CELEX: 62011CJ0610
Žalba
Postupak opoziva
Verbalni žig Zajednice CENTROTHERM
Stvarna uporaba
Dokazna sredstva
Izjava pod prisegom
Teret dokazivanja
Ispitivanje činjeničnog stanja po službenoj dužnosti
Dodatni dokazi podneseni žalbenom vijeću
Uredba (EZ) br. 207/2009
Članci 15., 51. i 76.
Uredba (EZ) br. 2868/95
Pravilo 40. stavak 5

Društvo Centrotherm Systemtechnik GmbH (u daljnjem tekstu: Centrotherm Systemtechnik) svojom žalbom traži ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 15. rujna 2011., Centrotherm Systemtechnik/OHIM – centrotherm Clean Solutions (CENTROTHERM) (
T‑434/09, Zb., str. II‑6227.
, u daljnjem tekstu: pobijana presuda), kojom je taj sud odbio njegovu tužbu za djelomično poništenje odluke četvrtog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) od 25. kolovoza 2009. (predmet R 6/2008‑4) (u daljnjem tekstu: sporna odluka) o postupku opoziva koji je društvo centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG (u daljnjem tekstu: centrotherm Clean Solutions) pokrenulo u pogledu verbalnog žiga Zajednice CENTROTHERM čiji je nositelj društvo Centrotherm Systemtechnik.
Osim toga, valja istaknuti da je Opći sud 15. rujna 2011. u usporednom predmetu s istim strankama, u kojem se također dovodi u pitanje sporna odluka, donio i presudu centrotherm Clean Solutions/OHIM – Centrotherm Systemtechnik (CENTROTHERM) (
T‑247/09, Zb., str. II6207.
) kojom je taj sud prihvatio tužbu društva centrotherm Clean Solutions za djelomično poništenje te odluke.
Navedena je presuda bila predmet žalbe koju je podnijelo društvo Centrotherm Systemtechnik (predmet C‑609/11 P).
Pravni okvir
Uredba (EZ) br. 207/2009
Uredbom Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (
SL L 78, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.) kodificirala se i stavila izvan snage Uredba Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (
SL 1994, L 11, str. 1
.).
Uvodnom izjavom 10. Uredbe br. 207/2009 propisuje se:
„Nema opravdanja za zaštitu žigova Zajednice ili, u odnosu na njih, svakog žiga registriranog prije njih, osim ako se ti žigovi stvarno rabe.”
Člankom 15. Uredbe br. 207/2009, naslovljenim „Uporaba žigova Zajednice”, propisuje se:
„1.   Ako u petogodišnjem razdoblju od registracije, nositelj nije stvarno rabio svoj žig u Zajednici u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran ili ako je takva uporaba suspendirana tijekom neprekinutog razdoblja od pet godina, žig Zajednice podliježe sankcijama predviđenima ovom Uredbom, osim ako postoje opravdani razlozi za neuporabu.
[...]”
Člankom 42. Uredbe br. 207/2009, naslovljenom „Ispitivanje prigovora”, koji se nalazi u odjeljku 4., naslovljenom „Primjedbe trećih strana i prigovor”, glave IV., naslovljene „Postupak registracije”, predviđa se:
„1.   U postupku ispitivanja prigovora [OHIM] poziva stranke onoliko puta koliko je to potrebno, da u roku koji on odredi podnesu primjedbe na podneske drugih stranaka ili na njegove odluke.
2.   Ako podnositelj prijave to zatraži, nositelj ranijeg žiga Zajednice koji je podnio obavijest o prigovoru, mora dokazati da je tijekom petogodišnjeg razdoblja koje je prethodilo datumu objave prijave žiga Zajednice, raniji žig Zajednice bio u stvarnoj uporabi u Zajednici u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran i koje on navodi kao opravdanje za svoj prigovor ili da postoje opravdani razlozi za neuporabu, pod uvjetom da je raniji žig Zajednice na taj datum bio registriran najmanje pet godina. Ako nema dokaza o tomu, prigovor se odbacuje. [...]
[...]”
Člankom 51. Uredbe br. 207/2009, naslovljenom „Razlozi za opoziv”, koji se nalazi u odjeljku 2., naslovljenom „Razlozi za opoziv”, glave VI., naslovljene „Odricanje, opoziv i ništavost”, propisuje se:
„1.   Prava nositelja žiga Zajednice proglašavaju se opozvanima na zahtjev podnesen [OHIM‑u] ili na protutužbu podnesenu u postupku zbog povrede:
(a)
ako se tijekom neprekinutog razdoblja od pet godina, žig nije stvarno rabio u Zajednici u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran, a ne postoje opravdani razlozi za neuporabu; [...]
[...]
2.   Kad osnovani razlozi za opoziv prava postoje u odnosu na samo neke proizvode ili samo neke usluge za koje je taj žig Zajednice registriran, prava nositelja proglašavaju se opozvanima u odnosu na samo te proizvode ili samo te usluge.”
Člankom 57. Uredbe br. 207/2009, naslovljenom „Ispitivanje zahtjeva”, koji se nalazi u odjeljku 5., naslovljenom „Postupak koji vodi [OHIM] povodom opoziva ili ništavosti”, glave VI., predviđa se:
„1.   U postupku ispitivanja zahtjeva za opoziv prava ili zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim, [OHIM] poziva stranke onoliko puta koliko je to potrebno da podnesu primjedbe na podneske drugih stranaka ili na njegove odluke u roku koji odredi Ured.
2.   Ako nositelj žiga Zajednice to zatraži, nositelj ranijeg žiga Zajednice koji je stranka u postupku za proglašavanje žiga ništavim mora dokazati da je tijekom razdoblja od pet godina koje prethodi datumu podnošenja zahtjeva za proglašavanje žiga ništavim, raniji žig Zajednice bio u stvarnoj uporabi u Zajednici u odnosu na proizvode ili usluge za koje je registriran i koje navodi kao razlog za svoj zahtjev ili mora dokazati da postoje opravdani razlozi za neuporabu, pod uvjetom da je raniji žig Zajednice na taj datum bio registriran najmanje pet godina. [...] Ako to ne dokaže, zahtjev za proglašavanje žiga ništavim odbacuje se. [...]
[...]”
Člankom 76. Uredbe br. 207/2009, naslovljenom „Ispitivanje činjenica od strane Ureda po službenoj dužnosti”, koji se nalazi u odjeljku 1., naslovljenom „Opće odredbe”, glave IX., naslovljene „Postupak”, propisuje se:
„1.   U postupcima koji se pred njim vode, [OHIM] po službenoj dužnosti ispituje činjenice; međutim u postupcima koji se odnose na relativne razloge za odbijanje registracije, Ured to ispitivanje ograničava na činjenice, dokaze i argumente te zahtjeve što su ih podnijele stranke.
2.   [OHIM] ne mora uzeti u obzir činjenice ili dokaze koje predmetne stranke nisu pravodobno podnijele.
U skladu s člankom 78. stavkom 1. Uredbe br. 207/2009:
„U svakom postupku pred [OHIM‑om], izvođenje dokaza uključuje sljedeće:
[...]
(f)
izjave pisane pod prisegom ili svečane izjave ili izjave sa sličnim učinkom sukladno zakonu države u kojoj je izjava sastavljena.”
Uredba (EZ) br. 2868/95
Stavcima 2. do 4. pravila 22. Uredbe Komisije (EZ) br. 2868/95 od 13. prosinca 1995. o provedbi Uredbe br. 40/94 (
SL L 303, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 84.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 1041/2005 od 29. lipnja 2005. (
SL L 172, str. 4
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 153.) (u daljnjem tekstu: Uredba br. 2868/95), propisuje se:
„2.   Ako podnositelj prigovora mora predočiti dokaz o uporabi ili pokazati da postoje odgovarajući razlozi za izostanak uporabe, [OHIM ga] poziva da osigura zahtijevani dokaz u roku koji on odredi. Ako podnositelj prigovora ne predoči dokaz prije isteka roka, [OHIM] odbija prigovor.
3.   Podaci i dokazi o predočenju dokaza o uporabi sastoje se od podataka vezanih za mjesto, vrijeme, opseg i prirodu uporabe žiga protiv kojeg se podnosi prigovor, za proizvode i usluge s obzirom na koje je registriran i na kojima se prigovor temelji, i dokaze koji podupiru ove podatke u skladu sa stavkom 4.
4.   Dokazi se podnose sukladno s pravilima 79. i 79.a i načelno su ograničeni na podnošenje dodatne dokumentacije i predmeta kao što su ambalaža, naljepnice, cjenici, katalozi, računi, fotografije, novinske reklame i pisane izjave kako se navodi u članku [78.] stavku 1. točki (f) [Uredbe br. 207/2009].”
