CELEX: 62009CJ0083
Обжалване
Държавни помощи
Член 88, параграфи 2 и 3 ЕО
Регламент (ЕО) № 659/1999
Решение да не се повдигат възражения
Жалба за отмяна
Условия за допустимост
Правни основания за отмяна, годни да се изтъкват
Понятие за заинтересована страна
Конкурентно отношение
Засягане
Пазар за снабдяване

С жалбата си Комисията на Европейските общности иска отмяна на Решение на Първоинстанционния съд на Европейските общности
[понастоящем Общият съд] от 10 декември 2008 г. по дело Kronoply и Kronotex/Комисия (T‑388/02, наричано по-нататък „обжалваното
съдебно решение“), доколкото с него е обявена за допустима жалбата за отмяна, подадена от Kronoply GmbH & Co. KG и Kronotex
GmbH & Co. KG (наричани заедно по-нататък „Kronoply и Kronotex“) срещу Решение C(2002) 2018 окончателен на Комисията от 19 юни
2002 г. да не повдига възражения срещу помощта, предоставена от германските власти в полза на Zellstoff Stendal GmbH (наричано
по-нататък „спорното решение“).

Правна уредба
От съображение 2 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането
на член [88] от Договора за ЕО (ОВ L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41) е
видно, че той има за цел да кодифицира и заздрави последователната практика за прилагането на член 88 ЕО, разработена и установена
от Комисията в съответствие с практиката на Съда.
Член 1 от споменатия регламент предвижда:
„За целите на настоящия регламент:
[…]
з)      „заинтересована страна“ означава всяка държава членка или всяко лице, предприятие или обединение от предприятия, чиито интереси
биха могли да бъдат засегнати от предоставянето на помощ, по-специално получателят на помощта, конкуриращите се предприятия
и търговските обединения“.
Член 4 от същия регламент, озаглавен „Предварително разглеждане на уведомлението и решения на Комисията“, предвижда в параграфи
2—4:
„2.      Когато Комисията след предварително разглеждане установи, че мярката, за която е уведомена не представлява помощ, тя отбелязва
тази констатация посредством решение.
3.      Когато Комисията след предварително разглеждане констатира, че никакви съмнения не са се породили по отношение на съвместимостта
с Общия пазар на мярката, за която е отправено уведомление, доколкото попада в рамките на приложното поле на член [87, параграф 1
ЕО], тя решава, че мярката е съвместима с Общия пазар (наричано по-долу „решение [да не се повдигат] възражения“). Решението
уточнява кое изключение съгласно Договора е било приложено.
4.      Когато Комисията след предварителното разглеждане констатира, че са се породили съмнения по отношение на съвместимостта с
Общия пазар на мярката, за която е отправено уведомление, тя решава да започне производството по член [88, параграф 2 ЕО]
(наричано по-долу „решение за започване на официална процедура по разследване“)“.
Съгласно член 6, параграф 1 от Регламент № 659/1999:
„Решението за започване на официална процедура по разследване обобщава релевантните фактически и правни въпроси, включва предварителна
оценка от страна на Комисията за характера на помощ[…] [на] предложената мярка и излага съмненията по отношение на съвместимостта
ѝ с Общия пазар. Решението призовава съответната държава членка и другите заинтересовани страни да представят [становища]
в рамките на предписан срок, който обикновено не надхвърля един месец. При надлежно обосновани случаи Комисията може да удължи
предписания срок“.
Многосекторната рамка на регионалните помощи в полза на големи инвестиционни проекти (OВ C 107, 1998 г., стр. 7, наричана
по-нататък „Многосекторната рамка от 1998 г.“), в сила към момента на осъществяване на фактите, определя правилата за оценка
на помощите, които попадат в нейното приложно поле за целите на прилагането на член 87, параграф 3 ЕО.
