CELEX: 62010CJ0257
Siirtotyöläiset
Sosiaaliturva
Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä Sveitsin valaliiton välillä tehty sopimus henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta
Asetus (ETY) N:o 1408/71
Jäsenvaltion kansalainen, joka on harjoittanut ammattitoimintaa Sveitsissä
Paluu kotimaahan

Ennakkoratkaisupyyntö koskee sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin,
itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (EYVL
L 149, s. 2), sellaisena kuin se on muutettuna 5.6.2001 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1386/2001
(EYVL L 187, s. 1; jäljempänä asetus N:o 1408/71), 3 artiklan 1 kohdan ja 72 artiklan sekä henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta
Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä Sveitsin valaliiton välillä tehdyn sopimuksen, joka allekirjoitettiin Luxemburgissa
21.6.1999 (EYVL 2002, L 114, s. 6; jäljempänä sopimus), tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Elisabeth Bergström, joka on Ruotsin kansalainen, ja toisaalta
Försäkringskassan (jäljempänä kansallinen vakuutuskassa) ja joka koskee sitä, että kansallinen vakuutuskassa kieltäytyi ottamasta
huomioon lapsen hoitamiseen tarkoitetun perhe-etuuden määrän laskemiseksi ajanjaksoa, jonka Bergström oli työskennellyt Sveitsissä.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus
Sopimuksen johdanto-osassa todetaan seuraavaa:
”[sopimuspuolet], jotka
ovat vakuuttuneet siitä, että henkilöiden vapaus liikkua toisen sopimuspuolen alueella on tärkeä tekijä sopimuspuolten välisten
suhteiden sopusointuisessa kehityksessä,
ovat päättäneet toteuttaa henkilöiden vapaan liikkuvuuden välillään Euroopan yhteisössä sovellettavien säännösten perusteella,
− −”
Kyseisen sopimuksen 1 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Tämän sopimuksen tavoitteena on:
a)      myöntää Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden ja Sveitsin kansalaisille maahantulo- ja oleskeluoikeus sekä oikeus ryhtyä harjoittamaan
palkkatyötä, toimia itsenäisenä ammatinharjoittajana ja jäädä sopimuspuolten alueelle;
− −
d)      myöntää Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden ja Sveitsin kansalaisille samat elin-, palvelus- ja työolot kuin sopimuspuolten
omille kansalaisille.”
Sopimuksen 2 artiklassa, jonka otsikkona on ”Syrjimättömyys”, määrätään, että ”sopimuspuolen alueella laillisesti oleskelevia
toisen sopimuspuolen kansalaisia ei syrjitä kansalaisuuden perusteella tämän sopimuksen liitteiden I, II ja III määräyksiä
soveltaen ja niiden mukaisesti”.
Sopimuksen 8 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Sopimuspuolet sääntelevät liitteen II mukaisesti sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista erityisesti seuraavien tavoitteiden
varmistamiseksi:
a)      yhdenvertainen kohtelu;
− −
c)      kansallisten lainsäädäntöjen mukaisesti huomioon otettavien kausien laskeminen yhteen etuuksien saamiseksi ja säilyttämiseksi
sekä niiden laskemiseksi;
d)      etuuksien maksaminen sopimuspuolten alueella asuville henkilöille;
− −”
Liitteessä II olevan 1 artiklan, jonka otsikkona on ”Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittaminen”, sanamuoto on seuraava:
”1.      Sopimuspuolet sopivat, että ne soveltavat keskenään sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisen alalla yhteisön säädöksiä
joihin viitataan, sellaisina kuin ne ovat voimassa tämän sopimuksen allekirjoittamispäivänä ja tässä liitteessä olevassa A
osassa mukautettuina, tai niitä vastaavia sääntöjä.
2.      Käsitteellä ’jäsenvaltio(t)’, joka esiintyy tässä liitteessä olevassa A osassa mainituissa säädöksissä, tarkoitetaan yhteisön
säädösten piiriin kuuluvien valtioiden lisäksi myös Sveitsiä.”