U skladu s pravilom 40. Uredbe br. 2868/95:
„1.   O svakom zahtjevu za opoziv ili za proglašenje ništavosti koji se smatra podnesenim, obavješćuje se nositelj žiga Zajednice. Ako [OHIM] zahtjev smatra dopuštenim, poziva nositelja žiga Zajednice da podnese svoje primjedbe u roku koji odobri [OHIM].
2.   Ako se nositelj žiga Zajednice ne očituje, [OHIM] može odlučiti o opozivu ili ništavosti na temelju dokaza kojima raspolaže.
3.   Svako očitovanje nositelja žiga Zajednice dostavlja se podnositelju zahtjeva, kojeg [OHIM] poziva, ako to smatra potrebnim, da odgovori u roku koji odredi [OHIM].
4.   Osim ako pravilo 69. određuje ili dopušta drukčije, sve se primjedbe koje podnesu stranke šalju drugim strankama u pitanju.
5.   U slučaju zahtjeva za opoziv na temelju članka [51.] stavka 1. točke (a) [Uredbe br. 207/2009], [OHIM] poziva nositelja žiga Zajednice da dostavi dokaz o stvarnoj uporabi žiga, u roku koji on odobri. Ako se dokaz ne podnese u određenom roku, žig Zajednice se opoziva. Pravilo 22. stavci 2., 3. i 4. primjenjuju se na odgovarajući način.
6.   Ako podnositelj treba dostaviti dokaz o uporabi ili dokaz da postoje opravdani razlozi za izostanak uporabe sukladno s člankom [57.] stavcima 2. i 3. Uredbe [br. 207/2009], [OHIM] poziva podnositelja da dostavi dokaz o stvarnoj uporabi žiga u roku koji on odobri. Ako dokaz nije dostavljen u određenom roku, zahtjev za proglašenje ništavosti se odbija. Pravilo 22. stavci 2., 3. i 4. primjenjuju se
mutatis mutandis
.”
Okolnosti spora
Opći sud iznio je okolnosti spora u točkama 1. do 13. pobijane presude na sljedeći način:
„1.
[Društvo Centrotherm Systemtechnik] podnijelo je 7. rujna 1999. prijavu za registraciju žiga Zajednice [OHIM‑u], na temelju Uredbe [br. 40/94].
2.
Žig za čiju je registraciju podnesena prijava jest verbalni znak CENTROTHERM.
3.
Proizvodi i usluge za koje je podnesena prijava za registraciju obuhvaćeni su razredima 11, 17, 19 i 42 u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga radi registracije žigova od 15. lipnja 1957., kako je izmijenjen i dopunjen [...]
4.
Žig CENTROTHERM registriran je 19. siječnja 2001. za proizvode i usluge iz točke 3. ove presude kao žig Zajednice.
5.
[Društvo centrotherm Clean Solutions] podnijelo je 7. veljače 2007. OHIM‑u zahtjev za opoziv žiga CENTROTHERM za sve registrirane proizvode i usluge na temelju članka 15. i članka 50. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 40/94 [koji su postali članak 15. i članak 51. stavak 1. točka (a) Uredbe br. 207/2009].
6.
[Društvo Centrotherm Systemtechnik] bilo je obaviješteno o zahtjevu za opoziv 15. veljače 2007. te je od njega zatraženo da u roku od tri mjeseca podnese eventualna očitovanja i dokaze o stvarnoj uporabi spornog žiga.
7.
[Društvo Centrotherm Systemtechnik] u svojim je očitovanjima od 11. svibnja 2007. osporilo zahtjev za opoziv te je, kako bi dokazalo stvarnu uporabu svojeg žiga, podnijelo sljedeće dokaze:
—
četrnaest digitalnih fotografija;
—
četiri računa;
—
izjavu pod naslovom ,eidesstattliche Versicherung’ (izjava pod prisegom) koju je dao W., u svojstvu upravitelja [društva Centrotherm Systemtechnik].
8.
[Društvo Centrotherm Systemtechnik] izjavilo je da posjeduje brojne druge preslike računa koje nije odmah podnijelo zbog povjerljivosti. Potvrdivši da može podnijeti druge dokumente, zamolilo je Odjel za poništaje OHIM‑a da poduzme odgovarajuću postupovnu mjeru ako želi da se u spis ulože drugi pojedinačni dokazi i dokumenti.
9.
Odjel za poništaje opozvao je žig CENTROTHERM 30. listopada 2007., pri čemu je utvrdio da dokazni elementi koje je podnijelo [društvo Centrotherm Systemtechnik] nisu dovoljni da bi se dokazala stvarna uporaba navedenog žiga.
10.
[Društvo Centrotherm Systemtechnik] podnijelo je 14. prosinca 2007. žalbu protiv te odluke, koju je četvrto žalbeno vijeće OHIM‑a [spornom odlukom] djelomično prihvatilo. [Društvo Centrotherm Systemtechnik] osobito je istaknulo da je Odjel za poništaje od njega trebao zatražiti druge dokumente s informacijama. Prigovorilo je Odjelu za poništaje i da nije uzeo u obzir elemente iz spisa iz drugog predmeta koji se također vodio pred OHIM‑om u pogledu žiga CENTROTHERM.
11.
Žalbeno vijeće poništilo je odluku Odjela za poništaje te odbilo zahtjev za opoziv u pogledu proizvoda ‚ispušne cijevi za uređaje za grijanje, dimovodne cijevi, cijevi za toplovodne kotlove; nosači za plinske plamenike; mehanički dijelovi postrojenja za grijanje; mehanički dijelovi plinskih instalacija; slavine za cijevi; ventilatori za dimnjake’ iz razreda 11, ‚cijevne spojnice, cijevni naglavci, armatura za cijevi, cijevi, prethodno navedena nemetalna oprema’ iz razreda 17 te ‚cijevi, cjevovodi, osobito za gradnju; račvaste cijevi; cijevi za dimnjake’ iz razreda 19. Žalbeno vijeće odbilo je žalbu u preostalom dijelu.
12.
Konkretno, Odjel za poništaje smatrao je da je stvarna uporaba žiga CENTROTHERM, što se tiče razdoblja od pet godina prije podnošenja zahtjeva za opoziv, odnosno 7. veljače 2007. (u daljnjem tekstu: relevantno razdoblje), u pogledu proizvoda navedenih u točki 11. ove presude bila dokazana jer je fotografijama koje je podnijelo [društvo Centrotherm Systemtechnik] dokazana narav uporabe žiga i jer su podneseni računi pokazali da su se navedeni proizvodi prodavali pod spornim žigom.
13.
Međutim, žalbeno vijeće smatralo je da je [društvo Centrotherm Systemtechnik] u pogledu drugih proizvoda i usluga za koje je žig CENTROTHERM bio registriran (vidjeti točku 3. ove presude) kao dokaz podnijelo samo izjavu svojeg upravitelja, što, prema mišljenju žalbenog vijeća, nije bilo dovoljno da se dokaže stvarna uporaba žiga. Žalbeno vijeće u tom pogledu napomenulo je da Odjel za poništaje nije bio dužan ni zatražiti druge dokumente ni uzeti u obzir spis iz drugog predmeta koji se također vodio pred OHIM‑om.”
Prikaz okolnosti spora, koji je tako predstavio Opći sud, valja dopuniti sljedećim pojašnjenjima.
Iz točke 36. sporne odluke proizlazi da je žalbeno vijeće, što se tiče dodatnih dokaza koje je društvo Centrotherm Systemtechnik podnijelo tom žalbenom vijeću, smatralo da je „takav dodatni dokaz podnesen nepravodobno te se ne može uzeti u obzir”, jer je „rok naveden u drugoj rečenici pravila 40. stavka 5. [Uredbe br. 2868/95] prekluzivni rok čije nepoštovanje dovodi do opoziva žiga, u skladu s trećom rečenicom pravila 40. stavka 5. [navedene uredbe]”. Žalbeno vijeće u tom je pogledu u točki 37. te odluke dodalo da, čak i ako se prizna da žalbeno vijeće na temelju članka 76. stavka 2. Uredbe br. 207/2009 slobodno ocjenjuje relevantnost uzimanja u obzir nepravodobno podnesenih dokaza, u ovom slučaju ne postoji razlog zbog kojeg bi trebalo izvršiti tu ovlast u korist žalitelja. Navedeno je vijeće pojasnilo da je žalitelj u tom pogledu iznio tek opće argumente o ulozi i vrijednosti prava koja proizlaze iz žiga te da se nije pozvao na nemogućnost podnošenja dokaza o uporabi u prvom stupnju.