По силата на Многосекторната рамка от 1998 г. Комисията определя във всеки отделен случай интензитета на максималната допустима
помощ за проекти, подчинени на задължението за уведомяване, предвидено в член 2 от Регламент № 659/1999.

Обстоятелства, предхождащи спора
На 9 април 2002 г. германските власти уведомяват Комисията за проект за държавни помощи в полза на Zellstoff Stendal GmbH
(наричано по-нататък „ZSG“).
Разглежданите помощи, изразяващи се в опростим заем, данъчно облекчение за инвестиции и поръчителство в размер на 80 % от
заем, които според Комисията възлизат общо на 250 899 милиона евро, са предназначени за финансиране на изграждането на завод
за производство на висококачествена целулоза, както и за създаването на предприятие за снабдяване с дървесина и на предприятие
за логистика в Arneburg, провинция Sachsen-Anhalt.
Kronoply и Kronotex са дружества, учредени по германското право, които произвеждат влакнести плочи (със средна (MDF), висока
(HDF) или ниска (LDF) плътност), както и плочи от дървесни частици, в производствените си обекти, разположени в Heiligengrabe,
провинция Бранденбург. Подобно на ZSG, основната суровина, необходима за дейността им, е дървесината.
Със спорното решение след предварителна проверка Комисията решава да не повдига възражения срещу разглежданите помощи поради
липсата на свръхкапацитет в този сектор и броя пряко и непряко създадени работни места. В този смисъл, без да премине към
фазата на официално разследване, предвидена в член 88, параграф 2 ЕО, тя приема, че разглежданите помощи са съвместими с вътрешния
пазар.

Първоинстанционното производство и обжалваното съдебно решение
На 23 декември 2002 г. Kronoply и Kronotex подават в секретариата на Общия съд жалба за отмяна на спорното решение, в която
сочат три правни основания.
Първо, Kronoply и Kronotex считат, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката на фактите, като е констатирала съвместимостта
с вътрешния пазар на проекта за помощи в полза на ZSG.
Второ, като не е започнала официалната процедура по разследване, Комисията е нарушила процесуалните гаранции, от които Kronoply
и Kronotex се ползват по силата на член 88, параграф 2 ЕО.
Трето, Комисията е нарушила по-специално член 87, параграф 1 и параграф 3, буква в) ЕО, както и регионалните насоки и Многосекторната
рамка от 1998 г.
С отделна молба, внесена в секретариата на Общия съд на 25 февруари 2003 г., Комисията повдига две възражения по допустимостта,
едното от които е изведено от липсата на активна процесуална легитимация на жалбоподателите в първоинстанционното производство.
Според тази институция Kronoply и Kronotex не могат да се считат за конкурентни предприятия на получателя на помощта и следователно
не могат да твърдят, че имат статут на „заинтересована страна“ по смисъла на Регламент № 659/1999. В резултат от това те не
са легитимирани да обжалват спорното решение.
С определение от 14 юни 2005 г. Общият съд решава да разгледа възраженията за недопустимост заедно с въпросите по същество.
По въпроса за активната процесуална легитимация на Kronoply и Kronotex, в точка 55 от обжалваното съдебно решение Общият съд
напомня, че съгласно член 230, четвърта алинея ЕО физическо или юридическо лице може да подаде жалба срещу решение, адресирано
до друго лице, само ако това решение го засяга пряко и лично. Той посочва и постоянната съдебна практика, установена с Решение
от 15 юли 1963 г. по дело Plaumann/Комисия (25/62, Recueil, стр. 197), съгласно която субектите, които не са адресати на дадено
решение, могат да твърдят, че са лично засегнати, само ако решението се отнася до тях поради някои присъщи за тях качества
или поради фактическо положение, което ги разграничава от всички останали лица и така ги индивидуализира по същия начин както
адресата.
