CELEX: 62009TJ0406
Konkurencija
Karteliai
Kalcio karbido ir magnio, naudojamų plieno ir dujų pramonėse, EEE, išskyrus Airiją, Ispaniją, Portugaliją ir Jungtinę Karalystę, rinka
Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas
Kainų nustatymas ir rinkos pasidalijimas
Baudos
Reglamento (EB) Nr. 1/2003 23 straipsnis
2006 m. baudų apskaičiavimo gairės
Lengvinančios aplinkybės
Bendradarbiavimas per administracinę procedūrą
Pareiga motyvuoti
Vienodas požiūris
Proporcingumas
Pajėgumas mokėti baudą

Ginčo aplinkybės
2009 m. liepos 22 d. Sprendimu C(2009) 5791 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/39.396 – Kalcio ir magnio pagrindo reagentai, naudojami plieno ir dujų pramonėje) (toliau – ginčijamas sprendimas) Europos Bendrijų Komisija konstatavo, kad pagrindiniai kalcio karbido ir magnio, naudojamo plieno ir dujų pramonėje, tiekėjai pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnį, nes nuo 2004 m. balandžio 7 d. iki 2007 m. sausio 16 d. darė vieną ir tęstinį pažeidimą dalydamiesi rinkas, nustatydami kvotas, dalydamiesi klientais, nustatydami kainas ir keisdamiesi slapta komercine informacija apie kainas, klientus ir pardavimo EEE, išskyrus Airiją, Ispaniją, Portugaliją ir Jungtinę Karalystę, mastą.
Byla buvo pradėta 2006 m. lapkričio 20 d. gavus
Akzo Nobel NV
prašymą atleisti nuo baudos, pateiktą pagal Komisijos pranešimą dėl atleidimo nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (
OL C 45, 2002, p. 3
, toliau – 2002 m. pranešimas dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo).
Ieškovė
Donau Chemie AG
2007 m. sausio 25 d. taip pat pateikė prašymą sumažinti baudą (ginčijamo sprendimo 342 konstatuojamoji dalis) pagal 2002 m. pranešimą dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo (toliau – ieškovės prašymas sumažinti baudą).
Ginčijamu sprendimu (1 straipsnio c punktas) Komisija nusprendė, kad ieškovė darė pažeidimą nuo 2004 m. balandžio 7 d. iki 2007 m. sausio 16 d. Konkrečiai kalbant, iš ginčijamo sprendimo 57, 64–92, 114 ir 214 konstatuojamųjų dalių matyti, kad, Komisijos nuomone, minėtu laikotarpiu ieškovė per savo vadovus ar darbuotojus dalyvavo susitarimų epizoduose arba derino veiksmus dėl kalcio karbido miltelių ir granulių. Tačiau Komisija nusprendė, kad ieškovė nedalyvavo susitarimų epizoduose ir nederino veiksmų dėl magnio.
Ginčijamo sprendimo 2 straipsnio c punktu Komisija skyrė ieškovei 5 mln. eurų baudą už pirmiau minėtą pažeidimą.
Norėdama nustatyti ieškovei ir kitoms ginčijamo sprendimo adresatėms skirtinos baudos dydį Komisija taikė Pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairėse (
OL C 210, 2006, p. 2
, toliau – gairės) įtvirtintą metodą.
Šis metodas apima du etapus. Pirmiausia Komisija nustato bazinį baudos dydį kiekvienai įmonei ar įmonių asociacijai, remdamasi tiesiogiai ar netiesiogiai su pažeidimu susijusių atitinkamos įmonės prekių ar paslaugų pardavimų verte atitinkamame geografiniame sektoriuje. Bazinis baudos dydis priklauso nuo pardavimų vertės dalies, apskaičiuotos remiantis pažeidimo sunkumu, padaugintu iš pažeidimo metų skaičiaus. Be to, remiantis gairių 25 punktu, nepriklausomai nuo įmonės dalyvavimo darant pažeidimą trukmės, Komisija prie bazinio baudos dydžio pridės sumą („prisijungimo mokestį“), lygią 15–25 % pardavimo vertės, siekdama atgrasyti įmones nuo horizontalių kainų nustatymo, rinkos pasidalijimo ir gamybos ribojimo. Paskui Komisija gali keisti per pirmą etapą nustatytą bazinį baudos dydį, t. y. jį padidinti arba sumažinti, atsižvelgdama į sunkinančias ar lengvinančias aplinkybes.
Nagrinėjamu atveju Komisija nustatė 17 % su pažeidimu susijusio pardavimo vertės dalį, į kurią reikėjo atsižvelgti tiek nustatant bazinį baudos dydį, tiek prisijungimo mokestį (ginčijamo sprendimo 301 ir 306 konstatuojamosios dalys). Be to, iš ginčijamo sprendimo 288 konstatuojamojoje dalyje pateiktos lentelės matyti, kad Komisija nusprendė, jog tiek ieškovės kalcio karbido miltelių, tiek kalcio karbido granulių pardavimo vertė, į kurią reikia atsižvelgti nustatant baudos dydį, sudarė nuo 5 iki 10 mln. eurų.
Be to, iš ginčijamo sprendimo atitinkamai 55–91 ir 92–112 konstatuojamųjų dalių matyti, kad ieškovė kartelio dalyje, susijusioje su kalcio karbido milteliais, dalyvavo nuo 2004 m. balandžio 22 d. iki 2007 m. sausio 16 d. (t. y. dvejus metus aštuonis mėnesius ir 24 dienas), o kartelio dalyje, susijusioje su kalcio karbido granulėmis, – nuo 2004 m. balandžio 7 d. iki 2007 m. sausio 16 d. (dvejus metus devynis mėnesius ir devynias dienas). Remiantis tuo, iš ginčijamo sprendimo 304 konstatuojamojoje dalyje pateiktos lentelės matyti, kad Komisija nusprendė, jog ieškovės kalcio karbido miltelių pardavimo vertės dalį (17 %) reikia padauginti iš 2,5, taip nustatant su šiuo produktu susijusią bazinio baudos dydžio dalį. Kalbant apie kalcio karbido granules, iš tos pačios lentelės matyti, kad Komisija pasirinko dauginimo koeficientą 3.
Kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 308 konstatuojamojoje dalyje pateiktos lentelės, ieškovei skirtinas bazinis baudos dydis buvo 7,7 mln. eurų. Vis dėlto dėl ginčijamo sprendimo 342–346 konstatuojamosiose dalyse nurodytų priežasčių, remdamasi 2002 m. pranešimu dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo, Komisija nusprendė 35 % sumažinti bazinį baudos dydį dėl bendradarbiavimo per administracinę procedūrą (žr. šio sprendimo 3 punktą).
Be to, ginčijamo sprendimo 362–378 konstatuojamosiose dalyse Komisija išnagrinėjo tam tikrų kartelio dalyvių prašymus sumažinti baudas pagal gairių 35 punktą. Komisija tokį ieškovės prašymą atmetė (ginčijamo sprendimo 373 ir 374 konstatuojamosios dalys). Tačiau kitai kartelio dalyvei
Almamet GmbH
ji sumažino baudos dydį 20 % (ginčijamo sprendimo 372 konstatuojamoji dalis).
Remdamasi šio sprendimo 9 ir 10 punktuose glaustai pateiktais vertinimais Komisija ginčijamame sprendime nustatė ieškovei skirtiną 5 mln. eurų baudą.
Procesas ir šalių reikalavimai
Ieškovė šią bylą pradėjo ieškiniu; jį Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis Teismas) kanceliarija gavo 2009 m. spalio 5 d.
Pasikeitus Bendrojo Teismo kolegijų sudėčiai, teisėjas pranešėjas buvo paskirtas į trečiąją kolegiją, todėl ši byla taip pat buvo paskirta trečiajai kolegijai. Iš dalies atnaujinus Bendrojo Teismo sudėtį, ši byla buvo paskirta naujam teisėjui pranešėjui, posėdžiaujančiam toje pačioje kolegijoje.
Išklausęs teisėjo pranešėjo pranešimą, Bendrasis Teismas (trečioji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir taikydamas proceso organizavimo priemones pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 64 straipsnį paprašė Komisijos pateikti tam tikrų dokumentų. Komisija šį prašymą įvykdė per nustatytą terminą.
2013 m. spalio 16 d. vykusiame posėdyje šalys buvo išklausytos ir atsakė į Bendrojo Teismo klausimus.
Per posėdį ieškovė paprašė leisti jai pateikti jos Komisijai kartu su prašymu sumažinti baudą duotų parodymų ištraukas. Komisija prieštaravo, kad būtų pateiktas šis dokumentas. Bendrasis Teismas atmetė ieškovės prašymą dėl šio sprendimo 212–214 punktuose nurodytų priežasčių.
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnį, kiek jis su ja susijęs,
—
nepatenkinus šio reikalavimo, sumažinti ginčijamame sprendime jai skirtos baudos dydį,
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Ieškovė nurodė, kad jos ieškinys susijęs tik su jai skirtos baudos dydžio nustatymu. Šiuo klausimu ji nurodo, kad Komisija, nustatydama ieškovei skirtinos baudos dydį, įvairiais klausimais pažeidė Sąjungos teisę, gaires ir 2002 m. pranešimą dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo. Ji nurodo, kad Komisija nepaisė esminių ieškovei palankių bylos aplinkybių ir, be to, neteisingai tiek faktiniu, tiek teisiniu požiūriu įvertino ir pritaikė kriterijus, o tai, kaip ji mano, yra Sąjungos teisės pažeidimas. Be to, Komisija neteisėtai viršijo savo turimos diskrecijos ribas.
Nors ieškovė savo argumentų aiškiai nesuskirstė į ieškinio pagrindus, remiantis jos pateiktu ieškiniu galima daryti išvadą, kad ji iš esmės nurodo penkis ieškinio pagrindus, susijusius, pirma, su klaidingu bazinio baudos dydžio nustatymu, antra, nepagrįstu neatsižvelgimu į lengvinančias aplinkybes jos atžvilgiu, trečia, 2002 m. pranešimo dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo pažeidimu, ketvirta, vienodo požiūrio ir proporcingumo principų pažeidimu ir, penkta, neteisėtu Komisijos atsisakymu sumažinti bados dydį dėl nepajėgumo sumokėti baudą ir ypatingų aplinkybių. Šie ieškinio pagrindai iš eilės nagrinėjami toliau. Be to, reikia pažymėti, kad ieškovė ieškinio pabaigoje vieną skirsnį skyrė esminių procedūrinių reikalavimų nesilaikymui, nes daugeliu atveju ginčijamas sprendimas yra nepakankamai motyvuotas. Vis dėlto ši ieškinio dalis nesudaro atskiro ieškinio pagrindo, joje tik primenama, kad, nagrinėjant pirmiau minėtus penkis ieškinio pagrindus, pateiktini tam tikri kaltinimai, susiję su nepakankamu ginčijamo sprendimo motyvavimu. Todėl šie kaltinimai bus nagrinėjami kartu su likusiais argumentais dėl kiekvieno ieškinio pagrindo.
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su klaidingu bazinio baudos dydžio nustatymu
Ieškovė tvirtina, kad ginčijamo sprendimo 308 konstatuojamojoje dalyje jai skirta 7,7 mln. eurų bazinė bauda yra per didelė. Šiuo klausimu pateiktus ieškovės argumentus galima suskirstyti į šešias dalis, susijusias, pirma, su klaidingu kartelio dalyvių bendros rinkos dalies vertinimu, nes buvo klaidingai apibrėžtos atitinkamos rinkos, antra, su tuo, kad Komisija neatsižvelgė į aplinkybę, jog pažeidimas neturėjo įtakos rinkai, trečia, su klaidingu atitinkamos rinkos ekonominės svarbos vertinimu, ketvirta, su klaidingu ieškovės dalyvavimo darant pažeidimą sunkumo vertinimu, penkta, su tuo, kad Komisija neatsižvelgė į aplinkybę, jog ieškovė nedalyvavo tam tikruose pažeidimo epizoduose, ir, šešta, su teisės klaida ir pareigos motyvuoti nesilaikymu, kalbant apie prisijungimo mokesčio nustatymą.
Pirminės pastabos
Kaip buvo nurodyta šio sprendimo 7 punkte, remiantis gairėse numatytu ir Komisijos šioje byloje taikytu metodu, kiekvienam kartelio dalyviui skirtinos baudos bazinis dydis priklauso nuo šio dalyvio pardavimų vertės dalies, padaugintos iš pažeidimo metų skaičiaus (gairių 19 punktas)
Pagal gairių 21 punktą „nustatyta pardavimo vertės dalis, į kurią bus atsižvelgiama, paprastai sieks daugiausiai 30 %“. 22 punkte šiuo klausimu numatyta: „Siekdama nustatyti, ar pardavimo vertės dalis, į kurią turi būti atsižvelgiama tam tikru atveju, turėtų būti mažesnė ar didesnė, Komisija atsižvelgs į keletą veiksnių, pavyzdžiui, pažeidimo pobūdį, visų susijusių šalių bendrą rinkos dalį, pažeidimo geografinį plotą, pažeidimo įgyvendinimą (arba neįgyvendinimą).“ Pagal 23 punktą „horizontalūs kainų nustatymo, rinkos pasidalijimo ir gamybos ribojimo susitarimai, kurie paprastai būna slapti, dėl savo pobūdžio laikomi vienu iš didžiausių konkurencijos apribojimų[; l]aikantis konkurencijos politikos, už juos turėtų būti griežtai baudžiama[; t]aigi pardavimo vertės dalis, į kurią bus atsižvelgiama tokių pažeidimų atveju, paprastai bus didelė“.
