas
lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 300), iš dalies pakeistos 2007 m. birželio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2007/30/EB
(OL L 165, p. 21; toliau – Direktyva 2003/10), 3 ir 5–7 straipsnių aiškinimu.
Šie prašymai pateikti nagrinėjant ginčą tarp Barcenilla Fernández (C‑256/10), Macedo Lozano (C‑261/10) ir įmonės
Gerardo García SL
(toliau –
Gerardo
) dėl jos pareigos sumokėti atlyginimo priedą pagal nacionalinės teisės nuostatą, pagal kurią priedas turi būti mokamas, jei
darbo sąlygos yra labai sunkios.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisė
Pagal Direktyvos 2003/10 10 konstatuojamąją dalį:
„Triukšmo poveikio lygis gali būti veiksmingiau sumažintas, kai įrengiant darbo vietas yra atsižvelgiama į prevencines priemones,
o darbo įranga, tvarka bei metodai parenkami pirmiausia siekiant sumažinti riziką triukšmo šaltinyje. Su darbo įranga ir metodais
susijusios nuostatos tokiu būdu taikomos darbuotojų apsaugai. Remiantis bendrais prevencijos principais, išdėstytais 1989 m.
birželio 12 d. Tarybos direktyvos 89/391/EEB dėl priemonių darbuotojų saugai ir sveikatos apsaugai darbe gerinti nustatymo
[OL L 183, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 349] 6 straipsnio 2 dalyje, pirmenybė yra suteikiama
kolektyvinėms apsaugos priemonėms asmeninių apsaugos priemonių atžvilgiu.“
Pagal Direktyvos 2003/10 12 konstatuojamąją dalį:
„<...> Nustatytos arba objektyviai įvertintos vertės turėtų būti lemiamos, inicijuojant veiksmus, numatytus mažesniųjų ir
didesniųjų veikimo verčių atžvilgiu. Poveikio ribinės vertės reikalingos siekiant išvengti nepataisomos žalos darbuotojų klausai;
girdimas triukšmas turėtų būti žemiau ribinių poveikio verčių.“
Šios direktyvos 3 straipsnyje „Poveikio ribinės vertės ir poveikio veikimo vertės“ nustatoma:
„1      Šioje direktyvoje poveikio ribinės vertės ir poveikio veikimo vertės kasdienio triukšmo poveikio lygių ir garso slėgio piko
atžvilgiu nustatomos taip:
a)      poveikio ribinės vertės: L
EX, 8h
= 87 dB(A) ir atitinkamai ρ
peak
= 200 Pa <...>;
b)      didesnioji triukšmo kasdienio veikimo vertė operacijoje: L
EX, 8h
= 85 dB(A) ir atitinkamai ρ
peak
= 140 Pa <...>;
c)      mažesnioji triukšmo kasdienio veikimo vertė operacijoje: L
EX, 8h
= 80 dB(A) ir atitinkamai ρ
peak
= 112 Pa <...>.
2.      Taikant poveikio ribines vertes, tikrasis poveikis darbuotojui yra nustatomas atsižvelgiant į triukšmo mažinimą, darbuotojams
naudojantis asmeninėmis klausos apsaugos priemonėmis. Nustatant poveikio veikimo vertes, į tokias apsaugos priemones nėra
atsižvelgiama.
<...>“
Direktyvos 5 straipsnyje „Nuostatos, taikomos siekiant išvengti rizikos arba ją sumažinti“ numatoma:
„1.      Atsižvelgiant į technikos pažangą ir turimas priemones, leidžiančias kontroliuoti riziką pačiame šaltinyje, dėl triukšmo poveikio
atsirandanti rizika pašalinama pačiame šaltinyje arba sumažinama iki minimumo.
