CELEX: 62012CJ0388
Strukturfonder
Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF)
En strukturfonds finansiella bidrag
Kriterier för att utgifter ska vara stödberättigade
Förordning (EG) nr 1260/1999
Artikel 30.4
Principen om insatsens eller projektets varaktighet
Begreppet ’betydande förändring’ av en insats eller ett projekt
Tilldelning av koncessionsavtal utan föregående annonsering eller anbudsförfarande

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 30.4 i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna (
EGT L 161, s. 1
).
Begäran har framställts i ett mål mellan Comune di Ancona och Regione Marche angående regionens beslut att dra in och återkräva det finansiella stöd som den utbetalt inom ramen för byggandet av en fartygsslip.
Tillämpliga bestämmelser
Skäl 4 i förordning nr 1260/1999 har följande lydelse:
”För att förbättra koncentrationen och förenkla strukturfondernas verksamhet bör [huvudmålen definieras som] … utveckling och strukturell anpassning av de regioner som släpar efter i fråga om utveckling, ekonomisk och social omställning av områden med strukturella problem samt anpassning och modernisering av politik och system för utbildning, yrkesutbildning och sysselsättning.”
I skäl 7 i förordningen anges följande:
”Det är i första hand Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) som bidrar till att förverkliga målet om utveckling och strukturell anpassning av de regioner som släpar efter i fråga om utveckling och till den ekonomiska och sociala omställningen i områden med strukturella problem.”
I skäl 41 i förordningen anges följande:
”För att säkerställa effektiviteten och varaktigheten av stöden bör följaktligen hela eller delar av stödet från fonderna till en åtgärd kvarstå endast på villkor att det inte sker någon betydande förändring av vare sig åtgärdens särdrag eller villkoren för dess genomförande som skulle kunna innebära en avvikelse från de ursprungliga målen för den åtgärd som får stöd.”
Artikel 30.4 i förordningen, under rubriken ”Rätt till bidrag”, har följande lydelse:
”Medlemsstaterna skall säkerställa att en insats eller ett projekt får behålla sitt stöd från fonderna endast om den inom fem år från dagen för den behöriga nationella myndighetens eller förvaltningsmyndighetens beslut om bidrag från fonderna inte har varit föremål för någon betydande förändring
a)
som påverkar dess art eller förutsättningarna för genomförandet, eller på ett otillbörligt sätt gynnar ett företag eller ett offentligt organ, och
b)
som följer antingen av en förändring av ägandeförhållandena för en infrastruktur eller upphörande eller förändring av lokaliseringen för en produktionsverksamhet.
Medlemsstaten skall informera kommissionen om varje ändring av detta slag; om en sådan ändring uppkommer skall bestämmelserna i artikel 39 tillämpas.”
Artikel 38.1 i förordningen, under rubriken ”Allmänna bestämmelser”, har följande lydelse:
”Utan att det påverkar kommissionens ansvar för genomförandet av Europeiska unionens allmänna budget skall ansvaret för den finansiella kontrollen av stödet i första hand ligga hos medlemsstaterna. I detta syfte skall medlemsstaterna vidta följande åtgärder:
…
e)
Förebygga, upptäcka och korrigera oegentligheter och underrätta kommissionen om dessa i enlighet med gällande bestämmelser samt hålla kommissionen underrättad om hur det administrativa och rättsliga förfarandet fortskrider.
…
h)
Återkräva de medel som förlorats till följd av en konstaterad oegentlighet och i förekommande fall kräva dröjsmålsränta.”
I artikel 39.1, under rubriken ”Finansiella korrigeringar”, föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna skall ha det huvudsakliga ansvaret för att utreda oegentligheter genom att agera vid alla uppenbara betydande ändringar som påverkar sättet och villkoren för utformning eller övervakning av stöd och genomföra de nödvändiga finansiella korrigeringarna.