Liitteessä II olevan A osan 1 kohdassa todetaan otsikon ”Säädökset, joihin viitataan” alla seuraavaa:
”371 R 1408 − −: Neuvoston asetus (ETY) N:o 1408/71, annettu 14 päivänä kesäkuuta 1971, sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta
yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä
− −”
Asetuksen N:o 1408/71 3 artiklan, jonka otsikkona on ”Yhdenvertainen kohtelu”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jollei tämän asetukseen erityisistä säännöksistä muuta johdu, jäsenvaltion alueella asuvat henkilöt, joihin tätä asetusta
sovelletaan, ovat jäsenvaltion lainsäädännön mukaan samojen velvoitteiden alaisia ja nauttivat samoja etuja kuin tämän valtion
kansalaiset.”
Kyseisen asetuksen 13 artiklan 2 kohdan f alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Henkilö, johon jäsenvaltion lainsäädäntöä lakataan soveltamasta ilman, että toisen jäsenvaltion lainsäädäntö tulee sovellettavaksi
häneen jonkin tämän kohdan edellä olevassa alakohdassa säädetyn säännön mukaisesti taikka jonkin artikloissa 14−17 säädetyn
poikkeuksen tai erityissäännöksen perusteella, kuuluu sen jäsenvaltion lainsäädännön piiriin, jonka alueella hän asuu, yksinomaan
tämän lainsäädännön määräysten mukaisesti.”
Kyseisen asetuksen 23 artiklassa, joka kuuluu III osaston, joka koskee eri etuusryhmiä koskevia erityissäännöksiä, 1 lukuun,
jonka otsikkona on ”Sairaus ja äitiys”, säädetään seuraavaa:
”1.      Toimivaltainen laitos jäsenvaltiossa, jonka lainsäädännön mukaan edellytetään, että rahaetuuksien laskemisen on perustuttava
keskimääräisiin ansioihin, määrää tällaiset keskimääräiset ansiot yksinomaisesti sellaisten ansioiden perusteella, jotka on
vahvistettu maksetuiksi asianomaisen lainsäädännön mukaan täytettyjen kausien aikana.
2.      Sen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen, jonka lainsäädännön mukaan edellytetään, että rahaetuuksien laskemisen on perustuttava
vakioansioihin, on otettava huomioon yksinomaan vakioansiot tai tarpeen mukaan vakioansioiden keskimäärä niiltä kausilta,
jotka on täytetty sanotun lainsäädännön mukaan.
− −”
Asetuksen 72 artiklassa, jonka otsikko on ”Vakuutus-, työskentely- tai itsenäisen ammatinharjoittamisen kausien yhteenlaskeminen”
ja joka kuuluu III osaston 7 lukuun, jonka otsikkona on puolestaan ”Perhe-etuudet” säädetään seuraavaa:
”Jos jäsenvaltion lainsäädännössä edellytetään etuuksia koskevan oikeuden saamiseksi, että vakuutus-, työskentely- tai itsenäisen
ammatinharjoittamisen kaudet ovat täyttyneet, tämän valtion toimivaltainen laitos ottaa huomioon tarpeellisessa määrin vakuutus-,
työskentely- tai itsenäisen ammatinharjoittamisen kaudet, jotka ovat täyttyneet toisen jäsenvaltion alueella, niin kuin ne
olisivat sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneitä kausia.”
Asetuksen N:o 1408/71 89 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Erityismääräykset tiettyjen jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen täytäntöön panemiseksi ovat liitteessä VI.”