Tokia rizika mažinama laikantis Direktyvos 89/391/EEB 6 straipsnio 2 dalyje išdėstytų bendrų prevencijos principų, ir ypač
atsižvelgiant į:
a)      kitus darbo metodus, kuriuos taikant triukšmo poveikis mažesnis;
b)      atitinkamų alternatyvių darbo priemonių pasirinkimą, atkreipiant dėmesį į atliekamą darbą, kuris skleidžia kiek galima mažiau
triukšmo, įskaitant galimybę leisti darbuotojams naudoti darbo priemones, kurioms galioja Bendrijos nuostatos, siekiant veiksmingai
mažinti triukšmo poveikį;
c)      darbo vietų ir darboviečių įrengimą bei išplanavimą;
d)      atitinkamą informaciją ir darbuotojų apmokymą teisingai naudoti darbo priemones, kad triukšmo poveikis darbuotojams būtų sumažintas
iki minimumo;
e)      triukšmo mažinimą techninėmis priemonėmis:
i)      akustinio triukšmo sumažinimas, pavyzdžiui, naudojant skydus, aptvarus, garsą sugeriančias dangas;
ii)      triukšmo statiniuose sumažinimas, pavyzdžiui, garso slopinimas arba izoliavimas;
f)      atitinkamas darbo priemonių, darbo vietų ir darbo vietų sistemų priežiūros programas;
g)      darbo organizavimą siekiant sumažinti triukšmą:
i)      poveikio trukmės ir intensyvumo ribojimas;
ii)      atitinkami darbo grafikai, nustatantys tinkamą poilsio laiką.
2.      Remiantis 4 straipsnyje nurodytu rizikos įvertinimu, jeigu viršijamos didesniosios triukšmo kasdienio veikimo vertės, darbdavys
sukuria ir įdiegia techninių ir (arba) organizacinių priemonių programą, skirtą sumažinti triukšmo poveikį, ypač atsižvelgiant
į straipsnio 1 dalyje minimas priemones.
<...>“
Direktyvos 2003/10 6 straipsnyje „Asmens apsauga“ nustatoma:
„1.      Jeigu triukšmo poveikio rizikos negalima išvengti taikant kitas priemones, darbuotojai aprūpinami ir naudoja tinkamas ir deramai
pritaikytas asmenines klausos apsaugos priemones pagal 1989 m. lapkričio 30 d. Tarybos direktyvos 89/656/EEB dėl būtiniausių
saugos ir sveikatos apsaugos reikalavimų, darbuotojams darbo vietoje naudojant asmenines apsaugines priemones (trečioji atskira
direktyva, kaip apibrėžta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje) [OL L 393, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,
5 sk., 1 t., p. 375] nuostatas ir Direktyvos 89/391/EEB 13 straipsnio 2 dalį, toliau išdėstytomis sąlygomis:
a)      kai triukšmo lygis viršija mažesniąsias triukšmo kasdienio veikimo vertes, darbdavys darbuotojus aprūpina asmeninėmis klausos
apsaugos priemonėmis;
b)      kai triukšmo poveikis atitinka ar viršija didesniąsias triukšmo kasdienio veikimo vertes, naudojamos asmeninės klausos apsaugos
priemonės;
<...>“
Direktyvos 2003/10 7 straipsnyje „Poveikio ribojimas“ numatoma:
„1.      Triukšmo lygis darbuotojų atžvilgiu jokiomis aplinkybėmis negali viršyti 3 straipsnio 2 dalyje nustatytų poveikio ribinių
verčių.
2.      Jeigu, nepaisant priemonių, kurių buvo imtasi įgyvendinant šią direktyvą, yra nustatoma, kad viršijamos poveikio ribinės vertės,
darbdavys:
a)      nedelsdamas imasi veiksmų siekiant poveikį sumažinti iki žemesnio ribinių verčių lygio;
b)      nustato priežastis, dėl kurių poveikio vertės yra viršijamos; ir
c)      taiko pakeitimus apsaugos ir prevencijos priemonių atžvilgiu siekiant, kad poveikio ribinės vertės nebūtų viršijamos dar kartą.“

Nacionalinė teisė
Direktyva 2003/10 buvo perkelta į nacionalinę teisę 2006 m. kovo 10 d. Karaliaus dekretu Nr. 286/2006 dėl darbuotojų sveikatos
apsaugos ir saugos nuo triukšmo keliamos rizikos (
Real Decreto 286/2006 sobre la protección de la salud y la seguridad de los trabajadores contra los riesgos relacionados con
la exposición al ruido
; BOE, Nr. 60, 2006 m. kovo 11 d., p. 9842).
