CELEX: 62013CJ0119
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Súdna spolupráca v občianskych veciach
Nariadenie (ES) č. 1896/2006
Európske konanie o platobnom rozkaze
Neexistencia platného doručenia
Účinky
Európsky platobný rozkaz vyhlásený za vykonateľný
Odpor
Preskúmanie vo výnimočných prípadoch
Lehoty

Návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006 z 12. decembra 2006, ktorým sa zavádza európske konanie o platobnom rozkaze (
Ú. v. EÚ L 399, s. 1
).
Tieto návrhy boli podané v rámci dvoch sporov na jednej strane medzi spoločnosťou eco cosmetics GmbH & Co. KG (ďalej len „eco cosmetics“) so sídlom v Nemecku a Virginiou Laetitiou Barbarou Dupuy s bydliskom vo Francúzsku, a na strane druhej, medzi združením Raiffeisenbank St. Georgen reg. Gen. mbH so sídlom v Rakúsku a Tetyanou Bonchykovou s bydliskom v Nemecku, vo veciach týkajúcich sa európskeho konania o platobnom rozkaze.
Právny rámec
Právo Únie
Odôvodnenia 13, 19 a 23 až 25 nariadenia č. 1896/2006 znejú takto:
„(13)
V návrhu na vydanie európskeho platobného rozkazu by navrhovateľ mal byť povinný poskytnúť informácie, ktoré sú dostatočne zreteľné pre určenie a odôvodnenie pohľadávky, aby sa odporca na základe dostatočných informácií mohol rozhodnúť, či bude pohľadávku popierať alebo nie.
…
(19)
Vzhľadom na rozdiely medzi pravidlami členských štátov v občianskom súdnom konaní, obzvlášť tých, ktoré upravujú doručovanie dokumentov, je nevyhnutné stanoviť presnú a podrobnú definíciu minimálnych požiadaviek, ktoré by sa mali uplatňovať v kontexte európskeho konania o platobnom rozkaze. Najmä pokiaľ ide o plnenie týchto požiadaviek, akýkoľvek spôsob založený na právnej fikcii by sa nemal považovať za dostatočný pre doručovanie európskeho platobného rozkazu.
…
(23)
Odporca môže podať svoj odpor prostredníctvom vzorového tlačiva stanoveného v tomto nariadení. Súdy by však mali zohľadňovať každú inú písomnú formu odporu, pokiaľ je vyjadrený zrozumiteľne.
(24)
Odpor podaný v stanovenej lehote by mal ukončiť európske konanie o platobnom rozkaze a mal by viesť k automatickému pokračovaniu prípadu v riadnom občianskom súdnom konaní, pokiaľ navrhovateľ výslovne nepožiadal v takomto prípade konanie ukončiť. Na účely tohto nariadenia by sa pojem riadne občianske súdne konanie nemal nevyhnutne vykladať v zmysle vnútroštátneho práva.
(25)
Po uplynutí lehoty na podanie odporu v určitých výnimočných prípadoch by odporca mal byť oprávnený požiadať o preskúmanie európskeho platobného rozkazu. Preskúmanie vo výnimočných prípadoch by nemalo znamenať, že odporca má druhú možnosť namietať voči pohľadávke. Počas preskúmania by sa predmet pohľadávky nemal hodnotiť v rozsahu, ktorý nevyplýva z výnimočných okolností, ktorých sa odporca dovoláva. Iné výnimočné okolnosti by mohli zahŕňať situáciu, keď je európsky platobný rozkaz založený na falošných informáciách uvedených v tlačive návrhu.“
Podľa odôvodnenia 27 uvedeného nariadenia „by sa konania o výkone európskeho platobného rozkazu mali naďalej spravovať vnútroštátnym právom“.
Článok 1 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 1896/2006 uvádza:
„Účelom tohto nariadenia je:
a)
zjednodušiť a urýchliť súdne konanie a znížiť náklady na takéto konanie v cezhraničných sporoch, ktoré sa týkajú nepopretých peňažných pohľadávok, zavedením európskeho konania o platobnom rozkaze“.
Článok 6 uvedeného nariadenia s názvom „Právomoc“ vo svojom odseku 1 stanovuje:
„Na účely uplatňovania tohto nariadenia sa právomoc súdu určuje v súlade s príslušnými pravidlami práva Spoločenstva, najmä s nariadením [Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (
Ú. v. ES L 12, s. 1
; Mim. vyd. 19/004, s. 42)].“
Článok 12 ods. 3 a 5 nariadenia č. 1896/2006 znie:
„3.   V európskom platobnom rozkaze sa odporca poučí, že má možnosť:
a)
zaplatiť navrhovateľovi sumu uvedenú v rozkaze,
alebo
b)
namietať proti rozkazu zaslaním odporu na súd pôvodu do 30 dní odo dňa doručenia rozkazu odporcovi.