Liitteessä VI olevan N kohdan, jonka otsikkona on ”RUOTSI”, 1 alakohdassa todetaan seuraavaa: ”Määritettäessä asetuksen 72
artiklan mukaisesti henkilön oikeutta vanhempainetuuteen katsotaan toisessa jäsenvaltiossa täyttyneiden vakuutuskausien perustuvan
samaan keskimääräiseen ansioon kuin niiden Ruotsissa täyttyneiden vakuutuskausien, joiden kanssa ne lasketaan yhteen.” Tämä
säännös on sittemmin kumottu asetuksen N:o 1408/71 muuttamisesta 18.12.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella
(EY) N:o 1992/2006 (EUVL L 392, s. 1).

Kansallinen säännöstö
Sosiaalivakuutuslain (1999:799) (socialförsäkringslag (1999:799)) 3 luvussa, jonka otsikkona on ”Sosiaalivakuutusturva”, säädetään
muun muassa seuraavaa:
”1 § Ruotsissa asuva henkilö on vakuutettu seuraavien etuuksien osalta, joista säädetään yleisestä vakuutuksesta annetussa
laissa (1962:381) (lag om allmän försäkring (1962:381)):
1.      korvaus sairaanhoidosta jne. 2 luvun mukaan niiden etuuksien osalta, joiden myöntämisestä päättävät yleiset vakuutuskassat
2.      taatun vähimmäismäärän ja perusmäärän suuruinen vanhempainraha
3.      takuukorvauksena maksettava työkyvyttömyyseläke
− −
4 § Ruotsissa työskentelevä henkilö on vakuutettu seuraavien etuuksien osalta, joista säädetään [yleisestä vakuutuksesta annetussa
laissa]:
1.      sairauspäiväraha ja raskauspäiväraha
2.      taattua vähimmäismäärää suurempi vanhempainraha ja tilapäinen vanhempainraha
3.      ansiosidonnainen työkyvyttömyyseläke
− −”
Yleisestä vakuutuksesta annetussa laissa säädetään muun muassa seuraavaa:
”3 luku – Sairauspäiväraha
2 § Sairauspäivärahan perusteena oleva tulo on se vuosittainen rahatulo, jonka vakuutetun voidaan olettaa toistaiseksi Ruotsissa
ansaitsevan omalla työllään työntekijänä joko julkisella tai yksityisellä sektorilla (työtulo) tai muulla perusteella (muu
ansiotulo) − − Vakuutuskassa vahvistaa sairauspäivärahan perusteena olevan tulon. − −
Sairauspäivärahan perustana olevan tulon laskeminen perustuu, kun vakuutuskassa ei tunne olosuhteita, tietoihin, jotka kassa
voi saada vakuutetulta tai tämän työnantajalta tai jotka mahdollisesti käyvät ilmi arviosta, joka on tehty vakuutetun tuloista
verotuksen yhteydessä. Loma-ajan palkkaa ei lasketa sairauspäivärahan perusteena olevaan tuloon suuremmassa määrin kuin mitä
vastaavana aikana suoritetusta työstä olisi maksettu palkkana.
4 luku – Vanhempainraha
− −
6 § Vanhempainrahan suuruus on vähintään 60 Ruotsin kruunua (SEK) päivässä (taattu vähimmäismäärä).
Vanhempainraha 180 ensimmäiseltä päivältä suoritetaan vanhemman sairauspäivärahan suuruisena 5 momentin mukaisesti laskettuna,
jos vanhempi on ollut yhtäjaksoisesti vähintään 240 päivää välittömästi ennen synnytystä tai synnytyksen laskettua ajankohtaa
vakuutettu taatun vähimmäismäärän ylittävästä sairauspäivärahaan määrästä ja olisi ollut näin vakuutettu, mikäli vakuutuskassa
olisi ollut tietoinen kokonaistilanteesta. Vanhempainraha 180 ensimmäiseltä päivältä maksetaan kuitenkin aina vähintään 150
SEK:n suuruisena vanhempainrahana (vanhempainrahan perusmäärä). Vanhemmalle, joka on vakuutettu ainoastaan [lain (1999:799)]
3 luvun 4 §:n mukaan, tämä on voimassa edellytyksin, että vanhempi täyttää ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetut ehdot.