Karaliaus dekreto Nr. 286/2006 5 straipsnio 1 dalyje vertės skirstomos į tas, kurių atveju reikia imtis veiksmų, ir poveikio
ribines vertes, kurių jokiu būdu negalima viršyti. Pagal dekreto 8 straipsnį ribinė vertė, kurios negalima viršyti, yra 87 dB(A) vidutinio
kasdienio triukšmo lygio.
Karaliaus dekreto Nr. 286/2006 5 straipsnio 2 dalyje numatoma, jog, „taikant poveikio ribines vertes, tikrasis poveikis darbuotojui
nustatomas atsižvelgiant į triukšmo sumažinimą darbuotojams naudojantis asmeninėmis klausos apsaugos priemonėmis.“
Palencijos provincijos kolektyvinio susitarimo dėl statybų ir viešųjų darbų 2007–2011 m. (toliau – kolektyvinis susitarimas)
27 straipsnyje nustatoma:
„1.      Asmenims, kurie dirba ypač sunkiomis, toksiškomis ar pavojingomis sąlygomis, turi būti mokamas 20 % bazinio darbo užmokesčio
priedas. Jei jie dirba pusę ar mažiau darbo dienos, šis priedas sudaro 10 %.
<...>
3.      Jei sunkios, toksiškos ar pavojingos sąlygos dėl tam tikrų priežasčių išnyksta, priedas nebemokamas.
<...>“

Pagrindinės bylos ir prejudiciniai klausimai
Ieškovų pagrindinėje byloje darbdavė įmonė
Gerardo
užsiima dirbinių iš natūralaus akmens gamyba. Ieškovai pagrindinėje byloje paprastai dirba su automatine akmens pjaustymo
mašina.
Vidutinis jų darbo dienos triukšmo lygis viršija 85 dB(A). Siekdama ištaisyti šią padėtį,
Gerardo
ėmėsi taisomųjų priemonių ir davė jiems asmenines klausos apsaugos priemones. Šiomis asmeninėmis klausos apsaugos priemonėmis
kasdienis triukšmo poveikis sumažinamas iki žemesnio nei 80 dB(A) lygio.
Ieškovai pagrindinėje byloje pagal kolektyvinės sutarties 27 straipsnį paprašė mokėti atlyginimo priedą dėl sunkių darbo sąlygų,
nes jie buvo veikiami vidutinio kasdienio triukšmo, kurio lygis viršija 85 dB(A). Jų prašymus atmetė
Juzgado de lo Social
, nusprendęs, kad
Gerardo
laikėsi Karaliaus dekreto Nr. 286/2006, kuriuo perkeliama Direktyva 2003/10. Šio teismo nuomone, nustatant, ar darbo sąlygos
yra sunkios, reikia atsižvelgti į asmeninių klausos apsaugos priemonių triukšmo mažinimo poveikį.
Ieškovai pagrindinėje byloje padavė apeliacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
Šis teismas pažymi, kad
Juzgado de lo Social
atsisakymas patenkinti ieškovų pagrindinėje byloje prašymą atitinka naują
Tribunal Supremo
praktiką, pagal kurią sprendžiant, ar darbuotojas dirba sunkiomis sąlygomis, turi būti atsižvelgiama į triukšmo sumažinimą
naudojant asmenines klausos apsaugos priemones. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone,
Tribunal Supremo
praktikoje aiškinant sąvoką „sunkios sąlygos“, atsižvelgiant į Direktyvą 2003/10 ir ją perkeliančią nacionalinę teisę, daroma
išvada, kad jomis siekiama apsaugoti darbuotojus nuo faktinio triukšmo keliamo pavojaus sveikatai. Vadinasi, nelaikytina,
jog sunkios sąlygos egzistuoja, kai asmeninės apsaugos priemonės leidžia sumažinti girdimą triukšmą iki žemesnio nei 80 dB(A) lygio.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, ar tokia
Tribunal Supremo
praktika atitinka Direktyvą 2003/10. Šiuo atžvilgiu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pripažindamas,
kad ginčai pagrindinėje byloje susiję su atlyginimo priedo, kurio ši direktyva nereglamentuoja, mokėjimu, mano, jog norint
nustatyti, ar ieškovai pagrindinėje byloje turi teisę į šį priedą, pirmiausia reikia išaiškinti direktyvą.