Medlemsstaten skall genomföra de finansiella korrigeringar som är nödvändiga i samband med den enskilda eller systematiska oegentligheten. Detta skall bestå i att bidraget från gemenskapen helt eller delvis dras in. De gemenskapsmedel som på detta sätt frigörs får medlemsstaten på nytt använda till det berörda stödet enligt de närmare bestämmelser som skall fastställas med stöd av artikel 53.2.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Regione Marche, som är den myndighet som förvaltar det operativa programmet för unionens strukturstöd i regionen Marche, publicerade för Europeiska regionala utvecklingsfondens (ERUF) räkning en inbjudan att ansöka om finansiering för olika infrastrukturprojekt inom lokala hamnområden för programperioden 2002–2006.
Comune di Ancona besvarade denna inbjudan och inkom med en ansökan om finansiering för tre projekt, vilka avsåg byggandet av en fartygsslip, anskaffning av en mobil lyftkran och anläggning av en esplanad framför nämnda fartygsslip. Dessa tre ansökningar godkändes.
Efter att fartygsslipen hade färdigställts och den mobila lyftkranen installerats, förhörde sig Comune di Ancona, i egenskap av den myndighet som mottog det aktuella stödet, i januari 2005 hos Regione Marche om möjligheten att överlåta driften av fartygsslipen till tredje man. Regione Marche kunde inte se att det förelåg några hinder för detta, men erinrade om nödvändigheten av att iaktta gällande bestämmelser på området för tilldelning av koncessioner avseende offentliga nyttigheter.
Genom kommunfullmäktiges beslut av den 19 april 2005 överlät Comune di Ancona driften av fartygsslipen till Cooperativa arl Pescatori e Motopescherecci di Ancona (nedan kallat Cooperativa Pescatori). I samband med överlåtelsen föreskrevs ett antal skyldigheter som åvilade kooperativet, bland annat erläggandet av årliga avgifter till Comune di Ancona som beräknades på ett sätt så att de inte skulle innebära några väsentliga nettoinkomster för vare sig koncessionsgivaren eller koncessionshavaren, förbud att ändra villkoren för genomförandet av den stödberättigade verksamheten, förbud att bedriva en vinstgivande verksamhet, iakttagande av samtliga tillämpliga unionsdirektiv och unionsbestämmelser samt ett bibehållande av den aktuella anläggningens offentliga karaktär och dess avsedda användning. Kommunfullmäktige preciserade vidare att denna anläggning under alla omständigheter förblev Comune di Anconas egendom.
I juni 2010 konstaterade Regione Marche att Comune di Anconas förvaltning av fartygsslipen var bristfällig på ett antal punkter, nämligen
—
att fartygsslipen användes även för fritidsbåtar i en omfattning som uppskattades till 18 procent,
—
att en del av den aktuella anläggningen inte användes, och
—
(i första hand i förhållande till övriga anmärkningar) att det skett en direkt tilldelning av koncessionen, det vill säga utan något förfarande för offentlig anbudsinfordran, avseende förvaltningen av anläggningen.
Mot bakgrund av dessa konstateranden beslutade Regione Marche att det stöd som beviljats Comune di Ancona skulle dras in och återkrävas.
Comune di Ancona överklagade därefter detta beslut till den hänskjutande domstolen och yrkade att beslutet skulle ogiltigförklaras.
Till stöd för sitt överklagande anförde kommunen följande grunder:
—
Det förhållandet att förfarandena för offentlig anbudsinfordran eventuellt inte iakttagits när det gäller koncessionen av förvaltningen av fartygsslipen utgör inte ett skäl att dra in det finansiella stödet.
—
Tilldelningen av driften av fartygsslipen behövde inte ske genom offentlig anbudsinfordran, eftersom det i förevarande fall inte fanns några andra intressenter än Cooperativa Pescatori som var intresserade av koncessionen.
—
Användningen av fartygsslipen för fritidsbåtar strider inte mot de syften som eftersträvas av ERUF.
Under dessa förhållanden vilandeförklarade Tribunale amministrativo regionale per le Marche (nedan kallad Tribunale amministrativo) målet och beslutade att ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1)
Ska [artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999] tolkas så, att det först måste prövas om anläggningen har varit föremål för betydande förändring innan det bedöms om tilldelningen genererar väsentliga intäkter för koncessionsgivaren eller otillbörlig förmån för koncessionstagaren?