След като в точки 57—59 от обжалваното съдебно решение изтъква разграничението между предварителната фаза на разглеждане на
държавните помощи и официалната процедура по разследване по смисъла на член 88, параграфи 2 и 3 ЕО, с което се характеризира
контролът, извършван от Комисията върху съвместимостта на дадена държавна помощ с вътрешния пазар, Общият съд припомня в точки 60
и 61 от същото съдебно решение съдебната практика, според която жалбата за отмяна на решението на Комисията да не започва
официалната процедура по разследване, подадена от заинтересована страна по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО, трябва да бъде
обявена за допустима, при условие че с подаването на тази жалба нейният автор цели защита на процесуалните права, които черпи
от тази разпоредба (вж. в този смисъл Решение от 19 май 1993 г. по дело Cook/Комисия, C‑198/91, Recueil, стр. I‑2487, точка 23
и Решение от 15 юни 1993 г. по дело Matra/Комисия, C‑225/91, Recueil, стр. I‑3203, точка 17). В това отношение Общият съд
уточнява, че „заинтересована“ страна означава всяко лице, предприятие или обединение, чиито интереси биха могли да бъдат засегнати
от предоставянето на помощ.
След като в точка 62 от обжалваното съдебно решение подчертава, че съгласно съдебната практика качеството на заинтересована
страна все пак може да обоснове само активна процесуална легитимация по жалба за отмяна, насочена към защитата на процесуални
права, като допустимостта на жалба, с която нейният автор оспорва основателността на дадено решение, трябва да удовлетворява
условията съгласно съдебната практика по дело Plaumann/Комисия, посочено по-горе, в точка 63 от това съдебно решение Общият
съд установява, че в настоящия случай със своите правни основания Kronoply и Kronotex поставят под въпрос едновременно отказа
на Комисията да започне официална процедура по разследване и основателността на спорното решение.
Въз основа на това Общият съд разглежда активната процесуална легитимация на Kronoply и Kronotex в зависимост от правните
основания, които те изтъкват.
Що се отнася до активната процесуална легитимация на Kronoply и Kronotex във връзка с оспорването на основателността на спорното
решение, в точка 69 от обжалваното съдебно решение Общият съд констатира, че Kronoply и Kronotex не доказват, че са лично
засегнати от него. Поради това той отхвърля като недопустима жалбата им в частта, насочена срещу основателността на спорното
решение.
Що се отнася до активната процесуална легитимация на Kronoply и Kronotex във връзка с искането за зачитане на процесуалните
им права, в точки 71 и 72 от обжалваното съдебно решение Общият съд напомня, че качеството на заинтересована страна по смисъла
на член 88, параграф 2 ЕО произтича от законния интерес на физическото или юридическо лице разглежданите мерки за помощ да
бъдат приложени или не. В този смисъл конкурентно предприятие има такъв законен интерес, когато може да докаже, че конкурентното
му положение на пазара е или може да бъде засегнато от предоставянето на помощта.
След като в точки 73 и 74 от обжалваното съдебно решение посочва, че значителни последици от помощта могат да се проявят не
само на пазара, на който осъществява дейността си нейният получател, но и на други пазари, евентуално намиращи се надолу или
нагоре по веригата, в точка 76 от това съдебно решение Общият съд по-специално постановява, че „жалбоподателите доказват,
че е имало най-малко временно увеличаване на цените на дървесината. Макар че жалбоподателите не доказват, че това увеличение
се дължи на въвеждането в експлоатация на завода на ZSG, наличието най-малко на временни отрицателни последици за тях след,
а вероятно и заради установяването на ZSG не може да се изключи. Увеличаването на цените на суровините, което не е оспорено
по отношение на 2003 г., може да се отрази върху цената на крайните продукти и следователно може да отслаби конкурентоспособността
на предприятията, които го понасят, спрямо техните конкуренти, които не се намират в същото положение“.
