CELEX: 62009CJ0540
Trimitere preliminară
A șasea directivă TVA
Articolul 13 secțiunea B litera (d) punctul 5
Scutiri
Garanție de subscriere («underwriting guarantee») furnizată în schimbul plății unui comision de către instituții de credit societăților emitente în cadrul unor emisiuni de acțiuni pe piața de capital
Operațiuni cu valori mobiliare

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 13 secțiunea B litera (a) și litera (d)
punctele 1, 2 și 5 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor
membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare
(JO L 145, p. 1, denumită în continuare „A șasea directivă”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Skandinaviska Enskilda Banken AB Momsgrupp (denumită în continuare
„SEB”), pe de o parte, și Skatteverket (administrația fiscală suedeză), pe de altă parte, cu privire la calificarea, în vederea
scutirii de taxa pe valoarea adăugată (denumită în continuare „TVA”), a serviciilor de garanție de subscriere („underwriting
guarantee”).

Cadrul juridic

Dreptul Uniunii
Articolul 2 din A șasea directivă prevede:
„Sunt supuse [TVA‑ului]:
(1)      livrările de bunuri și prestările de servicii efectuate cu titlu oneros pe teritoriul țării de către o persoană impozabilă
care acționează ca atare;
[…]” [traducere neoficială]
Articolul 13 secțiunea B din A șasea directivă prevede:
„Fără a aduce atingere altor dispoziții comunitare, statele membre scutesc, în anumite condiții pe care acestea le stabilesc
în scopul de a asigura aplicarea corectă și directă a scutirilor de mai jos și de a preveni orice posibilă evaziune, fraudă
sau abuz:
(a)      operațiunile de asigurare și reasigurare, inclusiv serviciile conexe prestate de brokerii și de agenții de asigurări;
[…]
(d)      următoarele operațiuni:
1.      acordarea și negocierea de credite și gestionarea creditelor de către persoana care le acordă;
2.      negocierea garanțiilor de credit sau de alte garanții sau orice tranzacții cu astfel de garanții, precum și gestionarea garanțiilor
de credit de către persoana care acordă creditul;
[…]
5.      operațiunile, inclusiv negocierea, exceptând gestionarea sau păstrarea, cu acțiuni, titluri de participare, obligațiuni și
alte valori mobiliare, dar exceptând:
–        documentele reprezentând titluri de proprietate asupra bunurilor;
–        drepturile sau valorile mobiliare prevăzute la articolul 5 alineatul (3);
[…]” [traducere neoficială]

Dreptul național
Articolul 1 din capitolul 1 din Legea (1994:200) privind taxa pe valoarea adăugată [mervärdesskattelagen (1994:200)] din 30
martie 1994 (SFS 1994, nr. 200, denumită în continuare „Legea privind TVA‑ul”) prevede:
„În conformitate cu prezenta lege, se datorează [TVA] statului
1.      pentru livrările de bunuri sau prestările de servicii pe teritoriul național care sunt supuse taxei și sunt efectuate în cadrul
unei activități profesionale;
[…]”
Articolul 9 din capitolul 3 din Legea privind TVA‑ul prevede:
„Prestările de servicii bancare și financiare și operațiunile cu valori mobiliare sau activitățile comparabile sunt scutite
de plata taxei.
Serviciile bancare și financiare nu includ activitatea notarială, serviciile de încasare de facturi și serviciile administrative
care privesc factoring‑ul sau închirierea de spații de depozitare.
Prin «operațiuni cu valori mobiliare» se înțelege:
1.      negocierea și brokerajul de acțiuni, de alte părți sociale și de creanțe, indiferent dacă sunt sau nu sunt reprezentate de
valori mobiliare, și
2.      administrarea de fonduri de investiții în sensul Legii (2004:46) privind fondurile de investiții.”
Articolul 10 din același capitol 3 din Legea privind TVA‑ul are următorul cuprins:
„Sunt scutite prestările de servicii de asigurare și reasigurare, inclusiv serviciile furnizate de brokeri sau de alți agenți
de asigurări și care privesc asigurarea sau reasigurarea.”