…
5.   Súd zabezpečí, aby bol rozkaz doručený odporcovi v súlade s vnútroštátnym právom spôsobom, ktorý spĺňa minimálne požiadavky ustanovené v článkoch 13, 14 a 15.“
Článok 13 nariadenia č. 1896/2006 nazvaný „Doručovanie s dokladom o prijatí odporcovi“ stanovuje:
„Európsky platobný rozkaz sa môže doručovať odporcovi v súlade s vnútroštátnym právom štátu doručenia, a to niektorým z týchto spôsobov:
a)
doručenie do vlastných rúk doložené potvrdením o prijatí s uvedením dátumu prijatia, ktoré odporca podpísal;
b)
doručenie do vlastných rúk doložené dokladom podpísaným príslušnou osobou, ktorá uskutočnila doručenie, v ktorom sa uvádza, že odporca prijal dokument alebo ho bezdôvodne odoprel prijať a dátum doručenia;
c)
doručenie poštou doložené potvrdením o prijatí s uvedením dátumu prijatia, ktoré odporca podpísal a odoslal naspäť;
d)
doručenie elektronickými prostriedkami, ako sú telefax alebo e‑mail, doložené potvrdením o prijatí s uvedením dátumu prijatia, ktoré odporca podpísal a odoslal naspäť.“
Článok 14 ods. 1 a 2 tohto nariadenia nazvaný „Doručovanie bez dokladu o prijatí odporcovi“ stanovuje:
„1.   Európsky platobný rozkaz sa odporcovi môže doručovať v súlade s vnútroštátnym právom štátu doručenia aj niektorým z týchto spôsobov:
a)
doručenie do vlastných rúk na osobnú adresu odporcu osobám, ktoré žijú v tej istej domácnosti ako odporca alebo sú tam zamestnané;
b)
v prípade, ak odporca je samostatne zárobkovo činnou osobou alebo právnickou osobou, doručenie do vlastných rúk do prevádzkarne odporcu osobám, ktoré odporca zamestnáva;
c)
uloženie rozkazu do poštovej schránky odporcu;
d)
uloženie rozkazu na pošte alebo u príslušných orgánov verejnej moci a vloženie písomného oznámenia o tomto uložení do poštovej schránky odporcu, za predpokladu, že písomné oznámenie jasne uvádza povahu dokumentu ako súdneho dokumentu alebo právny účinok oznámenia, ktorým je, že sa doručenie uskutočnilo a začínajú plynúť lehoty;
e)
doručenie poštou bez dokladu o prijatí podľa odseku 3, ak má odporca adresu v členskom štáte pôvodu;
f)
elektronickými prostriedkami s automatickým potvrdením o doručení, za predpokladu, že odporca vopred výslovne súhlasil s týmto spôsobom doručovania.
2.   Na účely tohto nariadenia je doručenie podľa odseku 1 neprípustné, ak adresa odporcu nie je s určitosťou známa.
…“
Článok 15 tohto nariadenia s názvom „Doručovanie zástupcovi“ znie:
„Rozkaz sa podľa článkov 13 alebo 14 môže doručiť aj zástupcovi odporcu.“
Podľa článku 16 nariadenia č. 1896/2006:
„1.   Odporca môže na súd pôvodu podať odpor proti európskemu platobnému rozkazu prostredníctvom vzorového tlačiva F, ako je uvedené v prílohe VI, ktoré sa mu zašle spolu s európskym platobným rozkazom.
2.   Odpor sa musí zaslať do 30 dní od doručenia rozkazu odporcovi.
3.   Odporca v odpore uvedie, že pohľadávku popiera, pričom nemusí uviesť dôvody.
…“
V článku 17 ods. 1 uvedeného nariadenia sa uvádza:
„Ak sa odpor podá v lehote ustanovenej v článku 16 ods. 2 konanie pokračuje na príslušnom súde členského štátu pôvodu v súlade s pravidlami riadneho občianskeho súdneho konania, pokiaľ navrhovateľ vyslovene nepožiadal o ukončenie konania v takomto prípade.