Въз основа на това в точка 77 от споменатото съдебно решение Общият съд стига до извода, че „[с]ледва да се приеме, че жалбоподателите
са установили в достатъчна степен конкурентното отношение и евентуалното засягане на пазарната им позиция, дължащо се на предоставянето
на разглежданата помощ. Поради това те трябва да се считат за заинтересовани страни по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО“.
В резултат от това в точка 78 от същото съдебно решение Общият съд счита, че „[н]астоящата жалба е […] допустима, доколкото
жалбоподателите са активно легитимирани да искат зачитането на процесуалните си права. При тези условия Общият съд следва
да провери дали с посочените в подкрепа на жалбата си правни основания жалбоподателите действително възнамеряват да защитават
своите процесуални права, произтичащи от член 88, параграф 2 ЕО“.
Въз основа на това Общият съд се произнася по допустимостта на трите правни основания за отмяна, посочени от Kronoply и Kronotex,
изведени съответно от явна грешка в преценката, от неспазване на процесуалните им гаранции и накрая от нарушение на член 87,
параграф 1 и параграф 3, буква в) ЕО, на регионалните насоки и на Многосекторната рамка от 1998 г.
При това положение, след като в точка 80 от обжалваното съдебно решение отбелязва, че с второто си правно основание Kronoply
и Kronotex изрично твърдят, че Комисията е трябвало да започне процедурата по разследване, предвидена в член 88, параграф 2
ЕО, в точки 81 и 82 от това съдебно решение Общият съд уточнява, че дори да не следва да тълкува правните основания, насочени
изключително към оспорване на основателността на решение, като отнасящи се всъщност до защитата на процесуалните права на
Kronoply и Kronotex, той може да провери дали има доводи по същество, които да предоставят и някои данни в подкрепа на правно
основание, изрично насочено към защитата на процесуалните права.
Въз основа на тези данни Общият съд констатира, че първото правно основание, за разлика от третото, съдържа доводи по същество,
насочени към оспорване на решението на Комисията да не започне официалната процедура по разследване, които подкрепят второто
правно основание, изложено в подкрепа на защитата на процесуални права.
В точка 86 от обжалваното съдебно решение той стига до извода, че доводите по първото правно основание трябва да се вземат
под внимание в рамките на анализа на второто правно основание, тъй като от своя страна третото правно основание е недопустимо.
По същество Общият съд отхвърля доводите на Kronoply и Kronotex.
В този смисъл в точка 115 от обжалваното съдебно решение той приема, че Комисията е постановила спорното решение въз основа
на пълни и надеждни данни, след което в точки 117, 128, 146 и 152 от обжалваното съдебно решение стига до извода, че Kronoply
и Kronotex не успяват да докажат, че при предварителното разглеждане на оспорваната помощ Комисията е имала сериозни затруднения,
които да налагат преминаване към фазата на официално разследване.
По изложените съображения Общият съд отхвърля жалбата за отмяна в нейната цялост.

Искания на страните
В жалбата си Комисията иска от Съда:
–        да отмени обжалваното съдебно решение, доколкото то обявява за допустима жалбата на Kronoply и Kronotex за отмяна на спорното
решение,
–        да отхвърли като недопустима жалбата на Kronoply и Kronotex за отмяна на спорното решение и
–        да осъди Kronoply и Kronotex да заплатят съдебните разноски във връзка с настоящото производство по обжалване.
ZSG иска от Съда:
–        да отмени обжалваното съдебно решение, доколкото обявява за допустима жалбата на Kronoply и Kronotex за отмяна на спорното
решение,
–        да отхвърли като недопустима жалбата на Kronoply и Kronotex за отмяна на спорното решение и
–        да осъди солидарно Kronoply и Kronotex да заплатят съдебните разноски.

По жалбата
Подкрепяна от ZSG, Комисията посочва три правни основания, с които оспорва обжалваното съдебно решение, доколкото обявява
за допустима жалбата на Kronoply и Kronotex.