Gairių 25 punkte numatytas prisijungimo mokestis (žr. šio sprendimo 7 punktą) pridedamas prie taip nustatyto dydžio, o jų bendra suma sudaro bazinį baudos dydį. Kaip jau buvo minėta, Komisijos šioje byloje remiantis gairių 19–25 punktais nustatyta procentinė dalis sudarė 17 % visiems kartelio dalyviams.
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad nagrinėjamu atveju, nors remiantis gairių 23 punktu pažeidimo pobūdis leidžia nustatyti didžiausią pardavimo dalį (t. y. iki 30 %), Komisijos nustatyta 17 % procentinė dalis yra beveik leidžiamų ribų vidurys. Kalbant apie prisijungimo mokesčio nustatymą, ši procentinė dalis labai artima mažiausiai (15 %) gairių 25 punkte numatytai ribai. Reikia atsižvelgti į šią aplinkybę nagrinėjant šiuos ieškovės argumentus, pateiktus grindžiant atskiras šio ieškinio pagrindo dalis.
Dėl pirmos dalies, susijusios su klaidingu bendros kartelio narių rinkos dalies įvertinimu dėl to, kad buvo klaidingai apibrėžtos atitinkamos rinkos
Ieškovė priekaištauja Komisijai, kad ši, pirma, kiek tai susiję su forma, nemotyvavo ginčijamo sprendimo arba nepakankamai jį motyvavo ir, antra, kalbant apie esmę, padarė teisės ir faktų klaidų nustatydama bendrą kartelio dalyvių rinkos dalį. Ji mano, kad jei Komisija būtų teisingai įvertinusi su karteliu susijusias rinkas, ji būtų nusprendusi, jog ginčijamas pažeidimas nebuvo toks sunkus, ir būtų nustačiusi mažesnį bazinį baudos dydį.
Pirmiausia primintina, kad EB 253 straipsnyje numatyta pareiga motyvuoti yra esminis procedūrinis reikalavimas ir jį reikia skirti nuo klausimo dėl motyvų pagrįstumo, kuris susijęs su ginčijamo akto teisėtumu iš esmės (1998 m. balandžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France
,
C-367/95 P, Rink. p. I-1719
, 67 punktas; 2001 m. kovo 22 d. Sprendimo
Prancūzija prieš Komisiją
,
C-17/99, Rink. p. I-2481
, 35 punktas ir 2011 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo
Elf Aquitaine prieš Komisiją
,
C-521/09 P, Rink. p. I-8947
, 146 punktas).
Iš teismo praktikos taip pat matyti, kad motyvavimas, reikalaujamas pagal EB 253 straipsnį, turi atitikti atitinkamo teisės akto pobūdį ir aiškiai bei nedviprasmiškai parodyti institucijos, priėmusios ginčijamą aktą, argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti priimtos priemonės priežastis, o kompetentingas teismas – vykdyti jos kontrolę. Nereikalaujama, kad motyvai apimtų visas faktines ir teisines aplinkybes, nes klausimas, ar akto motyvavimas atitinka EB 253 straipsnio reikalavimus, turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant ne tik į tekstą, bet ir aplinkybes ir atitinkamą sritį reglamentuojančių teisės normų visumą (žr. 28 punkte minėto Sprendimo
Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France
63 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką; 2006 m. liepos 4 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Hoek Loos prieš Komisiją
,
T-304/02, Rink. p. II-1887
, 58 punktą).
Be to, vykdant pareigą motyvuoti pagal EB 253 straipsnį reikalaujama, kad argumentai, kuriais grindžiamas sprendimas, būtų aiškūs ir nedviprasmiški. Taigi teisės akto motyvai turi būti logiški, be tarpusavio prieštaravimų, kurie trukdytų gerai suprasti šio akto priėmimo priežastis (28 punkte minėto Sprendimo
Elf Aquitaine prieš Komisiją
151 punktas).
Pirma, ieškovė tvirtina, kad ginčijamas sprendimas nepakankamai motyvuotas, nes jo 297 konstatuojamojoje dalyje nurodoma „bendra pasaulinės įmonių, kurių dalyvavimas darant pažeidimą atitinkamame geografiniame sektoriuje įrodytas, rinkos dalis <...> mažesnė nei 80 %“. Ieškovė pažymi, kad ši išvada neturi prasmės, nes gali būti taikoma bet kokiai rinkos daliai, mažesnei nei 80 %.
Tokiam argumentui negalima pritarti. Šiuo klausimu reikia atsižvelgti į 620 išnašą, į kurią daroma nuoroda ginčijamo sprendimo 297 konstatuojamojoje dalyje. Šioje išnašoje nurodyta: „Vertinimas grindžiamas šalių pateiktomis pardavimo vertėmis [konkrečiai žr. 288 konstatuojamąją dalį ir išnašą [Nr.] 604 ] ir rengiant (46) konstatuojamojoje dalyje pateiktą lentelę naudotais duomenimis.“
Iš tikrųjų ginčijamo sprendimo 46 konstatuojamojoje dalyje pateikta lentelė, kurioje nurodytos visų trijų su karteliu susijusių produktų rinkos dalys, 2006 m. turėtos kiekvienos kartelyje dalyvavusios įmonės. Šios lentelės atskiroje eilutėje taip pat nurodyta bendra „kitų“ (t. y. kartelyje nedalyvavusių toje pačioje rinkoje veikiančių įmonių) rinkos dalis. Iš šios lentelės matyti, kad kartelio dalyvių bendri pardavimai sudarė 80–85 % visų kalcio karbido miltelių pardavimų atitinkamoje geografinėje erdvėje, 65–70 % visų kalcio karbido granulių pardavimų ir 70 % magnio granulių pardavimų. Kiekvieno kartelio dalyvio tuo pačiu laikotarpiu pardavimo vertė eurais, apskaičiuota remiantis pačių atitinkamų įmonių pateikta informacija, be kita ko, nurodyta ginčijamo sprendimo 288 konstatuojamojoje dalyje pateiktoje lentelėje.
Iš to matyti, kad, įvertinus situaciją, ginčijamo sprendimo 297 konstatuojamojoje dalyje pateikta nuoroda „mažesnė nei 80 %“ gali būti, kaip teisingai nurodo Komisija, lengvai suprantama taip, kad bendra kartelio dalyvių rinkos dalis yra labai artima šiai procentinei daliai, tačiau jos neviršija, todėl ginčijamas sprendimas šiuo klausimu yra pakankamai motyvuotas.
Antra, ieškovė priekaištauja Komisijai dėl nepakankamo ginčijamo sprendimo motyvavimo kalbant apie su karteliu susijusių produktų rinkos apibrėžimą. Ieškovė šiuo klausimu nurodo, kad Komisija ginčijamo sprendimo 3 ir paskesnėse konstatuojamosiose dalyse pažymėjo magnio miltelių ir granulių naudojimo skirtumus, o 40 ir paskesnėse konstatuojamosiose dalyse – šių dviejų produktų paklausos skirtumus. Be to, ginčijamo sprendimo 46 konstatuojamojoje dalyje pateiktoje lentelėje atskirai nurodomos kalcio karbido miltelių ir granulių rinkos dalys. Tačiau nors šios nuorodos leidžia manyti, jog šie du minėti produktai priklauso dviem atskiroms rinkoms, ginčijamo sprendimo 182 ir 183 konstatuojamosiose dalyse pateikta informacija apie panašias šių dviejų produktų savybes, jų kainų kaitą ir sąnaudų struktūrą leidžia daryti išvadą, kad Komisija juos laikė priklausančius tai pačiai rinkai. Be to, kalbant apie ryšį tarp kalcio karbido miltelių ir magnio granulių, ginčijamo sprendimo 184 konstatuojamojoje dalyje pateikta nuosekli informacija rodo, kad Komisija šiuos du produktus laikė priklausančiais vienai ir tai pačiai rinkai. Šiuo atžvilgiu ginčijamo sprendimo 177 konstatuojamojoje dalyje pateikta nuoroda, kad „šiame sprendime nagrinėjami įvykiai, galima manyti, vyko dviejose atskirose rinkose ir buvo susiję su trimis produktais“, yra paprasčiausiai visiškai nesuprantama. Taigi ieškovė mano, kad ginčijamame sprendime pateiktos Komisijos išvados dėl su karteliu susijusių rinkų yra neįtikinamos, prieštaringos ir nesuprantamos, todėl ginčijamas sprendimas yra nepakankami motyvuotas ir neteisėtas.
Šiems argumentams, grindžiamiems atskiromis ginčijamo sprendimo dalimis ir neatsižvelgiant į kontekstą, negali būti pritarta.
Ginčijamo sprendimo 3–5 ir 7 konstatuojamosiose dalyse Komisija dėl su karteliu susijusių produktų nurodė:
„(3)
alcio karbidas (CaC
) yra cheminis junginys, gaunamas karbido krosnyje vykstant redukcijai aukštoje temperatūroje. Jis būna pilkai baltos spalvos blokų formos, kurie susmulkinami, išsijojami, sugrūdami ir paruošiami pagal kiekvieno kliento nurodymus <...> Kalcio karbidas gali būti naudojamas įvairioms reikmėms <...>
(4)
Bazinių kubelių pavidalo kalcio karbidas (granulėmis) yra naudojamas dujų pramonėje acetilenui gaminti. Suvirinimas ir pjaustymas acetilenu yra gana nesudėtingos technikos, tačiau jos labiausiai paplitusios pasaulyje sujungiant medžiagas. Sprendime kalbant apie kalcio karbido granules bus turimas omenyje šis jo panaudojimas.
(5)
Miltelių pavidalo kalcio karbidas naudojamas plieno pramonėje, kad iš išlydytos geležies būtų pašalinti teršalai ir oksidas (deoksidavimas) bei siera (nusierinimas). Nusierinant, kad būtų sustiprintos kalcio karbido savybės, jis maišomas su mažais kiekiais aktyvių medžiagų, pavyzdžiui, anglies dulkėmis, fliusais ir magniu <…> Sprendime kalbant apie kalcio karbido miltelius bus turimas omenyje šis jo panaudojimas <...>
(7)
Nusierinimui plieno pramonėje kalcio karbidas konkuruoja su magnio pagrindo reagentais. Magnis yra brangesnis, tačiau jo reikia mažiau ir jis veikia greičiau <...> Sprendime kalbant apie nusierinimą plieno pramonėje bus turimas omenyje magnio pagrindo reagentų (magnio granulių) panaudojimas.“
Dėl su karteliu susijusių trijų produktų paklausos Komisija ginčijamo sprendimo 40–43 konstatuojamosiose dalyse pateikė tokius paaiškinimus:
„(40)
Kalcio karbidą perkančius klientus galima suskirstyti į dvi kategorijas: veikiantys plieno pramonėje (kalcio karbido miltelių naudotojai) ir veikiantys dujų pramonėje (kalcio karbido granulių naudotojai). Šių dviejų kategorijų klientų skaičius yra nedidelis ir kiekvienas iš jų turi po keletą gamyklų EEE.
(41)
Klientai, kuriems reikia kalcio karbido miltelių, paprastai šį produktą perka iš kelių tiekėjų. Regionuose, kuriuose yra tik vienas gamintojas (pavyzdžiui, Šiaurės Europoje), klientas daugiausia perka iš jo nacionalinėje rinkoje esančio tiekėjo.
(42)
Kalbant apie dujų pramonę, rinka buvo stabilesnė; iš tikrųjų dėl techninių priežasčių dujų gamykla paprastai naudojasi vieno kalcio karbido tiekėjo paslaugomis <…>
(43)
Kalcio karbido paklausa nenustojo mažėti dėl ekonominės ir techninės raidos <…> Magnis tapo patrauklesnis taip pat dėl kokso ir elektros kainų augimo. Tam tikri klientai, įvertinę tendencijas, galėjo lengvai pereiti nuo kalcio karbido naudojimo prie magnio granulių naudojimo. Be to, susijungimai Europos plieno ir dujų pramonėje lėmė klientų galios rinkoje išaugimą.“
Ginčijamo sprendimo 168–194 konstatuojamosiose dalyse, tarp kurių yra ir ieškovės pateikiant argumentus nurodytos 177 ir 182–184 konstatuojamosios dalys, nagrinėjamas klausimas, ar minėtame sprendime nustatyti susitarimai ir suderinti veiksmai yra vienas ir tęstinis pažeidimas. Kaip buvo nurodyta šio sprendimo 1 punkte, Komisija teigiamai atsakė į šį klausimą.
Konkrečiai ginčijamo sprendimo 181–184 konstatuojamosios dalys išdėstytos taip:
„(181)
Kalbant apie paklausą, plieno pramonės klientai magnio granules gali naudoti kaip alternatyvą kalcio karbidui <…> Abu yra nusierinantys preparatai, skirti plieno pramonei, taigi kalcio karbido pagrindo reagentų tiekėjai logiškai išplėtė susitarimus dėl magnio pagrindo reagentų su įmonėmis, parduodančiomis šiuos abu reagentus, ir taip susitarimas dėl kalcio karbido miltelių apėmė ir magnio granules.
(182)
Granulių pavidalo kalcio karbidas tikriausiai naudojamas kitaip nei miltelių pavidalo kalcio karbidas (dujų pramonė / plieno pramonė), tačiau pasiūlos atžvilgiu produktai yra labai panašūs <…> Tik apdirbimo operacijos skiriasi. Neapdirbtas produktas yra tas pats <...> ir jo kaina ta pati, nepaisant jo panaudojimo. Todėl produkto, kuris yra granulių pavidalo, kainos kaita iki tam tikro momento yra panaši į produkto, kuris yra miltelių pavidalo, kainos kaitą, o galiausiai abiejų produktų kainos susilygina <…> Daugiausia dėl šios vienodos abiejų neapdirbtų produktų kaštų struktūros ir jų kainos rinkoje panašumo visiškai logiška, kad atitinkamos įmonės, įsigydamos kalcio karbido granulių, naudojosi susitarimu dėl kalcio karbido miltelių.