Situația de fapt din acțiunea principală și întrebarea preliminară
SEB este o instituție de credit suedeză care se află la conducerea unui „grup constituit în scopuri de TVA” („mervärdesskattegrupp”).
Această instituție de credit furnizează și servicii de finanțare a întreprinderilor în legătură cu emisiunea de instrumente
financiare.
În cursul anului 2002, SEB, împreună cu o altă societate membră a aceluiași grup constituit în scopuri de TVA, a furnizat
unei societăți terțe garanții de subscriere în temeiul cărora membrii grupului se obligau să achiziționeze acțiunile acestei
societăți care nu ar fi fost subscrise până la expirarea perioadei de subscriere (denumită în continuare „garanție de subscriere”).
Pentru acordarea acestei garanții, membrii grupului erau remunerați prin plata unui comision.
Considerând că furnizarea de garanții de subscriere beneficia de scutire de TVA, grupul menționat nici nu a facturat și nici
nu a contabilizat TVA‑ul aferent plății acestui comision.
În urma unui control fiscal efectuat în cursul anului 2005, Skatteverket a considerat că furnizarea de garanții de subscriere
nu constituia o operațiune scutită de TVA și, prin decizia din 30 decembrie 2005, a dispus o rectificare a TVA‑ului pentru
perioada contabilă corespunzătoare lunii octombrie a anului 2002.
Această decizie a făcut obiectul unei acțiuni, formulată de SEB la länsrätten i Stockholms län (Tribunalul Administrativ Departamental
din Stockholm), care a fost respinsă.
Grupul a declarat apel la Kammarrätten i Stockholm (Curtea Administrativă de Apel din Stockholm) împotriva acestei hotărâri
de respingere. Întrucât aceasta din urmă a respins apelul, SEB a declarat recurs la Regeringsrätten (Curtea Administrativă
Supremă), susținând că garanția de subscriere în cauză poate fi comparată cu alte servicii care sunt furnizate în sectorul
financiar fără să genereze colectarea de TVA, cum sunt operațiunile cu valori mobiliare, asigurările, acordările de credit,
garanțiile sau opțiunile de vânzare.
În această privință, instanța de trimitere precizează de la bun început că, potrivit jurisprudenței instanțelor suedeze, acordarea
unor garanții de subscriere nu constituie o operațiune scutită în sensul articolului 13 secțiunea B litera (d) punctul 5 din
A șasea directivă (operațiuni cu valori mobiliare).
Regeringsrätten constată totuși existența unor divergențe între legislațiile naționale ale mai multor state în ceea ce privește
aplicarea scutirii prevăzute de respectiva dispoziție din A șasea directivă serviciilor de garanție de subscriere. Astfel,
în Irlanda și în Regatul Unit, ar fi fost introduse scutiri exprese de TVA în special pentru astfel de servicii.
În plus, instanța de trimitere arată că, în jurisprudența sa cu privire la interpretarea scutirilor prevăzute la articolul
13 secțiunea B litera (a) sau litera (d) punctele 1, 2 și 5 din A șasea directivă, Curtea nu ar fi oferit nicio soluție clară
la problema dacă vreuna dintre aceste scutiri este aplicabilă serviciilor care constau în acordarea de garanții de subscriere.
În aceste condiții, Regeringsrätten a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 13 secțiunea B din [A șasea directivă] trebuie interpretat în sensul că scutirile de [TVA] pe care le prevede sunt
aplicabile și în cazul serviciilor (garanție de subscriere) care implică acordarea de către o instituție de credit, în schimbul
unei remunerații, a unei garanții către o societate care dorește să emită acțiuni, în temeiul căreia instituția de credit
se angajează să achiziționeze acțiunile care nu ar fi subscrise până la expirarea perioadei de subscriere?”