Jis mano, kad kolektyvinės sutarties 27 straipsnyje numatyta pareiga mokėti atlyginimo priedą už sunkias darbo sąlygas priklauso
nuo to, ar darbdavys laikosi Direktyvoje 2003/10 ir Karaliaus dekrete Nr. 286/2006 numatytų pareigų. Ši direktyva taptų neveiksminga,
jei darbdavys galėtų išvengti pareigos mokėti atlyginimo priedą vien dėl to, kad savo darbuotojus aprūpino klausos apsaugos
priemonėmis, nors jis nesilaikė direktyvos reikalavimų, susijusių su joje nustatytais prevenciniais įpareigojimais.
Tokiomis aplinkybėmis
Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León
nusprendė sustabdyti bylų nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus, kurie abiejose bylose
suformuluoti identiškai:
„1.      Ar Direktyvos 2003/10 <...> 3 straipsnis, 5 straipsnio 2 dalis, 6 ir 7 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad įmonė, kurioje
kasdienis darbuotojus veikiančio triukšmo lygis (išmatuotas neatsižvelgiant į klausos apsaugos priemonių poveikį) viršija
85 dB(A), įvykdo šioje direktyvoje nustatytus prevencinius įpareigojimus dėl fizinių darbo sąlygų, suteikdama šiems darbuotojams
tokias klausos apsaugos priemones, kurios taip sumažina triukšmą, kad kasdienis darbuotojus veikiančio triukšmo poveikis sumažėja
iki mažesnio nei 80 dB(A) lygio?
2.      Ar Direktyvos 2003/10 <...> 5 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad „techninių ir (arba) organizacinių priemonių
programos“, kurią turi įdiegti įmonė, kurioje kasdienis darbuotojus veikiančio triukšmo lygis (išmatuotas neatsižvelgiant
į klausos apsaugos priemonių poveikį) viršija 85 dB(A), tikslas yra sumažinti triukšmo poveikį iki mažesnio nei 85 dB(A) lygio?
3.      Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai, ar Direktyva 2003/10 <...> draudžiama nacionalinės teisės normos ar teismų
praktika, pagal kurias įmonė atleidžiama nuo pareigos sumokėti kompensaciją pinigais, kurią iš principo turi gauti darbuotojai,
kasdien veikiami 85 dB(A) lygį viršijančio triukšmo, dėl to, kad ji šiems darbuotojams suteikia klausos apsaugos priemones,
kurios taip sumažina triukšmą, kad kasdienis jo poveikis tampa mažesnis nei 80 dB(A)?“

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
Dviem pirmaisiais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės
siekia sužinoti, ar Direktyva 2003/10 turi būti aiškinama taip, kad darbdavys, kurio įmonėje kasdienis darbuotojus veikiančio
triukšmo lygis, išmatuotas neatsižvelgiant į asmeninių klausos apsaugos priemonių naudojimo poveikį, viršija 85 dB(A), įvykdo
šioje direktyvoje nustatytus įpareigojimus paprasčiausiai aprūpindamas darbuotojus tokiomis klausos apsaugos priemonėmis,
leidžiančiomis sumažinti kasdienį triukšmo poveikį iki mažesnio nei 80 dB(A) lygio, ir ar šios direktyvos 5 straipsnio 2 dalis
turi būti aiškinama taip, kad ja siekiama sumažinti kasdienį triukšmo poveikį iki žemesnio nei 85 dB(A) lygio, išmatuoto neatsižvelgiant
į asmeninių klausos apsaugos priemonių naudojimo poveikį.
Norint atsakyti į šiuos klausimus, reikia priminti Direktyva 2003/10 nustatytus teisinius rėmus.