2)
[För det fall den första frågan ska besvaras jakande, vad avses då] med ’betydande förändringar’, med andra ord huruvida [artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999] endast hänvisar till fysiska förändringar – i den meningen att den uppförda anläggningen inte motsvarar vad som angavs för det finansierade projektet – eller [huruvida] den även hänvisar till funktionella förändringar och, i det senare fallet, huruvida det är fråga om en betydande förändring i det fall där anläggningen används ’även’ – men inte huvudsakligen – för andra verksamheter än de som anges i utlysningsdokumentet eller i ansökan om finansiering[?]
3)
[För det fall den första frågan däremot ska besvaras nekande], ska [artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999], med hänvisning till de fall där offentlig finansiering används för uppförande av anläggningar och driften av dessa anläggningar kan bli betydande i ekonomiskt hänseende, endast tillämpas i det skede då anläggningen uppförs eller ska skyldigheten att iaktta bestämmelserna om anbudsinfordran även gälla tilldelning av koncession för anläggningens drift?
4)
Ska artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999 slutligen tolkas så, att prövningen av huruvida överlåtelsen av förvaltningen till tredjeman inte resulterar i avsevärda nettointäkter eller otillbörlig förmån för ett företag eller ett offentligt organ, av logiska och juridiska skäl, ska företas efter det att tolkningsfrågan har besvarats (när det gäller skyldigheten att iaktta förfarandena för offentlig anbudsinfordran) eller ska skyldigheten att inleda en anbudsinfordran prövas även med hänsyn tagen till det konkreta regelverket för koncessionsförhållandet?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Inledande synpunkter
I artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999 uppställs en princip enligt vilken stöd från strukturfonderna till en insats eller ett projekt endast slutgiltigt får behållas om den aktuella insatsen eller projektet inom fem år från dagen för behöriga nationella myndigheters eller förvaltningsmyndighetens beslut om bidrag från fonderna inte varit föremål för någon betydande förändring. I det nationella målet är parterna i synnerhet oense om huruvida de förändringar som Regione Marche konstaterat omfattas av denna bestämmelse.
Domstolen påpekar inledningsvis att det inte ankommer på domstolen att konkret fastställa hur de förändringar som är aktuella i det nationella målet ska betecknas. Det ankommer nämligen uteslutande på den nationella domstolen att göra en sådan bedömning. Domstolens roll inskränker sig till att ge den nationella domstolen en tolkning av unionsrätten som är användbar för det beslut som den senare ska fatta i den tvist som den har att avgöra. Domstolen får emellertid fastställa de relevanta omständigheterna som kan vägleda den hänskjutande domstolen i sin bedömning (se dom av den 10 november 2011 i mål C‑348/10, Norma-A och Dekom, REU 2011, s. I‑10983, punkterna 57 och 58).
För att en förändring ska anses omfattas av tillämpningsområdet för artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999, måste det först säkerställas att det projekt som är föremål för en förändring omfattas av nämnda artikel och, om så är fallet, därefter undersökas huruvida denna förändring uppfyller de villkor som anges i bestämmelsens första stycket a och b. Det bör därvid beaktas att det av användningen av den samordnande konjunktionen ”och” mellan de båda villkoren i artikel 30.4 första stycket a och b, framgår att en förändring måste uppfylla båda dessa kumulativa villkor.
Vid bedömningen av dessa villkor ska det prövas om den omtvistade förändringen uppfyller nämnda villkor i artikel 30.4 första stycket b i förordning nr 1260/1999, enligt vilka en förändring måste följa av en förändring av ägandeförhållandena för en infrastruktur, eller upphörande eller förändring av lokaliseringen för en produktionsverksamhet. Vid prövningen av detta villkor är det nämligen nödvändigt att undersöka de omständigheter som ligger till grund för den omtvistade förändringen och vilka således utgör skälen för förändringen.
Det ska därefter prövas om den aktuella förändringen omfattas av en av de förutsättningar som anges i artikel 30.4 första stycket a i denna förordning, det vill säga om förändringen påverkar det berörda projektets karaktär eller villkoren för dess genomförande eller innebär att ett företag eller ett offentligt organ får en otillbörlig förmån, då dessa förutsättningar rör verkan av den aktuella förändringen.
Efter att villkoren i artikel 30.4 första stycket a och b i förordning nr 1260/1999 prövats, ska det slutligen fastställas om de omtvistade förändringarna är betydande.