По първото и второто правно основание
Доводи на страните
На първо място, Комисията изтъква основно, че Общият съд неправилно приема въз основа на условия, различни от предвидените
в член 230, четвърта алинея ЕО, за допустима жалбата, подадена от Kronoply и Kronotex. В това отношение след член 108 ДФЕС
практиката, на която Общият съд се позовава, установявала алтернативни условия за допустимост.
След като обаче в член 230, четвърта алинея ЕО законодателят на Съюза изрично установил условията за допустимост на жалбите
срещу актове на институциите, не можело да се приеме, че същият законодател е имал намерение да установи имплицитно изключение
от тях по силата на член 108 ДФЕС.
ZSG добавя, че условията за допустимост на жалба срещу решение на Комисията не могат да зависят от приведените правни основания
за отмяна.
На второ място, подкрепяна от ZSG, Комисията подчертава, че след като в точка 81 от обжалваното съдебно решение Общият съд
посочва, че не е длъжен да тълкува „жалбата, с която жалбоподателят оспорва изключително основателността на самото решение
за преценка на помощта, като целяща на практика да защити процесуалните права, които жалбоподателят черпи от член 88, параграф 2
ЕО, когато жалбоподателят не е повдигнал изрично правно основание с такава цел“, извършил именно такова тълкуване в точка 82
от споменатото съдебно решение.
При това положение обаче, от една страна, Общият съд надхвърлил своите правомощия, тъй като бил обвързан от пределите на жалбата,
очертани в представените му писмени становища. От друга страна, подобен подход водел до накърняване на равенството на страните
пред съда на Съюза, като поставял жалбоподателите в привилегировано положение в ущърб на Комисията.
ZSG уточнява, че по този начин Общият съд неправилно изпреварил преценката, която предстояло Комисията да направи по преписката
в официалната процедура по разследване, въпреки че в предварителното разглеждане съответната помощ не била подложена на задълбочено
изследване.
Съображения на Съда
На първо място, що се отнася до твърдението за нарушение, изведено от неспазването на условията по член 230, четвърта алинея
ЕО, в самото начало трябва да се напомни, че член 4 от Регламент № 659/1999 въвежда фазата на предварително разглеждане на
помощите, за които е отправено уведомление, която има за цел да позволи на Комисията да си състави първоначално становище
относно съвместимостта на разглежданата помощ с общия пазар. В края на тази фаза Комисията констатира, че тази мярка или не
съставлява помощ, или попада в приложното поле на член 87, параграф 1 ЕО. В последната хипотеза е възможно споменатата мярка
да не събуди съмнения относно съвместимостта си с общия пазар или, обратно, да породи такива съмнения.
Ако след предварителното разглеждане Комисията констатира, че мярката, за която е отправено уведомление, ако същата попада
в приложното поле на член 87, параграф 1 ЕО, не поражда съмнения относно съвместимостта си с общия пазар, на основание член 4,
параграф 3 от Регламент № 659/1999 тя приема решение да не се повдигат възражения.
Когато Комисията приеме решение да не се повдигат възражения, тя не само обявява помощта за съвместима с общия пазар, но и
мълчаливо отказва да започне официалната процедура по разследване, предвидена в член 88, параграф 2 ЕО и в член 6, параграф 1
от Регламент № 659/1999.
Ако след предварителното разглеждане Комисията констатира, че са се породили съмнения по отношение на съвместимостта с общия
пазар на мярката, за която е отправено уведомление, на основание член 4, параграф 4 от Регламент № 659/1999 тя е длъжна да
приеме решение за започване на официалната процедура по разследване, предвидена в член 88, параграф 2 ЕО и в член 6, параграф 1
от същия регламент. Съгласно последната посочена разпоредба това решение призовава съответната държава членка и другите заинтересовани
страни да представят становища в рамките на предписан срок, който обикновено не надхвърля един месец.
В случая спорното решение е решение да не се повдигат възражения, основаващо се на член 4, параграф 3 от Регламент № 659/1999,
чиято правомерност зависи от това дали има съмнения относно съвместимостта на помощта с общия пазар. След като подобни съмнения
трябва да доведат до започване на официална процедура по разследване, в която могат да участват заинтересованите страни, посочени
в член 1, буква з) от Регламент № 659/1999, трябва да се приеме, че всяка заинтересована страна по смисъла на последната разпоредба
е пряко и лично засегната от това решение. Действително ползващите се от процесуалните гаранции, предвидени в член 88, параграф 2
ЕО и в член 6, параграф 1 от Регламент № 659/1999, могат да осигурят зачитането им само ако имат възможност да оспорят решението
да не се повдигат възражения пред съда на Съюза (вж. в този смисъл Решение от 13 декември 2005 г. по дело Комисия/Aktionsgemeinschaft
Recht und Eigentum, C‑78/03 P, Recueil, стр. I‑10737, точка 35 и цитираната съдебна практика, Решение от 22 декември 2008 г.
по дело British Aggregates/Комисия, C‑487/06 P, Сборник, стр. I‑10515, точка 28 и Решение от 9 юли 2009 г. по дело 3F/Комисия,
C‑319/07 P, Сборник, стр. I‑5963, точка 31 и цитираната съдебна практика).
Следователно особеното качество на заинтересована страна по смисъла на член 1, буква з) от Регламент № 659/1999 във връзка
с конкретния предмет на обжалване е достатъчно съгласно член 230, четвърта алинея ЕО, за да индивидуализира жалбоподателя,
който оспорва дадено решение да не се повдигат възражения.
В случая, от една страна, от обжалваното съдебно решение, и по-специално от точка 16 от него, е видно, че с жалбите си Kronoply
и Kronotex искат отмяната на решение да не се повдигат възражения по член 4, параграф 3 от Регламент № 659/1999. От друга
страна, в точка 77 от обжалваното съдебно решение Общият съд по същество констатира, че Kronoply и Kronotex трябва да се считат
за заинтересовани страни по смисъла на член 1, буква з) от Регламент № 659/1999.
На второ място, Комисията и ZSG изтъкват, че Общият съд е променил предмета на жалбата, доколкото е разгледал не само второто
правно основание по нея, изведено от неспазването на процесуалните гаранции, от които се ползват заинтересованите страни,
но и доводи, посочени в рамките на първото правно основание, поставящи под въпрос основателността на решението да не се повдигат
възражения.
В това отношение изискването жалбоподателят, който оспорва решението на Комисията да не започва официална процедура по разследване,
да определи предмета на спора в жалбата в съответствие с член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник на Общия съд,
е изпълнено в достатъчна степен, когато той посочи решението, чиято отмяна иска.
Няма значение дали в жалбата е посочено, че се иска отмяната на решение да не се повдигат възражения — израз, който се съдържа
в член 4, параграф 3 от Регламент № 659/1999 — или решение да не бъде започната официалната процедура по разследване, след
като Комисията се произнася по двата аспекта на този въпрос с едно и също решение.
В случая следва да се напомни, че в първоинстанционното производство Kronoply и Kronotex искат отмяна на решението на Комисията
„да не се повдигат възражения срещу отпускането на помощи от Федерална република Германия“ на ZSG, като в подкрепа на жалбата
си те сочат три правни основания.
В това отношение Общият съд констатира в точка 80 от обжалваното съдебно решение, че Kronoply и Kronotex отправят единствено
във второто си правно основание изрични твърдения, че Комисията е трябвало да започне официалната процедура по разследване.
Що се отнася до първото и третото правно основание, Общият съд правилно отбелязва в точка 81 от обжалваното съдебно решение,
че в съответствие с постоянната съдебна практика не е длъжен да тълкува жалбата, с която жалбоподателят оспорва изключително
основателността на самото решение за преценка на помощта като целяща на практика да защити процесуалните права, които жалбоподателят
черпи от член 88, параграф 2 ЕО, когато жалбоподателят не е повдигнал изрично правно основание с такава цел. В подобна хипотеза
тълкуването на правното основание би довело до нова квалификация на предмета на жалбата (вж. в този смисъл Решение от 29 ноември
2007 г. по дело Stadtwerke Schwäbisch Hall и др./Комисия, C‑176/06 P, Сборник, стр. I‑170, точка 25).
Въпреки това в точка 82 от обжалваното съдебно решение Общият съд постановява, че подобно ограничаване на правомощието за
тълкуване на правните основания по жалбата не може да му попречи да разгледа доводи по същество, изложени от жалбоподателя,
за да провери дали не съдържат и данни в подкрепа на правно основание, също представено от жалбоподателя, които изрично да
потвърждават съществуването на сериозни затруднения, обосноваващи започването на процедурата по член 88, параграф 2 ЕО.
Поради това в точка 83 от обжалваното съдебно решение Общият съд постановява, че може да реши да разгледа първото и третото
правно основание, за да прецени дали доводите, представени в рамките на тези правни основания, могат да се свържат с правното
основание, изведено от нарушаването на процесуалните гаранции. В този смисъл в точка 86 от това съдебно решение той приема,
че доводите, изтъкнати в подкрепа на първото правно основание, доколкото са насочени към оспорване на решението на Комисията
да не започва официалната процедура по разследване, е трябвало да се разгледат едновременно с доводите в подкрепа на второто
правно основание.
По този начин Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото.
Когато жалбоподател иска отмяна на решението да не се повдигат възражения, той поставя под въпрос главно факта, че решението
за помощта е прието, без Комисията да започва официална процедура по разследване, с което нарушава неговите процесуални права.
За да бъде уважена жалбата му за отмяна, жалбоподателят може да сочи всякакви правни основания, които да са в състояние да
докажат, че преценката на фазата на предварителното разглеждане на мярката, за която е отправено уведомление, на информацията
и обстоятелствата, с които е запозната Комисията, е трябвало да породи съмнения относно нейната съвместимост с общия пазар.
Използването на такива доводи не може обаче да има за последица преобразуването на предмета на жалбата, нито промяна в условията
за допустимостта ѝ (вж. в този смисъл Решение по дело 3F/Комисия, посочено по-горе, точка 35). Обратно, трябва да се докаже
именно наличието на съмнения относно тази съвместимост, за да се установи, че Комисията е била задължена да започне официалната
процедура по разследване, посочена в член 88, параграф 2 ЕО, както и в член 6, параграф 1 от Регламент № 659/1999.
При тези условия първото и второто правно основание по жалбата в настоящото производство трябва да се отхвърлят изцяло.

По третото правно основание
Доводи на страните
Според Комисията Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че може да се признае статут на заинтересовани
страни по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО на предприятия, които не се конкурират с получателя на помощта на пазара на произвежданите
от тях продукти. По този начин Общият съд отварял възможност за подаването на жалби в обществен интерес срещу решения на Комисията
в областта на държавните помощи. Поради това предвид обстоятелствата по случая Общият съд неправилно приел, че Kronoply и
Kronotex са имали интерес от отмяната на спорното решение
ZSG също уточнява в това отношение, че съображенията на Общия съд водят до прекомерно разширяване на кръга от предприятия,
които могат да оспорват решенията в областта на държавните помощи. Всъщност, макар ZSG да използва в дейността си основно
дървесна маса, в производството си то използва и други суровини и източници на енергия. Следователно обжалваното съдебно решение
водело до признаване на качеството на заинтересована страна на неограничен кръг потенциални жалбоподатели.