Visų pirma pagal direktyvos 5 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą dėl triukšmo poveikio atsirandanti rizika pašalinama pačiame
šaltinyje arba sumažinama iki minimumo, atsižvelgiant į technikos pažangą ir turimas priemones, leidžiančias kontroliuoti
riziką pačiame šaltinyje.
Šiuo tikslu 5 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje nustatoma, kad rizika mažinama laikantis bendrų prevencijos principų,
ir nurodomos priemonės, galinčios padėti pasiekti šį tikslą.
Pagal Direktyvos 2003/10 5 straipsnio 2 dalį, jeigu viršijamos didesniosios triukšmo kasdienio veikimo vertės, darbdavys sukuria
ir įdiegia priemonių programą, skirtą triukšmo poveikiui sumažinti. Iš šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies b punkto ir 2 dalies
antro sakinio matyti, kad triukšmo poveikio lygis yra 85 dB(A) ir jis turi būti matuojamas neatsižvelgiant į asmeninių klausos
apsaugos priemonių naudojimo poveikį.
Be to, pagal direktyvos 6 straipsnį darbuotojai aprūpinami asmeninėmis klausos apsaugos priemonėmis, kai triukšmo lygis viršija
mažesniąsias triukšmo kasdienio veikimo vertes, „jeigu triukšmo poveikio rizikos negalima išvengti taikant kitas priemones“.
Galiausiai pagal Direktyvos 2003/10 7 straipsnio 1 dalį triukšmo lygis darbuotojų atžvilgiu jokiu būdu negali viršyti poveikio
ribinių verčių, t. y. pagal direktyvos 3 straipsnio 1 dalies a punktą ir 2 dalies pirmą sakinį – 87 dB(A) lygio, išmatuoto
atsižvelgiant į asmeninių klausos apsaugos priemonių naudojimo poveikį.
Taigi Direktyvoje 2003/10 nustatoma darbdaviui tenkančių pareigų hierarchija.
Pirma, pagal direktyvos 5 straipsnio 2 dalį darbdavys privalo įdiegti priemonių programą, skirtą triukšmo poveikiui sumažinti,
jei darbuotojai yra veikiami triukšmo, kurio lygis, išmatuotas neatsižvelgiant į asmeninių klausos apsaugos priemonių naudojimo
poveikį, viršija 85 dB(A).
Antra, tik tada, kai ši programa neleidžia sumažinti tokio triukšmo poveikio, Direktyvos 2003/10 6 straipsnyje numatoma papildoma
pareiga aprūpinti darbuotojus asmeninėmis klausos apsaugos priemonėmis.
Galiausiai, trečia, direktyvos 7 straipsnyje numatomos specialios pareigos, kai naudojant asmenines klausos apsaugos priemones
negalima išvengti poveikio ribinių verčių viršijimo.
Iš aiškios šios nuostatos formuluotės ir jos struktūros matyti, kad darbdavys neįvykdo Direktyvos 2003/10 5 straipsnio 2 dalyje
numatytų pareigų, paprasčiausiai aprūpindamas darbuotojus asmeninėmis klausos apsaugos priemonėmis, bet jis privalo įdiegti
priemonių programą, skirtą triukšmo poveikiui sumažinti, jei darbuotojai veikiami didesnio nei 85 dB(A) triukšmo lygio, išmatuoto
neatsižvelgiant į asmeninių klausos apsaugos priemonių naudojimą.