Det är i denna ordning som domstolen kommer att besvara de frågor som Tribunale amministrativo har ställt.
Den tredje frågan
Tribunale amministrativo har ställt den tredje frågan, som kommer att besvaras först, för att få klarhet i huruvida artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999 ska tolkas så, att de förändringar som avses i denna bestämmelse enbart är sådana förändringar som uppkommer under uppförandet av en anläggning, eller om de även avser förändringar som uppkommer i ett senare skede, i synnerhet under driften av anläggningen.
Av artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999 framgår för det första att de förändringar som avses är sådana som äger rum inom fem år från dagen för den behöriga nationella myndighetens eller förvaltningsmyndighetens beslut om bidrag från strukturfonderna. Det ska härvid emellertid beaktas, när det exempelvis gäller uppförandet av en anläggning, att det inte är uteslutet att tiden för uppförandet av den berörda anläggningen kan understiga fem år. Av detta följer att de förändringar som avses inte begränsas till sådana förändringar som äger rum under själva uppförandet av en anläggning utan, i förekommande fall och inom nämnda tidsfrist, även omfattar sådana som äger rum efter uppförandet, bland annat under driften.
För det andra följer det av skäl 4 i förordning nr 1260/1999 att stödet från strukturfonderna är avsett att uppnå prioriterade mål, nämligen ”utveckling och strukturell anpassning av de regioner som släpar efter i fråga om utveckling, ekonomisk och social omställning av områden med strukturella problem samt anpassning och modernisering av politik och system för utbildning, yrkesutbildning och sysselsättning”. För ERUF är dessa mål enligt skäl 7 i förordning nr 1260/1999 närmare bestämt utveckling och strukturell anpassning av de regioner som släpar efter i fråga om utveckling och den ekonomiska och sociala omställningen i områden med strukturella problem.
Av detta följer att de mål som eftersträvas av strukturfonderna endast kan uppnås om det stöd som beviljas av dessa fonder och den därtill kopplade kontrollen avser beslut och utgifter som inte enbart hänför sig till genomförandet av ett projekt utan även omfattar det sätt på vilket projektet genomförs och förvaltningen av detta inom den femårsfrist som föreskrivs i artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999. Det är nämligen enbart detta villkor som kan garantera att de åtgärder som fonderna vidtar är effektiva genom att undvika att fonderna finansierar anläggningar som, sedan de färdigställts, inte längre omfattas av de mål vars uppfyllande utgjorde en förutsättning för beviljande av finansiering, på grund av en förändring i deras förvaltning.
Mot bakgrund av det ovanstående ska den tredje frågan besvaras på följande sätt. Artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999 ska tolkas så, att de förändringar som avses i denna bestämmelse omfattar såväl sådana förändringar som äger rum under uppförandet av en anläggning som senare inträffade förändringar, bland annat i förvaltningen av anläggningen, under förutsättning att sådana förändringar äger rum inom den femårsfrist som föreskrivs i bestämmelsen.
Den första frågan
Tribunale amministrativo har ställt den första frågan, som kommer att besvaras som nummer två, för att få klarhet i huruvida artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999 ska tolkas så, att det är nödvändigt, för att kunna bedöma huruvida beviljandet av en koncession inte leder till väsentliga intäkter för koncessionsgivaren eller otillbörliga förmåner för koncessionstagaren, att i förväg pröva huruvida den överlåtna anläggningen har varit föremål för en betydande förändring.
Det framgår av lydelsen i artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999 att förekomsten av en otillbörlig förmån är en av de omständigheter som kan utgöra en betydande förändring i den mening som avses i denna bestämmelse.
Av detta följer att den hänskjutande domstolen, innan den i förevarande fall fastställer om det föreligger eller inte föreligger en betydande förändring i den mening som avses i artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999, måste pröva huruvida den omtvistade förändringen har medfört en otillbörlig förmån och/eller har påverkat projektets karaktär eller villkoren för dess genomförande.
Mot bakgrund av det ovanstående ska den första frågan besvaras på följande sätt. Artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999 ska tolkas så, att det inte är nödvändigt, för att kunna bedöma huruvida beviljandet av en koncession inte leder till väsentliga intäkter för koncessionsgivaren eller otillbörliga förmåner för koncessionstagaren, att i förväg pröva huruvida den överlåtna anläggningen har varit föremål för en betydande förändring.