Pobijana presuda
Zahtjevom podnesenim 26. listopada 2009. tajništvu Općeg suda društvo Centrotherm Systemtechnik podnijelo je tužbu za poništenje sporne odluke u dijelu u kojem je njome prihvaćen zahtjev za opoziv žiga CENTROTHERM.
U prilog svojoj tužbi, društvo Centrotherm Systemtechnik istaknulo je tri tužbena razloga, od kojih se prvi temelji na pogrešnoj ocjeni dokaza o uporabi podnesenih Odjelu za poništaje OHIM‑a, drugi na povredi obveze ispitivanja činjenica po službenoj dužnosti, u skladu s člankom 76. stavkom 1. Uredbe br. 207/2009, te treći na neuzimanju u obzir dokaza podnesenih žalbenom vijeću, što je protivno članku 76. stavku 2. te uredbe. Podredno, društvo Centrotherm Systemtechnik istaknulo je prigovor nezakonitosti u pogledu pravila 40. stavka 5. Uredbe br. 2868/95.
Opći sud pobijanom je presudom odbio navedenu tužbu.
U okviru ispitivanja prvog tužbenog razloga, Opći sud najprije se u točkama 21. do 24. pobijane presude pozvao na cilj sankcije opoziva, kao i na postupovna pravila te načela koja se odnose na izvođenje dokaza, kako osobito proizlaze iz članka 51. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009 te pravila 40. stavka 5. Uredbe br. 2868/95.
Opći sud zatim je u točkama 25. do 30. te presude naveo različite elemente sudske prakse koji se odnose na pojam stvarne uporabe i uvjete u kojima se takva uporaba može smatrati dokazanom.
Nakon što je u točki 31. pobijane presude naveo da pitanje je li žalbeno vijeće u spornoj odluci pravilno smatralo da dokazima koje je društvo Centrotherm Systemtechnik podnijelo Odjelu za poništaje nije dokazana stvarna uporaba spornog žiga u pogledu proizvoda i usluga koji nisu navedeni u točki 11. navedene presude valja ocijeniti s obzirom na sva razmatranja navedena u točkama 21. do 30. te presude, Opći sud pojasnio je u točkama 32. do 34. iste presude kako slijedi:
„32.
Valja podsjetiti da su dokazni elementi, koje je tužitelj podnio Odjelu za poništaje kako bi dokazao stvarnu uporabu svojeg žiga, izjava pod prisegom njegova upravitelja, četiri računa i četrnaest digitalnih fotografija.
33.
Najprije valja istaknuti da iz ustaljene sudske prakse proizlazi da, kako bi se ocijenila dokazna vrijednost ‚izjava pisanih pod prisegom ili svečanih izjava ili izjava sa sličnim učinkom sukladno zakonu države u kojoj je izjava sastavljena’ u smislu članka 78. stavka 1. točke (f) Uredbe br. 207/2009, valja provjeriti vjerodostojnost i istinitost podataka koje sadrži i pri tome osobito uzeti u obzir podrijetlo dokumenta, okolnosti sastavljanja i adresata te razmotriti čini li se navedeni dokument, prema svojem sadržaju, smislenim i vjerodostojnim [...]
34.
Stoga valja smatrati da se, s obzirom na očiglednu povezanost između autora izjave i tužitelja, dokazna vrijednost može pripisati navedenoj izjavi samo ako je potkrijepljena sadržajem podnesenih četrnaest fotografija i četiriju računa.”
Opći sud je u točkama 35. do 43. pobijane presude, sa stajališta navedenog u točki 34. te presude, ispitao račune i fotografije koje je društvo Centrotherm Systemtechnik podnijelo Odjelu za poništaje OHIM‑a. U tom okviru, Opći sud je u točkama 36. i 37. navedene presude, među ostalim, istaknuo sljedeće:
„36.
Ti računi dokazuju da je tužitelj četirima kupcima prodao više proizvoda za vodoinstalaterske radove (cijevi, naglavci, kompleti za spajanje kotlova, koljena, maske za ispušne sustave) za svotu koja, zajedno s računom iz 2007., iznosi manje od 0,03% prometa koji je, prema izjavi tužitelja upravitelja, ostvaren u 2006. prodajom proizvoda pod žigom CENTROTHERM.
37.
Iz toga slijedi da je tužitelj OHIM‑u podnio relativno slabe dokaze o prodaji u odnosu na iznos naveden u izjavi njegova upravitelja. Stoga bi, čak i ako je žalbeno vijeće uzelo u obzir navedenu izjavu, valjalo utvrditi da u spisu nema dovoljno elemenata koji potkrepljuju njezin sadržaj u pogledu vrijednosti prihoda od prodaje. Usto, što se tiče vremenskog aspekta uporabe žiga, navedeni se računi odnose na vrlo kratko, čak i precizno određeno razdoblje, odnosno na 12., 18. i 21. srpnja 2006. te 9. siječnja 2007.”
Opći sud je u točkama 44. i 45. pobijane presude, na temelju svojeg ispitivanja koje se odnosilo na podnesene račune i fotografije, zaključio sljedeće:
„44.
Iz prethodno navedenoga proizlazi da se izjava tužiteljeva upravitelja ne može potkrijepiti ni fotografijama ni računima, jer on tvrdi da su se tijekom relevantnog razdoblja pod žigom CENTROTHERM prodavali sljedeći proizvodi: mehanički dijelovi postrojenja za klimatizaciju, za proizvodnju pare, za sušenje i za ventilaciju; uređaji za filtriranje zraka i njihovi dijelovi; spojke, materijali za vezivanje; materijali za nepropusno zatvaranje, za brtvljenje i za izolaciju; poluobrađena plastika; građevinski materijali, građevinska armatura; zidne obloge, građevinske ploče, ploče; nastavci za dimnjake, poklopci za dimnjake, kape za dimnjake i okviri kamina.
45.
Valja utvrditi da se na temelju opće ocjene elemenata iz spisa ne može zaključiti, a da se pri tomu ne pribjegne vjerojatnostima i pretpostavkama, da se žig CENTROTHERM stvarno rabio tijekom relevantnog razdoblja za proizvode i usluge različite od onih koji su navedeni u točki 11. ove presude.”
Opći sud odbio je drugi tužbeni razlog iz sljedećih razloga, navedenih u točkama 53. do 55. pobijane presude:
„53.
[...] [U] skladu s člankom 51. stavkom 1. Uredbe br. 207/2009, prava nositelja žiga Zajednice proglašavaju se opozvanima ako se žig nije stvarno rabio tijekom pet godina [članak 51., stavak 1., točka (a) Uredbe br. 207/2009], ako zbog djelovanja ili nedjelovanja nositelja žig postane uobičajeni naziv u trgovini za proizvod ili uslugu za koje je registriran [članak 51., stavak 1., točka (b) Uredbe br. 207/2009] ili ako žig, zbog uporabe od strane njegova nositelja ili uz njegovu suglasnost, može javnost dovesti u zabludu [članak 51., stavak 1., točka (c) Uredbe br. 207/2009].
54.
Iako potonja dva uvjeta označavaju apsolutne razloge za odbijanje, kao što proizlazi iz članka 7. stavka 1. točaka (b) do (d) i (g) Uredbe br. 207/2009, prvi se odnosi na odredbu koja proizlazi iz ispitivanja relativnih razloga za odbijanje, odnosno članak 42. stavak 2. Uredbe br. 207/2009. Stoga valja zaključiti da se na ispitivanje OHIM‑a, koje se odnosi na pitanje stvarne uporabe žiga Zajednice u okviru postupka opoziva, primjenjuje članak 76. stavak 1.
in fine
Uredbe br. 207/2009, kojim je predviđeno da se to ispitivanje ograničava na činjenice koje su iznijele stranke.
55.
Iz toga slijedi da je pretpostavka tužitelja, prema kojoj je OHIM svoje ispitivanje pogrešno ograničio na dokazne elemente koje je podnio tužitelj, pogrešna.”
Opći sud odbio je treći tužbeni razlog uz sljedeća obrazloženja:
„61.
Kao prvo, valja podsjetiti da se na OHIM‑ovo ispitivanje pitanja stvarne uporabe žiga, kao što je utvrđeno u točkama 51. do 54. ove presude, primjenjuje članak 76. stavak 1.
in fine
Uredbe br. 207/2009. Navedenom odredbom predviđeno je da se ispitivanje OHIM‑a ograničava na činjenice koje su iznijele stranke. Iz toga slijedi da treba odbaciti tvrdnju tužitelja prema kojoj OHIM ima obvezu po službenoj dužnosti dopuniti spis.
62.