Cu privire la întrebarea preliminară

Observații introductive
Înainte de a analiza temeiul juridic al unei eventuale scutiri a unei garanții de subscriere precum cea în discuție în acțiunea
principală, trebuie precizat că aceasta intră în domeniul de aplicare al celei de A șasea directive în măsura în care constituie
o prestare de servicii efectuată cu titlu oneros în sensul articolului 2 punctul 1 din directivă, având în vedere faptul că
există un raport juridic între emitent și garant, iar comisionul pe care acesta din urmă îl primește de la emitent reprezintă
contravaloarea efectivă a garanției care îi este furnizată de garant (a se vedea în acest sens Hotărârea din 3 martie 1994,
Tolsma, C‑16/93, Rec., p. I‑743, punctul 14, Hotărârea din 14 iulie 1998, First National Bank of Chicago, C‑172/96, Rec.,
p. I‑4387, punctul 26, și Hotărârea din 16 decembrie 2010, Macdonald Resorts, C‑270/09, nepublicată încă în Repertoriu, punctul
16).
Trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței Curții, scutirile prevăzute la articolul 13 din A șasea directivă constituie noțiuni
autonome de drept al Uniunii care au ca obiect evitarea unor divergențe în aplicarea sistemului TVA‑ului de la un stat membru
la altul (a se vedea în special Hotărârea din 25 februarie 1999, CPP, C‑349/96, Rec., p. I‑973, punctul 15, precum și Hotărârea
din 28 ianuarie 2010, Eulitz, C‑473/08, Rep., p. I‑907, punctul 25 și jurisprudența citată).
În ceea ce privește aspectul dacă o astfel de garanție de subscriere poate beneficia de scutire de TVA în temeiul articolului
13 secțiunea B litera (a) sau litera (d) punctele 1, 2 și 5 din A șasea directivă, trebuie amintit că termenii utilizați pentru
a desemna scutirile prevăzute la acest articol 13 sunt de strictă interpretare, dat fiind că aceste scutiri constituie derogări
de la principiul general potrivit căruia TVA‑ul este perceput pentru fiecare livrare de bunuri și pentru fiecare prestare
de servicii efectuată cu titlu oneros de o persoană impozabilă. Totuși, interpretarea acestor termeni trebuie să fie conformă
în special cu obiectivele urmărite de scutirile respective și să respecte cerințele principiului neutralității fiscale, inerent
sistemului comun al TVA‑ului. Astfel, această normă de strictă interpretare nu înseamnă că termenii utilizați pentru a defini
scutirile prevăzute la articolul 13 menționat trebuie să fie interpretați într‑un mod care ar priva aceste scutiri de efecte
(a se vedea Hotărârea Eulitz, citată anterior, punctul 27 și jurisprudența citată).
În sfârșit, cât privește rațiunile care au stat la baza adoptării scutirilor de TVA pentru operațiunile menționate la respectivul
articol 13 secțiunea B, din jurisprudența Curții reiese că finalitatea acestor scutiri o reprezintă remedierea dificultăților
legate de stabilirea bazei de impozitare, precum și a cuantumului TVA‑ului deductibil și evitarea unei creșteri a costului
creditului de consum (Hotărârea din 19 aprilie 2007, Velvet & Steel Immobilien, C‑455/05, Rep., p. I‑3225, punctul 24).
Acestea sunt consideraţiile în lumina cărora trebuie să se răspundă la întrebarea adresată.

Cu privire la scutirea în temeiul articolului 13 secțiunea B litera (d) punctul 5 din A șasea directivă
Deși nu este exclus ca garanția de subscriere în discuție în acțiunea principală să poată intra sub incidența mai multor categorii
de operațiuni scutite de TVA în temeiul articolului 13 secțiunea B litera (a) sau litera (d) punctele 1, 2 și 5 din A șasea
directivă, având în vedere observațiile prezentate Curții în cadrul procedurii desfășurate în fața sa, întrebarea adresată
trebuie să fie examinată mai întâi din perspectiva dispozițiilor articolului 13 secțiunea B litera (d) punctul 5 din această
directivă, referitoare la operațiunile cu valori mobiliare.
Observațiile prezentate Curții
SEB susține că serviciul de garanție de subscriere în discuție în acțiunea principală are caracter autonom în Suedia și este
distinct de serviciul global de emisiune de valori mobiliare. Pe de altă parte, SEB arată că, în speță, garanția de subscriere
a fost acordată de entități diferite de cele care au efectuat emisiunea de acțiuni.
Deși admite că acest serviciu de garanție de subscriere nu constituie un element al unui pachet de servicii financiare și
că ar trebui apreciat separat din punctul de vedere al plății TVA‑ului, guvernul suedez consideră că acest serviciu nu este
scutit de TVA în temeiul articolului 13 secțiunea B litera (d) punctul 5 din A șasea directivă.
