CELEX: 62013CJ0295
Ennakkoratkaisupyyntö
Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue
Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa
Sen jäsenvaltion, jossa maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, tuomioistuimien toimivalta sellaista vastaajaa vastaan nostetun maksukyvyttömyyteen perustuvan kanteen osalta, jonka kotipaikka on kolmannessa valtiossa
Yhtiön toimitusjohtajaa vastaan nostettu kanne, jossa vaaditaan yhtiön maksukyvyttömyyden alkamisen tai yhtiön ylivelkaantumisen toteamisen jälkeen suoritettujen maksujen palauttamista

Ennakkoratkaisupyyntö koskee maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 (
EYVL L 160, s. 1
) 3 artiklan 1 kohdan ja tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla tehdyn yleissopimuksen, joka on allekirjoitettu 30.10.2007 ja jonka tekeminen on hyväksytty yhteisön puolesta 27.11.2008 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2009/430/EY (
EUVL 2009, L 147, s. 1
; jäljempänä Lugano II ‑yleissopimus), 1 artiklan 2 kappaleen b kohdan sekä 5 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan ja 3 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat H, joka toimii G.T. GmbH:n (jäljempänä G.T.) konkurssipesän pesänhoitajana, ja H. K. ja jossa on kyse sellaisten maksujen palauttamista koskevasta kanteesta, jotka H. K. on väitetysti suorittanut G.T:n toimitusjohtajana sen jälkeen, kun G.T:n maksukyvyttömyys on alkanut tai G.T:n ylivelkaantuminen on todettu.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Kansainvälinen oikeus
Lugano II ‑yleissopimuksen 1 artiklan otsikko on ”Soveltamisala”, ja siinä määrätään seuraavaa:
”1.   Tätä yleissopimusta sovelletaan siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa, riippumatta siitä, millaisessa tuomioistuimessa niitä käsitellään. – –
2.   Yleissopimusta ei sovelleta:
– –
b)
konkurssiin, akordiin tai muihin niihin rinnastettaviin menettelyihin;
– –”
Kyseisen yleissopimuksen 5 artiklan otsikko on ”Erityinen toimivalta”, ja siinä määrätään seuraavaa:
”Jos henkilön kotipaikka on sopimusvaltiossa, häntä vastaan voidaan nostaa kanne toisessa sopimusvaltiossa:
a)
sopimusta koskevassa asiassa sen paikkakunnan tuomioistuimessa, missä kanteen perusteena oleva velvoite on täytetty tai täytettävä;
b)
jollei toisin ole sovittu, tätä määräystä sovellettaessa kanteen perusteena olevan velvoitteen täytäntöönpanopaikka on:
—
irtaimen tavaran kaupassa se paikkakunta sopimusvaltiossa, missä tavarat sopimuksen mukaan toimitettiin tai oli toimitettava,
—
palvelujen osalta se paikkakunta sopimusvaltiossa, missä palvelut sopimuksen mukaan suoritettiin tai oli suoritettava;
– –
3.   sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevassa asiassa sen paikkakunnan tuomioistuimessa, missä vahinko sattui tai saattaa sattua;
– –”
Unionin oikeus
Asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan otsikko on ”Kansainvälinen toimivalta”, ja sen 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa velallisella on pääintressien keskus, on toimivaltainen aloittamaan maksukyvyttömyysmenettelyn. Yhteisön ja muun oikeushenkilön pääintressien keskuksen katsotaan sijaitsevan siinä valtiossa, jossa oikeushenkilöllä on sääntömääräinen kotipaikka, jollei muuta näytetä.”
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (
EYVL 2001, L 12, s. 1
) 1 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan kyseistä asetusta ei sovelleta ”konkurssiin, akordiin tai muihin niihin rinnastettaviin menettelyihin”.