Den andra frågan
Tribunale amministrativo har ställt den andra frågan, som kommer att besvaras som nummer tre, för att få klarhet i huruvida artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999 ska tolkas så, att denna bestämmelse enbart avser en fysisk förändring, det vill säga när den uppförda anläggningen inte överensstämmer med vad som angavs för det projekt som beviljats finansiering, eller huruvida bestämmelsen även avser en funktionell förändring. I det sistnämnda fallet, vill Tribunale amministrativo ha klarhet i huruvida det föreligger en ”betydande förändring” när den berörda anläggningen delvis, men inte huvudsakligen, används för annan verksamhet än den som angetts i inbjudan om projektfinansiering eller i ansökan om finansiering som ingetts med anledning av utlysningen.
Med hänsyn till att unionslagstiftaren har varit noga med att lägga till kvalifikationen ”betydande” för att beteckna den berörda förändringen, måste denna förändring, för att den ska omfattas av tillämpningsområdet för artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999, inte endast uppfylla de två villkoren i denna bestämmelse, utan dessutom vara av viss omfattning.
Det följer av skäl 41 i förordning nr 1260/1999 att hela eller delar av stödet från strukturfonderna till en åtgärd kvarstår endast på villkor att det inte sker någon betydande förändring som skulle kunna innebära en avvikelse från de ursprungliga målen för den åtgärd som får stöd.
När en förändring uppfyller villkoret i artikel 30.4 första stycket a i förordning nr 1260/1999 genom att påverka projektets karaktär eller villkoren för dess genomförande, kan följaktligen en sådan förändring endast kvalificeras som en ”betydande förändring” i den mening som avses i artikel 30.4 i denna förordning om den i väsentlig utsträckning minskar möjligheten för det berörda projektet att uppnå det fastställda målet.
Med hänsyn till att såväl en materiell som en funktionell förändring i väsentlig utsträckning kan minska möjligheten för ett projekt att uppnå det fastställda målet, finner domstolen att granskningen av de ändringar som vidtagits på en anläggning, i enlighet med artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999 inte enbart omfattar skillnaderna mellan anläggningsprojektet och den uppförda anläggningen, utan även omfattar förändringar som vidtagits beträffande den berörda anläggningens funktion.
Av detta följer att den omständigheten att olika faktorer som tillsammans utgör ett projekt har förändrats i viss kvantitativ utsträckning inte i sig kan anses vara avgörande.
I det nationella målet ankommer det således på den hänskjutande domstolen att bedöma huruvida de förändringar som vidtagits – bland annat omständigheten att den fartygsslip som uppförts av Comune di Ancona används för fritidsbåtar i en omfattning som uppskattas till 18 procent, trots att en sådan användning inte hade angetts för det projekt som beviljats finansiering – innebär en väsentlig ändring av användningen av den berörda anläggningen genom att tillåta annan verksamhet än den angivna, och, därigenom, i väsentlig utsträckning minska möjligheten för det aktuella projektet att uppnå det fastställda målet.
För att en förändring, som består i att en anläggning används för annan verksamhet än den som angetts för det projekt som beviljats finansiering, ska kunna anses som en betydande förändring i den mening som avses i artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999, preciserar domstolen att förändringen, med hänsyn till det andra villkoret i artikel 30.4 b i denna förordning, måste syfta till ett upphörande, helt eller delvis, av den verksamhet som angetts för det projekt som beviljats finansiering.
Domstolen lämnar följaktligen följande svar på den andra frågan. Artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999 ska tolkas så, att denna bestämmelse avser såväl en fysisk förändring, det vill säga när den uppförda anläggningen inte överensstämmer med vad som angavs för det projekt som beviljats finansiering, som en funktionell förändring. När det gäller en förändring som består i att en anläggning används för annan verksamhet än den som ursprungligen angetts för det projekt som beviljats finansiering, måste emellertid en sådan förändring vara ägnad att i väsentlig utsträckning minska möjligheten för det aktuella projektet att uppnå det fastställda målet.