Cât privește calificarea acestui serviciu, SEB, a cărei analiză este susținută de Comisia Europeană, arată că respectivul
serviciu de garanție de subscriere reprezintă o operațiune cu valori mobiliare astfel cum este definită de jurisprudența Curții,
întrucât poate să creeze, să modifice sau să stingă drepturile și obligațiile părților asupra unor valori mobiliare și să
modifice condițiile juridice și economice în care se află părțile în sensul Hotărârii din 5 iunie 1997, SDC (C‑2/95, Rec.,
p. I‑3017, punctele 72 și 73), precum și al Hotărârii din 13 decembrie 2001, CSC Financial Services (C‑235/00, Rec., p. I‑10237,
punctul 33).
Irlanda susține că, în acest stat membru, o garanție de subscriere reprezintă numai un element al unui serviciu global și
indivizibil legat de emisiunea valorilor mobiliare, care cuprinde, printre altele, servicii de consultanță și de comercializare.
Or, acest serviciu global este scutit de TVA în Irlanda, în măsura în care constituie o operațiune cu valori mobiliare care
intră în sfera de aplicare a articolului 13 secțiunea B litera (d) punctul 5 din A șasea directivă.
Skatteverket consideră că acordarea unei garanții de subscriere nu poate fi analizată drept o operațiune cu valori mobiliare
în măsura în care, în sine, garanția de subscriere nu ar crea, nu ar modifica și nu ar stinge drepturi sau obligații corespunzătoare
proprietății asupra acțiunilor. Aceste efecte juridice s‑ar produce între garant și emitent numai dacă emisiunea nu ar fi
subscrisă în totalitate de alți investitori și dacă garantul ar fi obligat să subscrie excedentul acesteia. Numai într‑un
asemenea caz particular ar fi posibilă o scutire de TVA. În schimb, dacă emisiunea ar fi în totalitate subscrisă de investitori
pe piață, nu s‑ar produce nicio modificare a drepturilor și obligațiilor corespunzătoare proprietății asupra acțiunilor și,
prin urmare, nu ar fi posibilă nicio scutire.
Răspunsul Curții
Trebuie amintit de la bun început că, având în vedere observațiile prezentate Curții de SEB și de guvernul suedez, care sunt
de acord asupra acestui aspect, se impune constatarea că, în Suedia, garanția de subscriere în cauză poate fi considerată
drept o prestație în sine, putând fi furnizată în mod autonom, iar nu ca o prestație conexă celorlalte servicii furnizate
cu ocazia unei operațiuni de emisiune de acțiuni.
Pentru a răspunde la întrebarea adresată, trebuie amintit că, în ceea ce privește sfera de aplicare a scutirii întemeiate
pe articolul 13 secțiunea B litera (d) punctul 5 din A șasea directivă, Curtea a arătat că operațiunile cu acțiuni și cu alte
valori mobiliare sunt operațiuni realizate pe piața valorilor mobiliare, iar comerțul cu valori mobiliare presupune acte care
modifică situația juridică și financiară a părților (Hotărârea SDC, citată anterior, punctele 72 și 73).
Cu toate acestea, Curtea a statuat de asemenea că operațiunile cu valori mobiliare în sensul respectivului articol 13 secțiunea
B litera (d) punctul 5 vizează operațiuni susceptibile să creeze, să modifice sau să stingă drepturile și obligațiile părților
asupra unor valori mobiliare (Hotărârea CSC Financial Services, citată anterior, punctul 33).
În lumina criteriului reținut astfel de Curte în Hotărârea CSC Financial Services, citată anterior, și anume modificarea,
chiar potențială, a situației juridice și financiare a părților vizate, trebuie să se constate că, în speță, astfel cum a
subliniat avocatul general la punctul 53 din concluzii, garanția de subscriere în discuție în acțiunea principală îndeplinește
condițiile stabilite de această jurisprudență.