Saksan oikeus
Rajavastuuyhtiöistä annetun lain (Gesetz betreffend die Gesellschaften mit beschränkter Haftung), sellaisena kuin sitä sovellettiin pääasian tosiseikkoihin (jäljempänä GmbHG), 64 §:n ensimmäisessä ja toisessa virkkeessä säädettiin seuraavaa:
”Toimitusjohtaja on velvollinen korvaamaan yhtiölle maksut, jotka suoritetaan yhtiön maksukyvyttömyyden alkamisen tai yhtiön ylivelkaantumisen toteamisen jälkeen. Tämä ei päde maksuihin, jotka on kyseisen ajankohdan jälkeen suoritettu sellaista huolellisuutta noudattaen, jota asiantuntevalta liikemieheltä voidaan odottaa.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Pääasian kantaja on konkurssipesän pesänhoitaja maksukyvyttömyysmenettelyssä, joka aloitettiin 1.11.2009 ja joka koskee saksalaisen Offenbach am Mainiin (Saksa) sijoittautuneen G.T.-yhtiön varoja. Pääasian vastaaja on G.T:n toimitusjohtaja. Hänen kotipaikkansa on Sveitsissä.
G.T. siirsi yhdelle tytäryhtiölleen 1.7.2009 yhteensä 115000 euroa ja 8.7.2009 yhteensä 100 000 euroa, josta se sai takaisin 50000 euroa. Pääasian kantaja vaatii pääasian vastaajaa G.T:n toimitusjohtajana palauttamaan loput 165000 euroa. Pääasian kantaja vetoaa GmbHG:n 64 §:n ensimmäiseen ja toiseen virkkeeseen ja väittää, että pääasian vastaajan 1. ja 8.7.2009 suorittamat maksut kyseessä olevalle tytäryhtiölle suoritettiin G.T:n maksukyvyttömyyden ja ylivelkaantumisen alkamisen jälkeen.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, kuuluuko oikeusriita asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohdan asialliseen soveltamisalaan. Tuomion Seagon (C‑339/07,
EU:C:2009:83
) ja tuomion F-Tex (C‑213/10,
EU:C:2012:215
) mukaan takaisinsaantikanne kuuluu näet tuon säännöksen soveltamisalaan, koska takaisinsaantikanne on sidoksissa kyseisessä asetuksessa tarkoitettuun konkurssimenettelyyn, se johtuu välittömästi konkurssista ja liittyy läheisesti konkurssimenettelyyn tai akordiin. Ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella on kuitenkin epäilyjä siitä, miten pääasiassa nostetun kaltainen kanne, joka perustuu GmbHG:n 64 §:ään, on luonnehdittava oikeudellisesti.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mielestä on niin, että jos riidanalainen kanne kuuluu asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohdan asialliseen soveltamisalaan, on vastattava kysymykseen siitä, sovelletaanko kyseistä säännöstä myös tilanteessa, jossa maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu jossakin jäsenvaltiossa, kun vastaajan kotipaikka tai sääntömääräinen kotipaikka on kolmannessa valtiossa, kuten tässä tapauksessa Sveitsin valaliitossa. Sveitsin valaliitto on näet Lugano II- yleissopimuksen sopimusvaltio mutta kyseinen asetus ei sido sitä.
Jos unionin tuomioistuin tulisi siihen lopputulokseen, että asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohtaa ei voida soveltaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii kysymystä siitä, kuuluuko pääasia Lugano II ‑yleissopimuksen 1 artiklan 2 kappaleen b kohdan asialliseen soveltamisalaan. Kyseisen määräyksen mukaan näet tuota yleissopimusta ei sovelleta ”konkurssiin, akordiin tai muihin niihin rinnastettaviin menettelyihin”.
Näissä olosuhteissa Landgericht Darmstadt päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko sen jäsenvaltion, jossa velallisen omaisuutta koskeva maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, tuomioistuimilla toimivalta tutkia konkurssipesän pesänhoitajan velallisen toimitusjohtajaa vastaan nostama kanne, jossa vaaditaan palauttamaan yhtiön maksukyvyttömyyden alkamisen jälkeen tai yhtiön ylivelkaantumisen toteamisen jälkeen suoritetut maksut?