Den fjärde frågan
Tribunale amministrativo har ställt den fjärde frågan för att få klarhet i huruvida unionsrätten innebär ett hinder för att en kommun genom direkt tilldelning, det vill säga utan någon anbudsinfordran, till tredje man beviljar en offentlig tjänstekoncession avseende en anläggning, när nämnda koncession varken kan generera några betydande nettointäkter eller medföra någon otillbörlig förmån för tredje man eller för den koncessionsgivande myndigheten.
Domstolen påpekar att om det framkommer att de aktuella förändringarna inte kan kvalificeras som förändringar i den mening som avses i artikel 30.4 i förordning nr 1263/1999, ska den berörda medlemsstaten, i enlighet med skyldigheterna i artikel 38.1 e och h i denna förordning, inte desto mindre undersöka om denna förändring inte utgör en oegentlighet i den mening som avses i artiklarna 38 och 39 i nämnda förordning beträffande vilka det därefter ska göras nödvändiga finansiella korrigeringar och framställas återkrav motsvarande förlorade belopp, i förekommande fall jämte dröjsmålsränta.
På unionsnivå finns inte någon lagstiftning rörande offentliga tjänstekoncessioner. I avsaknad av lagstiftning är det mot bakgrund av primärrätten och i synnerhet de grundläggande friheterna enligt EUF-fördraget som den tillämpliga rätten rörande tjänstekoncessioner ska bedömas (se dom av den 7 december 2000 i mål
C-324/98, Telaustria och Telefonadress, REG 2000, s. I-10745
, punkt 60).
Domstolen har i detta sammanhang redan slagit fast att principerna om likabehandling och icke-diskriminering på grund av nationalitet i synnerhet för den koncessionsgivande myndigheten innebär en skyldighet att lämna insyn, vilken innebär en skyldighet att till förmån för varje potentiell anbudsgivare säkerställa att tilldelningsförfarandet kringgärdas av sådan offentlighet att detta förfarande är öppet för konkurrens och att det går att kontrollera att detta förfarande är opartiskt, utan att det nödvändigtvis innebär en skyldighet att genomföra en anbudsinfordran (dom av den 13 september 2007 i mål
C-260/04, kommissionen mot Italien, REG 2007, s. I-7083
, punkt 24, och av den 13 november 2008 i mål
C-324/07, Coditel Brabant, REG 2008, s. I-8457
, punkt 25).
Domstolen har närmare bestämt slagit fast att i den mån en koncession även kan intressera ett företag i en annan medlemsstat än den i vilken den koncessionsgivande myndigheten är belägen, utgör en tilldelning av koncessionen, utan någon insyn, till ett företag i denna sistnämnda medlemsstat, en särbehandling till nackdel för företag i andra medlemsstater. Utan någon insyn har nämligen företagen i dessa andra medlemsstater inte någon reell möjlighet att tillkännage sitt intresse för att erhålla koncessionen i fråga (se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 juli 2005 i mål
C-231/03, Coname, REG 2005, s. I-7287
, punkterna 17 och 18).
En sådan särbehandling, vilken i princip är till nackdel för företag i en annan medlemsstat, utgör indirekt diskriminering på grund av nationalitet, som är förbjuden enligt artiklarna 49 FEUF och 56 FEUF, om det inte föreligger sakliga skäl för särbehandlingen (dom av den 17 juli 2008 i mål
C-347/06, ASM Brescia, REG 2008, s. I-5641
, punkt 60).
För att bedöma om tilldelningen av en koncession avseende fartygsslipen iakttar unionsrätten, ankommer det mot denna bakgrund på den hänskjutande domstolen att pröva huruvida Comune di Anconas tilldelning av tjänstekoncessionen uppfyller kraven på insyn, vilka möjliggör för ett företag i en annan medlemsstat än i Republiken Italien att få tillgång till de uppgifter som krävs med avseende på nämnda koncession innan tilldelning sker, för att ge detta företag möjlighet, om det så önskar, att tillkännage sitt intresse av att tilldelas koncessionen (se domen i det ovannämnda målet Coname, punkt 21).