Sen lisäksi, mitä esitetään 2 momentissa, vanhempainrahaa maksetaan
–        210 päivän ajalta vanhemman sairauspäivärahan suuruisena 5 momentin mukaisesti laskettuna, mutta kuitenkin vähintään perusmäärän
suuruisena, ja
–        90 päivän ajalta taatun vähimmäismäärän suuruisena.
− −”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Bergström, joka on Ruotsin kansalainen, asettautui Sveitsiin vuoden 1994 tammikuussa ja työskenteli siellä tyttärensä syntymään
eli 19.3.2002 saakka. Hän palasi 1.9.2002 Ruotsiin aviomiehensä ja tyttärensä kanssa. Hänen aviomiehensä alkoi heti työskennellä
Ruotsissa, mutta Bergström ei ottanut vastaan uutta työtä, koska hän halusi hoitaa tytärtään. Hän anoi sairauspäivärahan suuruista
vanhempainrahaa (jäljempänä SSV) 16.3.2003 lähtien niiden tulojen perusteella laskettuna, jotka hän oli saanut Sveitsissä
työskentelystään.
Kansallinen vakuutuskassa päätti myöntää hänelle perusmäärän suuruisen vanhempainrahan sen perusteella, että hän ei voinut
vaatia SSV:tä, koska hän ei ollut työskennellyt Ruotsissa synnytystä edeltäneiden 240 päivän ajan, mikä olisi antanut hänelle
oikeuden perusmäärää suurempaan sairauspäivärahaan.
Bergström riitautti kyseisen päätöksen länsrätten i Stockholms länissä (Tukholman läänin lääninoikeus). Tämä hylkäsi kanteen
ja katsoi, että SSV on työperusteinen etuus ja että oikeus siihen edellyttää sitä, että vakuutettu on itse työskennellyt Ruotsissa
riittävän lähellä sitä ajanjaksoa, jolle korvausta anotaan. Se, että vakuutetun puoliso työskentelee Ruotsissa, ei siis riitä.
Bergström valitti tästä Kammarrätten i Stockholmiin (Tukholman kamarioikeus), joka lausui asiakysymyksestä ja katsoi, että
kantaja täytti Ruotsin lainsäädännössä asetetun 240 päivän säännön mukaisen odotuskauden Sveitsissä työskentelynsä perusteella.
Bergström saattoi näin ollen vaatia perusmäärän suuruisen vanhempainrahan määrän ylittävää korvausta, joka määritettiin hänen
Sveitsissä työskentelynsä perusteella.
Kansallinen vakuutuskassa valitti kyseisestä tuomiosta ja vaati länsrätten i Stockholms länin tuomion pysyttämistä. Bergström
vaati tämän vaatimuksen hylkäämistä.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan on kiistatonta, että Bergströmiin sovelletaan Ruotsin lainsäädäntöä asetuksen
N:o 1408/71 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan perusteella, vaikka hän ei ole työskennellyt Ruotsissa. Bergström ei kuitenkaan
täytä edellytyksiä, jotka on asetettu kansallisessa oikeudessa SSV:n saamiseksi.
Edellytys, joka koskee työskentelyä Ruotsissa yhtäjaksoisesti vähintään 240 päivän ajan ennen lapsen syntymää, jotta hän voi
olla vakuutettu sairauspäivärahan osalta, ei täyty. Kyse on siitä, onko hänen katsottava täyttäneen tämän edellytyksen Sveitsissä
tekemällään työllä.
Bergström ei myöskään ole työskennellyt eikä saanut tuloja, joiden perusteella voitaisiin kansallisen oikeuden mukaan vahvistaa
sairauspäivärahan perusteena oleva tulo. Kyse on siitä, onko hänen aikaisemmasta työstään Sveitsissä ansaitsemansa tulo otettava
huomioon näitä säännöksiä sovellettaessa.