Kao drugo, mogućnost da stranke u postupku pred OHIM‑om iznesu činjenice i dokaze nakon isteka roka koji je određen u tu svrhu nije bezuvjetna, nego je, kao što proizlazi iz sudske prakse, uvjetovana time da nije predviđeno drukčije. OHIM raspolaže diskrecijskom ovlašću u pogledu uzimanja u obzir nepravodobno podnesenih činjenica i dokaza samo ako je ispunjen taj uvjet [...]
63.
U ovom slučaju postoji odredba protivna tomu da se uzmu u obzir elementi izneseni pred žalbenim vijećem, odnosno članak 40. stavak 5. Uredbe br. 2868/95.”
Naposljetku, što se tiče tužbenog razloga koji se temelji na prigovoru nezakonitosti pravila 40. stavka 5. Uredbe br. 2868/95, Opći sud je u točkama 67. do 70. pobijane presude, među ostalim, presudio sljedeće:
„67.
Opći sud utvrđuje da, iako je točno da pravila iz Uredbe br. 2868/95 ne mogu biti u suprotnosti s odredbama i strukturom Uredbe br. 207/2009, to ne mijenja činjenicu da između pravila 40. stavka 5. Uredbe br. 2868/95 i odredbi u pogledu opoziva iz Uredbe br. 207/2009 nema nikakve proturječnosti.
68.
Naime, dok je Uredbom br. 207/2009 predviđeno materijalno pravilo, odnosno sankcija opoziva za žigove Zajednice koji se stvarno ne rabe, u Uredbi br. 2868/95 pojašnjena su primjenjiva postupovna pravila, osobito dodjela tereta dokazivanja i posljedice nepoštovanja određenih rokova. Osim toga, i kao što je prethodno utvrđeno [...], iz strukture Uredbe br. 207/2009 proizlazi da su, što se tiče zahtjeva za opoziv na temelju nepostojanja stvarne uporabe, opseg i intenzitet ispitivanja OHIM‑a ograničeni razlozima i činjenicama koje su iznijele stranke.
[...]
70.
Što se tiče navodne povrede načela proporcionalnosti, valja podsjetiti da se nepoštovanje rokova bez opravdanog razloga, koji su ključni za dobro funkcioniranje sustava Zajednice, propisima Zajednice može kazniti gubitkom prava, a da to ne bude nespojivo s navedenim načelom proporcionalnosti [...]”
Zahtjevi stranaka pred Sudom
Društvo Centrotherm Systemtechnik svojom žalbom traži od Suda da ukine pobijanu presudu, prihvati njegovu tužbu u prvom stupnju i naloži OHIM‑u kao i društvu centrotherm Clean Solutions snošenje troškova.
OHIM zahtijeva da se odbije žalba ili, podredno, odbije tužba u prvom stupnju kao i da se društvu Centrotherm Systemtechnik naloži snošenje troškova.
Društvo centrotherm Clean Solutions zahtijeva da se žalba odbije i društvu Centrotherm Systemtechnik naloži snošenje troškova.
O žalbi
Društvo Centrotherm Systemtechnik ističe četiri žalbena razloga u prilog svojoj žalbi.
Uvodno pojašnjenje
U ovom slučaju, iz prikaza okolnosti spora navedenog u točki 14. ove presude proizlazi da je, iako je predmetni postupak opoziva pokrenut kad se primjenjivala Uredba br. 40/94, žalbeno vijeće OHIM‑a spornu odluku donijelo nakon stupanja na snagu Uredbe br. 207/2009.
Budući da je tom potonjom uredbom ipak kodificirana Uredba br. 40/94 i da relevantne odredbe te uredbe ni u kom pogledu nisu bile izmijenjene prilikom navedene kodifikacije, u nastavku ove presude upućivat će se isključivo na odredbe Uredbe br. 207/2009.
Prvi žalbeni razlog koji se temelji na povredi članka 51. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009
Argumentacija stranaka
Svojim prvim žalbenim razlogom društvo Centrotherm Systemtechnik tvrdi da je Opći sud, time što je u točki 34. pobijane presude tvrdio da se izjavi pod prisegom, kao što je ona iz članka 78. stavka 1. točke (f) Uredbe br. 207/2009, može pripisati dokazna vrijednost samo ako je potkrijepljena drugim podnesenim dokazima, pogrešno protumačio dokaznu vrijednost takvih izjava te im čak oduzeo svu nezavisnu dokaznu snagu. Osim toga, time što nije uzeo u obzir činjenicu da u ovom slučaju druge stranke nisu osporile sadržaj sporne izjave, Opći sud povrijedio je načelo prema kojemu stvarna uporaba treba biti predmet sveobuhvatne ocjene uzimajući u obzir sve relevantne čimbenike predmetnog slučaja.
To nepoštovanje dokazne vrijednosti izjava pod prisegom dovelo je Opći sud do zaključka da se sporni žig nije stvarno rabio, čime je povrijedio članak 51. stavak 1. točku (a) Uredbe br. 207/2009.
Prema mišljenju OHIM‑a i društva centrotherm Clean Solutions, iz točke 34. pobijane presude proizlazi da Opći sud nije in abstracto oduzeo svu dokaznu vrijednost izjavama pod prisegom, nego ju je ispitao i na temelju ocjene koja se ne može pregledati u okviru žalbe utvrdio da su u ovom slučaju potrebni dodatni dokazi s obzirom na povezanost između autora predmetne izjave i društva Centrotherm Systemtechnik.
Ocjena Suda
Valja utvrditi da točka 34. pobijane presude, koju treba tumačiti osobito u vezi s njezinim prethodnim i pratećim točkama, ima drukčiji doseg od onog koji joj pogrešno pripisuje društvo Centrotherm Systemtechnik.
Stoga najprije valja istaknuti da je Opći sud u točki 32. pobijane presude kao „dokazne elemente, koje je tužitelj podnio”, kvalificirao izjavu pod prisegom njegova upravitelja, kao i podnesene račune i fotografije.
Nadalje, suprotno tvrdnjama društva Centrotherm Systemtechnik, Opći sud nipošto nije isključio da izjava pod prisegom može imati dokaznu vrijednost, nego je, naprotiv, u točki 33. te presude istaknuo da, kako bi se ocijenila ta dokazna vrijednost, valja provjeriti vjerodostojnost i istinitost podataka koje takva izjava sadrži i pri tome osobito uzeti u obzir podrijetlo dokumenta, okolnosti njezina sastavljanja i adresata te razmotriti čini li se navedeni dokument, prema svojem sadržaju, smislenim i vjerodostojnim.
Opći sud tek je tada, i nakon što je proveo upravo takvo ispitivanje predmetne izjave u ovom predmetu, u točki 34. navedene presude smatrao da se, s obzirom na očiglednu povezanost između autora te izjave i društva Centrotherm Systemtechnik, dokazna vrijednost u ovom slučaju može pripisati navedenoj izjavi samo ako je potkrijepljena sadržajem podnesenih fotografija i računa.
Tako je, među ostalim, Opći sud u točkama 36. i 37. pobijane presude, a da pri tome nipošto nije tvrdio da je društvo Centrotherm Systemtechnik trebalo podnijeti račune koji potkrepljuju sav promet naveden u predmetnoj izjavi pod prisegom, naprotiv, istaknuo veliku razliku između tvrdnji o godišnjem prihodu koji je društvo Centrotherm Systemtechnik navodno ostvarilo od 2002. do 2006., koje je sadržavala ta izjava, te relativno neznatnog obujma prodaje u vrlo kratkom, čak i precizno određenom razdoblju, što potvrđuju stvarno podneseni računi.
Opći sud je na temelju detaljnog ispitivanja podnesenih računa i fotografija, koje je proveo u točkama 35. do 43. pobijane presude, u točki 44. te presude utvrdio da se u ovom slučaju navedenim fotografijama i računima ni na koji način ne može potkrijepiti izjava upravitelja da su se vrste proizvoda navedene u toj potonjoj točki prodavale pod spornim žigom.
Opći sud također je u točki 45. navedene presude mogao zaključiti, a da u tom pogledu ne počini pogrešku koja se tiče prava, da se na temelju opće ocjene elemenata iz spisa, uključujući stoga i predmetnu izjavu pod prisegom, u tim okolnostima nije moglo zaključiti, a da se pri tomu ne pribjegne vjerojatnostima i pretpostavkama, da se sporni žig stvarno rabio u pogledu proizvoda i usluga na koje se odnosi ovaj predmet.