(183)
Be to, susitarimai ir (arba) suderinti veiksmai dėl kalcio karbido miltelių plieno pramonėje turėjo įtakos įmonių, kurioms reikia kalcio karbido granulių, skirtų dujų rinkai, komerciniam elgesiui, ir atvirkščiai. Per dvišalius susitarimus ir per pokalbius telefonu tiekėjai tuo pat metu aptardavo apimtis, klientus ir kainas tiek plieno, tiek dujų rinkose <…>
(184)
Susitarimai ir (arba) suderinti veiksmai dėl kalcio karbido miltelių plieno pramonėje taip pat turėjo įtakos įmonių, kurioms reikia magnio granulių, komerciniam elgesiui, ir atvirkščiai <…> Panašu, kad į alternatyvių magnio ir kalkių produktų konkurencinę grėsmę buvo atsižvelgiama nustatant realistišką miltelinio kalcio karbido kainos padidinimą <…>“
Priešingai, nei tvirtina ieškovė, šio sprendimo 37, 38 ir 40 punktuose cituoti ginčijamame sprendime pateikti vertinimai yra aiškūs ir visiškai nuoseklūs. Iš tikrųjų iš ginčijamo sprendimo 3–5, 40, 41 ir 182 konstatuojamosiose dalyse pateiktų paaiškinimų matyti, kad kalcio karbido milteliai ir granulės yra dvi skirtingos pateikimo formos medžiagos, kuri atsižvelgiant į cheminę sudėtį ir gavybos procesą, yra tas pats produktas. Kaip ginčijamo sprendimo 182 konstatuojamojoje dalyje nurodo Komisija, tik kalcio karbido blokų (nurodytų ginčijamo sprendimo 3 konstatuojamojoje dalyje) paskutinis apdirbimas leidžia atskirti dvi ginčijamame sprendime nurodytas kalcio karbido rūšis. Šios dvi produkto rūšys tenkina dviejų skirtingų pramonių poreikius. Tenkinant dujų pramonės poreikius kalcio karbido blokai susmulkinami į kubelius (žr. ginčijamo sprendimo 4 konstatuojamąją dalį), o tenkinant plieno pramonės poreikius tie blokai sumalami į miltelius (5 konstatuojamoji dalis). Kadangi iš esmės kalbama apie to paties produkto, nors ir dviejų skirtingų pateikimo formų, pardavimą, ginčijamo sprendimo 182 konstatuojamojoje dalyje pateiktas vertinimas, kad šių dviejų produkto formų kainų kaita yra panaši, yra visiškai logiškas ir suprantamas.
Kalbant apie magnio granules, iš ginčijamo sprendimo 7, 43 ir 184 konstatuojamųjų dalių aiškiai matyti, kad cheminiu požiūriu tai yra visiškai kitas produktas, tačiau skirtas tiems patiems naudotojams kaip ir kalcio karbido milteliai (t. y. plieno pramonei), kurį jis gali pakeisti.
Atsižvelgiant į šį kontekstą, ginčijamo sprendimo 177 konstatuojamojoje dalyje pateiktą išvadą, kad minėtame sprendime nagrinėjami veiksmai įvyko „dviejose atskirose rinkose“, galima suprasti tik taip, kad aptariamos yra reagentų, skirtų atitinkamai dujų pramonei (kalcio karbido granulės) ir plieno pramonei (kalcio karbido milteliai ir magnio granulės), rinkos. Šią išvadą, be kita ko, patvirtina ginčijamo sprendimo pavadinimas (žr. šio sprendimo 1 punktą). Vis dėlto Komisija ginčijamo sprendimo 46 ir 288 konstatuojamosiose dalyse pateiktose lentelėse atskirai nurodė visų šių trijų produktų pardavimus, nors du iš jų priklauso tai pačiai rinkai.
Iš to matyti, kad ginčijamas sprendimas nėra nepakankamai motyvuotas kalbant apie su karteliu susijusių rinkų apibrėžimą.
Trečia, ieškovė kaltina Komisiją klaidingai apibrėžus atitinkamas rinkas, todėl ginčijamame sprendime nurodytos rinkos dalys yra netikslios ir neleidžia tinkamai įvertinti veiksnių, į kuriuos buvo atsižvelgta apskaičiuojant bazinį baudos dydį ir kurie nurodyti gairių 22 punkte.
Šiuo atžvilgiu ieškovė kaltina Komisiją, kad ši atitinkamą rinką neteisingai apibrėžė kaip kalcio karbido rinką, nedarydama skirtumo tarp granulių ir miltelių. Tačiau šį argumentą reikia atmesti kaip pagrįstą klaidinga prielaida, nes, kaip matyti iš šio sprendimo 41–43 punktų, Komisija ginčijamame sprendime atskyrė reagentų dujų pramonei (kalcio karbido granulės) ir plieno pramonei (kalcio karbido milteliai ir magnio granulės) rinkas.
Ieškovė taip pat tvirtina, kad rinka, kuriai priklauso kalcio karbido milteliai, be magnio granulių, apima ir kalkes. Šios klientų taip pat laikomos pakeičiamomis kalcio karbido milteliais ir magnio granulėmis, nes jos turi panašių į šiuos du produktus savybių ir parduodamos panašiomis kainomis.
Kaip primena ieškovė, šį argumentą ji nurodė atsakydama į pranešimą apie kaltinimus. Jis buvo išnagrinėtas ir atmestas ginčijamo sprendimo 298 konstatuojamojoje dalyje, kurioje nurodyta:
„Atsakydama į pranešimą apie kaltinimus
Donau Chemie
nurodo argumentą, kad kalkės yra kita alternatyva kalcio karbidui ir magniui atliekant nusierinimą plieno pramonėje <…> Taigi atitinkama rinka yra platesnė, o bendra kartelio dalyvių rinkos dalis mažesnė. Iš tikrųjų nusierinant kalkės (negesintos) yra tradiciškai priskiriamos prie magnio ir (arba) kalcio karbido pagrindo reagentų. Vis dėlto kaip atskiras produktas Europoje jos nėra dažnai naudojamos pakeičiant magnio pagrindo ir (arba) kalcio karbido reagentus, nes naudojant jas nusierinimas vyksta labai lėtai <…> Nėra jokių duomenų, kurie galėtų įrodyti, kad dėl kalkių buvo sudarytas kartelinis susitarimas. Be to, net jei į kalkes reikėtų atsižvelgti apibrėžiant produkto rinką, atitinkami rinkos dalių pasikeitimai šiuo atveju neturėtų jokios reikšmės tam, kaip Komisija atsižvelgia į šį veiksnį vertindama šiame sprendime pažeidimo sunkumą.“
Reikia pažymėti, kad ieškovė ieškinyje nenurodė jokių konkrečių argumentų, kad įrodytų, kodėl minėti ginčijamame sprendime pateikti vertinimai yra klaidingi. Dublike ji nurodo prieštaravimą tarp ginčijamo sprendimo 298 ir 184 konstatuojamųjų dalių. Nors pirmojoje neigiamas kalkių, kaip kalcio karbido miltelius galinčio pakeisti produkto, naudojimas, antrojoje jos aiškiai pripažįstamos pakaitalu. Vis dėlto su tokiais argumentais negalima sutikti.
Iš tikrųjų ginčijamo sprendimo 184 konstatuojamojoje dalyje nurodoma „alternatyvių magnio ir kalkių produktų konkurencinė grėsmė“, į kurią „buvo atsižvelgiama nustatant realistišką kalcio karbido miltelių kainos padidinimą“. Tačiau šis tvirtinimas neprieštarauja ginčijamo sprendimo 298 konstatuojamojoje dalyje pateiktiems paaiškinimams, kad kalkės Europoje nėra dažnai naudojamos kaip kalcio karbido miltelių ir magnio granulių alternatyva. Iš tikrųjų kalkės vis dėlto gali kelti „konkurencinę grėsmę“, nes labai išaugus kalcio karbido miltelių kainai plieno pramonės gamintojai galėtų keisti savo praktiką ir kaip reagentą nusierinimui pasirinkti kalkes.
Be to, ieškovė dublike taip pat nurodė „naujausius pasikeitimus“ nusierinimo reagentų plieno pramonėje rinkoje. Ji tvirtina, kad bendras kalcio karbido miltelių poreikis nusierinimui sumažėjo nuo 140000 t 2000 m. iki 90000 t. Ji taip pat paminėjo tam tikras plieno gamyklas Europoje, priklausančias įvairioms įmonėms, kurios vietoje kalcio karbido miltelių pradėjo naudoti kalkes.
Nors Komisija pati ginčijamo sprendimo 43 konstatuojamojoje dalyje (minėta šio sprendimo 38 punkte) pripažino kalcio karbido paklausos nuolatinį mažėjimą, vis dėlto ieškovė jokiais įrodymais nepagrindė savo tvirtinimo, kad šis mažėjimas susijęs su kalcio karbido keitimu kalkėmis. Ji taip pat nepateikė jokių įrodymų dėl savo tvirtinimų, susijusių su kalcio karbido miltelių pakeitimu kalkėmis įvairiose Europos gamyklose. Tokiomis aplinkybėmis negalima teigti, kad Komisija padarė klaidą, kai savo sprendime nustatydama bendrą kartelio dalyvių rinkos dalį neatsižvelgė į kalkių pardavimus.
Ieškovė taip pat tvirtina, kad kalcio karbido granulių rinka apima naftos acetileno pramonę. Ji aiškina, kad, kaip nurodyta ginčijamo sprendimo 4 konstatuojamojoje dalyje, kalcio karbido granulės naudojamos dujų pramonėje acetilenui gaminti, kuris naudojamas suvirinimui. Tačiau Komisija neatsižvelgė į tai, kad yra galimybė tais pačiais tikslais naudoti acetileną, išgautą naftos chemijos pramonėje. Naftos acetilenas turi tokias pačias savybes ir kainos struktūrą kaip ir acetilenas, gautas iš kalcio karbido granulių, ir abu produktai gali pakeisti vienas kitą, kaip tai patvirtina vieno ieškovės kliento, kuris neseniai nustojo gaminti ir pilstyti acetileną, gaunamą iš kalcio karbido, ir nuo šiol apsirūpina naftos acetilenu, atvejis.
Kaip teisingai nurodo Komisija, kaip ir ieškovės tvirtinimų dėl kalkių atveju, jos pareiškimai dėl tariamo acetileno iš kalcio karbido ir acetileno iš naftos tarpusavio pakeičiamumo nėra pagrįsti jokiais įrodymais. Todėl jų nepakanka, kad Komisija būtų pagrįstai kaltinama padariusi klaidą apibrėždama su karteliu susijusias rinkas ir nustatydama bendrą kartelyje dalyvavusių įmonių rinkos dalį.
Taip pat reikia pažymėti, kad ieškovė tik nurodo, kad jei Komisija būtų teisingai apibrėžusi nagrinėjamas rinkas, bendra rinkos dalis būtų buvusi „mažesnė“, nei nustatyta ginčijamame sprendime, o tai būtų sumažinę pažeidimo sunkumą ir būtų leidę nustatyti mažesnį bazinį baudos dydį.
Vis dėlto reikia konstatuoti, jog tai netikslūs ir bendro pobūdžio argumentai, kurių nepakanka nuspręsti, kad pažeidimo sunkumo vertinimas ginčijamame sprendime yra klaidingas. Iš tikrųjų ieškovė nenurodė nei pagrindinių kalkių ir naftos acetileno tiekėjų atitinkamai plieno ir dujų pramonei geografiniame sektoriuje, kurį apėmė kartelis, nei jų pardavimo apimties. Ji taip pat nepateikė net apytikslių skaičiavimų dėl pagal jos logiką naujai nustatytų rinkos dalių, kurias turėjo atitinkamai kartelio dalyviai ir kitos įmonės. Be tokios informacijos ieškovės tvirtinimai, kad tinkamas nagrinėjamų rinkų apibrėžimas būtų labai sumažinęs pažeidimo sunkumą, yra tik prielaidos ir joms negalima pritarti.
Iš to matyti, kad, kalbant apie bendrą kartelio dalyvių rinkos dalį ar su karteliu susijusių rinkų apibrėžimą, ginčijamas sprendimas yra pakankamai motyvuotas. Be to, reikia konstatuoti, kad ieškovė neįrodė jokios Komisijos šiuo klausimu padarytos teisės ar fakto klaidos, todėl šios institucijos negalima kaltinti neteisingai nustačius pažeidimo sunkumą ir bazinį baudos dydį.
Bet kuriuo atveju reikia priminti, kad pagal 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (
OL L 1
, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 31 straipsnį baudų už konkurencijos taisyklių pažeidimus srityje Bendrasis Teismas turi neribotą jurisdikciją ir gali pakeisti Komisijos vertinimą savuoju, todėl ir panaikinti, sumažinti ar padidinti skirtą vienkartinę arba periodinę baudą (2011 m. gruodžio 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo
KME Germany ir kt. prieš Komisiją
,
C-389/10 P, Rink. p. I-13125
, 130 punktas).