Tokį Direktyvos 2003/10 aiškinimą patvirtina jos 10 konstatuojamoji dalis, pagal kurią direktyva grindžiama prevencijos idėja,
kad pirmiausia rizika sumažinama triukšmo šaltinyje ir kad pirmenybė suteikiama kolektyvinėms apsaugos priemonėms asmeninių
apsaugos priemonių atžvilgiu.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į du pirmuosius klausimus reikia atsakyti taip: Direktyva 2003/10 turi būti aiškinama taip,
kad darbdavys, kurio įmonėje kasdienis darbuotojus veikiančio triukšmo lygis, išmatuotas neatsižvelgiant į asmeninių klausos
apsaugos priemonių naudojimo poveikį, viršija 85 dB(A), neįvykdo šioje direktyvoje nustatytų įpareigojimų paprasčiausiai aprūpindamas
darbuotojus tokiomis klausos apsaugos priemonėmis, leidžiančiomis sumažinti kasdienį triukšmo poveikį iki mažesnio nei 80 dB(A) lygio,
nes darbdavys privalo įdiegti techninių ar organizacinių priemonių programą, skirtą triukšmo poveikiui sumažinti iki žemesnio
nei 85 dB(A) triukšmo lygio, išmatuoto neatsižvelgiant į asmeninių klausos apsaugos priemonių naudojimo poveikį.

Dėl trečiojo klausimo
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyva 2003/10 turi
būti aiškinama taip, kad pagal ją techninių ar organizacinių priemonių programos, skirtos kasdieniam triukšmo poveikiui sumažinti,
neįdiegęs darbdavys privalo darbuotojams, kuriuos veikia didesnis nei 85 dB(A) triukšmo lygis, išmatuotas neatsižvelgiant
į asmeninių klausos apsaugos priemonių naudojimo poveikį, mokėti atlyginimo priedą, net jei jis juos aprūpino tokiomis apsaugos
priemonėmis, dėl kurių kasdienis triukšmo poveikis tampa mažesnis nei 80 dB(A).
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal kolektyvinį susitarimą atlyginimo priedas mokamas asmenims, kurių darbas yra ypač
sunkus, o jis toks gali būti dėl triukšmo poveikio.
Šiuo atžvilgiu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal neseną
Tribunal Supremo
praktiką nelaikoma, jog darbas yra ypač sunkus, kai asmeninės klausos apsaugos priemonės sumažina girdimą triukšmą iki žemesnio
nei 80 dB(A) lygio. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, tokia teismo praktika grindžiama Direktyvos 2003/10,
pagal kurią ja siekiama apsaugoti darbuotojus nuo faktinio triukšmo keliamo pavojaus sveikatai, aiškinimu. Tačiau toks siauras
aiškinimas prieštarauja direktyvos veiksmingumui. Darbdavys galėtų išvengti pareigos mokėti atlyginimo priedą vien dėl to,
kad savo darbuotojus aprūpino asmeninėmis klausos apsaugos priemonėmis, nors jis nesilaikė direktyvos reikalavimų dėl joje
nustatytų prevencinių įpareigojimų.
Šiuo atžvilgiu reikia pabrėžti, kad, kaip pažymi Komisija, Direktyva 2003/10 nereglamentuoja nei atlyginimo priedo mokėjimo
už sunkias darbo sąlygas dėl triukšmo poveikio, nei to, ar sprendžiant, ar triukšmo poveikis yra toks, kad reikia mokėti tokį
priedą, galima, ar būtina atsižvelgti į asmeninių klausos apsaugos priemonių poveikį.
Taigi Direktyva 2003/10 nereikalaujama mokėti atlyginimo priedo, darbdaviui nesilaikant joje nustatytų prevencinių įpareigojimų.
Vis dėlto dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimų reikia pažymėti, kad šie prevenciniai įpareigojimai,
kuriais įdiegiant technines ar organizacines priemones siekiama kaip galima sumažinti triukšmo poveikį šaltinyje, atspindi
Direktyvos 2003/10 tikslą apsaugoti darbuotojų sveikatą.
Be to, reikia priminti nusistovėjusią teismo praktiką, pagal kurią laisvė pasirinkti direktyvos įgyvendinimo priemones ir
būdus neturi jokios įtakos valstybių narių, kurioms ji skirta, pareigai imtis visų būtinų atitinkamos direktyvos veiksmingumą
užtikrinančių priemonių, atsižvelgiant į jos siekiamą tikslą (2008 m. balandžio 15 d. Sprendimo
Impact
, C‑268/06, Rink. p. I‑2483, 40 punktas ir jame nurodyta teismų praktika), ir užtikrinti, kad tuo atveju, kai tam tikra direktyva
siekiama privatiems asmenims sukurti teisių, jie prireikus jomis galėtų remtis nacionaliniuose teismuose (1991 m. gegužės
30 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, C‑361/88, Rink. p. I‑2567, 15 punktas).