U tom pogledu valja uostalom podsjetiti da ocjena činjenica i dokaza te osobito dokazne snage izjave pod prisegom koju je podnijelo društvo Centrotherm Systemtechnik, koju je u tu svrhu proveo Opći sud, pripada području činjeničnog stanja (vidjeti u tom smislu presudu od 13. rujna 2007., Il Ponte Finanziaria/OHIM,
C‑234/06 P, Zb., str. I‑7333., t. 75.
) te stoga, osim u slučaju iskrivljavanja, ne predstavlja pitanje prava koje kao takvo podliježe nadzoru Suda u okviru žalbe.
Naposljetku, što se tiče okolnosti da podnositelj zahtjeva za opoziv pred OHIM‑om nije izričito osporio sadržaj navedene izjave, dovoljno je utvrditi da ona ni na koji način nije mogla spriječiti Opći sud da izvrši ocjenu činjenica i dokaza za koju je zadužen kako bi provjerio je li pred OHIM‑om dokazano da se raniji žig stvarno rabio te kako bi, slijedom toga, odlučio o sporu koji se pred njim vodi.
Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da prvi žalbeni razlog treba odbiti.
Drugi žalbeni razlog i prvi dio trećeg žalbenog razloga koji se temelje na povredi članka 51. stavka 1. točke (a) i članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009
Argumentacija stranaka
Svojim drugim žalbenim razlogom društvo Centrotherm Systemtechnik tvrdi da se, suprotno onom što je Opći sud presudio u točkama 54. i 55. pobijane presude, pravilo prema kojemu OHIM ispituje činjenice po službenoj dužnosti, propisano člankom 76. stavkom 1. Uredbe br. 207/2009, primjenjuje u okviru postupka opoziva. Naime, budući da takav postupak može pokrenuti tko god želi, on nije obuhvaćen iznimkom koja se tom odredbom predviđa u pogledu postupaka koji se odnose na relativne razloge za odbijanje registracije.
Prvim dijelom svojeg trećeg žalbenog razloga društvo Centrotherm Systemtechnik uostalom ističe da, suprotno onom što je Opći sud presudio u pobijanoj presudi, u okviru postupka opoziva teret dokazivanja stvarne uporabe žiga nije na nositelju tog žiga.
Naime, dok se člankom 42. stavkom 2. i člankom 57. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009 predviđa da nositelj ranijeg žiga mora dokazati stvarnu uporabu tog žiga jer će se inače njegov prigovor ili zahtjev za proglašavanje žiga ništavim odbiti, članak 51. navedene uredbe ne sadrži slična pojašnjenja u pogledu postupaka za opoziv. U tim je okolnostima pravilo 40. stavak 5. Uredbe br. 2868/95, kojim se nositelju žiga nalaže teret dokazivanja stvarne uporabe, protivno Uredbi br. 207/2009. Iz toga slijedi da je žalbeno vijeće dužno uzeti u obzir dokazne elemente koji su mu podneseni na temelju njegove obveze ispitivanja činjenica po službenoj dužnosti na temelju članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009.
Prema mišljenju OHIM‑a, s obzirom na inter partes i sui generis narav postupka opoziva, koji nije postupak koji se odnosi na apsolutne ili relativne razloge za odbijanje registracije, načelo ispitivanja činjenica po službenoj dužnosti nije primjenjivo te je na nositelju žiga, koji u tu svrhu raspolaže primjerenim elementima, da dokaže da je stvarno rabio taj žig.
Društvo centrotherm Clean Solutions također ističe da se članak 76. stavak 1. Uredbe br. 207/2009 ne primjenjuje na postupke opoziva. Suprotno tomu, pravilom 40. stavkom 5. Uredbe br. 2868/95 određuju se postupovna pravila primjene opoziva, pri čemu se izričito predviđa da nositelj žiga treba dostaviti dokaze o njegovoj stvarnoj uporabi.
Ocjena Suda
Svojim drugim žalbenim razlogom i prvim dijelom trećeg žalbenog razloga, koje valja razmotriti zajedno, društvo Centrotherm Systemtechnik u biti tvrdi da je Opći sud, time što je presudio da OHIM u okviru postupka opoziva ne treba po službenoj dužnosti ispitati dokaze o postojanju stvarne uporabe ranijeg žiga, nego da je teret dokazivanja takvog postojanja isključivo na nositelju tog žiga, i time što zbog toga nije sankcionirao žalbeno vijeće jer nije uzelo u obzir sve dokazne elemente koje je posjedovalo, povrijedio članak 51. stavak 1. točku (a) i članak 76. stavak 1. Uredbe br. 207/2009.
U tom pogledu valja podsjetiti, kao prvo, kao što proizlazi iz članka 15. Uredbe br. 207/2009, da ako u petogodišnjem razdoblju od registracije, nositelj nije stvarno rabio svoj žig u Europskoj uniji, on podliježe sankcijama predviđenima tom uredbom, odnosno osobito opozivu prava koja proizlaze iz žiga, osim ako postoje opravdani razlozi za neuporabu.
Iz uvodne izjave 10. navedene uredbe proizlazi da je zakonodavac Unije očuvanje prava povezanih sa žigom Zajednice namjeravao uvjetovati time da se taj žig stvarno rabi. Žig Zajednice koji se ne rabi mogao bi predstavljati prepreku za tržišno natjecanje ograničavanjem niza znakova koje bi drugi mogli registrirati kao žig te onemogućavanjem konkurentima da rabe taj ili sličan žig prilikom stavljanja na unutarnje tržište proizvoda ili usluga koji su jednaki ili slični onima koji su zaštićeni predmetnim žigom (vidjeti presudu od 19. prosinca 2012., Leno Merken, C‑149/11, t. 32.).
Kao drugo, u članku 42. stavku 2. i članku 57. stavku 2. Uredbe br. 207/2009 izričito se pojašnjava da je dokazivanje stvarne uporabe ili opravdanih razloga za neuporabu na nositelju predmetnog žiga, jer će u protivnom prigovor ili zahtjev za proglašavanje žiga ništavim biti odbijen.
U tom se pogledu, suprotno prijedlogu društva Centrotherm Systemtechnik, okolnost da se, za razliku od članka 42. stavka 2. i članka 57. stavka 2. Uredbe br. 207/2009, člankom 51. stavkom 1. te uredbe ne utvrđuje da je dokazivanje stvarne uporabe ili postojanja opravdanih razloga za neuporabu na navedenom nositelju, ne može tumačiti na način da je zakonodavac Unije u okviru postupka opoziva namjeravao isključiti to načelo u pogledu tereta dokazivanja.
Činjenica da u članku 51. stavku 1. Uredbe br. 207/2009 nema pojašnjenja u pogledu tereta dokazivanja može se, nadalje, objasniti bez poteškoća s obzirom na okolnost da je svrha stavka 1. tog članka 51., naslovljenog „Razlozi za opoziv”, utvrditi razloge za opoziv žiga, za što nisu potrebna pojašnjenja u pogledu pitanja tereta dokazivanja.
Suprotno tomu, članci 42. i 57. te uredbe predstavljaju u biti postupovne odredbe. Međutim, valja istaknuti da je posebna svrha stavka 2. svakog od tih članaka utvrditi okvir za postupovno pitanje koje postavi tuženik koji namjerava dovesti u pitanje pravo podnositelja da nastavi postupak koji je pokrenuo.
Zbog takvog postupovnog okvira, koji je svojstven postupku povodom prigovora i postupku za proglašavanje žiga ništavim, zakonodavac Unije je, kako bi omogućio rješavanje takvih postupovnih pitanja, koja se moraju riješiti prije glavnog postupka s kojim su spojena, predvidio da dokaz o tomu da se raniji žig stvarno rabio treba podnijeti njegov nositelj i da se, u nedostatku takvog dokaza, prigovor ili zahtjev za proglašavanje žiga ništavim odbija.
Suprotno tomu, činjenica da je svako takvo postupovno pitanje hipotetski isključeno u okviru postupka opoziva lako opravdava to da je, iako se članak 57. Uredbe br. 207/2009 odnosi na postupke opoziva i na postupke za proglašavanje žiga ništavim, odredba kao što je stavak 2. tog članka ograničena na te potonje postupke.
Kao treće, valja utvrditi da se načelom, koje se uzgredno navodi u članku 42. stavku 2. i članku 57. stavku 2. Uredbe br. 207/2009, prema kojemu je na nositelju ranijeg žiga da dokaže njegovu stvarnu uporabu, zapravo samo primjenjuje ono što nalažu zdrav razum i osnovni zahtjev učinkovitosti postupka.