2)
Onko sen jäsenvaltion, jossa velallisen omaisuutta koskeva maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, tuomioistuimella toimivalta tutkia konkurssipesän pesänhoitajan velallisen toimitusjohtajaa vastaan nostama kanne, jossa vaaditaan palauttamaan yhtiön maksukyvyttömyyden alkamisen jälkeen tai yhtiön ylivelkaantumisen toteamisen jälkeen suoritetut maksut, kun toimitusjohtajan kotipaikka ei ole toisessa – – jäsenvaltiossa vaan Lugano II ‑yleissopimuksen sopimusvaltiossa?
3)
Kuuluuko ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitettu kanne asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan?
4)
Jos ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitettu kanne ei kuulu asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan ja/tai tuomioistuimen toimivalta ei tältä osin ulotu toimitusjohtajaan, jonka kotipaikka on Lugano II ‑yleissopimuksen sopimusvaltiossa, onko kyse Lugano II ‑yleissopimuksen 1 artiklan 2 kappaleen b kohdassa tarkoitetusta konkurssiasiasta?
5)
Jos neljänteen kysymykseen vastataan myöntävästi:
a)
Onko sen jäsenvaltion, jossa velallisella on kotipaikka, tuomioistuimella toimivalta tutkia Lugano II ‑yleissopimuksen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitettu kanne?
i)
Koskeeko ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitettu kanne Lugano II ‑yleissopimuksen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua sopimusta koskevaa asiaa?
ii)
Koskeeko ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitettu kanne Lugano II ‑yleissopimuksen 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua palvelujen osalta tehtyä sopimusta koskevaa asiaa?
b)
Koskeeko ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitettu kanne Lugano II ‑yleissopimuksen 5 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevaa asiaa?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen ja kolmas kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä ja kolmannella kysymyksellään, jotka on tutkittava yhdessä, onko asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että sen jäsenvaltion, jossa yhtiön omaisuutta koskeva maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, tuomioistuimilla on kyseisen säännöksen nojalla toimivalta tutkia pääasiassa kyseessä olevan kaltainen mainitun yhtiön konkurssipesän pesänhoitajan yhtiön toimitusjohtajaa vastaan nostama kanne, jossa vaaditaan palauttamaan saman yhtiön maksukyvyttömyyden alkamisen jälkeen tai yhtiön ylivelkaantumisen toteamisen jälkeen suoritetut maksut.
Pääasian kantaja on sitä mieltä, ettei asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohtaa voida soveltaa. Pääasian kanne ei näet ole kanne, joka johtuu välittömästi maksukyvyttömyysmenettelystä ja liittyy siihen läheisesti. GmbHG:n 64 §:ssä vain säännellään yhtiön johtohenkilöiden vastuuta, ja vahingonkorvauskanne yhtiön toimitusjohtajaa vastaan voidaan nostaa paitsi maksukyvyttömyysmenettelyn yhteydessä myös maksukyvyttömyysmenettelyn ulkopuolella erityisesti silloin, kun maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista koskeva pyyntö on hylätty sen vuoksi, ettei asianomaisella yhtiöllä ole riittävästi varoja.
Euroopan komissio katsoo sitä vastoin, että vaikka kaikki tuomiossa Gourdain (133/78,
EU:C:1979:49
) ja tuomiossa Seagon (
EU:C:2009:83
) vahvistetut kriteerit eivät olisikaan täyttyneet siten, että pääasian kannetta voitaisiin pitää kanteena, joka johtuu välittömästi maksukyvyttömyysmenettelystä ja liittyy siihen läheisesti, GmbHG:n 64 §:llä pyritään maksukyvyttömyyttä koskevan oikeuden alaan kuuluvaan tavoitteeseen. Kyseiseen säännökseen perustuvalla kanteella pyritään säilyttämään maksukyvyttömän rajavastuuyhtiön jaettava varallisuus sen kaikkien velkojien intressin mukaisesti. Kyseisen kanteen ja maksukyvyttömyysmenettelyn yhdistäminen vastaa siis maksukyvyttömyysmenettelyn tehokkuuden ja nopeuden parantamista koskevaa tavoitetta, koska tuomioistuimen, jossa maksukyvyttömyysmenettely on pantu vireille, on voitava vastata muita tuomioistuimia nopeammin kysymykseen siitä, milloin kyseinen yhtiö oli ylivelkaantunut.