…“
Článok 18 tohto nariadenia nazvaný „Vykonateľnosť“ stanovuje:
„1.   Ak v lehote ustanovenej v článku 16 ods. 2 po zohľadnení primeranej lehoty na doručenie odporu, nebol na súd pôvodu odpor doručený, súd bezodkladne vyhlási európsky platobný rozkaz za vykonateľný prostredníctvom vzorového tlačiva G ako je uvedené v prílohe VII. Súd pôvodu overí deň doručenia.
2.   Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia odseku 1, formálne požiadavky na vykonateľnosť sa riadia právom členského štátu pôvodu.
3.   Súd zašle vykonateľný európsky platobný rozkaz navrhovateľovi.“
Článok 20 nariadenia č. 1896/2006 nazvaný „Preskúmanie vo výnimočných prípadoch“ stanovuje:
„1.   Po uplynutí lehoty ustanovenej v článku 16 ods. 2 je odporca oprávnený podať návrh na preskúmanie európskeho platobného rozkazu na príslušnom súde členského štátu pôvodu, ak:
a)
i)
bol platobný rozkaz doručený jedným zo spôsobov uvedených v článku 14;
a
ii)
doručenie sa bez zavinenia na jeho strane neuskutočnilo v primeranom čase na prípravu jeho obhajoby,
alebo
b)
odporcovi bolo zabránené namietať proti pohľadávke z dôvodu vyššej moci, alebo z dôvodu mimoriadnych okolností bez jeho vlastného zavinenia,
za predpokladu, že v oboch prípadoch koná bez zbytočného odkladu.
2.   Po uplynutí lehoty ustanovenej v článku 16 ods. 2 je odporca oprávnený požiadať aj o preskúmanie európskeho platobného rozkazu na príslušnom súde členského štátu pôvodu, kde bol európsky platobný rozkaz zjavne chybne vydaný, s prihliadnutím na požiadavky ustanovené v tomto nariadení alebo z dôvodu iných výnimočných okolností.
3.   Ak súd zamietne návrh odporcu s odôvodnením, že sa neuplatňuje žiaden z dôvodov na preskúmanie uvedených v odsekoch 1 a 2, európsky platobný rozkaz zostáva v platnosti.
Ak súd rozhodne, že preskúmanie je odôvodnené jedným z dôvodov ustanovených v odsekoch 1 a 2, európsky platobný rozkaz sa stane neplatným.“
Článok 21 ods. 1 uvedeného nariadenia stanovuje:
„Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia tohto nariadenia, vykonávacie konania sa riadia právom členského štátu výkonu.
Európsky platobný rozkaz, ktorý sa stal vykonateľným, sa vykonáva za tých istých podmienok ako vykonateľné rozhodnutie vydané v členskom štáte výkonu.“
Článok 26 uvedeného nariadenia s názvom „Vzťah s vnútroštátnym procesným právom“ znie:
„Všetky procesné otázky, ktoré nie sú osobitne upravené v tomto nariadení, sa riadia vnútroštátnym právom.“
Nemecké právo
Občiansky súdny poriadok (Zivilprozessordnung) upravuje v nemeckom práve konanie uplatniteľné v oblasti týkajúcej sa platobného rozkazu.
Spory vo veciach samých a prejudiciálne otázky
Vec C‑119/13
eco cosmetics, spoločnosť založená podľa nemeckého práva, podala na vnútroštátny súd návrh na vydanie európskeho platobného rozkazu proti pani Dupuy s bydliskom vo Francúzsku.
Dňa 22. marca 2010 Amtsgericht Wedding (okresný súd Wedding) podľa článku 12 nariadenia č. 1896/2006 uvedenému návrhu vyhovel a vydal požadovaný európsky platobný rozkaz, aby ho následne doručil formou medzinárodného doporučeného listu s potvrdením o prijatí. Ako vyplýva z potvrdenia o prijatí, platobný rozkaz bol doručený 31. marca 2010 na adresu, ktorú uviedla eco cosmetics. Potvrdenie o prijatí neobsahuje iné údaje týkajúce sa doručenia.
Vnútroštátny súd 20. mája 2010 vyhlásil uvedený platobný rozkaz za vykonateľný.
Pani Dupuy prostredníctvom listu právneho zástupcu z 28. júla 2010 podala odpor proti predmetnému platobnému rozkazu. Vnútroštátny súd v liste z 5. augusta 2010 uviedol, že odpor bol podaný po uplynutí lehoty a že v tejto fáze konania možno jedine podať návrh na preskúmanie podľa článku 20 nariadenia č. 1896/2006.