Naime, nesporno je da je navedeni nositelj u najboljem položaju, a u određenim slučajevima i jedini koji može dostaviti dokaze o konkretnim mjerama koje potkrepljuju tvrdnju da je stvarno rabio svoj žig ili iznijeti opravdane razloge za njegovu neuporabu. To osobito vrijedi za dodatnu dokumentaciju kojom se utvrđuje takva uporaba, čije pravilo 22. stavak 4. Uredbe br. 2868/95 sadržava popis primjera, kao što su ambalaža, naljepnice, cjenici, katalozi, računi, fotografije ili novinski oglasi.
Tako se iz zajedničkog tumačenja članka 15., članka 42. stavka 2., članka 51. stavka 1. i članka 57. stavka 2. Uredbe br. 207/2009 može zaključiti da je, u okviru postupka opoziva žiga načelno na nositelju tog žiga, a ne na OHIM‑u po službenoj dužnosti, da utvrdi stvarnu uporabu navedenog žiga.
Isto tako, u tom pogledu valja zaključiti da se u pravilu 40. stavku 5. Uredbe br. 2868/95, s obzirom na to da se njime propisuje da dokaz o stvarnoj uporabi treba dostaviti nositelj žiga, samo pojašnjava načelo u pogledu tereta dokazivanja koje zapravo ne povređuje Uredbu br. 207/2009, nego, naprotiv, proizlazi iz njezinih odredbi i strukture.
U tim se okolnostima pravilo o ispitivanju činjenica po službenoj dužnosti koje provodi OHIM, a propisano je u članku 76. stavku 1. Uredbe br. 207/2009 ne primjenjuje na pitanje dokazivanja stvarne uporabe žiga u okviru postupka opoziva pred OHIM‑om.
Iz prethodno navedenoga proizlazi, među ostalim, da je, iako su obrazloženje i razlozi navedeni u točkama 53. i 54. pobijane presude pogrešni, zaključak do kojeg je Opći sud došao u točki 55. te presude, odnosno da je OHIM na temelju članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 dužan po službenoj dužnosti ispitati činjenice kojima se utvrđuje stvarna uporaba žiga za koji se pred njim traži opoziv, pravno osnovan.
Budući da je opravdana drukčijim pravnim razlozima od onih koje je naveo Opći sud, činjenica da je navedeni sud u točki 56. pobijane presude odbio tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 76. stavka 1. Uredbe br. 207/2009 ne može dovesti do ukidanja te presude.
Osim toga, i kao što također proizlazi iz prethodno navedenoga, Opći sud nije počinio nikakvu pogrešku koja se tiče prava time što je u pobijanoj presudi smatrao da je teret dokazivanja stvarne uporabe žiga u okviru postupka opoziva na nositelju tog žiga.
S obzirom na prethodna razmatranja, valja odbiti drugi žalbeni razlog i prvi dio trećeg žalbenog razloga.
Drugi dio trećeg žalbenog razloga koji se temelji na povredi članka 51. stavka 1. točke (a) i članka 76. stavka 2. Uredbe br. 207/2009
Argumentacija stranaka
Drugim dijelom svojeg trećeg žalbenog razloga društvo Centrotherm Systemtechnik tvrdi da je Opći sud, time što je u točkama 62. i 63. pobijane presude presudio da žalbeno vijeće u ovom slučaju nije raspolagalo diskrecijskom ovlašću da eventualno uzme u obzir dokazna sredstva o uporabi spornog žiga, koja su mu podnesena nepravodobno, povrijedio članak 76. stavak 2. Uredbe br. 207/2009.
Društvo Centrotherm Systemtechnik podsjeća da iz točke 42. presude od 13. ožujka 2007., OHIM/Kaul (
C‑29/05 P, Zb., str. I‑2213.
), doista proizlazi da diskrecijska ovlast, koja se navedenom odredbom dodjeljuje OHIM‑u u svrhu uzimanja u obzir nepravodobno podnesenih dokaza, postoji samo „ako nije predviđeno drukčije” te ističe da je Opći sud pogrešno smatrao da pravilo 40. stavak 5. Uredbe br. 2868/95 predstavlja takvu drukčiju odredbu.
OHIM tvrdi da, s obzirom na pretpostavku zakonitosti propisa Unije, žalbeno vijeće na dan donošenja sporne odluke nije imalo drugog izbora nego da utvrdi da ga navedeno pravilo 40. stavak 5. sprječava da, kao što je uostalom prethodno presudio Opći sud, uzme u obzir dokaze podnesene nakon isteka prekluzivnog roka određenog na temelju navedene odredbe.
OHIM u tom pogledu ipak pojašnjava da se od izricanja pobijane presude sudska praksa Općeg suda promijenila. Naime, taj je sud, među ostalim, u točki 31. svoje presude od 29. rujna 2011., New Yorker SHK Jeans/OHIM – Vallis K.-Vallis A. (FISHBONE) (T‑415/09), presudio da, neovisno o pravilu 22. stavku 2. Uredbe br. 2868/95, u skladu s člankom 76. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009 mora postojati mogućnost da žalbeno vijeće uzme u obzir dokazne elemente o stvarnoj uporabi žiga koji su podneseni nakon isteka roka koji je OHIM odredio na temelju te odredbe, barem kada takvi elementi samo dopunjuju dokazne elemente podnesene u navedenom roku i kada se zainteresiranoj strani ne može prigovoriti nikakva taktika odugovlačenja ili očiti nemar.
OHIM se slaže s tim tumačenjem te smatra da isti pristup treba primijeniti u pogledu pravila 40. stavka 5. Uredbe br. 2868/95.
Prema mišljenju društva centrotherm Clean Solutions, Opći sud pravilno je presudio da je učinak te potonje odredbe, kojom se uvodi odstupanje od članka 76. stavka 2. Uredbe br. 207/2009, zabrana žalbenom vijeću uzimanja u obzir dokaza o uporabi žiga koji su mu podneseni nepravodobno.
Ocjena Suda
Valja podsjetiti da se člankom 76. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009 propisuje da OHIM ne mora uzeti u obzir činjenice ili dokaze koje predmetne stranke nisu pravodobno podnijele.
Kao što je Sud presudio, iz teksta te odredbe proizlazi, kao opće pravilo i ako nije predviđeno drukčije, da stranke mogu podnositi činjenice i dokaze i nakon isteka rokova za podnošenje određenih na temelju primjene odredbi Uredbe br. 207/2009 te da OHIM‑u nipošto nije zabranjeno uzeti u obzir činjenice i dokaze koji su istaknuti ili podneseni nepravodobno (gore navedena presuda OHIM/Kaul, t. 42.).
Time što se u njoj navodi da OHIM „može” odlučiti ne uzeti u obzir takve dokaze, navedenom se odredbom OHIM‑u dodjeljuje široka diskrecijska ovlast da odluči hoće li ih uzeti u obzir, pri čemu svoju odluku u tom pogledu treba obrazložiti (gore navedena presuda OHIM/Kaul, t. 43.).
Konkretnije, što se tiče podnošenja dokaza o stvarnoj uporabi žiga u okviru postupaka opoziva pokrenutih na temelju članka 51. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 207/2009, najprije valja istaknuti da ta uredba ne sadrži odredbu kojom se utvrđuje rok u kojem se takvi dokazi trebaju dostaviti.
Suprotno tomu, pravilom 40. stavkom 5. Uredbe br. 2868/95 u tom se pogledu predviđa da OHIM poziva nositelja žiga Zajednice da dostavi dokaz o stvarnoj uporabi žiga, u roku koji on odobri.
U ovom je slučaju Odjel za poništaje OHIM‑a primijenio tu potonju odredbu te je društvu Centrotherm Systemtechnik odredio rok za podnošenje takvog dokaza. Osim toga, nesporno je da je društvo Centrotherm Systemtechnik u navedenom roku podnijelo različite dokazne elemente o uporabi spornog žiga.
Nadalje, valja podsjetiti da je u drugoj rečenici navedenog pravila 40. stavka 5. također pojašnjeno da se žig opoziva ako se dokaz o njegovoj uporabi ne dostavi u roku koji je odredio OHIM.
Kao što proizlazi iz točaka 62. i 63. pobijane presude, Opći sud protumačio je tu drugu rečenicu na način da rok koji tako odredi OHIM u svim okolnostima predstavlja prekluzivni rok nakon čijeg se isteka zabranjuje svako podnošenje dokaza o uporabi. Opći sud stoga je smatrao da se, u slučaju kada su dokazi o uporabi žiga doista podneseni u određenom roku, svako podnošenje dodatnih dokaznih elemenata nakon isteka navedenog roka isključuje, tako da je OHIM dužan opozvati žig ako se pokaže da su prvotno podneseni dokazi nedostatni za utvrđivanje da je navedena uporaba stvarna.