I det nationella målet har Comune di Ancona inte åberopat någon omständighet som gör det motiverat med en fullständig avsaknad av insyn vid tilldelningen av koncessionen. Kommunen har däremot gjort gällande att koncessionen inte kunde intressera företag i andra medlemsstater, eftersom den koncession som tilldelades Cooperativa Pescatori var upplagd på ett sådant sätt att den varken skulle generera några betydande nettointäkter för koncessionstagaren eller medföra någon otillbörlig förmån för koncessionstagaren eller kommunen.
Den omständigheten att koncessionen varken kunde generera några betydande nettointäkter eller medföra någon otillbörlig förmån för ett företag eller för ett offentligt organ utgör i sig inte en tillräcklig grund för slutsatsen att denna koncession inte har något ekonomiskt intresse för företag i andra medlemsstater än den i vilken den koncessionsgivande myndigheten är belägen. Inom ramen för en ekonomisk strategi som syftar till att expandera en del av sin verksamhet till en annan medlemsstat kan ett företag nämligen ta det taktiska beslutet att ansöka om tilldelning av en koncession i denna stat, trots att koncessionen som sådan inte kan generera tillräcklig vinst. Detta tillfälle kan nämligen inte desto mindre göra det möjligt för företaget att etablera sig på marknaden i nämnda stat och där göra sig känt i syfte att förbereda en framtida expansion.
Mot bakgrund av det ovanstående lämnar domstolen följande svar på den fjärde frågan. Under de omständigheter som är aktuella i det nationella målet utgör unionsrätten inte något hinder för att tilldela en offentlig tjänstekoncession avseende en anläggning utan någon anbudsinfordran, under förutsättning att denna tilldelning sker med iakttagande av principen om insyn, vilken, utan att nödvändigtvis innebära en skyldighet att genomföra en anbudsinfordran, ska möjliggöra för ett företag i en annan medlemsstat än den i vilken den koncessionsgivande myndigheten är belägen att få tillgång till de uppgifter som krävs med avseende på nämnda koncession innan tilldelning sker, för att ge detta företag möjlighet, om det så önskar, att tillkännage sitt intresse av att tilldelas koncessionen. Det ankommer på den nationella domstolen att pröva dessa förhållanden.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (fjärde avdelningen) följande:

1)
Artikel 30.4 i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna ska tolkas så, att de förändringar som avses i denna bestämmelse omfattar såväl sådana förändringar som äger rum under uppförandet av en anläggning som senare inträffade förändringar, bland annat i förvaltningen av anläggningen, under förutsättning att sådana förändringar äger rum inom den femårsfrist som föreskrivs i bestämmelsen.

2)
Artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999 ska tolkas så, att det inte är nödvändigt, för att kunna bedöma huruvida beviljandet av en koncession inte leder till väsentliga intäkter för koncessionsgivaren eller otillbörliga förmåner för koncessionstagaren, att i förväg pröva huruvida den överlåtna anläggningen har varit föremål för en betydande förändring.

3)
Artikel 30.4 i förordning nr 1260/1999 ska tolkas så, att denna bestämmelse avser såväl en fysisk förändring, det vill säga när den uppförda anläggningen inte överensstämmer med vad som angavs för det projekt som beviljats finansiering, som en funktionell förändring. När det gäller en förändring som består i att en anläggning används för annan verksamhet än den som ursprungligen angetts för det projekt som beviljats finansiering, måste emellertid en sådan förändring vara ägnad att i väsentlig utsträckning minska möjligheten för det aktuella projektet att uppnå det fastställda målet.

4)
Under de omständigheter som är aktuella i det nationella målet, utgör unionsrätten inte något hinder för att tilldela en offentlig tjänstekoncession avseende en anläggning utan någon anbudsinfordran, under förutsättning att denna tilldelning sker med iakttagande av principen om insyn, vilken, utan att nödvändigtvis innebära en skyldighet att genomföra en anbudsinfordran, ska möjliggöra för ett företag i en annan medlemsstat än den i vilken den koncessionsgivande myndigheten är belägen att få tillgång till de uppgifter som krävs med avseende på nämnda koncession innan tilldelning sker, för att ge detta företag möjlighet, om det så önskar, att tillkännage sitt intresse av att tilldelas koncessionen. Det ankommer på den nationella domstolen att pröva dessa förhållanden.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: italienska.