Съображения на Съда
Съгласно член 1, буква з) от Регламент № 659/1999 заинтересована страна означава по-специално всяко лице, предприятие или
обединение от предприятия, чиито интереси могат да бъдат засегнати от предоставянето на помощ, т.е. по-конкретно предприятията,
конкуренти на получателя на тази помощ. С други думи става дума за неопределен кръг адресати (вж. в този смисъл Решение от
14 ноември 1984 г. по дело Intermills/Комисия, 323/82, Recueil, стр. 3809, точка 16).
Следователно тази разпоредба не изключва предприятие, което не е пряк конкурент на получателя на помощта, но в производството
си се нуждае от същата суровина, да бъде квалифицирано като заинтересована страна, ако посочи, че неговите интереси биха могли
да бъдат засегнати от предоставянето на помощта.
За целта е важно предприятието да докаже в достатъчна степен, че помощта има вероятност да окаже конкретно влияние върху положението
му (вж. в този смисъл Решение по дело 3F/Комисия, посочено по-горе, точка 33).
В случая в точка 71 от обжалваното съдебно решение, след като напомня, че за да се признае на дадено физическо или юридическо
лице качеството на заинтересована страна, то трябва да е в състояние да докаже законен интерес разглежданите мерки за помощ
да бъдат приложени или не, или да бъдат запазени, ако вече са въведени, Общият съд подчертава, че що се отнася до предприятие,
такъв законен интерес може по-специално да се състои в защитата на конкурентното му положение на пазара, доколкото то е засегнато
от мерките за помощ.
След като в точки 74 и 75 от обжалваното съдебно решение констатира, че Kronoply и Kronotex не са конкуренти на едни и същи
продуктови пазари, но в производството си използват едни и същи суровини, а именно дървен материал за промишлени цели, Общият
съд стига до извода, че жалбоподателите и ZSG са в конкурентни отношения като купувачи на дървесина.
По-нататък в точка 76 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че жалбоподателите доказват наличието на увеличаване,
най-малко временно, на цените на дървесината, и постановява, че макар да не доказват то да се дължи на въвеждането в експлоатация
на завода на ZSG, по отношение на тях не може да се изключи наличието на отрицателни последици, вероятно поради установяването
на ZSG.
Въз основа на това в точка 77 от същото съдебно решение Общият съд приема, че Kronoply и Kronotex „са установили в достатъчна
степен конкурентно отношение и евентуалното засягане на пазарната им позиция, дължащо се на предоставянето на разглежданата
помощ“.
При тези условия Общият съд не може да бъде упрекнат в допускането на грешка при прилагане на правото, доколкото е приел по
същество, че предприятия, които не са в конкурентни отношения с получателя на помощ на пазара на произвеждания от тях продукт,
могат да попаднат в понятието „заинтересовани страни“ по смисъла на член 1, буква з) от Регламент № 659/1999.
От тези съображения следва, че Общият съд основателно приема, че Kronoply и Kronotex имат качеството на заинтересовани страни
по смисъла на тази разпоредба.
Следователно третото правно основание в подкрепа на жалбата по настоящото производство трябва да се отхвърли.
От всички гореизложени съображения следва, че жалбата следва да бъде отхвърлена изцяло.

По съдебните разноски
По смисъла на член 69, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, приложим в производството по обжалване по силата на член 118
от него, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Член 69, параграф 3
от същия правилник уточнява, че Съдът може да разпредели разноските или да реши всяка страна да понесе направените от нея
разноски, ако всяка от страните е загубила по едно или няколко от предявените основания или поради изключителни обстоятелства.
В настоящия случай Комисията, подкрепяна от ZSG, е загубила по предявените от нея основания. Тъй като жалбоподателите в първоинстанционното
производство не са участвали в производството по обжалване и следователно не са предявили искания във връзка със съдебните
разноски, следва да се постанови, че Комисията и ZSG понасят собствените си съдебни разноски.
По изложените съображения Съдът (голям състав) реши:
1)
Отхвърля жалбата.
2)
Европейската комисия и Zellstoff Stendal GmbH понасят собствените си съдебни разноски.
Подписи
*
Език на производството: немски.