Näiden seikkojen perusteella Högsta förvaltningsdomstolen päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle
seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko unionin oikeutta, erityisesti [sopimusta] ja [asetuksen N:o 1408/71] 72 artiklaa tulkittava siten, että odotuskausi,
joka henkilön pitää täyttää saadakseen perhe-etuuden, joka myönnetään ansiosidonnaisena korvauksena lasten hoidosta, voidaan
täyttää kokonaisuudessaan työskentelemällä ja olemalla vakuutettu Sveitsissä?
2)      Onko unionin oikeutta, erityisesti [sopimusta] ja [asetuksen N:o 1408/71] 3 artiklan 1 kohtaa ja 72 artiklaa, tulkittava siten,
että Sveitsissä ansaitut tulot on rinnastettava kotimaisiin tuloihin arvioitaessa oikeutta perhe-etuuteen, joka myönnetään
ansiosidonnaisena korvauksena lasten hoidosta?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Alustavia huomautuksia
Esitettyihin kysymyksiin vastaaminen edellyttää sitä, että pääasian tilanne kuuluu sopimuksen soveltamisalaan. Tästä on todettava,
että Bergströmin tapaus on sellaisen työntekijän tapaus, joka on Euroopan unionin jäsenvaltion kansalainen ja joka on toisen
sopimuspuolen alueella työskenneltyään palannut kotijäsenvaltioonsa, jossa hän vaatii tämän työskentelyn perusteella kyseisen
jäsenvaltion lainsäädännössä säädettyä perhe-etuutta.
Sopimuksen soveltamisalasta on todettava ensiksi, että sopimuksen johdanto-osan toisessa virkkeessä todetaan, että sopimuspuolet
”ovat päättäneet toteuttaa henkilöiden vapaan liikkuvuuden välillään Euroopan yhteisössä sovellettavien säännösten perusteella”.
Tätä vapautta rajoitettaisiin, jos sopimuspuolen kansalaiselle aiheutuisi haittaa hänen kotimaassaan yksinomaan siksi, että
hän on käyttänyt liikkumisoikeuttaan.
Toiseksi on muistutettava, että sopimuksen 8 artiklassa määrätään, että sopimuspuolet sääntelevät kyseisen sopimuksen liitteen
II mukaisesti sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista siinä mainittujen tavoitteiden varmistamiseksi. Tässä määräyksessä
ei viitata suoraan eikä epäsuorasti minkäänlaiseen niiden henkilöiden oleskelua koskevaan vaatimukseen, joihin näitä sosiaaliturvaa
koskevia määräyksiä sovelletaan, eikä mainita sopimuspuolta, joka niitä soveltaa.
Kyseisen 8 artiklan tavoitteista mainitaan sen a alakohdassa ”yhdenvertainen kohtelu”. Nimenomainen ja yleinen viittaus tähän
periaatteeseen osoittaa, että kyseisen artiklan soveltamisalalla periaatetta sovelletaan sopimuksen 2 artiklasta riippumatta;
2 artiklassa asetetaan yhdenvertaisen kohtelun periaatteen soveltamisen edellytykseksi siitä hyötyvän henkilön oleskelu toisen
sopimuspuolen alueella.
Kolmanneksi sopimuksen liitteessä II olevan A osan 1 kohdassa vahvistetaan, että sopimuspuolet soveltavat keskenään asetusta
N:o 1408/71 tietyin mukautuksin, joilla ei kuitenkaan ole merkitystä esitetyn kysymyksen arvioimisessa. Kyseisen liitteen
1 artiklan 2 kohdassa todetaan, että käsitteellä ”jäsenvaltio(t)”, joka esiintyy tässä liitteessä olevassa A osassa mainituissa säädöksissä, tarkoitetaan yhteisön
säädösten piiriin kuuluvien valtioiden lisäksi myös Sveitsiä.