Įgyvendindamas savo neribotą jurisdikciją Bendrasis Teismas nėra saistomas gairių, kurios nėra privalomos Sąjungos teismui vertinant baudas (2005 m. liepos 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Brasserie nationale ir kt. prieš Komisiją
,
T-49/02-T-51/02, Rink. p. II-3033
, 169 punktas ir 2007 m. gruodžio 12 d. Sprendimo
BASF ir UCB prieš Komisiją
,
T-101/05 ir T-111/05, Rink. p. II-4949
, 213 punktas). Iš tikrųjų, nors Komisija, taikydama savo pačios nustatytas taisykles, kaip antai gaires, privalo laikytis teisėtų lūkesčių apsaugos principo, šis principas nėra vienodai privalomas ir Sąjungos teismams, nes įgyvendindami savo neribotą jurisdikciją jie netaiko konkretaus baudų apskaičiavimo metodo, o nagrinėja kiekvieną jiems pateiktą situaciją atskirai, atsižvelgdami į visas tokios bylos faktines ir teisines aplinkybes (2013 m. gegužės 30 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Quinn Barlo ir kt. prieš Komisiją
, C‑70/12 P, 53 punktas).
Vis dėlto iš Teisingumo Teismo praktikos taip pat matyti, kad naudojimasis neribota jurisdikcija negali nulemti įmonių, dalyvavusių sudarant Sąjungos konkurencijos teisės taisyklėms prieštaraujantį susitarimą, diskriminacijos nustatant baudų dydį. Jei Bendrasis Teismas konkrečiai vienos iš šių įmonių atžvilgiu ketina nukrypti nuo Komisijos taikyto ir jo nekvestionuoto apskaičiavimo metodo, tai turi būti paaiškinta jo sprendime (59 punkte minėto Sprendimo
Quinn Barlo ir kt. prieš Komisiją
46 punktas).
Šioje byloje nėra aplinkybių, kurios leistų nukrypti nuo Komisijos gairėse pateikto baudos dydžio nustatymo metodo. Todėl atsižvelgdamas į šį metodą Bendrasis Teismas, kai įgyvendina savo neribotą jurisdikciją, gali Komisijos pateiktą ginčijamo pažeidimo sunkumo vertinimą pakeisti savuoju ir prireikus pakeisti minėtos institucijos taikant gairių 19 ir 25 punktus nustatytą procentinį dydį.
Su kainų nustatymu ir rinkų pasidalijimu susiję pažeidimai, kaip nagrinėjamasis šioje byloje, paprastai teismų praktikoje laikomi „pagal savo pobūdį sunkiais [pažeidimais]“ (2003 m. spalio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Corus UK prieš Komisiją
,
C-199/99 P, Rink. p. I-11177
, 80 punktas ir 2009 m. lapkričio 12 d. Sprendimo
Carbone-Lorraine prieš Komisiją
, C‑554/08 P, neskelbiamo Rinkinyje, 44 punktas; taip pat žr. 2008 m. birželio 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Hoechst prieš Komisiją
,
T-410/03, Rink. p. II-881
, 325 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Tokiomis aplinkybėmis, net pripažinus, kad, kaip nurodo ieškovė, bendra kartelyje dalyvavusių įmonių rinkos dalis buvo kur kas mažesnė, nei ginčijamame sprendime nustatė Komisija, šios institucijos nustatyta 17 % su pažeidimu susijusių pardavimų procentinė dalis, siekiant apskaičiuoti bazinį baudos dydį ir prisijungimo mokestį, jokiu būdu neviršija to, kas šioje byloje būtų tinkama, atsižvelgiant taip pat į šio sprendimo 26 punkte pateiktą bendrą pastabą. Todėl Bendrajam Teismui įgyvendinant savo neribotą jurisdikciją nereikia sumažinti nustatytos procentinės dalies.
Galiausiai kaip nereikšmingą reikia atmesti ieškovės argumentą dėl ginčijamo sprendimo nemotyvavimo ar nepakankamo motyvavimo, nes minėto sprendimo 298 konstatuojamojoje dalyje Komisija nenurodė jokių aiškių priežasčių, dėl kurių kitoks su pažeidimu susijusios rinkos apibrėžimas nebūtų turėjęs jokios įtakos pažeidimo sunkumo vertinimui. Iš tikrųjų šis ieškovės argumentas yra perteklinis, nes išvada, kad nereikėjo atsižvelgti į kalkių pardavimą nustatant bendrą kartelio dalyvių rinkos dalį, yra pakankamai pagrįsta teiginiu, kurio ieškovė nepaneigė, kad kalkės Europoje nėra dažnai naudojamos, norint pakeisti kalcio karbido miltelius ar magnio granules. Be to, šio sprendimo 63 punkte pateiktas vertinimas taip pat leidžia konstatuoti, kad net jei šis ieškovės argumentas būtų pagrįstas, jo nepakaktų, kad būtų sumažinta su pažeidimu susijusių pardavimų procentinė dalis, nustatyta ginčijamame sprendime, į kurią atsižvelgiant buvo nustatytas bazinis baudos dydis (įskaitant ir prisijungimo mokestį).
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad reikia atmesti pirmojo ieškinio pagrindo pirmą dalį.
Dėl antros dalies, susijusios su tuo, kad Komisija neatsižvelgė į aplinkybę, kad pažeidimas neturėjo įtakos rinkai
Ieškovė priekaištauja Komisijai dėl pažeidimo įgyvendinimo ir jo poveikio rinkai kriterijaus, į kurį reikėjo atsižvelgti nustatant bazinį baudos dydį, klaidingo vertinimo. Pateikdama savo argumentus ji nurodo gairių 22 punktą, kuriame „pažeidimo įgyvendinimas (arba neįgyvendinimas)“ nurodomas tarp kriterijų, į kuriuos reikia atsižvelgti nustatant pardavimo vertės procentinę dalį, naudojamą nustatant bazinį baudos dydį. Be to, ji nurodo, kad iš 2006 m. balandžio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Degussa prieš Komisiją
(
T-279/02, Rink. p. II-897
, 247 punktas) ir iš Komisijos ankstesnių sprendimų matyti, jog klausimas, ar pažeidimas darė konkretų poveikį rinkai, yra reikšmingas vertinant šio pažeidimo sunkumą.
Ieškovė mano, kad iš 66 punkte minėto Sprendimo
Degussa prieš Komisiją
(231 punktas) matyti, jog konkretus kartelio poveikis atitinkamai rinkai turi būti laikomas pakankamai įrodytu, jei Komisija gali pateikti konkrečių ir įtikinamų duomenų, patikimai patvirtinančių, kad kartelis turėjo įtakos rinkai. Be to, savo 2007 m. rugsėjo 12 d. Sprendime
Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją
(T‑30/05, neskelbiamas Rinkinyje) Bendrasis Teismas reikalavo, kad Komisija pateiktų daugiau nei paprastą kartelio įgyvendinimo įrodymą, kad būtų įrodyta, jog šis iš tikrųjų turėjo įtakos rinkai.
Ieškovės nuomone, nagrinėjamu atveju ginčijami pažeidimai iš tikrųjų bent iš dalies buvo įgyvendinami. Vis dėlto per administracinę procedūrą ji įrodė, kad klientai nepatyrė žalos dėl pažeidimo įgyvendinimo dėl įvairių priežasčių: jie nepriklausė nuo kartelyje dalyvavusių įmonių tiekimo, jų pelnas pasiekė rekordines aukštumas pažeidimo laikotarpiu, įgyvendinant pažeidimą buvo dažnai „sukčiaujama“ ir galiausiai klientų derybinė galia buvo didelė, kas neleido didinti kainų. Ieškovės manymu, iš to išplaukia, kad kartelio poveikis rinkai bet kuriuo atveju buvo minimalus. Konkrečiai kalbant, ginčijamo sprendimo konstatuojamosios dalys, į kurias daroma nuoroda 300 konstatuojamojoje dalyje, ir 624 išnaša gali įrodyti nebent dalinį kartelio įgyvendinimą, tačiau jokiu būdu neįrodo, kad jis turėjo įtakos rinkai.
Atsižvelgiant į šiuos ieškovės argumentus pirmiausia reikia pažymėti, kad iš tikrųjų pažeidimo įgyvendinimo arba neįgyvendinimo kriterijus skiriasi nuo konkrečios kartelio įtakos rinkai kriterijaus. Tokio pažeidimo, kaip nagrinėjamas šioje byloje, atveju, kai pasidalijamos rinkos, nustatomos kvotos, pasidalijama klientais, nustatomos kainos ir keičiamasi slapta komercine informacija, pirmasis iš šių dviejų kriterijų turi būti laikomas patenkintu, jei įrodoma, kad tai, kas buvo sutarta tarp kartelio dalyvių, realiai buvo įgyvendinama jų komercinėje veikloje, t. y. kad kartelio dalyviai ėmėsi priemonių, pavyzdžiui, sutartoms kainoms taikyti, pranešdami apie jas klientams, nurodydami darbuotojams vadovautis jomis kaip derybų pagrindu ir stebėdami, ar šias priemones taiko konkurentai ir jų pačių pardavimo skyriai (2006 m. gruodžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją
,
T-259/02-T-264/02 ir T-271/02, Rink. p. II-5169
, 285 punktas). Ieškovė pripažįsta, jog Komisija teisingai ginčijamame sprendime konstatavo, kad kalbant apie nagrinėjamą pažeidimą šis kriterijus buvo tenkinamas.
Kalbant apie konkretaus pažeidimo poveikio rinkai kriterijų, kyla klausimas dėl padaryto pažeidimo realios įtakos konkurencijai atitinkamoje rinkoje. Nors pažeidimo įgyvendinimas yra reikšmingas veiksnys, kuris, atsižvelgiant į konkrečias kiekvienos bylos aplinkybes, gali būti pakankamas nuspręsti, kad nagrinėjamas pažeidimas turėjo konkrečios įtakos rinkai (šiuo klausimu žr. 2005 m. spalio 25 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Groupe Danone prieš Komisiją
,
T-38/02, Rink. p. II-4407
, 148 punktą ir 69 punkte minėto Sprendimo
Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją
283–288 punktus), vis dėlto susitarimo įgyvendinimas nebūtinai reiškia, kad jis darė realų poveikį (67 punkte minėto Sprendimo
Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją
110 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Jungbunzlauer prieš Komisiją
,
T-43/02, Rink. p. II-3435
, 157 punktą). Kriterijai, susiję atitinkamai su pažeidimo įgyvendinimu (arba neįgyvendinimu) ir su jo konkrečia įtaka rinkai, yra atskiri kriterijai, todėl negalima preziumuoti, kad, patenkinus pirmąjį, antrasis taip pat automatiškai bus tenkinamas.
Reikia konstatuoti, kad gairių 22 punkte pirmasis iš šių dviejų kriterijų aiškiai įvardijamas kaip vienas iš veiksnių, į kuriuos Komisija įsipareigojo atsižvelgti siekdama nustatyti, ar su pažeidimu susijusio pardavimo vertės procentinė dalis, į kurią turi būti atsižvelgiama nustatant bazinį baudos dydį, turės būti mažesnė arba didesnė skalėje iki 30 %, numatytoje tų pačių gairių 21 punkte. Tačiau gairėse nenumatytas atsižvelgimas į konkrečią pažeidimo įtaką rinkai nustatant bazinį baudos dydį. Minėtų gairių 5 punktas, pagal kurį „pažeidimo trukmė neišvengiamai daro poveikį galimoms pažeidimo pasekmėms rinkoje“, neleidžia daryti kitokios išvados, nes, kaip teisingai nurodo Komisija, jis skirtas tik pateisinti aplinkybei, kad pagal gairių 19–23 punktus nustatyta pardavimo vertės procentinė dalis pagal 24 punktą dauginama iš dalyvavimo darant pažeidimą metų skaičiaus.
Iš to matyti, kad negalima kaltinti Komisijos pažeidus gaires vien dėl to, jog ji ginčijamame sprendime nenagrinėjo galimo konkretaus ginčijamo sprendimo poveikio rinkai ir neatsižvelgė į tokį vertinimą nustatydama bazinį baudos dydį.
Šiuo klausimu Komisija teisingai primena, kad Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir [AP] 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių (
OL C 9, 1998, p. 3
, toliau – 1998 m. gairės) 1 punkto A dalies pirmoje pastraipoje buvo aiškia numatyta, jog vertindama pažeidimo sunkumą ji turi atsižvelgti į jo pobūdį ir įtaką rinkai, jeigu ji gali būti įvertinta. Ieškovės argumentuose nurodyta teismų praktika susijusi su atvejais, kai buvo taikomos 1998 m. gairės (66 punkte minėto Sprendimo
Degussa prieš Komisiją
214 punktas ir 67 punkte minėto Sprendimo
Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją
108 punktas).
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad nors Komisija, nenurodžiusi priežasčių, suderinamų su vienodo požiūrio principu, negali nukrypti nuo taisyklių, kurias pati sau nustatė, ji gali jas taisyti arba pakeisti kitomis. Tokiu atveju, kuris patenka į naujų taisyklių taikymo sritį, kaip antai ginčijamu pažeidimo atveju, kuris
ratione temporis
priklauso gairių taikymo sričiai, kaip matyti iš jų 38 punkto, Komisijos negalima kaltinti, kad nustatydama pažeidimo sunkumą nenagrinėjo naujose taisyklėse numatyto kriterijaus, remiantis vien tuo, kad jo nagrinėjimas buvo numatytas senesnėse taisyklėse (šiuo klausimu žr. 2012 m. gruodžio 12 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Novácke chemické závody prieš Komisiją
, T‑352/09, 93 punktą).
Vis dėlto ieškovė tvirtina, jog Komisija turėjo atlikti bendrą teisinį ir ekonominį visų reikšmingų aplinkybių vertinimą, kad nustatytų pažeidimo sunkumą, ir atsižvelgdama į šį kontekstą ji turėjo taip pat išnagrinėti ginčijamo sprendimo konkretų poveikį atitinkamoms rinkoms ir remtis juo nustatydama pagrindinį baudos dydį.
Šiuo klausimu iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad pažeidimo sunkumas nustatytinas remiantis daugeliu veiksnių, pavyzdžiui, konkrečiomis bylos aplinkybėmis, jos kontekstu ir baudų atgrasomuoju poveikiu, tačiau privalomo ar baigtinio kriterijų, į kuriuos reikia atsižvelgti bet kuriuo atveju, sąrašo nėra (žr. 69 punkte minėto Sprendimo
Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją
238 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką). Tai, kad gairėse Komisija patikslino taikomą pažeidimo sunkumo nustatymo metodą, jai neužkerta kelio šį kriterijų vertinti globaliai ir atsižvelgiant į visas reikšmingas aplinkybes, įskaitant aspektus, kurie gairėse konkrečiai nenurodyti (69 punkte minėto Sprendimo
Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją
237 punktas).
Iš to matyti, kad aplinkybė, jog gairėse, kalbant apie pažeidimo sunkumo vertinimą nustatant bazinį baudos dydį, aiškiai nenumatytas konkrečios pažeidimo įtakos rinkai vertinimas, netrukdo Komisijai ir šį kriterijų nagrinėti šioje byloje.
Vis dėlto ieškovė, grįsdama savo teiginius dėl jai už konkurencijos taisyklių pažeidimą skirtos baudos dydžio, negali tik nurodyti, kad vertindama pažeidimo sunkumą Komisija turėjo taip pat išnagrinėti vieną ar kitą veiksnį, kurio nagrinėjimas nenumatytas gairėse. Dar reikia, kad ji įrodytų, kaip toks nagrinėjimas pakeistų Komisijos vertinimą dėl pažeidimo sunkumo ir dėl to būtų galima skirti mažesnę baudą.
Reikia konstatuoti, kad šioje byloje ieškovė nepateikė tokių įrodymų. Jos glausti ir bendro pobūdžio argumentai šiuo klausimu (žr. šio sprendimo 68 punktą) yra tik prielaidos. Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad ieškovė nenurodė konkrečių argumentų, kuriais ji per administracinę procedūrą būtų galėjusi įrodyti, kad klientai su karteliu susijusiose rinkose nepatyrė žalos dėl įrodyto šio kartelio įgyvendinimo, ir nepateikė jokių įrodymų šiuo klausimu.
Be to, ieškovės pateiktų įrodymais nepagrįstų tvirtinimų nepakanka, kad būtų atmesta ginčijamo pažeidimo konkrečios įtakos rinkai galimybė. Iš tikrųjų tai, jog kartelio dalyvių klientų pelnas pasiekė rekordines aukštumas pažeidimo laikotarpiu, nereiškia, kad kartelis neturėjo įtakos šių klientų mokėtoms kainoms. Priešingai, aplinkybė, kad klientai dėl kitų su bendra konjunktūrine situacija susijusių priežasčių turėjo daug pelno, galėjo lemti jų abejingumą už su karteliu susijusius reagentus mokamoms kainoms ir nesinaudojimą savo derybine galia, taip pat jų nepriklausomybę nuo kartelio dalyvių siekiant palankesnių kainų. Be to, dėl ieškovės paminėtų dažnų „sukčiavimų“ reikia priminti, kad, nepaisant galimų ir visiškai įprastų darant tokio pobūdžio pažeidimus sukčiavimo atvejų, ieškovė pati pripažįsta, kad ginčijamas pažeidimas iš esmės buvo įgyvendintas.
Taip pat reikia pažymėti, kad pagal šio sprendimo 62 punkte nurodytą teismų praktiką antikonkurencinės praktikos poveikis savaime nėra lemiamas kriterijus vertinant baudos dydžio tinkamumą. Su tyčia susiję aspektai gali turėti daugiau reikšmės nei su šiuo poveikiu susiję aspektai, ypač tada, kai kalbama apie pagal savo pobūdį sunkius pažeidimus, pavyzdžiui, kainų nustatymą ir rinkų pasidalijimą; pastarųjų buvo nagrinėjamu atveju.
Iš visų šių vertinimų matyti, jog ieškovės grindžiant šią ieškinio pagrindo dalį pateiktų argumentų nepakanka įrodyti, kad Komisijos pateiktas ginčijamo pažeidimo sunkumo vertinimas yra nors kiek klaidingas. Be to, dėl tų pačių priežasčių ir atsižvelgiant į bendrą pastabą, pateiktą šio sprendimo 26 punkte, siekiant įgyvendinti Bendrojo Teismo neribotą jurisdikciją, reikia konstatuoti, kad šių ieškovės argumentų nepakanka nuspręsti, jog jai skirtos baudos bazinis dydis, kurį Komisija apskaičiavo remdamasi gairėse nustatytu metodu, viršija tai, kas tinkama.
Todėl pirmojo ieškinio pagrindo antra dalis atmestina.
Dėl trečios dalies, susijusios su klaidingu atitinkamos rinkos ekonominės svarbos vertinimu
Ieškovė nurodo Komisijos sprendimą kitoje konkurencijos taisyklių pažeidimo byloje, kuriame Komisija sumažino baudą dėl to, jog pažeidimas buvo susijęs su mažos apimties rinka. Remdamasi duomenimis apie bendrą sandorių su ginčijamu pažeidimu susijusioje rinkoje ir kitose chemijos produktų rinkose vertę ji tvirtina, kad nagrinėjamu atveju kalbama apie ekonominiu požiūriu nereikšmingas rinkas. Ji priekaištauja Komisijai neteisėtai neatsižvelgus į šį pažeidimo aspektą, kad sumažintų baudos dydį.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad remiantis gairėse nustatytu bazinio baudos dydžio nustatymo metodu (žr. šio sprendimo 7 punktą) šį dydį sudaro su pažeidimu susijusių pardavimų vertės procentinė dalis, padauginta iš pažeidimo metų skaičiaus ir padidinta prisijungimo mokesčiu, kurį taip pat sudaro atitinkamų pardavimų vertės procentinė dalis.
Iš to matyti, kad, kaip teisingai nurodo Komisija, pagal šioje byloje taikytą bazinio baudos dydžio nustatymo metodą beveik automatiškai įvertinama didesnė ar mažesnė su pažeidimu susijusios rinkos ekonominė svarba kitų rinkų atžvilgiu, nes ekonominė svarba neišvengiamai matyti iš su pažeidimu susijusių pardavimų apimties, taigi ir didesnio ar mažesnio bazinio baudos dydžio. Tokiomis aplinkybėmis tais atvejais, kai toks metodas buvo taikytas, tikrai nebūtina papildomai sumažinti baudos dydžio, kad būtų įvertinta tariamai mažesnė su pažeidimu susijusios rinkos svarba, nepriklausomai nuo to, ar atsižvelgimas į šį veiksnį yra pagristas arba tinkamas.
Ieškovės nurodytas ankstesnis Komisijos sprendimas – tai 2004 m. gruodžio 9 d. Komisijos sprendimas, susijęs su [EB] 81 straipsnio ir [EEE] 53 straipsnio taikymo procedūra (byla COMP/E-2/37.533 – Cholino chloridas) (
OL L 190, 2005, p. 22
). Kadangi šis sprendimas buvo priimtas 2004 m., juo skirtų baudų dydžiai buvo nustatyti remiantis kitokiu metodu nei numatytas 2006 m. gairėse. Todėl šis sprendimas neteikia jokios naudingos informacijos dėl ieškovei nagrinėjamoje byloje skirtos baudos teisėtumo ir tinkamumo. Bet kuriuo atveju reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką ankstesni Komisijos sprendimai nėra teisinis pagrindas nustatant baudų dydį konkurencijos srityje (2006 m. rugsėjo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo
JCB Service prieš Komisiją
,
C-167/04 P, Rink. p. I-8935
, 205 punktas ir 2009 m. rugsėjo 24 d. Sprendimo
Erste Group Bank ir kt. prieš Komisiją
,
C-125/07 P, C-133/07 P, C-135/07 P ir C-137/07 P, Rink. p. I-8681
, 233 punktas).
Be to, reikia pažymėti, kad, kaip teisingai nurodo Komisija, 2004 m. liepos 8 d. Sprendime
Mannesmannröhren-Werke prieš Komisiją
(
T-44/00, Rink. p. II-2223
, 229 punktas) Bendrasis Teismas aiškiai atmetė tvirtinimą, kad baudos turi būti tiesiogiai proporcingos paveiktos rinkos dydžiui. Bendrasis Teismas nurodė, kad šis veiksnys yra tik vienas iš daugelio reikšmingų veiksnių ir kad pagal atitinkamas nuostatas, kaip jos išaiškintos teismų praktikoje, už konkurencijos teisės pažeidimą įmonei skiriama bauda turi būti proporcinga visapusiškai įvertintam pažeidimui, ypač atsižvelgiant į jo sunkumą, kurį reikia vertinti remiantis įvairiais veiksniais, kaip nurodyta šio sprendimo 76 punkte minėtoje teismų praktikoje.
Ieškovė, grįsdama savo prieštaravimus, taip pat nurodė šio sprendimo 70 punkte minėtą Sprendimą
Groupe Danone prieš Komisiją
(191 punktas). Jame konstatuota, kad bendra atitinkamų pardavimų vertė taip pat yra svarbus pažeidimo sunkumo rodiklis, teisingai atspindintis sandorių, kuriuos pažeidimu siekiama pašalinti iš normalios konkurencijos, ekonominę svarbą. Šis vertinimas ne tik nepagrindžia ieškovės pateiktų su šia ieškinio pagrindo dalimi susijusių argumentų, bet, atvirkščiai, patvirtina gairėse įtvirtinto bazinio baudos dydžio nustatymo metodo atsižvelgiant į su pažeidimu susijusių pardavimų vertę tinkamumą.
Atsižvelgiant į visus šiuos vertinimus, reikia konstatuoti, kad negalima kaltinti Komisijos nesumažinus šioje byloje ieškovei skirtinos baudos dydžio, apskaičiuoto remiantis gairėse įtvirtintu metodu, atsižvelgiant į tariamai nedidelę su ginčijamu pažeidimu susijusių rinkų ekonominę svarbą. Be to, atsižvelgiant į Bendrojo Teismo turimą neribotą jurisdikciją baudų skyrimo srityje, reikia konstatuoti, kad ieškovės grindžiant šią ieškinio pagrindo dalį pateikti argumentai neleidžia nuspręsti, jog ginčijamame sprendime nustatytas baudos dydis viršija tai, kas būtų tinkama. Todėl reikia atmesti ir trečią šio ieškinio pagrindo dalį.
Dėl ketvirtos dalies, susijusios su klaidingu sunkumo dėl ieškovės dalyvavimo darant pažeidimą vertinimu
Ieškovė primena, jog kadangi pažeidimą darė keletas įmonių, reikia išnagrinėti kiekvienos jų dalyvavimo sunkumą. Šioje byloje yra įvairių duomenų, kuriuos Komisija žinojo ir kurie įrodo, kad ieškovės dalyvavimo darant pažeidimą svarba buvo minimali. Pirma, pažeidimas buvo pradėtas ir tęsiamas kitos įmonės, t. y.
Almamet
iniciatyva. Aišku, ieškovė dalyvavo kartelyje, tačiau ji nebuvo jo organizatorė. Antra, ji buvo pati mažiausia iš visų kartelio dalyvių, kalbant apie su karteliu susijusią apyvartą, į kurią atsižvelgiama nustatant baudą. Be to, ji buvo kitų kartelio narių verčiama pirkti magnį iš įmonės kartelio narės – grupės
Ecka
. Iš to matyti, kad ieškovė buvo tik nereikšminga kartelio dalyvė, kuriai kiti dalyviai darė ekonominį spaudimą per susitikimus. Trečia, galiausiai ieškovė pažymi, kad pagal bendrą jos dydį ji yra daug mažesnė įmonė už daugelį kitų kartelio dalyvių. Ji mano, kad į visus šiuos duomenis turėjo būti atsižvelgta ginčijamame sprendime, kad būtų sušvelnintas dalyvavimo darant pažeidimą sunkumo vertinimas ir atitinkamai sumažintas jai nustatytas bazinis baudos dydis.
Dėl šių argumentų pirmiausia reikia pažymėti, kad, kaip nurodo ieškovė, pagal nusistovėjusią teismo praktiką, jei pažeidimą padarė kelios įmonės, nustatant baudos dydį turi būti išnagrinėtas kiekvienos iš šių įmonių dalyvavimo darant pažeidimą sunkumas, o dėl to būtina nustatyti kiekvienos iš jų įtaką pažeidimui tuo laikotarpiu, kai ji dalyvavo jį darant. Ši išvada yra logiška bausmių individualizavimo principo, pagal kurį įmonė turi būti baudžiama tik už aplinkybes, dėl kurių būtent ji kaltinama, pasekmė; šis principas taikomas visoms administracinėms procedūroms, kurioms vykstant pagal Sąjungos teisės konkurencijos taisykles gali būti skirta bausmė (žr. 70 punkte minėto Sprendimo
Groupe Danone prieš Komisiją
277 ir 278 punktus ir juose nurodytą teismų praktiką).