Takvo tumačenje Općeg suda dovelo ga je do zaključka da druga rečenica pravila 40. stavka 5. Uredbe br. 2868/95, u smislu sudske prakse navedene u točki 77. ove presude, predstavlja odredbu suprotnu članku 76. stavku 2. Uredbe br. 207/2009, tako da žalbeno vijeće nije moglo uzeti u obzir dodatne dokaze o uporabi žiga koje je društvo Centrotherm Systemtechnik podnijelo u prilog svojoj žalbi pred žalbenim vijećem.
Međutim, Opći sud time je pogrešno protumačio pravilo 40. stavak 5. Uredbe br. 2868/95.
U tom pogledu, iako iz teksta te odredbe doista proizlazi da OHIM načelno treba, u slučaju kada nijedan dokaz o uporabi predmetnog žiga nije podnesen u roku koji je odredio, izreći sankciju opoziva po službenoj dužnosti, takav se zaključak ipak ne nameće kada su dokazni elementi o toj uporabi podneseni u navedenom roku.
Naime, u takvom se slučaju, osim ako se ne pokaže da navedeni elementi uopće nisu relevantni za utvrđivanje stvarne uporabe žiga, postupak nastavlja svojim tijekom. Tako je OHIM, među ostalim, ovlašten, kao što je predviđeno člankom 57. stavkom 1. Uredbe br. 207/2009, pozvati stranke onoliko puta koliko je to potrebno da podnesu primjedbe na podneske drugih stranaka ili na njegove odluke. U tom kontekstu, ako se opoziv žiga proglasi naknadno, navedeni opoziv nije posljedica primjene pravila 40. stavka 5. Uredbe br. 2868/95, odredbe koja je u biti postupovna, nego isključivo posljedica primjene materijalnih odredbi iz članka 51. stavka 1. i članka 57. Uredbe br. 207/2009.
Iz prethodno navedenog osobito proizlazi da, kao što je navedeno u točki 77. ove presude, podnošenje dokaza o uporabi žiga koji dopunjuju same dokaze podnesene u roku koji je OHIM odredio na temelju članka 40. stavka 5. Uredbe br. 2868/95 ostaje moguće nakon isteka navedenog roka te da OHIM‑u nipošto nije zabranjeno uzeti u obzir dodatne dokaze koji su podneseni nepravodobno.
Međutim, kao što je navedeno u točki 81. ove presude, nesporno je da je društvo Centrotherm Systemtechnik u ovom slučaju, u roku koji je odredio OHIM, podnijelo različite dokazne elemente kojima se utvrđuje uporaba predmetnog žiga. Također je nesporno da elementi koji su prvotno podneseni nisu bili potpuno irelevantni u tu svrhu jer je žalbeno vijeće, među ostalim, na temelju njih djelomično odbilo zahtjev za opoziv zbog toga što je navedena uporaba bila utvrđena za određeni broj proizvoda.
U tim okolnostima valja utvrditi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točkama 62. i 63. pobijane presude presudio da pravilo 40. stavak 5. Uredbe br. 2868/95 sprječava žalbeno vijeće da izvršava diskrecijsku ovlast koja mu je načelno dodijeljena člankom 76. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009 kako bi eventualno uzelo u obzir dodatne dokaze koji su mu podneseni.
Iz toga slijedi da treba prihvatiti drugi dio trećeg žalbenog razloga i da, slijedom toga, treba ukinuti pobijanu presudu.
Četvrti žalbeni razlog koji se temelji na neprimjenjivosti pravila 40. stavka 5. Uredbe br. 2868/95
Argumentacija stranaka
Svojim četvrtim žalbenim razlogom društvo Centrotherm Systemtechnik tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što nije proglasio da se pravilo 40. stavak 5. Uredbe br. 2868/95. u ovom slučaju ne primjenjuje.
To je pravilo s jedne strane, i zbog istih razloga poput onih istaknutih u prilog prvom dijelu trećeg žalbenog razloga, protivno Uredbi br. 207/2009, jer se njime nositelju žiga nalaže teret dokazivanja stvarne uporabe tog žiga.
S druge se strane strogom primjenom navedenog pravila u ovom slučaju povređuje načelo proporcionalnosti. Naime, trebala bi se postići ravnoteža između svrhe tog pravila, odnosno osiguranja učinkovitosti postupka, te teških i konačnih pravnih posljedica opoziva žiga.
Društvo centrotherm Clean Solutions ističe da ni OHIM ni Opći sud nemaju pravo ne primijeniti pravilo 40. stavak 5. Uredbe br. 2868/95, jer načelo zakonitosti podrazumijeva obvezu priznavanja pune učinkovitosti uredbi sve do trenutka dok ih nadležni sud ne proglasi nevaljanima u okviru postupka predviđenog u tu svrhu.
Ocjena Suda
Što se tiče prvog dijela tog žalbenog razloga, koji se temelji na povredi Uredbe br. 207/2009, argumentaciju žalitelja treba odbiti iz istih razloga zbog kojih je Sud već odbio prvi dio trećeg žalbenog razloga.
Što se tiče drugog dijela navedenog žalbenog razloga, koji se temelji na neproporcionalnosti sankcije opoziva koja je, kao u ovom slučaju, izrečena na temelju pravila 40. stavka 5. Uredbe br. 2868/95, u ovom je slučaju dovoljno istaknuti da se argumentacija koju je društvo Centrotherm Systemtechnik iznijelo u tom pogledu temelji na pogrešnoj pretpostavci što se tiče dosega tog pravila.
Naime, kao što proizlazi iz točaka 85. do 87. ove presude i suprotno onomu što je žalbeno vijeće smatralo u spornoj odluci i onomu što je Opći sud presudio u pobijanoj presudi, ta se sankcija opoziva može izreći na temelju navedene odredbe samo ako u roku koji je odredio OHIM nije podnesen nijedan dokaz o uporabi spornog žiga ili ako se pokaže da su podneseni elementi potpuno irelevantni za utvrđivanje stvarne uporabe tog žiga.
Međutim, to nije slučaj u ovom predmetu jer, kao što proizlazi iz ispitivanja drugog dijela trećeg žalbenog razloga, podnošenje dokaza o tomu da je društvo Centrotherm Systemtechnik rabilo žig, u roku koji je odredio OHIM, isključuje svaki opoziv po službenoj dužnosti na temelju druge rečenice pravila 40. stavka 5. Uredbe br. 2868/95 te je protivno tomu da žalbeno vijeće utvrdi, kao što je pogrešno učinilo u spornoj odluci, da nije imalo nikakvu diskrecijsku ovlast za eventualno uzimanje u obzir naknadno podnesenih dodatnih dokaza.
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da četvrti žalbeni razlog treba odbiti.
Tužba u prvom stupnju
U skladu s člankom 61. stavkom 1. Statuta Suda Europske unije, taj sud može, u slučaju ukidanja odluke Općeg suda, sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta ili može vratiti predmet na odlučivanje Općem sudu.
Sud u ovom slučaju smatra da stanje postupka to dopušta i da stoga on treba konačno odlučiti o sporu.
Što se tiče predmeta tužbe u prvom stupnju, valja podsjetiti da je društvo Centrotherm Systemtechnik njome tražilo djelomično poništenje sporne odluke, odnosno poništenje u dijelu u kojem je tom odlukom prihvaćen zahtjev za opoziv spornog žiga. Ta je tužba stoga podnesena protiv točke 2. izreke te odluke, kojom je žalbeno vijeće djelomično odbilo tužbu društva Centrotherm Systemtechnik za poništenje odluke Odjela za poništaje od 30. listopada 2007.
Argumentacija stranaka
U prilog svojoj tužbi podnesenoj pred Općim sudom, društvo Centrotherm Systemtechnik ističe da je, suprotno onomu što je žalbeno vijeće pogrešno utvrdilo u točki 36. sporne odluke, u skladu s člankom 76. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009, to vijeće raspolagalo diskrecijskom ovlašću za uzimanje u obzir dodatnih dokaznih elemenata koje je društvo Centrotherm Systemtechnik podnijelo u prilog svojoj žalbi pred tim vijećem.
Međutim, budući da su se tim elementima trebali dopuniti pravodobno podneseni dokazi, žalbeno ih je vijeće u ovom slučaju trebalo uzeti u obzir, u skladu sa zaključcima koji proizlaze iz gore navedene presude OHIM/Kaul. Prema mišljenju društva Centrotherm Systemtechnik, do takvog su uzimanja u obzir osobito trebali dovesti očita relevantnost navedenih dodatnih dokaznih elemenata za ishod postupka, funkcionalni kontinuitet između žalbenog vijeća i Odjela za poništaje, nepostojanje većih postupovnih problema koji bi bili protivni tom uzimanju u obzir i, naposljetku, nastojanje da se osigura ravnoteža između zahtjeva dobrog odvijanja postupka i potrebe za pravednim rješenjem u pogledu merituma, ako se radi o postupku čiji ishod može imati jednako teške posljedice kao i opoziv žiga.