Iš to darytina išvada, kad nacionalinė teisė turi būti aiškinama taip, kad darbuotojai galėtų veiksmingai reikalauti, kad
jų darbdavys laikytųsi Direktyvoje 2003/10, kuria, kaip matyti iš jos 10 konstatuojamosios dalies, kaip tik ir siekiama apsaugoti
darbuotojus, nustatytų prevencinių įpareigojimų.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti taip: Direktyva 2003/10 turi būti aiškinama taip, kad
ja nereikalaujama, jog darbdavys darbuotojams, kuriuos veikia didesnis nei 85 dB(A) triukšmo lygis, išmatuotas neatsižvelgiant
į asmeninių klausos apsaugos priemonių naudojimo poveikį, mokėtų atlyginimo priedą vien dėl to, kad jis neįdiegė techninių
ar organizacinių priemonių programos, skirtos kasdieniam triukšmo poveikiui sumažinti. Tačiau nacionalinėje teisėje turi būti
numatytas atitinkamas mechanizmas, kuriuo būtų užtikrinama, kad darbuotojas, kurį veikia didesnis nei 85 dB(A) triukšmo lygis,
išmatuotas neatsižvelgiant į asmeninių klausos apsaugos priemonių naudojimo poveikį, galėtų reikalauti, kad darbdavys laikytųsi
šios direktyvos 5 straipsnio 2 dalyje nustatytų prevencinių įpareigojimų.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:
1.
2003 m. vasario 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/10/EB dėl būtiniausių sveikatos ir saugos reikalavimų, susijusių
su fizinių veiksnių (triukšmo) keliama rizika darbuotojams (septynioliktoji atskira direktyva, kaip apibrėžta Direktyvos 89/391/EEB
16 straipsnio 1 dalyje), iš dalies pakeista 2007 m. birželio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2007/30/EB, turi
būti aiškinama taip, kad darbdavys, kurio įmonėje kasdienis darbuotojus veikiančio triukšmo lygis, išmatuotas neatsižvelgiant
į asmeninių klausos apsaugos priemonių naudojimo poveikį, viršija 85 dB(A), neįvykdo šioje direktyvoje nustatytų įpareigojimų
paprasčiausiai aprūpindamas darbuotojus tokiomis klausos apsaugos priemonėmis, leidžiančiomis sumažinti kasdienį triukšmo
poveikį iki mažesnio nei 80 dB(A) lygio, nes darbdavys privalo įdiegti techninių ar organizacinių priemonių programą, skirtą
triukšmo poveikiui sumažinti iki žemesnio nei 85 dB(A) triukšmo lygio, išmatuoto neatsižvelgiant į asmeninių klausos apsaugos
priemonių naudojimo poveikį.
2.
Direktyva 2003/10, iš dalies pakeista Direktyva 2007/30, turi būti aiškinama taip, kad ja nereikalaujama, jog darbdavys darbuotojams,
kuriuos veikia didesnis nei 85 dB(A) triukšmo lygis, išmatuotas neatsižvelgiant į asmeninių klausos apsaugos priemonių naudojimo
poveikį, mokėtų atlyginimo priedą vien dėl to, kad jis neįdiegė techninių ar organizacinių priemonių programos, skirtos kasdieniam
triukšmo poveikiui sumažinti. Tačiau nacionalinėje teisėje turi būti numatytas atitinkamas mechanizmas, kuriuo būtų užtikrinama,
kad darbuotojas, kurį veikia didesnis nei 85 dB(A) triukšmo lygis, išmatuotas neatsižvelgiant į asmeninių klausos apsaugos
priemonių naudojimo poveikį, galėtų reikalauti, kad darbdavys laikytųsi šios direktyvos 5 straipsnio 2 dalyje nustatytų prevencinių
įpareigojimų.
Parašai.
*
Proceso kalba: ispanų.