Vis dėlto, kaip teisingai nurodo Komisija, būtent siekiant atitikties šiems principams gairių 28 ir 29 punktuose numatomas bazinio baudos dydžio keitimas, atsižvelgiant į tam tikras kiekvienai atitinkamai įmonei atskirai priskirtinas lengvinančias ar sunkinančias aplinkybes. Be to, negalima kritikuoti Komisijos gairėse pasirinkto metodo, pagal kurį bazinio baudos dydžio nustatymo tikslu apskaičiuojama kiekvieno kartelio dalyvio su pažeidimu susijusių pardavimų vertės procentinė dalis, taip pat kiekvienam dalyviui nustatytas bazinis baudos dydis padidinimas arba sumažinimas atsižvelgiant į jam priskirtinas sunkinančias ar lengvinančias aplinkybes, kad būtų įvertintas jo dalyvavimo kartelyje sunkumas (šiuo klausimu žr. 2008 m. spalio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Carbone‑Lorraine prieš Komisiją
,
T-73/04, Rink. p. II-2661
, 100 punktą ir 74 punkte minėto Bendrojo Teismo sprendimo
Novácke chemické závody prieš Komisiją
58 punktą).
Taigi reikia išnagrinėti, ar ieškovės pateikiant argumentus dėl šios ieškinio pagrindo dalies nurodytos aplinkybės leidžia jai skirti mažesnę baudą, nei buvo jai skirta ginčijamu sprendimu. Galiausiai nėra labai svarbu, ar ieškovei skirtos baudos sumažinimą turėjo lemti bazinio baudos dydžio sumažinimas jos atveju arba su ja susijusių lengvinančių aplinkybių pripažinimas.
Pirma, dėl to, kad
Almamet
tariamai organizavo pažeidimą, reikia pažymėti, kad remiantis gairių 28 punkto paskutine įtrauka pažeidimo organizatoriaus arba kurstytojo vaidmuo yra sunkinanti aplinkybė, leidžianti padidinti bazinį baudos dydį. Kitaip tariant, aptariami ieškovės pareiškimai, jei jie būtų pripažinti pagrįstais, leistų padidinti
Almamet
bazinį baudos dydį, o ne sumažinti minėtą dydį ieškovei. Vis dėlto šios išvados nepakanka šiam ieškovės kaltinimui iš karto atmesti kaip nereikšmingam. Iš tikrųjų, atsižvelgiant į kiekvienos bylos aplinkybes, tinkamiausias būdas ištaisyti nevienodą požiūrį į atskirus pažeidimo dalyvius, – nes vienų pažeidimo dalyvių neteisėto elgesio sunkumas buvo nepakankamai įvertintas, palyginti su kitų neteisėto elgesio sunkumu, – būtų sumažinti pastariesiems skirtos baudos dydį (šiuo klausimu žr. 74 punkte minėto Sprendimo
Novácke chemické závody prieš Komisiją
55 ir 56 punktus ir juose nurodytą teismų praktiką).
Net nenagrinėjant, ar 95 punkte minėta teismų praktika gali būti taikoma ieškovės atveju, reikia atmesti šį kaltinimą kaip bet kuriuo atveju nepagrįstą.
Iš tikrųjų, grįsdama savo tvirtinimą, kad
Almamet
buvo kartelio organizatorė, ieškovė tik nurodo, kad beveik visus kartelio susitikimus organizavo minėta įmonė. Ieškovė šiuo klausimu nurodo ginčijamo sprendimo 64 ir 67 konstatuojamąsias dalis, pagal kurias du pirmi kartelio susitikimai vyko
Almamet
patalpose ir buvo organizuoti vieno šios įmonės vadovo.
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad nors iš tikrųjų iš šių dviejų ginčijamo sprendimo konstatuojamųjų dalių matyti, jog 2004 m. balandžio 22 d. ir rugsėjo 7 d. susitikimai dėl kalcio karbido miltelių vyko
Almamet
patalpose, vis dėlto negalima teigti, kad visus šio kartelio susitikimus organizavo minėta įmonė.
Kaip teigiama ginčijamo sprendimo 69 straipsnio konstatuojamojoje dalyje, per 2004 m. rugsėjo 7 d. susitikimą dalyvės, įskaitant ieškovę, nusprendė reguliariai organizuoti analogiškus susitikimus ir iš eilės imtis atsakomybės dėl jų organizavimo. Toliau ginčijamo sprendimo 70–89 konstatuojamosiose dalyse nurodomi kiti devyni susitikimai dėl kalcio karbido miltelių, kuriuos organizavo skirtingi kartelio dalyviai. Ginčijamo sprendimo 78 konstatuojamojoje dalyje nurodoma, ir to ieškovė neginčija, kad ji pati organizavo septintą, 2005 m. lapkričio 22 d., susitikimą Vienoje (Austrija). Be to, pagal ginčijamo sprendimo 90 konstatuojamąją dalį per vienuoliktą ir paskutinį susitikimą dėl to paties produkto buvo nuspręsta, kad ieškovė bus atsakinga už naujo susitikimo (vėliau atšaukto, kaip matyti iš to paties sprendimo 91 konstatuojamosios dalies) organizavimą, kuris turėjo vykti 2007 m. sausio 9 d. Vienoje. Ieškovė šiam tikslui jau buvo užsakiusi viešbutį.
Dėl kalcio karbido granulių Komisija ginčijamo sprendimo 98 konstatuojamojoje dalyje pažymėjo, kad pirmas susitikimas įvyko 2004 m. balandžio 7 d. viešbutyje Slovėnijoje ir jį organizavo
TDR‑Metalurgija d.d.
Tik ieškovė ir
Novácke chemické závody a.s
buvo dvi kitos šiame susitikime dalyvavusios įmonės. Ginčijamo sprendimo 99 konstatuojamojoje dalyje Komisija paminėjo du kitus susitikimus Bratislavoje (Slovakija), kuriuose dalyvavo tos pačios trys šio produkto gamintojos. Tačiau ji priduria, kad su kalcio karbido granulėmis susiję klausimai taip pat buvo aptariami arba per susitikimus dėl kalcio karbido miltelių, arba per specialius susitikimus, kurie vyko kaip pirmųjų pratęsimas (žr. ginčijamo sprendimo 101 ir 108 konstatuojamąsias dalis).
Aptardama susitikimus dėl kartelio epizodo, susijusio su magniu, kuriame ieškovė nedalyvavo, Komisija ginčijamo sprendimo 115 konstatuojamojoje dalyje pažymi, kad trys šiuose susitikimuose dalyvavusios įmonės, įskaitant
Almamet
, iš eilės imdavosi atsakomybės dėl jų organizavimo ir atitinkamų išlaidų apmokėjimo.
Dėl argumento, kad
Almamet
buvo pažeidimo organizatorė ar kurstytoja, nes ji organizavo du pirmus susitikimus, reikia priminti, kad Bendrasis Teismas jau išnagrinėjo ir atmetė analogišką argumentą 74 punkte minėtame Sprendime
Novácke chemické závody prieš Komisiją
, (77–79 punktai), kuris buvo priimtas išnagrinėjus ieškinį dėl ginčijamo sprendimo, pateiktą kito kartelio dalyvio.
Bendrasis Teismas konstatavo, kad iš ginčijamo sprendimo 54 konstatuojamosios dalies matyti, jog, Komisijos nuomone, susitarimų dėl kalcio karbido miltelių priežastys yra negatyvi šio produkto kainų tendencija nuo XXI amžiaus pradžios, gamybos sąnaudų padidėjimas ir paklausos sumažėjimas. Remiantis ginčijamo sprendimo 104 konstatuojamąja dalimi, panašios tendencijos vyravo ir kalcio karbido granulių rinkoje. Minėtoje konstatuojamojoje dalyje cituojamas „
Akzo Nobel
darbuotojas“, kuris tvirtino, kad visiems aptariamo produkto tiekėjams „kainų didinimas atrodė būtinas“. Kiek tai susiję su magniu, kuris taip pat skirtas plieno pramonei ir kuriuo galima pakeisti kalcio karbido miltelius, Komisija ginčijamo sprendimo 113 konstatuojamojoje dalyje pripažino, kad šio produkto paklausa augo, tačiau pridūrė, jog „tiekėjai taip pat žinojo apie didėjančią jų klientų galią rinkoje“, be to, jautė vis stiprėjantį į rinką atėjusių naujų konkurentų iš Kinijos spaudimą.
Bendrasis Teismas nusprendė, kad šiomis aplinkybėmis nėra labai svarbu, kas ėmėsi iniciatyvos organizuojant pirmą susitikimą, nes ši iniciatyva buvo paprasčiausias bendrų kelių atitinkamo produkto gamintojų nuotaikų atspindys. Todėl reikia atmesti argumentą, kad Komisija nepagrįstai atsisakė pripažinti sunkinančią aplinkybę tam tikrų kitų kartelio dalyvių, įskaitant
Almamet
, atžvilgiu dėl to, kad jie buvo pažeidimo organizatoriai ar iniciatoriai.
Šios išvados, kurių visiškai nepaneigia ieškovės argumentai, leidžia šioje byloje taip pat atmesti kaip nepagrįstą ieškovės atitinkamą kaltinimą.
Antra, į ieškovės nurodytą aplinkybę, kad ji buvo mažiausia iš visų kartelio narių atsižvelgiant į jos atitinkamų produktų apyvartą, buvo pakankamai atsižvelgta taikant gairėse įtvirtintą bazinio baudos dydžio apskaičiavimo metodą, pagal kurį minėtas dydis skaičiuojamas atsižvelgiant į su pažeidimu susijusių pardavimų vertę. Akivaizdu, kad mažesnė apyvarta rinkoje lemia mažesnio bazinio baudos dydžio nustatymą.
Dėl argumento, kad ieškovė buvo „nereikšminga [kartelio] dalyvė“, reikia pažymėti, jog „išimtinai pasyvus arba prisitaikėliškas“ įmonės „vaidmuo“ darant pažeidimą 1998 m. gairių 3 punkto pirmoje įtraukoje buvo aiškiai numatytas kaip lengvinanti aplinkybė, tačiau tai nebuvo įtraukta į gairių 29 punkte pateiktą neišsamų lengvinančių aplinkybių sąrašą.
Bet kuriuo atveju ieškovė neatitinka sąlygų, kad jos atžvilgiu būtų pripažinta tokia lengvinanti aplinkybė, net jei tai buvo įmanoma pagal gaires. Kaip 2003 m. liepos 9 d. Sprendime
Cheil Jedang prieš Komisiją
(
T-220/00, Rink. p. II-2473, 167
ir 168 punktai) nusprendė Pirmosios instancijos teismas, toks pasyvus ar prisitaikėliškas vaidmuo įgyvendinant pažeidimą reiškia, jog įmonė pasirenka „pasyvią poziciją“, t. y. aktyviai nedalyvauja rengiant vieną ar daugiau antikonkurencinių susitarimų. Tarp duomenų, kuriais remiantis galima įrodyti įmonės pasyvų vaidmenį kartelyje, gali būti daug retesnis jos dalyvavimas susitikimuose, palyginti su įprastais kartelio nariais, taip pat vėlesnis jos atėjimas į rinką, kurioje daromas pažeidimas, neatsižvelgiant į jos dalyvavimo trukmę vykdant minėtą pažeidimą, ir darant pažeidimą dalyvavusių trečiųjų įmonių atstovų aiškūs parodymai šiuo klausimu.
Nagrinėjamu atveju ieškovė dalyvavo visuose kartelio susitikimuose, susijusiuose su abiem jos parduodamais produktais, t. y. kalcio karbido milteliais ir granulėmis (žr. atitinkamai ginčijamo sprendimo 64–88, 98 ir 99 konstatuojamąsias dalis). Ji netgi organizavo vieną susitikimą ir ėmėsi atsakomybės organizuoti kitą (žr. šio sprendimo 99 punktą). Be to, iš ginčijamo sprendimo matyti, kad ieškovė lygiai tiek pat prisidėjo prie susitikimų, kuriuose dalyvavo, kiek kitos dalyvės. Iš tikrųjų minėtose ginčijamo sprendimo konstatuojamosiose dalyse pažymėta, kad įvairių susitikimų dalyvės dalijosi informacija apie savo pardavimų apimtį ir po tokių pasikeitimų buvo atnaujinama rinkos pasidalijimo lentelė. Be to, buvo diskutuojama apie taikytinas kainas, o kartais priimami sprendimai didinti kainas (žr., pavyzdžiui, ginčijamo sprendimo 67 ir 68 konstatuojamąsias dalis). Iš ginčijamo sprendimo 83 konstatuojamosios dalies taip pat matyti, kad kitas kartelio narys, kuris negalėjo dalyvauti 2006 m. balandžio 25 d. susitikime, iš anksto pateikė su juo susijusią informaciją ieškovei, kad ši vykstant minėtam susitikimui ją perduotų kitiems nariams. Taigi negalima daryti išvados, kad ieškovės elgesys buvo „nereikšmingas“ arba, konkrečiai kalbant, kitoks nei kitų dalyvių.
Galiausiai, net jei ieškovės tvirtinimas, kad ji buvo „verčiama“ kitų narių apsirūpinti magniu iš kito pažeidimo dalyvio, – be to, ieškovė nepaaiškina, kaip ir kokiomis priemonėmis kiti kartelio nariai galėjo jai nustatyti tokią pareigą, – būtų teisingas, jis nesumažintų jos dalyvavimo darant pažeidimą sunkumo. Be to, kaip teisingai nurodo Komisija, Bendrasis Teismas jau yra nusprendęs, kad įmonė, kuriai daromas spaudimas, kad ji prisijungtų prie kartelio, gali bet kada apie tai pranešti kompetentingoms institucijoms, užuot prisijungusi prie kartelio, todėl ji negali remtis šiuo spaudimu prašydama sumažinti jai skirtos baudos dydį (2004 m. balandžio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Tokai Carbon ir kt. prieš Komisiją
,
T-236/01, T-239/01, T-244/01-T-246/01, T-251/01 ir T-252/01, Rink. p. II-1181
, 344 punktas).
Trečia, ieškovės argumentas, kad, atsižvelgiant į jos bendrą dydį, ji buvo daug mažesnė įmonė nei kiti kartelio dalyviai, taip pat turi būti atmestas. Viena vertus, reikia pažymėti, kad, vadovaujantis gairių 30 punktu, Komisija ypač sieks užtikrinti, kad baudų poveikis būtų pakankamai atgrasomas, ir to siekdama ji gali padidinti skirtinos baudos dydį įmonėms, kurių apyvarta, susijusi su prekių, nesusijusių su pažeidimu, pardavimu, yra itin didelė. Kita vertus, pagal gairių 35 punktą išskirtinėmis aplinkybėmis Komisija gali, jeigu to prašoma, atsižvelgti į ypatingoje finansinėje ir socialinėje padėtyje atsidūrusios įmonės nepajėgumą mokėti baudą. Taigi, kai nustatomas baudos dydis, gairės apibrėžia galimybę tam tikromis sąlygomis atsižvelgti į tai, kad konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusi įmonė yra didelė, arba, atvirkščiai, į ribotą tokioje situacijoje esančios įmonės pajėgumą mokėti baudą.
Įmonė negali reikalauti sumažinti jai skirtos baudos remdamasi kitu pagrindu nei tas, kuris išplaukia iš šių galimybių, pavyzdžiui, tik tuo, kad ji yra daug mažesnė nei kitos to paties pažeidimo dalyvės. 2005 m. birželio 28 d. Sprendime
Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
(
C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P-C-208/02 P ir C-213/02 P, Rink. p. I-5425
, 312 punktas) Teisingumo Teismas nusprendė, kad Komisija, nustatydama baudų dydį pagal nagrinėjamo pažeidimo sunkumo laipsnį ir trukmę, tuo atveju, kai baudos skiriamos kelioms tą patį pažeidimą padariusioms įmonėms, neprivalo užtikrinti, kad galutinės šioms įmonėms skirtos baudos atspindėtų visus su jų bendra apyvarta arba apyvarta atitinkamoje produkto rinkoje susijusius skirtumus.
Kadangi siekdama, kad būtų sumažintas jai skirtos baudos bazinis dydis, ieškovė rėmėsi tik savo tariamai mažesniu nei kitų to paties kartelio dalyvių bendru dydžiu, reikia atmesti šį argumentą, taip pat ir visą ketvirtą šio ieškinio pagrindo dalį. Be to, dėl tų pačių priežasčių ir atsižvelgiant į bendrą pastabą, pateiktą šio sprendimo 26 punkte, siekiant įgyvendinti Bendrojo Teismo neribotą jurisdikciją, reikia konstatuoti, kad šių ieškovės argumentų nepakanka nuspręsti, jog jai skirtos baudos bazinis dydis, Komisijos apskaičiuotas remiantis gairėse nustatytu metodu, viršija tai, kas tinkama.
Dėl penktos dalies, susijusios su tuo, jog Komisija neatsižvelgė į aplinkybę, kad ieškovė dalyvavo tik tam tikruose pažeidimo epizoduose
Ieškovė primena, kad Komisija ginčijamame sprendime nusprendė, jog nagrinėjami susitarimai ir suderinti veiksmai yra vienas ir tęstinis pažeidimas. Tačiau jos darytas pažeidimas buvo susijęs tik su dviem iš trijų nagrinėjamų produktų, t. y. kalcio karbido milteliais ir granulėmis, kaip tai Komisija pati pripažino. Pagal teismų praktiką reikalaujama, kad vertinant pažeidimo sunkumą ir nustatant baudos dydį būtų atsižvelgiama į dalinį dalyvavimą, tačiau Komisija šiuo atveju to nepadarė. Ieškovė mano, kad Komisija turėjo jai sumažinti bazinį baudos dydį dėl to, jog jos darytas pažeidimas buvo susijęs tik su dviem iš trijų nagrinėjamų produktų. Be to, vienodo visoms pažeidimą dariusioms įmonėms bazinio baudos dydžio nustatymas būtų neteisėtas, nes kiekvienam pažeidimo dalyviui skirtinos baudos bazinis dydis turi atspindėti kiekvieno jų dalyvavimo apimties skirtumus ir jiems inkriminuotino pažeidimo sunkumo laipsnį.
Iš tikrųjų, nors aplinkybė, jog įmonė nedalyvavo visuose kartelio epizoduose, neturi reikšmės nustatant, ar ji padarė pažeidimą, į ją reikia atsižvelgti vertinant pažeidimo sunkumą ir prireikus – kai nustatomas baudos dydis (2004 m. sausio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją
,
C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ir C-219/00 P, Rink. p. I-123
, 86 punktas).
Reikia konstatuoti, kad gairėse nustatytas ir šio sprendimo 7 punkte aprašytas baudos nustatymo metodas visiškai atitinka šioje teismų praktikoje nustatytus reikalavimus. Iš tikrųjų, kaip ginčijamo sprendimo 296 konstatuojamojoje dalyje nurodė Komisija, bazinis baudos dydis nustatomas remiantis atitinkamos įmonės pardavimais, susijusias su pažeidimu, o tai reiškia, kad atsižvelgiama tik į produktų, su kuriais susijęs atitinkamos įmonės dalyvavimas darant pažeidimą, pardavimus. Konkrečiai kalbant, ieškovės atveju buvo atsižvelgta tik į kalcio karbido miltelių ir granulių pardavimus, kaip tai matyti iš ginčijamo sprendimo 288 konstatuojamosios dalies.
Taigi, ieškovė neteisingai tvirtina, kad visoms pažeidimą dariusioms įmonėms buvo nustatytas toks pats bazinis baudos dydis. Šis dydis kiekvienos įmonės atveju nustatomas atsižvelgiant į jos su pažeidimu susijusius pardavimus. Taigi kiekvienai pažeidimą dariusiai įmonei nustatomas skirtingas bazinis baudos dydis. Ginčijamo sprendimo 308 konstatuojamojoje dalyje pateikta visų nagrinėjamą pažeidimą dariusių įmonių bazinių baudos dydžių lentelė patvirtina, kad taip yra ir nagrinėjamu atveju.
Darytina išvada, kad penkta ieškinio pagrindo dalis turi būti atmesta. Be to, atsižvelgiant į bendrą pastabą, pateiktą šio sprendimo 26 punkte, siekiant įgyvendinti Bendrojo Teismo neribotą jurisdikciją, reikia konstatuoti, kad šių ieškovės argumentų nepakanka nuspręsti, jog Komisijos jai skirtos baudos bazinis dydis, apskaičiuotas remiantis gairėse nustatytu metodu, viršija tai, kas tinkama.
Dėl šeštos dalies, susijusios su teisės klaida ir pareigos motyvuoti nesilaikymu nustatant prisijungimo mokestį
Pirmiausia ieškovė nurodo, kad pažeista pareiga motyvuoti, nes Komisija nepakankamai motyvavo 17 % procentinės dalies, taikomos apskaičiuojant prisijungimo mokestį, nustatymą. Ji mano, kad Komisija pažeidė pareigą motyvuoti, kaip ji apibrėžiama teismų praktikoje, nes naudojo stereotipines formuluotes ir nieko nepažymėjo dėl esminio prisijungimo mokesčio nustatymo aspekto, t. y. gairių 25 punkte nurodyto atgrasomojo poveikio, ir dėl priežasčių, dėl kurių ji nustatė, kad procentinė dalis, reikalinga užtikrinti siekiamą atgrasomąjį poveikį, yra 17 %.
Iš EB 253 straipsnio išplaukiančios pareigos motyvuoti apimtis buvo priminta šio sprendimo 28–30 punktuose. Konkrečiai dėl pareigos motyvuoti, kiek ji susijusi su baudos, skirtos už konkurencijos taisyklių pažeidimą, dydžio nustatymu, apimties iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad esminiai procedūriniai reikalavimai, tarp kurių yra pareiga motyvuoti, tenkinami, kai Komisija savo sprendime nurodo įvertintus duomenis, kurie leido jai nustatyti pažeidimo sunkumą ir trukmę, taip pat vertinimo elementus, į kuriuos ji šiuo klausimu atsižvelgė taikydama pačiose gairėse pateiktas pavyzdines taisykles (žr. 2005 m. gruodžio 6 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Brouwerij Haacht prieš Komisiją
,
T-48/02, Rink. p. II-5259
, 46 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Nagrinėjamu atveju ginčijamo sprendimo skyriaus „Bazinio baudos dydžio nustatymas“ 291 ir paskesnėse konstatuojamosiose dalyse Komisija nurodė veiksnius, į kuriuos atsižvelgė nustatydama bazinį baudos dydį kiekvienai pažeidimą dariusiai įmonei, įskaitant ir prisijungimo mokestį. Konkrečiai kalbant, ginčijamo sprendimo 292–296 konstatuojamosiose dalyse ji išnagrinėjo pažeidimo sunkumą ir, be kita ko, nusprendė (294 konstatuojamoji dalis), kad toks pažeidimas, kaip nagrinėjamas šioje byloje, „dėl savo pobūdžio laikomas vienu iš didžiausių konkurencijos apribojimų“. Ginčijamo sprendimo 297 ir 298 konstatuojamosiose dalyse ji rėmėsi bendra pažeidimo dalyvių rinkos dalimi (taip pat žr. šio sprendimo 28–34 punktus). Galiausiai ginčijamo sprendimo 299 ir 300 konstatuojamosiose dalyse ji rėmėsi atitinkamai kartelio geografine apimtimi, nurodyta šio sprendimo 1 punkte, ir aplinkybe, kad neteisėti susitarimai „iš esmės buvo įgyvendinami, o jų taikymas buvo kontroliuojamas“.
Išdėsčiusi argumentus, Komisija ginčijamo sprendimo 301 konstatuojamojoje dalyje padarė išvadas dėl procentinės dalies, naudotinos nustatant bazinį baudos dydį. Dėl procentinės dalies, naudotinos nustatant prisijungimo mokestį, ji ginčijamo sprendimo 306 konstatuojamojoje dalyje pažymėjo:
„Atsižvelgiant į ypatingas bylos aplinkybes ir pirmiau išnagrinėtus kriterijus dėl pažeidimo pobūdžio ir jo geografinės apimties, papildomam dydžiui taikytina procentinė dalis turėtų būti 17 %.“
Iš to matyti, kad, priešingai, nei tvirtina ieškovė, Komisija ginčijamame sprendime pateikė pakankamai motyvų dėl savo sprendimo taikyti 17 % procentinę dalį nustatant prisijungimo mokestį. Ji neapsiribojo „stereotipinėmis formuluotėmis“, o padarė nuorodą į pirmiau pateiktus vertinimus, susijusius su pažeidimo sunkumu (292–296 konstatuojamosios dalys), kuriais remiantis pagal savo pobūdį tai buvo vienas iš sunkiausių pažeidimų, ir su pažeidimo geografine apimtimi. Taigi taikyti kriterijai buvo pakankamai aiškiai nurodyti, todėl reikia atmesti kaltinimą dėl pareigos motyvuoti nesilaikymo.
Antra, ieškovė tvirtina, kad jei Komisija būtų teisingai vertinusi, ji būtų turėjusi atsižvelgti į jos per administracinę procedūrą pateiktus argumentus ir būtų nustačiusi mažesnį prisijungimo mokestį ar net visai neįtraukusi šio mokesčio į jai skirtinos baudos bazinį dydį. Šiuo klausimu ieškovė nurodo vidaus mokymo programos, susijusios su konkurencijos taisyklių pažeidimais, sukūrimą ir pažeidimo laikotarpiu ją apėmusią krizę. Be to, ji pažymi buvusi vienintelė pažeidimą dariusi įmonė, kuri gailėjosi dėl šio dalyvavimo.
Atsižvelgiant į šiuos argumentus visų pirma reikia pažymėti, kad pagal gairių 25 punktą Komisija „prie bazinio baudos dydžio pridės“ prisijungimo mokestį. Kitaip tariant, priešingai, nei nurodo ieškovė, Komisija neprivalėjo nuspręsti, ar prie jai taikytino bazinio baudos dydžio reikėjo pridėti prisijungimo mokestį, ar ne. Gairėse nurodytas metodas, kurio laikėsi Komisija, numato šios sumos pridėjimą prie bazinio baudos dydžio.
Iš ginčijamo sprendimo 324 ir 329 konstatuojamųjų dalių matyti, kad vertindama galimas lengvinančias aplinkybes kiekvieno kartelio dalyvių atžvilgiu Komisija atsižvelgė į ieškovės tvirtinimus, susijusius atitinkamai su vidaus mokymo programos taikymu ir su pažeidimo laikotarpiu ją apėmusia ekonomine krize.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad gairių 25 punkte nurodytas prisijungimo mokestis yra bazinio baudos dydžio dalis, kuri, kaip matyti iš tų pačių gairių 19 punkto, turi parodyti pažeidimo, o ne kiekvienos atitinkamos įmonės dalyvavimo darant pažeidimą sunkumą. Remiantis teismo praktika šis klausimas turi būti nagrinėjamas vertinant sunkinančias ir lengvinančias aplinkybes. Taigi Komisija gali nustatyti vienodą gairių 25 punkte arba tų pačių gairių 21 punkte numatytą pardavimų vertės procentą visiems kartelio dalyviams (žr. 74 punkte minėto Sprendimo
Novácke chemické závody prieš Komisiją
58 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Iš to matyti, kad negalima kaltinti Komisijos padarius teisės klaidą ar pažeidus savo pačios gaires dėl to, jog nustatydama prisijungimo mokestį ji atsižvelgė į nurodytas ypatingas ieškovės atvejo aplinkybes, kurių santrauka pateikta šio sprendimo 124 punkte, ir nenustatė jai mažesnės nei 17 % pardavimų vertės procentinės dalies. Šios aplinkybės turėjo būti vertinamos nagrinėjant galimas lengvinančias aplinkybes ieškovės atžvilgiu ir, kaip jau buvo nurodyta šio sprendimo 126 punkte, dvi iš jų ginčijamame sprendime buvo vertinamos šiame kontekste.