OHIM i društvo centrotherm Clean Solutions zahtijevaju da se odbije taj razlog za poništenje. Prema njihovu mišljenju, pravilom 40. stavkom 5. Uredbe br. 2868/95 u ovom se slučaju isključuje da žalbeno vijeće uzima u obzir dodatne sporne dokaze. Osim toga, čak i ako je to žalbeno vijeće na temelju članka 76. stavka 2. Uredbe br. 207/2009 raspolagalo diskrecijskom ovlašću za eventualno uzimanje u obzir tih dodatnih dokaza, to je vijeće izvršilo tu ovlast time što je u točki 37. sporne odluke navelo kakav bi bio ishod izvršavanja navedene ovlasti, u ovom slučaju negativan, kad bi njome stvarno raspolagalo.
Ocjena Suda
Iz točke 36. sporne odluke proizlazi da je žalbeno vijeće smatralo da na temelju diskrecijske ovlasti, koja se člankom 76. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009 općenito dodjeljuje OHIM‑u, nije moglo uzeti u obzir dodatne dokaze koje mu je podnijelo društvo Centrotherm Systemtechnik s obzirom na okolnost da su ti dokazi bili podneseni nakon isteka roka iz druge rečenice pravila 40. stavka 5. Uredbe br. 2868/95, koji predstavlja prekluzivni rok čije nepoštovanje automatski dovodi do opoziva žiga.
Međutim, kao što proizlazi iz točaka 85. do 90. ove presude, takva je ocjena posljedica pogrešnog tumačenja tog pravila 40. stavka 5. te se njome povređuje članak 76. stavak 2. Uredbe br. 207/2009.
Osim toga, i suprotno tvrdnjama OHIM‑a i društva centrotherm Clean Solutions, ne može se smatrati da je nedostatak kojim je zahvaćena sporna odluka ispravljen samo na temelju toga što je žalbeno vijeće nakon toga u točki 37. te odluke navelo da, čak i kad bi moglo slobodno ocijeniti relevantnost uzimanja u obzir nepravodobno podnesenih dokaza, nije bilo razloga da tu diskrecijsku ovlast izvrši u korist žalitelja, jer je žalitelj u tom pogledu istaknuo samo opće argumente koji se odnose na ulogu i vrijednost prava koja proizlaze iz žiga, a da se nije pozvao na to da već u prvom stupnju nije mogao podnijeti dokaze o uporabi.
Naime, na temelju takvih općih i kategoričkih tvrdnji nipošto se ne može zaključiti da je žalbeno vijeće učinkovito izvršavalo diskrecijsku ovlast koja mu je dodijeljena člankom 76. stavkom 2. Uredbe br. 207/2009 kako bi, uredno uzimajući u obzir sve relevantne okolnosti, donio obrazloženu odluku o tome hoće li uzeti u obzir dodatne dokaze koji su mu podneseni u svrhu donošenja odluke koju treba donijeti (vidjeti u tom smislu gore navedenu presudu OHIM/Kaul, t. 43. i 68.).
U tom pogledu najprije valja istaknuti da eventualno OHIM‑ovo uzimanje u obzir navedenih dodatnih dokaza nikako ne predstavlja „uslugu” jednoj ili drugoj stranci, nego ono mora na objektivan i obrazložen način odražavati ishod izvršavanja diskrecijske ovlasti koja mu je dodijeljena navedenim člankom 76. stavkom 2.
Osim toga, valja istaknuti da je tako zahtijevano obrazloženje još više potrebno kada OHIM odluči odbaciti nepravodobno podnesene dokaze.
U tom pogledu valja podsjetiti da je Sud, među ostalim, presudio da se OHIM‑ovo uzimanje u obzir činjenica ili nepravodobno podnesenih dokaza, kada treba odlučiti u okviru postupka prigovora, može posebno opravdati u slučaju kada on smatra da će, s jedne strane, dokazi koji su podneseni nepravodobno vjerojatno biti značajni za ishod postupka povodom prigovora i da se, s druge strane, stadij postupka u kojem su dokazi podneseni i okolnosti pod kojima su podneseni ne protive njihovu uzimanju u obzir (gore navedena presuda OHIM/Kaul, t. 44.).
Jednako tako i mutatis mutandis, takvim se razmatranjima posebno može opravdati činjenica da OHIM, kad treba odlučiti o zahtjevu za opoziv, uzima u obzir dokazne elemente o uporabi žiga koji su, iako nisu bili podneseni u roku koji je on odredio na temelju pravila 40. stavka 5. Uredbe br. 2868/95, podneseni u kasnijem stadiju postupka kao dopuna dokaznim elementima podnesenima u navedenom roku.
U ovom slučaju, jasno je da se u tom pogledu relevantnom okolnošću osobito može smatrati činjenica da je odluka o opozivu, koju je donio Odjel za poništaje, donesena nakon što su, u roku koji je odredio taj odjel, podneseni prvotni dokazi o uporabi spornog žiga, zajedno s primjedbama kojima se izražavaju rezerve u pogledu povjerljivosti i koje sadrže dodatne dokazne prijedloge.
Međutim, ne čini se da je žalbeno vijeće uredno ispitalo te aspekte ili, uostalom, sve druge elemente koji bi mogli biti relevantni, kao što se ne čini ni da je ispitalo eventualnu relevantnost dodatnih dokaznih elemenata koje je podnijelo društvo Centrotherm Systemtechnik.
Osim toga, treba istaknuti da, suprotno prijedlogu iz točke 37. sporne odluke, za eventualno uzimanje u obzir dodatnih dokaznih elemenata o uporabi žiga, koji su podneseni nakon isteka roka iz pravila 40. stavka 5. Uredbe br. 2868/95, nije nužno potrebno da zainteresirana strana te elemente nije mogla podnijeti u navedenom roku.
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da spornu odluku treba poništiti u dijelu u kojem je četvrto žalbeno vijeće OHIM‑a odbilo tužbu društva Centrotherm Systemtechnik protiv odluke Odjela za poništaje.
Na navedenom je žalbenom vijeću da ocijeni treba li uzeti u obzir dodatne dokazne elemente koje mu je podnijelo društvo Centrotherm Systemtechnik u svrhu odluke koju treba donijeti o žalbi koja mu je podnesena, pri čemu osobito treba poštovati zaključke koji proizlaze iz ove presude te uredno uzeti u obzir sve relevantne okolnosti kao i obrazložiti svoju odluku u tom pogledu.
Troškovi
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad je žalba osnovana i Sud sâm konačno odluči u sporu, Sud odlučuje o troškovima.
U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog poslovnika, koji se na temelju članka 184. stavka 1. tog poslovnika primjenjuje na žalbeni postupak, ako stranke djelomično uspiju u svojim zahtjevima, svaka stranka snosi vlastite troškove.
U ovom slučaju valja istaknuti da, s jedne strane, iako je jedan od žalbenih razloga koje je istaknulo društvo Centrotherm Systemtechnik prihvaćen te je pobijana presuda zbog toga ukinuta, to nije slučaj s drugim žalbenim razlozimaa koje je Sud odbio.
S druge strane, što se tiče tužbe u prvom stupnju, valja istaknuti da je Sud, time što je djelomično poništio spornu odluku, također prihvatio jedan od tužbenih razloga na koje se pozvalo društvo Centrotherm Systemtechnik. Suprotno tomu, iz pobijane presude, koju Sud u tim točkama nije ukinuo, proizlazi da društvo Centrotherm Systemtechnik nije uspjelo u drugim tužbenim razlozima na koje se pozvalo u prvom stupnju.
U tim okolnostima i s obzirom na to da svaka stranka djelomično nije uspjela u svojem tužbenom zahtjevu, ni u prvom stupnju ni u okviru ove žalbe, valja odlučiti da će svaka od njih snositi vlastite troškove.

Slijedom navedenog, Sud (četvrto vijeće) proglašava i presuđuje:

1)
Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 15. rujna 2011., Centrotherm Systemtechnik/OHIM – centrotherm Clean Solutions (CENTROTHERM) (T‑434/09).

2)
Poništava se točka 2. izreke odluke četvrtog žalbenog vijeća Ureda za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) od 25. kolovoza 2009. (predmet R 6/2008‑4).

3)
Centrotherm Systemtechnik GmbH, Ured za usklađivanje na unutarnjem tržištu (žigovi i dizajni) (OHIM) i centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG snose vlastite troškove kako prvostupanjskog tako i žalbenog postupka.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački