CELEX: 62010CJ0201
Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95
Europos Sąjungos finansinių interesų apsauga
3 straipsnis
Reikalavimas grąžinti eksporto grąžinamąją išmoką
30 metų senaties terminas
Valstybės narės bendrosios civilinės teisės nuostata, reglamentuojanti senaties terminą
Taikymas "pagal analogiją"
Teisinio saugumo principas
Teisėtų lūkesčių principas
Proporcingumo principas

Prašymai priimti prejudicinį sprendimą susiję su 1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl
Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos (OL L 312, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 340)
3 straipsnio 1 ir 3 dalių bei proporcingumo ir teisinio saugumo principų išaiškinimu.
Šie prašymai buvo pateikti nagrinėjant ginčą, kilusį tarp
Ze Fu Fleischhandel GmbH
bei
Vion Trading GmbH
(toliau − ieškovės pagrindinėje byloje) ir
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
(toliau −
Hauptzollamt
) dėl eksporto grąžinamųjų išmokų grąžinimo.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisė
Pagal Reglamento Nr. 2988/95 trečiąją konstatuojamąją dalį „<...> Bendrijų finansiniams interesams kenkiantys teisės aktai
turi būti panaikinti visose srityse“.
Šio reglamento penktoje konstatuojamoje dalyje numatyta:
„<...> neteisėtą veiką ir jai taikomas administracines priemones bei už ją skiriamas nuobaudas nustato atskirų sektorių taisyklės
pagal šį reglamentą.“
To paties reglamento 1 straipsnyje numatyta:
„1.      Siekiant apsaugoti Europos Bendrijų finansinius interesus, šiuo reglamentu nustatomos bendrosios taisyklės, reglamentuojančios
vienodus patikrinimus ir administracines priemones bei nuobaudas už Bendrijos teisės aktų pažeidimus.
2.      Pažeidimas – tai bet kuris Bendrijos teisės aktų nuostatų pažeidimas, susijęs su ekonominės veiklos vykdytojo veiksmais ar
neveikimu, dėl kurio Bendrijų bendrajam biudžetui ar jų valdomiems biudžetams padaroma žala sumažinant ar iš viso prarandant
pajamas, gaunamas iš tiesiogiai Bendrijų vardu surinktų nuosavų lėšų, arba darant nepagrįstas išlaidas.“
Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 ir 3 dalyse numatyta:
„1.      Patraukimo atsakomybėn senaties terminas – ketveri metai nuo tada, kai buvo padarytas 1 straipsnio 1 dalyje nurodytas pažeidimas.
Atskirų sektorių taisyklėse gali būti nustatytas trumpesnis senaties terminas, tačiau ne trumpesnis kaip treji metai.
Jeigu pažeidimai daromi nuolat ir pakartotinai, senaties terminas skaičiuojamas nuo tos dienos, kai pažeidimas buvo baigtas.
<...>.
Senaties eiga nutrūksta, jeigu kompetentinga institucija imasi bet kokio su pažeidimo tyrimu ar teisminiu nagrinėjimu susijusio
veiksmo, apie kurį pranešama atitinkamam asmeniui. Senaties eiga atsinaujina po kiekvieno ją nutraukusio veiksmo.
<…>
3.      Valstybės narės išlaiko teisę taikyti ilgesnį laikotarpį nei <...> numatyta <...> 1 <...> dalyje.“
Šio reglamento 4 straipsnio 1 ir 4 dalyse skelbiama:
„1.      Įvykdžius bet kokį pažeidimą, neteisingai įgyta nauda paprastai panaikinama:
–        įpareigojant sumokėti nustatytas sumas arba grąžinti neteisėtai įgytas sumas,
<…>
4.      Šiame straipsnyje numatytos priemonės nelaikomos nuobaudomis.“

Nacionalinė teisė

Finanzgericht Hamburg
teigimu, pagrindinių bylų aplinkybių metu Vokietijoje nebuvo jokios specialios nuostatos, susijusios su senaties terminu,
taikytinu administracinio pobūdžio ginčams dėl nepagrįstai suteiktos naudos. Tačiau tiek Vokietijos institucijos, tiek teismai
„pagal analogiją“ taikė bendroje teisėje įtvirtintą 30 metų senaties terminą, numatytą Vokietijos civilinio kodekso (
Bürgerliches Gesetzbuch
, toliau − BGB) 195 straipsnyje. Nuo 2002 m. šis bendroje teisėje įtvirtintas senaties terminas buvo sumažintas iš esmės iki
trejų metų.

Pagrindinės bylos ir prašymo priimti prejudicinį sprendimą procedūra sujungtose bylose C‑278/07−C‑280/07
1993 m. ieškovės pagrindinėje byloje atliko jautienos eksporto į Jordaniją muitinės procedūras ir, patenkinus jų prašymus,
gavo eksporto grąžinamųjų išmokų avansą. 1998 m. pradžioje atlikus patikrinimą nustatyta, kad nagrinėjamos siuntos, naudojantis
tranzito arba reeksporto procedūromis, iš tiesų buvo išsiųstos į Iraką.
Šiomis aplinkybėmis
Hauptzollamt
1999 m. spalio 13 d. sprendimais pareikalavo grąžinti nagrinėjamas eksporto grąžinamąsias išmokas.
Ieškovės pagrindinėje byloje ir
Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb GmbH & Co
pateikė ieškinius dėl šių sprendimų
Finanzgericht Hamburg
. Šis 2005 m. balandžio 21 d. sprendimu patenkino ieškinius remdamasis tuo, kad reikalavimai grąžinti sumokėtas sumas prieštarauja
Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatytai senaties termino taisyklei, nes pateikti praėjus
daugiau kaip ketveriems metams nuo ginčijamų eksporto operacijų.
Dėl šių
Finanzgericht Hamburg
sprendimų
Hauptzollamt
pateikė kasacinius skundus
Bundesfinanzhof
.
Nustatęs, be kita ko, kad pažeidimai, kuriais kaltinama, padaryti prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 2988/95,
Bundesfinanzhof
nusprendė sustabdyti bylų nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos visose trijose bylose C‑278/07−C‑280/07 vienodai
suformuluotus prejudicinius klausimus:
„1.      Ar Reglamento <...> Nr. 2988/95 <...> 3 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos pirmame sakinyje numatytas senaties terminas
taikytinas ir tuomet, kai pažeidimas padarytas arba baigtas prieš įsigaliojant šiam reglamentui?
2.      Ar šioje nuostatoje nustatytas senaties terminas apskritai taikomas tokioms administracinėms priemonėms, koks yra reikalavimas
grąžinti eksporto grąžinamąją išmoką, skirtą padarius pažeidimą?
Jeigu atsakymai į šiuos du klausimus būtų teigiami:
3.      Ar valstybė narė gali taikyti ilgesnį terminą pagal Reglamento <...> Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalį ir tuomet, kai toks ilgesnis
terminas valstybės narės teisėje buvo numatytas dar prieš priimant minėtąjį reglamentą? Ar tokį ilgesnį terminą galima taikyti
ir tuomet, kai jis buvo numatytas ne specialioje normoje, skirtoje reikalavimui grąžinti eksporto grąžinamąsias išmokas arba
administracinėms priemonėms apskritai, o bendroje, visus atskirai nereglamentuotus senaties atvejus apimančioje atitinkamos
valstybės narės (bendrosios teisės) normoje?“
Dėl šių prašymų priimti prejudicinį sprendimą buvo priimtas 2009 m. sausio 29 d. Sprendimas
Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb
(C‑278/07–C‑280/07, Rink. p. I‑457), kuriame Teisingumo Teismas nusprendė:
„1.      <...> Reglamento <...> Nr. 2988/95 <...> 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatytas senaties terminas taikomas tokioms
administracinėms priemonėms, koks yra reikalavimas eksportuotojui grąžinti dėl pastarojo padarytų pažeidimų neteisėtai gautą
eksporto grąžinamąją išmoką.
2.      Pagrindinėse bylose nagrinėjamais atvejais Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatytas senaties
terminas:
–        taikomas pažeidimams, padarytiems prieš įsigaliojant šiam reglamentui,
–        pradedamas skaičiuoti nuo nagrinėjamo pažeidimo padarymo dienos.
3.      Ilgesni senaties terminai, kuriuos valstybės narės gali taikyti remdamosi Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalimi, gali
būti numatyti prieš šio reglamento priėmimą galiojusiose bendrosios teisės nuostatose.“

Pagrindinių bylų aplinkybės ir prejudiciniai klausimai šiose bylose
2009 m. liepos 7 d. sprendimu
Bundesfinanzhof
panaikino 2005 m. balandžio 21 d.
Finanzgericht Hamburg
sprendimą ir grąžino bylas pastarajam motyvuodamas tuo, kad nebuvo suėjęs grąžinimo reikalavimo senaties terminas, nes BGB
195 straipsnis galėjo ir turėjo „pagal analogiją“ būti taikomas iki 2001 m. pabaigos. Šis teismas atmetė ieškovių pagrindinėje
byloje argumentus, kad jei senaties terminas turi būti taikomas „pagal analogiją“, jis turėjo būti 10 metų terminas, taikomas
mokesčių srityje, o ne BGB numatytas 30 metų terminas.
Dėl šio
Bundesfinanzhof
sprendimo
Finanzgericht Hambourg
nurodė:
„
Bundesfinanzhof
laikėsi nuomonės, kad iki 2001 m. pabaigos galiojusi BGB 195 straipsnio redakcija (toliau – senos redakcijos BGB 195 straipsnis)
taikytina pagal analogiją. Jis neatsakė į klausimą, ar reikalaujant grąžinti eksporto grąžinamąsias išmokas praėjus beveik
30 metų nuo jų skyrimo nepažeidžiamas teisinio saugumo principas. Jei taip atsitiktų, jis, veikdamas Konstitucijoje ar Bendrijos
teisėje nustatyta tvarka ir pasinaudodamas ypatingąja teismo kompetencija, galėtų pagrįstai sutrumpinti nacionalinėje teisėje
įtvirtintą neproporcingai ilgą terminą. Jis neturi galutinai įvertinti ir nuspręsti, ar įgyvendinant tokią ypatingąją teismo
kompetenciją senos redakcijos BGB 195 straipsnyje įtvirtintas terminas turi būti sutrumpintas ar bent jau, taikant šią nuostatą
pagal analogiją, reikalavimui grąžinti dėl pažeidimo neteisėtai skirtą eksporto grąžinamąją išmoką turi būti nustatytas trumpesnis
senaties terminas, siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir teisinę taiką. Bet kuriuo atveju toks terminas negali būti sutrumpintas
tiek, kad ginčijamo sprendimo priėmimo momentu jau būtų suėjusi atsakovės reikalavimo senatis.“
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, šiuo klausimu pritardamas generalinės advokatės E. Sharpston nuomonei,
pateiktai išvadoje minėtoje byloje
Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb
, mano, viena vertus, kad su teisinio saugumo principu nesuderinamas „pagal analogiją“ taikomas BGB įtvirtintas senaties terminas
reikalavimams grąžinti grąžinamąsias eksporto išmokas, ir, antra vertus, kad 30 metų senaties termino taikymas tokiam ginčui
prieštarauja proporcingumo principui, nes tokie terminai nėra protingi.
Šis teismas ypač nesutinka su
Bundesfinanzhof
atliktu minėto Sprendimo
Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb
, kurį Teisingumo Teismas priėmė jo prašymu, aiškinimu.
Bundesfinanzhof
iš šio sprendimo padarė išvadą, kad Teisingumo Teismas, laikydamasis „iškalbingos tylos“ dėl klausimo, ar civilinės teisės
nuostatos taikymas „pagal analogiją“ ginčams dėl neteisėtai gautų gražinamųjų išmokų grąžinimo priskirtinas Reglamento Nr. 2988/95
3 straipsnio 3 dalies taikymo sričiai, iš principo pritarė tokiam taikymui ir teisinio saugumo bei proporcingumo principų
atžvilgiu taip pat nebuvo prieštaraujama tam, kad 30 metų senaties terminas būtų taip taikomas. Tačiau
Finanzgericht
savo ruožtu laikosi nuomonės, kad Teisingumo Teismas neturėjo jokio pagrindo nagrinėti šių aspektų savo prejudiciniame sprendime,
nes
Bundesfinanzhof
jam nepateikė dėl to jokio aiškaus klausimo.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat mano, kad:
„2009 m. liepos 7 d. sprendime [
Bundesfinanzhof
] pripažino sau ypatingąją kompetenciją, kuria pasinaudodamas jis, praktiškai kaip įstatymų leidėjas, galėtų pagrįstai sumažinti
30 metų senaties terminą. Šiuo metu nežinoma tiksli Vokietijoje galiojančio senaties termino trukmė taikant senos redakcijos
BGB 195 straipsnį pagal analogiją. Negalima nustatyti ar numatyti, ar ir prireikus kokiu mastu
Bundesfinanzhof
ateityje naudosis šia ypatingąja kompetencija. Iš šios teismo praktikos aišku tik kad taikant senos redakcijos BGB 195 straipsnį
pagal analogiją senaties terminas yra mažiausiai šešeri ir daugiausiai trisdešimt metų. Remiantis šia teismo praktika, Vokietijoje
galiojantis senaties terminas, taikant senos redakcijos BGB 195 straipsnį pagal analogiją ir prireikus pakeičiant jį teismo
praktikoje, neperžengia šio 24 metų laikotarpio ribų.“
Šiomis aplinkybėmis
Finanzgericht Hamburg
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar pagal analogiją reikalavimui grąžinti neteisėtai skirtą eksporto grąžinamąją išmoką taikant iki 2001 m. pabaigos galiojusioje
BGB 195 straipsnio redakcijoje įtvirtintą nuostatą dėl senaties pažeidžiamas Bendrijos teisėje įtvirtintas teisinio saugumo
principas?
2.      Ar reikalavimui grąžinti neteisėtai skirtą eksporto grąžinamąją išmoką taikant BGB 195 straipsnyje įtvirtintą 30 metų senaties
terminą pažeidžiamas Bendrijos teisėje įtvirtintas proporcingumo principas?
3.      Jei atsakymas į antrąjį klausimą būtų teigiamas, ar taikant ilgesnį nacionalinėje teisėje įtvirtintą senaties terminą, kaip
numatyta Reglamento <...> Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalyje, kiekvienu konkrečiu atveju nustatomą teismų praktikoje vadovaujantis
preziumuojama ypatingąja kompetencija, pažeidžiamas Bendrijos teisėje įtvirtintas teisinio saugumo principas?“

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmojo klausimo
Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar teisinio saugumo principas
Reglamente Nr. 2988/95 atsižvelgiant į apibrėžtus Sąjungos finansinius interesus draudžia „ilgesnį“ nacionalinį senaties terminą,
kaip tai suprantama pagal šio reglamento 3 straipsnio 3 dalį, kurį lemia senaties termino, įtvirtino nacionalinėje bendrosios
teisės nuostatoje, taikymas „pagal analogiją“ neteisėtai pervestų grąžinamųjų eksporto išmokų grąžinimui.
Visų pirma reikia konstatuoti, kaip tai nurodė ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kad Teisingumo Teismo
trečiuoju prejudiciniu klausimu, pateiktu minėtose sujungtose bylose C‑278/07–C‑280/07, buvo iš esmės klausiama, ar „ilgesnį“
nacionalinį senaties terminą, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalį, galėjo lemti prieš šį
reglamentą galiojusi bendrosios teisės bendroji nuostata. Tačiau Teisingumo Teismo nebuvo akivaizdžiai klausiama dėl to, kas
yra šio prejudicinio klausimo dalykas, kuris susijęs su tokios nuostatos taikymo tvarka, šiuo atveju − bendrosios teisės nuostatos
taikymu „pagal analogiją“ specifiniams ginčams, susijusiems su eksporto grąžinamųjų išmokų grąžinimu, kurią priėmė ne nacionalinės
teisės aktų leidėjas, bet kuri buvo nustatyta teismų praktikoje.
Pagrindinėse bylose nagrinėjamomis aplinkybėmis, kai pažeidimai, kuriais kaltinami ūkio subjektai, padaryti 1993 m., galiojant
nacionalinei 30 metų senaties termino taisyklei, nacionalinių institucijų reikalavimų grąžinti dėl tokių pažeidimų neteisėtai
gautas sumas senaties terminas, nesiėmus jį nutraukiančio veiksmo, pasibaigė 1997 m., taikant Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio
1 dalies pirmoje pastraipoje numatytą ketverių metų senaties terminą, jei valstybė narė, kurioje padaryti pažeidimai, nepasinaudojo
šio reglamento 3 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta savo teise (žr. minėto Sprendimo
Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb ir kt
. 36 ir 38 punktus).
Žinoma, priimdamas Reglamentą Nr. 2988/95, ypač jo 3 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą, Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė
įtvirtinti bendrą šiai sričiai taikomą senaties termino taisyklę, kuria siekė apibrėžti visose valstybėse narėse taikomą minimalų
terminą ir atsisakyti galimybės susigrąžinti iš Sąjungos biudžeto neteisėtai gautas sumas, nuo ginčijamoms išmokoms reikšmingo
pažeidimo padarymo praėjus ketveriems metams (minėto Sprendimo
Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb ir kt
. 27 punktas).
Tačiau kadangi Sąjungos teisės aktų leidėjas aiškiai numatė, kad valstybės narės gali taikyti ilgesnius senaties terminus
nei šis minimalus ketverių metų terminas, reikia konstatuoti, kad jis nesiekė suvienodinti šioje srityje taikytinų terminų
ir kad todėl įsigaliojus Reglamentui Nr. 2988/95 valstybės narės neturėtų būti įpareigotos sumažinti senaties terminus, kuriuos,
nesant ankstesnių šioje srityje galiojančių Sąjungos teisės nuostatų, jos anksčiau taikė, iki ketverių metų.
Esant Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalyje numatytai galimybei valstybės narės išlaiko didelę diskreciją nustatyti
ilgesnius senaties terminus, kuriuos ketina taikyti, kai padaromas Sąjungos finansiniams interesams kenkiantis pažeidimas
(2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimo
Corman
, C‑131/10, Rink. p. I‑0000, 54 punktas).
Reglamente Nr. 2988/95 nenumatytas joks informavimo arba pranešimo mechanizmas, susijęs su valstybių narių naudojimusi savo
teise numatyti ilgesnius senaties terminus pagal šio reglamento 3 straipsnio 3 dalį. Taigi Sąjungos lygiu nenumatyta nei pagal
šią nuostatą valstybių narių taikomų nukrypstančių senaties terminų, nei sektorių, kuriuose jos nusprendė tokius terminus
taikyti, kontrolė (minėtų sprendimų
Josef Vosding Schlacht‑, Kühl- und Zerlegebetrieb ir kt
. 45 punktas bei
Corman
55 punktas).
Pagrindinėse bylose, kaip nurodo ir pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Vokietijos teismai ir toliau
ieškiniams dėl reikalavimo grąžinti ūkio subjektų neteisėtai gautas grąžinamąsias išmokas taikė BGB 195 straipsnyje numatytą
30 metų senaties terminą.
Šiuo aspektu Teisingumo Teismas, minėtose bylose C‑278/07− C‑280/07 atsakydamas į
Bundesfinanzhof
suformuluotą trečiąjį prejudicinį klausimą, kad ilgesni senaties terminai, kuriuos valstybės narės gali taikyti remdamosi
Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalimi, gali būti numatyti prieš šio reglamento priėmimą galiojusiose bendrosios teisės
nuostatose, netiesiogiai bet neišvengiamai patvirtino šiam teismui, kad valstybės narės gali taikyti tokius ilgesnius terminus
neteisėtai gautos naudos susigrąžinimo srityje, vadovaujantis teismų praktikoje, kurią Vokietijos teismai taiko „pagal analogiją“,
nustatyta bendrąja nuostata, numatančia senaties terminą, kuris yra ilgesnis nei ketveri metai.
Tokia praktika iš principo yra priimtina Sąjungos teisės ir ypač Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalies atžvilgiu (šiuo
klausimu žr. minėto Sprendimo
Josef Vosding Schlacht‑, Kühl- und Zerlegebetrieb ir kt.
47 punktą). Tačiau dar reikia, kad šia praktika būtų laikomasi šios teisės bendrųjų principų, tarp kurių yra ir teisinio
saugumo principas (šiuo klausimu žr. 2010 m. spalio 28 d. Sprendimo
SGS Belgium ir kt
., C‑367/09, Rink. p. I‑0000, 40 punktą).
Šiuo aspektu ieškovės pagrindinėje byloje, be kita ko, tvirtina, kad po to, kai Vokietijos teisinėje sistemoje įsigaliojo
bendroji ir tiesioginio veikimo senaties termino taisyklė, numatyta Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje,
kuri kompensavo specialios nuostatos šioje srityje šioje teisinėje sistemoje nebuvimą, nacionalinės valdžios institucijos
ir teismai daugiau nebeturi pagrindo ir todėl nebegali taikyti, nesant nacionalinės teisės nuostatos, įpareigojančios jas
taip daryti, „pagal analogiją“ BGB numatyto bendro senaties termino patraukimui atsakomybėn už „pažeidimus“, kaip tai suprantama
pagal šį reglamentą.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad traukiant atsakomybėn už pažeidimą, dėl kurio kyla grėsmė Sąjungos finansiniams interesams
ir tai lemia tokią administracinę priemonę, kaip antai pareigą ūkio subjektui grąžinti neteisėtai gautas grąžinamąsias išmokas,
teisinio saugumo principas, be kita ko, reikalauja, kad ūkio subjekto situacija, atsižvelgiant į jo teises ir pareigas nacionalinės
valdžios institucijos atžvilgiu, negali būti bet kada kvestionuojama (žr. pagal analogiją 2010 m. sausio 21 d. Sprendimo
Alstom Power Hydro
, C‑472/08, Rink. p. I‑0000, 16 punktą) ir kad todėl senaties terminas turi būti taikomas patraukimui atsakomybėn už tokį
pažeidimą ir, siekiant įgyvendinti jo tikslą užtikrinti teisinį saugumą, šis terminas turi būti nustatytas iš anksto (žr.
1970 m. liepos 15 d. Sprendimo
ACF Chemiefarma prieš Komisiją
, 41/69, Rink. p. 661, 19 punktą ir 2002 m. liepos 11 d. Sprendimo
Marks & Spencer
, C‑62/00, Rink. p. I‑6325, 39 punktą). Todėl asmuo turi pakankamai numatyti bet kokį senaties termino taikymą „pagal analogiją“
(žr. pagal analogiją 2009 m. kovo 24 d. Sprendimo
Danske Slagterier
, C‑445/06, Rink. p. I‑2119, 34 punktą).
Žinoma, tokiam ūkio subjektui lengviau nustatyti senaties terminą, taikytiną patraukimui atsakomybėn už jo padarytą pažeidimą,
jei toks terminas ir jo taikymas sričiai, kuriai priskirtinas šis pažeidimas, nacionalinio teisės aktų leidėjo nustatyti nuostatoje,
kuri specialiai taikoma atitinkamai sričiai. Tačiau jei, o taip, panašu, yra pagrindinėje byloje, nacionalinis teisės aktų
leidėjas nepriėmė specialios nuostatos, taikytinos tokiai sričiai, kaip antai neteisėtai gautų grąžinamųjų eksporto išmokų
padarant žalos Sąjungos biudžetui grąžinimui, teisinio saugumo principas iš esmės nedraudžia administracinėms ir teisminėms
institucijoms, remiantis tokiam ūkio subjektui žinoma ankstesne jų praktika, ir toliau taikyti „pagal analogiją“ bendro pobūdžio
senaties terminą, numatytą civilinės teisės nuostatoje, kuris yra ilgesnis nei ketverių metų terminas, numatytas Reglamento
Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje.
Tačiau tokiu taikymu laikomasi teisinio saugumo principo, tik jeigu jis išplaukia iš pakankamai numatomos teismų praktikos.
Šiuo aspektu pakanka priminti, kad Teisingumo Teismas šioje prejudicinio sprendimo priėmimo procedūroje neprivalo konstatuoti
tokios teismų praktikos buvimą ar nebuvimą.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: pagrindinėse bylose nagrinėjamomis aplinkybėmis
teisinio saugumo principas iš esmės nedraudžia to, kad saugant Sąjungos finansinius interesus, kaip tai numatyta Reglamente
Nr. 2988/95, ir taikant šio reglamento 3 straipsnio 3 dalį valstybės narės nacionalinės valdžios institucijos ir teismai ginčams
dėl neteisėtai pervestų grąžinamųjų eksporto išmokų grąžinimo „pagal analogiją“ taikytų bendrosios teisės nuostatoje įtvirtintą
senaties terminą, tačiau su sąlyga, kad toks taikymas, kurį lemia teismų praktika, būtų pakankamai numatomas, o tai patikrinti
privalo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

Dėl antrojo prejudicinio klausimo
Savo antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar proporcingumo principas
draudžia valstybėms narėms pasinaudojant joms Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalyje numatyta galimybe taikyti 30 metų
senaties terminą ginčams, susijusiems su neteisėtai gautų grąžinamųjų išmokų grąžinimu.
Kaip matyti iš šio sprendimo 26 ir 30 punktų, esant Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalyje numatytai galimybei valstybės
narės išlaiko didelę diskreciją nustatyti ilgesnius senaties terminus, kuriuos jos ketina taikyti, kai padaromas Sąjungos
finansiniams interesams kenkiantis pažeidimas, tačiau valstybės narės privalo laikytis bendrųjų Sąjungos teisės principų,
ypač proporcingumo principo.
Kalbant apie „ilgesnį“ nacionalinį senaties terminą, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalį,
jis privalo, be kita ko, akivaizdžiai neviršyti to, kas yra būtina Sąjungos finansinių interesų apsaugos tikslui pasiekti
(šiuo klausimu žr. 2011 m. kovo 17 d. Sprendimo
AJD Tuna Ltd
., C‑221/09, Rink. p. I‑0000, 79 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad ilgesni senaties terminai, kuriuos valstybės narės taiko remdamosi Reglamento Nr. 2988/95
3 straipsnio 3 dalimi, yra labai skirtingi valstybėse narėse, o tai daugiausia lemia šių valstybių teisės tradicijos ir tai,
kaip jų atitinkamose teisės sistemose vertinamas laiko tarpas, kurio rūpestingai institucijai reikia ir pakanka patraukti
atsakomybėn už pažeidimus, padarytus sukeliant žalos viešosios valdžios institucijoms ir nacionaliniams biudžetams.
Be to, tai, kad pasinaudodama šioje nuostatoje numatyta galimybe valstybė narė nustato trumpesnius senaties terminus nei taikomi
kitoje valstybėje narėje, neturėtų reikšti, kad jie yra neproporcingi (žr. pagal analogiją 2008 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, C‑141/07, Rink. p. I‑6935, 51 punktą ir 2010 m. vasario 25 d. Sprendimo
Müller Fleisch
, C‑562/08, Rink. p. I‑0000, 45 punktą).
Taip pat reikia pažymėti, jog neatmetama, kad civilinės teisės nuostatoje numatytas 30 metų senaties terminas gali būti būtinas
ir proporcingas, ypač kalbant apie ginčus tarp privačių asmenų, šia nuostata siekiamo tikslo, apibrėžto nacionalinio teisės
aktų leidėjo, atžvilgiu.
Tačiau tokio senaties termino vertinimas proporcingumo principo atžvilgiu yra kitoks, jei ši nuostata naudojama „pagal analogiją“
siekiant kitokio tikslo, nei numatė nacionalinis teisės aktų leidėjas ją priimdamas, šiuo atveju pagrindinėse bylose − siekiant
Sąjungos teisės aktų leidėjo nustatyto tikslo.
Šiuo aspektu panašu, kad, atsižvelgiant į Sąjungos finansinių interesų apsaugos tikslą, dėl kurio Sąjungos teisės aktų leidėjas
manė, jog ketverių ar net trejų, metų senaties terminas pats savaime yra pakankamai ilgas, kad nacionalinės valdžios institucijos
galėtų patraukti atsakomybėn asmenis už pažeidimus, keliančius grėsmę šiems finansiniams interesams ir dėl kurių gali būti
imamasi tokių priemonių, kaip antai neteisėtai gautos naudos susigrąžinimas, minėtoms valdžios institucijoms suteikiant 30 metų
terminą viršijama tai, kas yra būtina rūpestingai institucijai.
Reikia pažymėti, kad institucijos privalo laikytis rūpestingumo pareigos tikrindamos jų pačių atliekamus mokėjimus iš Sąjungos
biudžeto, nes valstybės narės privalo laikytis bendros rūpestingumo pareigos, numatytos ES 4 straipsnio 3 dalyje, kuria jos
įpareigojamos nedelsiant imtis visų priemonių tokiems pažeidimams pašalinti (žr. pagal analogiją 2001 m. lapkričio 13 d. Sprendimo
Prancūzija prieš Komisiją
, C‑277/98, Rink. p. I‑8453, 40 punktą).
Šiomis aplinkybėmis, pripažįstant valstybėms narėms galimybę suteikti minėtoms institucijoms tokį ilgą terminą, koks yra 30 metų
senaties terminas, veiksmams imtis, gali tam tikra prasme būti skatinamas nacionalinių valdžios institucijų neveiklumas nagrinėjant
„pažeidimus“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 2988/95 1 straipsnį, taip sukeliant ūkio subjektams, viena vertus,
ilgalaikį teisinį neaiškumą ir, kita vertus, riziką, kad tokio termino pabaigoje nebebus įmanoma pateikti nagrinėjamų operacijų
teisėtumo įrodymų.
Bet kuriuo atveju reikia pažymėti, kad jei Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatytas ketverių
metų senaties terminas nacionalinių valdžios institucijų požiūriu pasirodytų per trumpas tam, kad jos galėtų išnagrinėti sudėtingus
pažeidimus, nacionalinis teisės aktų leidėjas, pasinaudodamas minėto straipsnio 3 dalyje numatyta galimybe, visada gali priimti
ilgesnį senaties terminą numatančią nuostatą, kuri būtų pritaikyta prie tokios rūšies pažeidimų.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip: pagrindinėse bylose nagrinėjamomis aplinkybėmis
proporcingumo principas draudžia valstybėms narėms pasinaudojant Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalyje joms numatyta
galimybe taikyti 30 metų senaties terminą ginčams, susijusiems su neteisėtai gautų grąžinamųjų išmokų grąžinimu.

Dėl trečiojo klausimo
Savo trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar tuo atveju, jei 30 metų
patraukimo atsakomybėn už „pažeidimą“, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 2988/95 1 straipsnį, senaties terminas būtų
pripažintas neproporcingu Sąjungos finansinių interesų apsaugos tikslo atžvilgiu, teisinio saugumo principas draudžia nacionaliniam
teismui nuspręsti sutrumpinti tokį 30 metų senaties terminą, šiuo atveju − iki 10 metų, netaikant Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio
1 dalyje numatyto ketverių metų senaties termino.
Neatmestina, kad esant situacijai, kai nėra jokios kitos taikytinos senaties terminą nustatančios nuostatos, nacionaliniai
teismai, laikydamiesi Sąjungos teisės reikalavimų, gali bandyti aiškinti 30 metų senaties terminą jį sutrumpindami.
Tačiau bet kuriuo atveju reikia konstatuoti, kad esant tokiai situacijai, kaip antai pagrindinėse bylose, kuri priskirtina
Reglamento Nr. 2988/95 taikymo sričiai, nesant teisėtai taikomos nacionalinės nuostatos, numatančios ilgesnį senaties terminą,
Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalyje numatytas ketverių metų senaties terminas ir turi būti tiesiogiai taikomas valstybėse
narėse, įskaitant ir žemės ūkio produktų eksporto grąžinamųjų išmokų srityje (žr. 2004 m. birželio 24 d. Sprendimo
Handlbauer
, C‑278/02, Rink. p. I‑6171, 35 punktą).
Tuo atveju, jei paaiškėja, kad bendrosios teisės senaties termino taikymas ginčams, susijusiems su neteisėtai gautų grąžinamųjų
išmokų grąžinimu iki įsigaliojant Reglamentui Nr. 2988/98, yra neproporcingas Sąjungos finansinių interesų apsaugos tikslui,
tokia nuostata netaikoma ir, kaip tai matyti iš minėto Sprendimo
Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb ir kt.
34 punkto, gali būti taikomas Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatytas bendrasis senaties
terminas tiek, kiek jis apima ir pažeidimus, padarytus prieš įsigaliojant šiam reglamentui, kuris pradedamas skaičiuoti nuo
nagrinėjamo pažeidimo padarymo datos.
Esant tokiai situacijai, jei nacionaliniam teismui atsižvelgiant į Reglamentą Nr. 2988/95 būtų leista sutrumpinti tam tikrą
iki šiol taikytą senaties terminą, kad šis atitiktų proporcingumo principą, nors bet kuriuo atveju jis gali vadovautis Sąjungos
teisėje nustatytu ir tiesiogiai jo teisės sistemoje taikytinu senaties terminu, tai ypač prieštarautų principams, kad, pirma,
siekiant įgyvendinti senaties termino funkciją užtikrinti teisinį saugumą, jis turi būti nustatytas iš anksto (žr. minėtų
sprendimų
ACF Chemiefarma prieš Komisiją
19 punktą bei
Marks & Spencer
39 punktą) ir, antra, kad kiekvienas senaties termino taikymas „pagal analogiją“ asmeniui turi būti pakankamai numatomas
(žr. pagal analogiją minėto Sprendimo
Danske Slagterier
34 punktą).
Tačiau tokioje situacijoje nacionalinis teisės aktų leidėjas, kaip priminta ir šio sprendimo 46 punkte, pasinaudodamas Reglamento
Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalyje numatyta galimybe, visada gali priimti nuostatą, numatančią ilgesnį senaties terminą.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti taip: pagrindinėse bylose nagrinėjamomis aplinkybėmis
teisinio saugumo principas draudžia „ilgesnį“ senaties terminą, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio
3 dalį, teismams sutrumpinus bendrojoje teisėje numatytą senaties terminą, kad šio termino taikymas atitiktų proporcingumo
principą, nes bet kuriuo atveju tokioms aplinkybėms galima taikyti Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje
numatytą ketverių metų senaties terminą.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1.
Pagrindinėje byloje nagrinėjamomis aplinkybėmis teisinio saugumo principas iš esmės nedraudžia to, kad saugant Europos Sąjungos
finansinius interesus, kaip tai numatyta 1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamente (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos
Bendrijų finansinių interesų apsaugos, ir taikant šio reglamento 3 straipsnio 3 dalį valstybės narės nacionalinės valdžios
institucijos ir teismai ginčams dėl neteisėtai pervestų grąžinamųjų eksporto išmokų grąžinimo „pagal analogiją“ taikytų bendrosios
teisės nuostatoje įtvirtintą senaties terminą, tačiau su sąlyga, kad toks taikymas, kurį lemia teismų praktika, būtų pakankamai
numatomas, o tai patikrinti privalo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
2.
Pagrindinėse bylose nagrinėjamomis aplinkybėmis proporcingumo principas draudžia valstybėms narėms pasinaudojant Reglamento
Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalyje joms numatyta galimybe taikyti 30 metų senaties terminą ginčams, susijusiems su neteisėtai
gautų grąžinamųjų išmokų grąžinimu.
3.
Pagrindinėse bylose nagrinėjamomis aplinkybėmis teisinio saugumo principas draudžia „ilgesnį“ senaties terminą, kaip jis suprantamas
pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalį, teismams sutrumpinus bendrojoje teisėje numatytą senaties terminą tam, kad
šio termino taikymas atitiktų proporcingumo principą, nes bet kuriuo atveju tokioms aplinkybėms galima taikyti Reglamento
Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatytą ketverių metų senaties terminą.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.