Tässä yhteydessä on huomautettava, että kun otetaan huomioon muun muassa asetuksen N:o 1346/2000 tehokas vaikutus, sen 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä annetaan jäsenvaltiolle, jossa maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, kansainvälinen toimivalta tutkia tästä menettelystä välittömästi johtuvat ja siihen läheisesti liittyvät kanteet (tuomio Seagon,
EU:C:2009:83
, 21 kohta).
Lisäksi on täsmennettävä, että unionin tuomioistuin on oikeuskäytännössään, joka koskee sen arvioimista, johtuuko menettely välittömästi maksukyvyttömyysmenettelystä ja liittyykö se siihen läheisesti, ottanut huomioon yhtäältä sen, että ne erityyppiset kanteet, joista sen käsiteltäviksi saatetuissa asioissa on ollut kyse, on nostettu maksukyvyttömyysmenettelyn yhteydessä. Unionin tuomioistuin on toisaalta ennen kaikkea pyrkinyt joka kerta määrittämään, perustuuko kyseessä oleva kanne maksukyvyttömyysmenettelyihin sovellettavaan oikeuteen vai muihin sääntöihin (ks. vastaavasti tuomio Nickel & Goeldner Spedition, C‑157/13,
EU:C:2014:2145
, 26 kohta).
Pääasiassa kyseessä olevan, GmbHG:n 64 §:ään perustuvan kanteen osalta on siis ensimmäiseksi todettava, että se on nostettu maksukyvyttömyysmenettelyn yhteydessä.
Toiseksi siitä, että GmbHG:n 64 §:n sanamuodon perusteella kanne on lähtökohtaisesti mahdollista nostaa myös siinä tilanteessa, ettei mitään asianomaisen velallisyhtiön omaisuutta koskevaa maksukyvyttömyysmenettelyä olisi aloitettu, on todettava, ettei tämä seikka voi itsessään olla esteenä tällaisen kanteen luonnehtimiselle kanteeksi, joka johtuu välittömästi maksukyvyttömyysmenettelystä ja liittyy siihen läheisesti, edellyttäen, että kyseinen kanne on todellakin nostettu maksukyvyttömyysmenettelyn yhteydessä, kuten pääasiassa on tapahtunut.
Unionin tuomioistuin on jo tosin katsonut, että jotta voidaan yksilöidä se ala, johon kanne kuuluu, on selvitettävä, saako kanteen perustana oleva oikeus tai velvoite alkunsa siviili- ja kauppaoikeuden yhteisistä säännöistä vai maksukyvyttömyysmenettelyille tunnusomaisista poikkeussäännöistä (tuomio Nickel & Goeldner Spedition,
EU:C:2014:2145
, 27 kohta).
Näitä seikkoja ei kuitenkaan voida tulkita siten, että kanne, joka perustuu säännökseen, jonka soveltaminen ei edellytä maksukyvyttömyysmenettelyn virallista aloittamista vaan velallisen konkreettista maksukyvyttömyyttä, ja siis säännökseen, jolla – toisin kuin tuomion Nickel & Goeldner Spedition (
EU:C:2014:2145
) taustalla olleessa asiassa kyseessä olleilla säännöksillä – poiketaan siviili- ja kauppaoikeuden yhteisistä säännöistä, ei johdu välittömästi maksukyvyttömyysmenettelystä eikä liity siihen läheisesti.
GmbHG:n 64 §:n mukaan velallisyhtiön toimitusjohtajan on palautettava maksut, jotka hän on suorittanut kyseisen yhtiön puolesta yhtiön maksukyvyttömyyden alkamisen tai yhtiön ylivelkaantumisen toteamisen jälkeen. Kyseisellä säännöksellä poiketaan siis selkeästi siviili- ja kauppaoikeuden yhteisistä säännöistä, ja näin on nimenomaan velallisyhtiön maksukyvyttömyyden vuoksi.
Asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohdan tulkitseminen siten, ettei maksukyvyttömyysmenettelyn yhteydessä nostettua GmbHG:n 64 §:ään perustuvaa kannetta voitaisi lukea sellaisiin kanteisiin, jotka johtuvat välittömästi maksukyvyttömyysmenettelystä ja jotka liittyvät siihen läheisesti, johtaisi keinotekoiseen eron tekemiseen viimeksi mainitun kanteen sekä tuomion Seagon (
EU:C:2009:83
) ja tuomion F-Tex (
EU:C:2012:215
) taustalla olleissa asioissa kyseessä olleiden takaisinsaantikanteiden kaltaisten rinnastettavien kanteiden välillä pelkästään sillä perusteella, että mainittuun 64 §:ään perustuva kanne saatettaisiin teoreettisesti nostaa myös siinä tapauksessa, ettei maksukyvyttömyysmenettelyä ole aloitettu. Tällaista tulkintaa, jolle ei ole mitään perustaa asetuksen N:o 1346/2000 merkityksellisissä säännöksissä, ei voida kuitenkaan hyväksyä.
On sitä vastoin täsmennettävä, että GmbHG:n 64 §:ään perustuva kanne, joka on nostettu maksukyvyttömyysmenettelyn ulkopuolella, voi kuulua Lugano II ‑yleissopimuksen tai mahdollisesti asetuksen N:o 44/2001 soveltamisalaan. Pääasian oikeudenkäynnissä ei ole kuitenkaan kyse tästä.
Tämän perusteella ensimmäiseen ja kolmanteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sen jäsenvaltion, jossa yhtiön omaisuutta koskeva maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, tuomioistuimilla on kyseisen säännöksen nojalla toimivalta tutkia pääasiassa kyseessä olevan kaltainen mainitun yhtiön konkurssipesän pesänhoitajan yhtiön toimitusjohtajaa vastaan nostama kanne, jossa vaaditaan palauttamaan saman yhtiön maksukyvyttömyyden alkamisen jälkeen tai yhtiön ylivelkaantumisen toteamisen jälkeen suoritetut maksut.
Toinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään, onko asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että sen jäsenvaltion, jossa yhtiön omaisuutta koskeva maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, tuomioistuimilla on toimivalta tutkia pääasiassa kyseessä olevan kaltainen mainitun yhtiön konkurssipesän pesänhoitajan yhtiön toimitusjohtajaa vastaan nostama kanne, jossa vaaditaan palauttamaan saman yhtiön maksukyvyttömyyden alkamisen jälkeen tai yhtiön ylivelkaantumisen toteamisen jälkeen suoritetut maksut, kun toimitusjohtajan kotipaikka ei ole toisessa jäsenvaltiossa vaan, kuten pääasiassa on kyse, Lugano II ‑yleissopimuksen sopimusvaltiossa.
Pääasian kantaja huomauttaa, että unionin tuomioistuin on asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvien kanteiden osalta hyväksynyt tuomiossaan Schmid (C‑328/12,
EU:C:2014:6
) sen tuomioistuimen toimivallan, jossa maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, myös siinä tapauksessa, että vastaaja on sijoittautunut kolmanteen valtioon. Mainittua säännöstä ei kuitenkaan hänen mukaansa sovelleta pääasiaan, koska pääasia kuuluu Lugano II ‑yleissopimuksen soveltamisalaan.
Komissio korostaa sitä vastoin, että tuomion Schmid (
EU:C:2014:6
) taustalla olevassa asiassa vastaajan kotipaikka oli – kuten pääasian vastaajankin – Sveitsissä. Myöskään sillä, että vastaajan kotipaikka on Lugano II ‑yleissopimuksen osapuolena olevassa valtiossa, ei ole merkitystä asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohtaa tulkittaessa.