Lopuksi on muistutettava, että asetusta N:o 1408/71 sovelletaan paitsi perhe-etuuksiin myös muihin etuusryhmiin, joista mainitaan
esimerkkinä vanhuusetuudet.
Tästä seuraa, että jos yhteenlaskemissääntöä ei sovellettaisi työntekijän palattua kotimaahansa, Sveitsin valaliiton ja unionin
jäsenvaltioiden välillä ei tapahtuisi sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista monissa yhteyksissä, joihin kuuluu muun
muassa vanhuusetuuksien saaminen.
Tässä tilanteessa on todettava, että sopimusta ja asetusta N:o 1408/71 sovelletaan tämän tuomion 26 kohdassa kuvaillun kaltaiseen
työntekijän tilanteeseen.

Ensimmäinen kysymys
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko sopimuksen ja asetuksen N:o
1408/71 perusteella tilanteessa, jossa jäsenvaltion lainsäädännössä asetetaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen perhe-etuuden
edellytykseksi vakuutus-, työskentely- tai itsenäisen ammatinharjoittamisen kausien täyttäminen, jäsenvaltion toimivaltaisen
laitoksen otettava tätä varten huomioon kokonaan Sveitsin valaliiton alueella täytetyt tällaiset kaudet.
Unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ilmenee, että kansallisen lainsäädännön mukaan Bergströmin on
SSV:n saamiseksi osoitettava, että hän on työskennellyt 240 päivän ajan ennen synnyttämistään. Bergström täytti tämän viitetyöskentelyjakson
kokonaisuudessaan Sveitsin valaliiton alueella.
On kiistatonta, että Bergströmin vaatima avustus on asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan u alakohdan i alakohdassa tarkoitettu
perhe-etuus.
Esitettyyn kysymykseen vastaaminen edellyttää sopimuksen 8 artiklan c alakohdan ja asetuksen N:o 1408/71 72 artiklan, joissa
määrätään ja säädetään ”yhteenlaskemiseksi” kutsutun säännön soveltamisesta asianomaisen etuutta koskevan oikeuden saamiseksi,
tulkintaa.
Tietyt unionin tuomioistuimelle huomautuksia esittäneet osapuolet ovat ”yhteenlaskemisen” käsitteeseen tukeutuen väittäneet,
että tämä käsite edellyttää loogisesti ainakin kahden useissa jäsenvaltioissa täytetyn työskentelykauden olemassaoloa. Näin
ollen toimivaltaisen laitoksen jäsenvaltio on niiden mukaan toimivaltainen vaatimaan tämän etuuden myöntämiseksi, että työskentelyjakso
on pitänyt täyttää sen alueella, mikä sulkee pois toisen jäsenvaltion alueella täytetyn yhden ainoan kauden käyttämisen sosiaaliturvaetuutta
koskevan oikeuden saamiseksi.
Tätä tulkintaa ei voida hyväksyä.
Sekä sopimuksen 8 artiklan c alakohdan että asetuksen N:o 1408/71 72 artiklan sanamuoto on selkeä. Edellisen määräyksen mukaan
yhteen lasketaan kaikki kaudet, jotka eri kansallisten lainsäädäntöjen mukaan otetaan huomioon, kun taas jälkimmäisessä säännöksessä
vaaditaan ”vakuutus-, työskentely- tai itsenäisen ammatinharjoittamisen kausien, jotka ovat täyttyneet toisen jäsenvaltion
alueella” huomioimista niin kuin ne olisivat toimivaltaisen laitoksen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneitä kausia.
On muistutettava, että asetus N:o 1408/71 annettiin ETY:n perustamissopimuksen 51 artiklan (josta on tullut EY:n perustamissopimuksen
51 artikla, josta on puolestaan tullut muutoksen jälkeen EY 42 artikla) perusteella; kyseisessä artiklassa Euroopan unionin
neuvostolle annetaan toimivalta toteuttaa sosiaaliturvan alalla toimenpiteet, jotka ovat tarpeen työntekijöiden vapaan liikkuvuuden
toteuttamiseksi, erityisesti ottamalla käyttöön järjestelmä, joka turvaa siirtotyöläisille ja heidän huollettavilleen sen,
että ”kaudet”, jotka eri maiden lainsäädännön mukaan otetaan huomioon oikeuden saamiseksi etuuteen ja sen säilyttämiseksi
sekä etuuden määrän laskemiseksi, lasketaan yhteen.
Tämä tulkinta on sopimuksen tavoitteen, joka on henkilöiden vapaan liikkuvuuden varmistaminen Sveitsin valaliiton ja yhteisön
välillä, mukainen. Sillä kunnioitetaan myös sopimuksen 8 artiklan a alakohdassa vahvistettua yhdenvertaisen kohtelun periaatetta,
koska sillä pyritään takaamaan se, että vapaata liikkuvuutta koskevan oikeuden käyttämisen vaikutuksena ei ole se, että siirtotyöläiseltä
evätään sosiaaliturvaetuudet verrattuna muihin työntekijöihin, jotka eivät ole tätä oikeutta käyttäneet.
Näin ollen jäsenvaltion toimivaltainen laitos ei voi perhe-etuuden myöntämiseksi vaatia, että toisessa jäsenvaltiossa eli
tässä tapauksessa Sveitsissä täytetyn työskentelykauden tai itsenäisen ammatinharjoittamisen kauden lisäksi täytetään toinen
vakuutuskausi sen alueella.
Ensimmäiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että sopimuksen 8 artiklan c alakohdan ja asetuksen N:o 1408/71 72 artiklan
perusteella tilanteessa, jossa jäsenvaltion lainsäädännössä asetetaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen perhe-etuuden saamisen
edellytykseksi vakuutus-, työskentely- tai itsenäisen ammatinharjoittamisen kausien täyttäminen, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen
laitoksen on perhe-etuuden myöntämiseksi otettava tätä varten huomioon kokonaan Sveitsin valaliiton alueella täytetyt tällaiset
kaudet.

Toinen kysymys
Tällä kysymyksellä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko siinä tapauksessa, että ensimmäiseen kysymykseen
vastataan myöntävästi, sopimuksen ja asetuksen N:o 1408/71 vaikutuksena Sveitsissä ansaittujen tulojen rinnastaminen kansallisiin
tuloihin, joiden perusteella Ruotsissa lasketaan pyydetyn perhe-etuuden määrä.
Unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ilmenee, että Bergström vaati perhe-etuutta, jonka määrä vastaa
päivärahaa, joka vahvistetaan sairausvakuutuksen sääntöjen mukaisesti. Asianomainen perhe-etuus liittyy vakuutetun vuotuisiin
ansiotuloihin.
Tässä tilanteessa tämän erityisryhmän perhe-etuuksien määrän laskemiseksi on siis otettava huomioon asetuksen N:o 1408/71
merkitykselliset säännöt, jotka koskevat sosiaaliturvan ”sairausosaa”.
Nämä säännöt esitetään asetuksen N:o 1408/71 23 artiklassa. Siitä riippumatta, perustuuko niiden tulojen määrittäminen, joihin
rahaetuuksien laskeminen perustuu, tämän artiklan 1 vai 2 kohdan säännöksiin, kyseinen tulo vahvistetaan joko sellaisten ansioiden
perusteella, jotka on vahvistettu maksetuiksi toimivaltaisen laitoksen lainsäädännön mukaan täytettyjen kausien aikana, tai
ottaen huomioon yksinomaan vakioansiot tai tarpeen mukaan vakioansioiden keskimäärä niiltä kausilta, jotka on täytetty kyseisen
lainsäädännön eli tässä tapauksessa Ruotsin lainsäädännön mukaan.
Tällainen ratkaisu on asetuksen N:o 1408/71 liitteessä VI olevan N kohdan 1 alakohdassa olevan sen ratione temporis sovellettavan
säännön mukainen, jossa vahvistetaan, että määritettäessä tämän asetuksen 72 artiklan mukaisesti henkilön oikeutta vanhempainetuuteen
katsotaan toisessa jäsenvaltiossa täyttyneiden vakuutuskausien perustuvan samaan keskimääräiseen ansioon kuin Ruotsissa täyttyneiden
vakuutuskausien.
Pääasiassa Bergströmillä ei kuitenkaan ollut minkäänlaisia tuloja Ruotsista 240 päivän viitekauden aikana.
Tällaisessa tilanteessa sopimuksen 8 artiklan c alakohdan ja asetuksen N:o 1408/71 72 artiklan, sellaisina kuin niitä tulkitaan
tämän tuomion 45 kohdassa, tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi sekä sopimuksen 8 artiklan a alakohdassa ja kyseisen asetuksen
3 artiklan 1 kohdassa vahvistetun yhdenvertaisen kohtelun vaatimuksen täyttämiseksi Begrströmin viitetulot on laskettava siten,
että otetaan huomioon sellaisen henkilön tulot Ruotsissa, joka työskentelee vastaavissa tehtävissä kuin hän ja jolla on niin
ikään häneen verrattavissa oleva kokemus ja pätevyys.
Toiseen kysymykseen on siis vastattava, että sopimuksen 8 artiklan a alakohtaa ja asetuksen N:o 1408/71 3 artiklan 1 kohtaa,
23 artiklan 1 ja 2 kohtaa, 72 artiklaa sekä liitteessä VI olevan N kohdan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että tilanteessa,
jossa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen perhe-etuuden määrä on määritettävä sairausetuutta koskevien sääntöjen perusteella,
tämä määrä on, kun on kyse henkilöstä, joka on täyttänyt kokonaan tämän oikeuden saamisen edellyttämät työskentelykaudet toisen
sopimuspuolen alueella, laskettava siten, että otetaan huomioon sellaisen henkilön tulot, jolla on tällaiseen henkilöön verrattava
kokemus ja pätevyys ja joka työskentelee vastaavissa tehtävissä sen jäsenvaltion alueella, jossa tätä etuutta vaaditaan.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä Sveitsin valaliiton välillä tehdyn sopimuksen,
joka allekirjoitettiin Luxemburgissa 21.6.1999, 8 artiklan c alakohtaa ja sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön
alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun
neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna 5.6.2001 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston
asetuksella (EY) N:o 1386/2001, 72 artiklaa on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa jäsenvaltion lainsäädännössä asetetaan
pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen perhe-etuuden saamisen edellytykseksi vakuutus-, työskentely- tai itsenäisen ammatinharjoittamisen
kausien täyttäminen, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen on perhe-etuuden myöntämiseksi otettava tätä varten huomioon
kokonaan Sveitsin valaliiton alueella täytetyt tällaiset kaudet.
2)
Kyseisen sopimuksen 8 artiklan a alakohtaa ja asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1386/2001,
3 artiklan 1 kohtaa, 23 artiklan 1 ja 2 kohtaa, 72 artiklaa sekä liitteessä VI olevan N kohdan 1 alakohtaa on tulkittava siten,
että tilanteessa, jossa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen perhe-etuuden määrä on määritettävä sairausetuutta koskevien
sääntöjen perusteella, tämä määrä on, kun on kyse henkilöstä, joka on täyttänyt kokonaan tämän oikeuden saamisen edellyttämät
työskentelykaudet toisen sopimuspuolen alueella, laskettava siten, että otetaan huomioon sellaisen henkilön tulot, jolla on
tällaiseen henkilöön verrattava kokemus ja pätevyys ja joka työskentelee vastaavissa tehtävissä sen jäsenvaltion alueella,
jossa tätä etuutta vaaditaan.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: ruotsi.