Astfel, chiar dacă emisiunea de acțiuni ar fi ulterior subscrisă în totalitate de investitori pe piață, astfel încât nu ar
mai fi necesară achiziționarea de către garant a excedentului de acțiuni, încheierea unui contract de garanție de subscriere
precum cel în cauză în acțiunea principală ar putea în sine să creeze, să modifice sau să stingă drepturi corespunzătoare
proprietății asupra acțiunilor, o astfel de posibilitate fiind prin ea însăși suficientă pentru a califica o asemenea garanție
de subscriere drept operațiune cu valori mobiliare în sensul jurisprudenței menționate.
Pe de altă parte, urmând poziția adoptată de Skatteverket, o instituție de credit care a acordat o garanție în cadrul unei
emisiuni de acțiuni care a determinat o subscriere totală de către investitorii de pe piață a acțiunilor emise nu ar beneficia,
în temeiul unei astfel de operațiuni, de scutire de TVA, întrucât nu ar avea loc niciun transfer de acțiuni între părți și,
prin urmare, nicio modificare efectivă a drepturilor și obligațiilor acestora din urmă în ceea ce privește proprietatea asupra
acțiunilor.
În schimb, dacă o altă instituție de credit ar acorda același tip de garanție de subscriere în cadrul unei emisiuni de acțiuni
nefinalizate printr‑o subscriere totală a acestora și ar fi, prin urmare, constrânsă să achiziționeze acțiunile nesubscrise,
o astfel de operațiune care, contrar celor susținute de Skatteverket, intră în domeniul de aplicare al celei de A șasea directive
și este autonomă în raport cu emisiunea de acțiuni ar fi scutită de TVA, întrucât, în această ipoteză, ar exista modificări
efective ale drepturilor și obligațiilor părților corespunzătoare proprietății asupra acțiunilor.
În aceste condiții, este necesar să se constate că o interpretare a articolului 13 secțiunea B litera (d) punctul 5 din A
șasea directivă conform căreia un serviciu de garanție de subscriere ar fi sau nu ar fi scutit de TVA în funcție de subscrierea
parțială sau totală a acțiunilor emise este contrară principiului neutralității fiscale pe care se întemeiază în special sistemul
comun al TVA‑ului instituit prin această directivă și care se opune tratamentului diferit în materie de colectare a acestei
taxe aplicat agenților economici care efectuează aceleași operațiuni (Hotărârea din 28 iunie 2007, JP Morgan Fleming Claverhouse
Investment Trust și The Association of Investment Trust Companies, C‑363/05, Rep., p. I‑5517, punctul 29 și jurisprudența
citată).
Din moment ce o garanție de subscriere precum cea în cauză în acțiunea principală este scutită de TVA ca operațiune cu valori
mobiliare în sensul articolului 13 secțiunea B litera (d) punctul 5 din A șasea directivă, nu mai este necesar ca, în vederea
soluționării acțiunii principale și, prin urmare, a formulării unui răspuns la întrebarea adresată de instanța de trimitere,
o astfel de garanție să fie examinată și din perspectiva articolului 13 secțiunea B litera (a) sau litera (d) punctele 1 și
2 din A șasea directivă.
Având în vedere cele de mai sus, trebuie să se răspundă la întrebarea adresată că articolul 13 secțiunea B litera (d) punctul
5 din A șasea directivă trebuie interpretat în sensul că scutirea de TVA prevăzută la această dispoziție include serviciile
pe care o instituție de credit le furnizează, în schimbul unei remunerații, sub forma unei garanții de subscriere, unei societăți
care dorește să emită acțiuni, această instituție obligându‑se ca, în temeiul garanției, să achiziționeze acțiunile care nu
ar fi subscrise până la expirarea perioadei de subscriere.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:
Articolul 13 secțiunea B litera (d) punctul 5 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea
legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată:
baza unitară de evaluare trebuie interpretat în sensul că scutirea de taxa pe valoarea adăugată prevăzută la această dispoziție
include serviciile pe care o instituție de credit le furnizează, în schimbul unei remunerații, sub forma unei garanții de
subscriere, unei societăți care dorește să emită acțiuni, această instituție obligându‑se ca, în temeiul garanției, să achiziționeze
acțiunile care nu ar fi subscrise până la expirarea perioadei de subscriere.
Semnături
*
Limba de procedură: suedeza.