Tästä on ensimmäiseksi todettava tämän tuomion 26 kohdasta ilmenevän, että pääasiassa kyseessä oleva kanne, joka perustuu GmbHG:n 64 §:ään ja joka on nostettu maksukyvyttömyysmenettelyn yhteydessä, kuuluu asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
Toiseksi on huomautettava, että unionin tuomioistuin on jo asiassa, jossa oli kyse muun muassa ”konkurssin, akordin tai muiden niihin rinnastettavien menettelyjen” asetuksen N:o 44/2001 soveltamisalan ulkopuolelle jättämisestä, josta säädetään mainitun asetuksen 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa samaa sanamuotoa käyttäen kuin Lugano II ‑yleissopimuksen 1 artiklan 2 kappaleen b kohdassa, todennut, että yhtäältä kyseistä ulkopuolelle jättämistä ja toisaalta asetuksen N:o 1346/2000 soveltamisalaa on tulkittava siten, että kyseisissä säädöksissä vahvistettujen oikeussääntöjen päällekkäisyydet vältetään. Jos kanne kuuluu asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, se ei siis kuulu asetuksen N:o 44/2001 soveltamisalaan (ks. vastaavasti tuomio Nickel & Goeldner Spedition,
EU:C:2014:2145
, 21 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kun otetaan huomioon erityisesti asianomaisten säännöstöjen sama sanamuoto, edellä olevassa kohdassa esitettyjä seikkoja voidaan soveltaa Lugano II ‑yleissopimuksen 1 artiklan 2 kappaleen b kohdan tulkintaan. Koska pääasian kanne kuuluu asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, se on siis suljettu kyseisen yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Näin ollen sillä, että Sveitsin valaliitto on Lugano II ‑yleissopimuksen osapuoli, ei ole pääasian ratkaisun kannalta merkitystä, koska kyseistä yleissopimusta ei sovelleta pääasiaan.
Kolmanneksi on todettava unionin tuomioistuimen jo katsoneen, että asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sen jäsenvaltion, jossa maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, tuomioistuimilla on toimivalta tutkia sellaista henkilöä, jonka kotipaikka ei ole missään jäsenvaltiossa, vastaan nostettu kanne, joka johtuu välittömästi kyseisestä menettelystä ja liittyy siihen läheisesti (ks. tuomio Schmid,
EU:C:2014:6
, 30 ja 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sen jäsenvaltion, jossa yhtiön omaisuutta koskeva maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, tuomioistuimilla on toimivalta tutkia pääasiassa kyseessä olevan kaltainen mainitun yhtiön konkurssipesän pesänhoitajan yhtiön toimitusjohtajaa vastaan nostama kanne, jossa vaaditaan palauttamaan saman yhtiön maksukyvyttömyyden alkamisen jälkeen tai yhtiön ylivelkaantumisen toteamisen jälkeen suoritetut maksut, kun toimitusjohtajan kotipaikka ei ole toisessa jäsenvaltiossa vaan, kuten pääasiassa on kyse, Lugano II ‑yleissopimuksen sopimusvaltiossa.
Neljäs ja viides kysymys
Koska neljäs ja viides kysymys on esitetty vain sitä tapausta varten, että unionin tuomioistuin antaisi ensimmäiseen kysymykseen kieltävän vastauksen, näihin kysymyksiin ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sen jäsenvaltion, jossa yhtiön omaisuutta koskeva maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, tuomioistuimilla on kyseisen säännöksen nojalla toimivalta tutkia pääasiassa kyseessä olevan kaltainen mainitun yhtiön konkurssipesän pesänhoitajan yhtiön toimitusjohtajaa vastaan nostama kanne, jossa vaaditaan palauttamaan saman yhtiön maksukyvyttömyyden alkamisen jälkeen tai yhtiön ylivelkaantumisen toteamisen jälkeen suoritetut maksut.

2)
Asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sen jäsenvaltion, jossa yhtiön omaisuutta koskeva maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, tuomioistuimilla on toimivalta tutkia pääasiassa kyseessä olevan kaltainen mainitun yhtiön konkurssipesän pesänhoitajan yhtiön toimitusjohtajaa vastaan nostama kanne, jossa vaaditaan palauttamaan saman yhtiön maksukyvyttömyyden alkamisen jälkeen tai yhtiön ylivelkaantumisen toteamisen jälkeen suoritetut maksut, kun toimitusjohtajan kotipaikka ei ole toisessa jäsenvaltiossa vaan, kuten pääasiassa on kyse, tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla tehdyn yleissopimuksen, joka on allekirjoitettu 30.10.2007 ja jonka tekeminen on hyväksytty yhteisön puolesta 27.11.2008 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2009/430/EY, sopimusvaltiossa.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.