O dva mesiace neskôr podala pani Dupuy listom zo 7. októbra 2010 návrh na preskúmanie bez toho, aby sa k veci bližšie vyjadrila. O šesť mesiacov neskôr listom svojho právneho zástupcu z 13. apríla 2011 odôvodnila svoj návrh na preskúmanie.
Pani Dupuy predovšetkým tvrdí, že európsky platobný rozkaz vydaný proti nej jej nikdy nebol doručený. Spresňuje, že byt nachádzajúci sa na adrese uvádzanej spoločnosťou eco cosmetics opustila už v októbri 2009 a že o tomto platobnom rozkaze sa dozvedela 23. júla 2010 iba od svojej banky.
Vec C‑120/13
Raiffeisenbank St. Georgen reg. Gen. mbH, banka založená podľa rakúskeho práva, podala na vnútroštátny súd návrh na vydanie európskeho platobného rozkazu proti pani Bonchykovej s bydliskom v Nemecku.
Dňa 2. septembra 2010 Amtsgericht Wedding vydal požadovaný európsky platobný rozkaz a bezvýsledne sa dvakrát pokúšal doručiť ho poštou na adresy uvedené touto bankou.
Táto banka neskôr uviedla ďalšiu adresu, na ktorú bol predmetný európsky platobný rozkaz doručený uložením do poštovej schránky 1. februára 2011.
Dňa 10. marca 2011 Amtsgericht Wedding vyhlásil uvedený platobný rozkaz za vykonateľný.
Pani Bonchyková faxom z 1. júna 2011 podala proti európskemu platobnému rozkazu odpor. Uviedla, že o existencii tohto rozkazu sa dozvedela iba náhodou a že od roku 2009 už nebýva na adrese, na ktorú jej bol tento rozkaz doručený.
Amtsgericht Wedding v liste zo 17. júna 2011 adresovanom pani Bonchykovej uviedol, že odpor bol podaný po uplynutí lehoty a že v tejto fáze konania možno jedine podať návrh na preskúmanie podľa článku 20 nariadenia č. 1896/2006. Listom svojho právneho zástupcu z 24. júna 2011 dotknutá osoba podala návrh na preskúmanie.
Za týchto podmienok Amtsgericht Wedding rozhodol konanie prerušiť a položiť Súdnemu dvoru prejudiciálne otázky, pričom otázky položené vo veciach C‑119/13 a C‑120/13 sú zhodné s výnimkou druhej prejudiciálnej otázky, ktorá sa týka iba veci C‑119/13:
„1.
Má sa nariadenie č. 1896/2006… vykladať v tom zmysle, že odporca môže podať návrh na súdne preskúmanie európskeho platobného rozkazu aj v prípade, že mu platobný rozkaz nebol doručený alebo mu nebol platne doručený? Možno v takom prípade obdobne uplatniť najmä článok 20 ods. 1 alebo článok 20 ods. 2 nariadenia č. 1896/2006?
2.
V prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
V prípade, že mu platobný rozkaz nebol doručený alebo mu nebol platne doručený, musí odporca dodržať lehoty stanovené na podanie návrhu na preskúmanie? Má sa v takom prípade uplatniť najmä ustanovenie článku 20 ods. 3 nariadenia č. 1896/2006?
3.
Takisto v prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
Aké sú procesnoprávne dôsledky v prípade, že sa návrhu na preskúmanie vyhovie? Možno v takom prípade obdobne uplatniť najmä článok 20 ods. 3 alebo článok 17 ods. 1 nariadenia č. 1896/2006?“
Uznesením predsedu Súdneho dvora z 8. apríla 2013 boli veci C‑119/13 a C‑120/13 spojené na spoločné konanie na účely písomnej časti konania, ústnej časti konania a rozsudku.
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
Na úvod treba pripomenúť, že v rámci postupu spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom zavedeného článkom 267 ZFEÚ náleží Súdnemu dvoru dať vnútroštátnemu sudcovi užitočnú odpoveď, ktorá mu umožní rozhodnúť prejednávaný spor. V tomto smere Súdnemu dvoru prípadne prislúcha právo preformulovať otázky, ktoré sú mu predložené. Povinnosťou Súdneho dvora je totiž vykladať všetky ustanovenia práva Únie, ktoré vnútroštátne súdy potrebujú na rozhodovanie o žalobách, ktoré im boli predložené, aj keď tieto ustanovenia nie sú výslovne spomenuté v otázkach položených Súdnemu dvoru týmito súdmi (rozsudok Worten, C‑342/12,
EU:C:2013:355
, bod 30 a citovaná judikatúra).
V dôsledku toho napriek tomu, že položené otázky sa z formálneho hľadiska v zásade vzťahujú na výklad článku 20 nariadenia č. 1896/2006, nebráni táto okolnosť tomu, aby Súdny dvor poskytol výklad všetkých častí práva Únie, ktoré môžu byť užitočné pre rozhodnutia vo veciach samých. V tejto súvislosti Súdnemu dvoru prináleží, aby zo všetkých informácií, ktoré poskytol vnútroštátny súd, a najmä z odôvodnenia rozhodnutí vnútroštátneho súdu, vybral tie právne ustanovenia, ktoré si so zreteľom na predmet sporov vyžadujú výklad (rozsudok Worten,
EU:C:2013:355
, bod 31 a citovaná judikatúra).
V prejednávanej veci zo spisov, ktoré má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že vnútroštátny súd za okolností vo veciach samých nevylučuje podanie odporu stanovené v článkoch 16 a 17 nariadenia č. 1896/2006. Grécka a talianska vláda okrem toho tieto ustanovenia považujú za jediné uplatniteľné ustanovenia na okolnosti vo veciach samých.
Výklad článkov 18 a 19 tohto nariadenia je tiež relevantný vo veciach samých, pretože vnútroštátny súd vyhlásil európske platobné rozkazy za vykonateľné.
Za týchto podmienok treba na to, aby bolo možné vnútroštátnemu súdu poskytnúť užitočnú odpoveď, prvú prejudiciálnu otázku preformulovať tak, že sa v podstate týka toho, či sa nariadenie č. 1896/2006 má vykladať v tom zmysle, že postupy uvedené v článkoch 16 až 20 tohto nariadenia sú uplatniteľné, ak sa preukáže, že platobný rozkaz nebol doručený spôsobom, ktorý je v súlade s minimálnymi požiadavkami stanovenými v článkoch 13 až 15 uvedeného nariadenia.
V tejto súvislosti treba na úvod uviesť, že z článku 12 ods. 5 a článkov 13 až 15 nariadenia č. 1896/2006 vyplýva, že každý rozkaz, na ktorý sa vzťahuje toto nariadenie, musí byť predmetom doručovania, ktoré pri dodržaní jedného zo spôsobov opísaných v uvedených článkoch 13 až 15 je v súlade s minimálnymi požiadavkami uloženými týmto nariadením. Ako uviedol generálny advokát v bodoch 36 až 41 svojich návrhov, v prípade nesplnenia týchto minimálnych požiadaviek by bola ohrozená rovnováha medzi cieľmi sledovanými nariadením č. 1896/2006, ktorými sú na jednej strane rýchlosť a účinnosť a na druhej strane, dodržiavanie práva na obranu.
Po prvé, pokiaľ ide o prípadné podanie odporu podľa článkov 16 a 17 nariadenia č. 1896/2006, treba spresniť, že ako vyplýva z odôvodnenia 24 uvedeného nariadenia, odpor predstavuje riadny prostriedok na ukončenie európskeho konania o platobnom rozkaze spôsobujúci automatické pokračovanie sporu v riadnom občianskom súdnom konaní.
Pokiaľ sa totiž proti pohľadávkam, na základe ktorých bol vydaný európsky platobný rozkaz, podá odpor, neuplatní sa ďalej osobitné konanie upravené nariadením č. 1896/2006, pretože účelom tohto nariadenia je podľa jeho článku 1 ods. 1 písm. a) iba „zjednodušiť a urýchliť súdne konanie a znížiť náklady na takéto konanie v cezhraničných sporoch, ktoré sa týkajú nepopretých peňažných pohľadávok“.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 16 nariadenia č. 1896/2006 môže odporca na súd pôvodu podať odpor proti európskemu platobnému rozkazu prostredníctvom vzorového tlačiva F, ktoré sa mu zašle spolu so vzorovým tlačivom E obsahujúcim platobný rozkaz. Odpor sa musí podať do 30 dní od doručenia rozkazu.
Pokiaľ teda európsky platobný rozkaz nie je doručený spôsobom, ktorý je v súlade s minimálnymi požiadavkami stanovenými v článkoch 13 až 15 nariadenia č. 1896/2006, odporca nedostane tlačivá uvedené v bode 40 tohto rozsudku, a teda nie je riadne upovedomený o existencii a základe európskeho platobného rozkazu, ktorý bol proti nemu vydaný. V takomto prípade nemá nevyhnutne všetky potrebné informácie, ktoré mu umožňujú rozhodnúť sa, či má alebo nemá podať odpor proti tomuto rozkazu.
Takáto situácia by nebola v súlade s právom na obranu, keďže za okolností, ako sú okolnosti dotknuté vo veciach samých, nemožno uplatniť konanie o odpore stanovené v článkoch 16 a 17 nariadenia č. 1896/2006.
Po druhé treba spresniť, že v prípade neexistencie doručenia v súlade s minimálnymi požiadavkami stanovenými v článkoch 13 až 15 nariadenia č. 1896/2006 nezačína plynúť lehota na podanie odporu uvedená v článku 16 ods. 2 tohto nariadenia, takže je spochybnená platnosť úkonov, ktoré sa viažu na uplynutie tejto lehoty, ako je vyhlásenie vykonateľnosti stanovené v článku 18 uvedeného nariadenia alebo návrh na preskúmanie uvedený v jeho článku 20, hoci sa už začalo ich vykonávanie.
Presnejšie, pokiaľ ide o konanie o preskúmanie, treba pripomenúť, že toto konanie, ako to uvádza aj samotný názov článku 20 nariadenia č. 1896/2006, nastane iba „vo výnimočných prípadoch“ stanovených vyčerpávajúcim spôsobom v tomto článku, pričom nesprávne doručenie nepatrí do týchto výnimočných prípadov.
V každom prípade treba pripomenúť, že podľa článku 26 nariadenia č. 1896/2006, všetky procesné otázky, ktoré nie sú osobitne upravené v tomto nariadení, „sa riadia vnútroštátnym právom“, takže v takomto prípade je vylúčené obdobné uplatnenie uvedeného nariadenia.
Pokiaľ ide o prejednávanú vec, nariadenie č. 1896/2006 neupravuje prípadné prostriedky nápravy, ktoré má odporca k dispozícii, pokiaľ sa až po vyhlásení vykonateľnosti európskeho platobného rozkazu preukáže, že tento platobný rozkaz nebol doručený spôsobom, ktorý je v súlade s minimálnymi požiadavkami uvedenými v článkoch 13 až 15 tohto nariadenia.
V takom prípade z toho vyplýva, že tieto procesné otázky sa naďalej riadia vnútroštátnym právom podľa článku 26 nariadenia č. 1896/2006.
V každom prípade treba zdôrazniť, že ako vyplýva z bodu 43 tohto rozsudku, ak európsky platobný rozkaz nebol doručený spôsobom, ktorý je v súlade s minimálnymi požiadavkami stanovenými v článkoch 13 až 15 nariadenia č. 1896/2006, nemožno uplatniť vykonateľnosť stanovenú v článku 18 uvedeného nariadenia. Z toho vyplýva, že vyhlásenie vykonateľnosti takého platobného rozkazu treba považovať za neplatné.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na prvú otázku odpovedať, že nariadenie č. 1896/2006 sa má vykladať v tom zmysle, že postupy uvedené v článkoch 16 až 20 tohto nariadenia nie sú uplatniteľné, ak sa preukáže, že európsky platobný rozkaz nebol doručený spôsobom, ktorý je v súlade s minimálnymi požiadavkami stanovenými v článkoch 13 až 15 uvedeného nariadenia. Ak sa takáto nezrovnalosť objaví až po vyhlásení vykonateľnosti európskeho platobného rozkazu, odporca musí mať možnosť nahlásiť túto nezrovnalosť, ktorá v prípade, že je riadne preukázaná, musí spôsobiť neplatnosť tohto vyhlásenia vykonateľnosti.
O druhej a tretej otázke
Vzhľadom na odpoveď poskytnutú na prvú otázku netreba odpovedať na druhú a tretiu položenú otázku.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006 z 12. decembra 2006, ktorým sa zavádza európske konanie o platobnom rozkaze, sa má vykladať v tom zmysle, že postupy uvedené v článkoch 16 až 20 tohto nariadenia nie sú uplatniteľné, ak sa preukáže, že európsky platobný rozkaz nebol doručený spôsobom, ktorý je v súlade s minimálnymi požiadavkami stanovenými v článkoch 13 až 15 uvedeného nariadenia.

Ak sa takáto nezrovnalosť objaví až po vyhlásení vykonateľnosti európskeho platobného rozkazu, odporca musí mať možnosť nahlásiť túto nezrovnalosť, ktorá v prípade, že je riadne preukázaná, musí spôsobiť neplatnosť tohto vyhlásenia vykonateľnosti.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.