Iš tikrųjų Komisija ieškovės atžvilgiu nenustatė jokios lengvinančios aplinkybės. Vis dėlto klausimas, ar šis vertinimas yra klaidingas, nes minėti ieškovės tvirtinimai pateisina tokių aplinkybių pripažinimą, turi būti vertinamas nagrinėjant antrąjį ieškinio pagrindą, kuriame ieškovė kaltina Komisiją padarius klaidą būtent dėl šios priežasties. Be to, pateikdama antrojo ieškinio pagrindo argumentus ieškovė pakartoja ir išplečia šiuos tvirtinimus.
Trečia, ieškovė kaltina Komisiją pažeidus vienodo požiūrio ir proporcingumo principus, nes ji nustatė „tokį patį [prisijungimo mokestį] visoms pažeidimą dariusioms įmonėms“. Viena vertus, ji tvirtina, kad būtinybė atgrasyti yra didesnė įmonėms, kurios praeityje jau yra keletą kartų dalyvavusios karteliuose, kaip tai buvo tam tikrų nagrinėjamo kartelio dalyvių, konkrečiai
Akzo Nobel
ir
Degussa AG
, atveju. Anksčiau ieškovė niekada nebuvo Komisijos sprendimo už EB 81 straipsnio pažeidimą adresatė. Būtent dėl šios priežasties remdamasi vienodo požiūrio ir proporcingumo principais Komisija turėjo nustatyti jai gerokai mažesnį prisijungimo mokestį nei
Akzo Nobel
ir
Degussa
. Kita vertus, ji nurodo, kad nustatant prisijungimo mokestį turi būti atsižvelgiama į santykinį įvairių pažeidimą dariusių įmonių dydį. Konkrečiai kalbant, teismų praktikoje pripažįstama įmonės bendros apyvartos reikšmė nustatant kartelio dalyvių finansinį pajėgumą. Ieškovės dydis ir bendra apyvarta sudaro tik dalelę kitų pažeidimą dariusių įmonių, ypač
Akzo Nobel
ir
Degussa
, dydžio ar apyvartos. Komisija, nustatydama prisijungimo mokestį, tariamai nepaisė šio didelio skirtumo. Teisingai įvertinusi ji privalėtų nustatyti ieškovei daug mažesnę nei 17 % procentinę dalį.
Šiems argumentams taip pat negali būti pritarta. Pirmiausia reikia pažymėti, kad, priešingai, nei tvirtina ieškovė, Komisija nenustatė vienodo prisijungimo mokesčio visoms kartelio dalyvėms. Tiesa, visiems dalyviams ji nustatė tokią pačią procentinę dalį (17 %), kurią reikia taikyti apskaičiuojant minėtą mokestį. Tačiau kadangi ši suma („prisijungimo mokestis“) – tai kiekvienos kartelio dalyvės su pažeidimu susijusių pardavimų vertės procentinė dalis, kiekvienai jų nustatyta suma bus skirtinga dėl skirtingos pardavimų vertės (74 punkte minėto Sprendimo
Novácke chemické závody prieš Komisiją
58 punktas).
Kalbant apie
Akzo Nobel
ir
Degussa
recidyvą reikia pažymėti, kad šio sprendimo 127 punkte pateikti vertinimai taip pat patvirtina, kad į vieno ar kito dalyvio atžvilgiu pripažintinas sunkinančias aplinkybes (pavyzdžiui, recidyvą) atsižvelgiama vėlesniame, t. y. baudos nustatymo, etape, kai jau nustatytas pagrindinis baudos dydis, į kurį įskaičiuotas prisijungimo mokestis. Iš tikrųjų, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 7 punkte, Komisijos gairėse numatytas bazinio baudos dydžio padidinimas atsižvelgiant į sunkinančias aplinkybes. Recidyvas yra įtrauktas į gairių 28 punkto pirmoje įtraukoje pateiktą pavyzdinį sunkinančių aplinkybių sąrašą.
Šioje byloje, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 309 ir 310 konstatuojamųjų dalių, Komisija iš tikrųjų nustatė šią sunkinančią aplinkybę
Akzo Nobel
ir
Degussa
atžvilgiu, todėl bazinius baudų dydžius joms padidino atitinkamai 100 % ir 50 %.
Dėl šios priežasties negalima pritarti ieškovės argumentui, kad jos atveju apskaičiuojant prisijungimo mokestį turėjo būti nustatyta mažesnė procentinė dalis nei ta, kuri buvo nustatyta kitiems kartelio dalyviams, ypač minėtoms dviem įmonėms, kurių atžvilgiu nustatytas recidyvas.
Galiausiai dėl šio sprendimo 111–113 punktuose išdėstytų motyvų reikia nuspręsti, kad net pripažinus nurodomus ieškovės dydžio ir bendros apyvartos skirtumus, palyginti su kitais kartelio dalyviais, tai neįpareigotų apskaičiuojant prisijungimo mokestį nustatyti ieškovei mažesnės procentinės dalies.
Atsižvelgiant į visus pateiktus paaiškinimus, reikia atmesti šeštą šio ieškinio pagrindo dalį. Be to, atsižvelgiant į bendrą pastabą, pateiktą šio sprendimo 26 punkte, siekiant įgyvendinti Bendrojo Teismo neribotą jurisdikciją, reikia konstatuoti, kad šie ieškovės argumentai neleidžia nuspręsti, jog jai skirtos baudos bazinis dydis, kurį Komisija apskaičiavo remdamasi gairėse nustatytu metodu, viršija tai, kas tinkama. Todėl visas pirmasis ieškinio pagrindas turi būti atmestas.
Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su neteisėtu Komisijos neatsižvelgimu į lengvinančias aplinkybes ieškovės atžvilgiu
Ieškovė tvirtina, kad ginčijamas sprendimas neteisėtas, nes Komisija neatsižvelgė į svarbias lengvinančias aplinkybes ieškovės atžvilgiu. Šį ieškinio pagrindą sudaro penkios dalys, susijusios su, pirma, ginčijamų susitarimų neįgyvendinimu, ieškovės nepraturtėjimu ir žalos vartotojams nebuvimu, antra, neatsižvelgimu į veiksmingą ieškovės bendradarbiavimą, trečia, neatsižvelgimu į ieškovės prisipažinimą ir gailėjimąsi, ketvirta, neatsižvelgimu į tai, kad ieškovė ėmėsi priemonių dėl [konkurencijos taisyklių] laikymosi, ir, penkta, neatsižvelgimu į krizę kalcio karbido gamybos sektoriuje ir pačios ieškovės patirtą krizę.
Pirminės pastabos
Kaip buvo nurodyta šio sprendimo 92 punkte, jei pažeidimą padarė kelios įmonės, nustatant baudos dydį turi būti išnagrinėtas kiekvienos iš šių įmonių dalyvavimo darant pažeidimą sunkumas.
Remiantis šiuo vertinimu gairių 29 punkte numatyta galimybė pakeisti baudos dydį dėl tam tikrų lengvinančių aplinkybių, kurios kiekvienos atitinkamos įmonės atveju yra specifinės. Konkrečiai kalbant, šioje dalyje pateiktas neišsamus lengvinančių aplinkybių, į kurias gali būti atsižvelgta, sąrašas. Vis dėlto vertinant, ar reikia sumažinti baudą, atsižvelgimas į kitas aplinkybes, neįtrauktas į gairių 29 punkte pateiktą pavyzdinį sąrašą, yra galimas, jei tos aplinkybės gali sumažinti asmens dalyvavimo darant pažeidimą ar paties kartelio sunkumą (šiuo klausimu žr. 2012 m. gruodžio 12 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Ecka Granulate ir non ferrum Metallpulver prieš Komisiją
, T‑400/09, 61 punktą).
Reikia atsižvelgti į šias pirmines pastabas nagrinėjant šio ieškinio pagrindo atskiras dalis.
Dėl pirmos dalies, susijusios su ginčijamų susitarimų neįgyvendinimu, ieškovės nepraturtėjimu ir žalos vartotojams nebuvimu
Nurodydama pirmą dalį ieškovė iš esmės pakartoja šio sprendimo 66–68 punktuose trumpai išdėstytus argumentus, kurie, kaip ji mano, įrodo, kad ginčijami susitarimai buvo įgyvendinti tik iš dalies ir kad pažeidimas neturėjo jokios įtakos rinkai, nedarė žalos klientams ir nesuteikė jo dalyviams nepagrįstos naudos. Ji mano, kad į nurodytas aplinkybes Komisija turėjo atsižvelgti kaip į lengvinančias aplinkybes, leidžiančias sumažinti baudos dydį.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia priminti, kad ginčijamo sprendimo 318 ir 319 konstatuojamosiose dalyse Komisija nurodė:
„(318)
Kaip nurodyta 193 konstatuojamojoje dalyje, susitarimai tarp kalcio karbido ir magnio tiekėjų iš tikrųjų buvo įgyvendinti. Visą kartelio veikimo laikotarpį šalys keitėsi slapta komercine informacija, dalijosi klientais, taikė sutartus kainų didinimus ir aptarė susitarimų dėl kvotų taikymą, taip atnaujindamos rinkos pasidalijimo lenteles. Susitarimai nepanaikino šalių konkurencijos, tačiau tarpusavio prieštaravimai ir sukčiavimai neturi reikšmės išvadai, kad susitarimai buvo įgyvendinami ir ribojo kalcio karbido ir magnio granulių tiekėjų konkurenciją.
(319)
Be to, nė vienas iš dalyvių nepripažino vengęs bet kokio neteisėtų susitarimų įgyvendinimo. Konkrečiai kalbant, nė vienas dalyvis nepateikė įrodymų, kad jis faktiškai tų susitarimų nevykdė, nes rinkoje veikė pagal konkurencijos principus, ar bent kad taip aiškiai ir smarkiai pažeidė įsipareigojimus įgyvendinti kartelį, jog sutrikdė patį jo veikimą <…> Dėl sukčiavimo niekada nebuvo atsisakyta sudarytų susitarimų, bet visada buvo atsižvelgiama į priimtus sprendimus. Dėl sukčiavimo per kartelio susitikimus vykdavo karštos diskusijos ir, jei prireikdavo, jis būdavo kompensuojamas.“
Iš to matyti, kad Komisija manė, jog neteisėti susitarimai iš tikrųjų buvo įgyvendinti. Taigi vertindama galimas lengvinančias aplinkybės Komisija iš esmės teisingai nusprendė, kad tai, jog minėti susitarimai visiškai nepanaikino konkurencijos tarp dalyvių ir prieštaravimų bei sukčiavimų tarp jų, neturi reikšmės pažeidimo buvimui. Iš tikrųjų iš pačios Komisijos ginčijamo sprendimo 318 konstatuojamojoje dalyje nurodytos teismų praktikos matyti, kad įmonė, kuri nepaisydama veiksmų derinimo rinkoje veikia daugiau ar mažiau nepriklausomai, gali bandyti pasinaudoti karteliu, ir būtų per daug paprasta įmonėms sumažinti didelės baudos mokėjimo pavojų, jeigu jos galėtų pasinaudoti neteisėtu karteliu, paskui gauti baudos sumažinimą dėl to, kad jų vaidmuo įgyvendinant pažeidimą buvo nereikšmingas, nors jų pozicija skatino kitas įmones imtis labiau konkurencijai kenkiančių veiksmų (žr. 69 punkte minėto Sprendimo
Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją
491 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką). Kaip patvirtino Teisingumo Teismas 58 punkte minėtame Sprendime
KME Germany ir kt.
(94–96 punktai), toks siauras sąlygų, reikalingų tam, kad būtų pripažintos lengvinančios aplinkybės, aiškinimas, susijęs su neteisėtų susitarimų netaikymu, jokiu būdu nėra teisės klaida.
Kaip nurodyta ginčijamo sprendimo 319 konstatuojamojoje dalyje, lengvinanti aplinkybė ieškovei ar kitam kartelio dalyviui galėjo būti pripažinta tik gairių 29 punkto trečioje įtraukoje numatytu atveju arba jei atitinkama įmonė būtų pateikusi įrodymų, kad jos dalyvavimas darant pažeidimą buvo tikrai menkas, ir būtų įrodžiusi, kad per laikotarpį, per kurį ji buvo prisijungusi prie neteisėtų susitarimų, iš esmės tų susitarimų nevykdė ir rinkoje veikė pagal konkurencijos principus (šiuo klausimu žr. 139 punkte minėto Sprendimo
Ecka Granulate ir non ferrum Metallpulver prieš Komisiją
86 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką). Tačiau konstatuotina, kad tokių įrodymų ieškovė nepateikė.
Be to, dėl ieškovės tvirtinimo, kad ji neturėjo jokios naudos iš pažeidimo, pažymėtina, kad net jei tai būtų įrodyta, tai nebūtų lengvinanti aplinkybė. Kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 320 konstatuojamojoje dalyje nurodytos nusistovėjusios teismų praktikos, aplinkybė, jog įmonė iš pažeidimo negavo jokios naudos, negali būti kliūtis skiriant jai baudą, kitaip bauda prarastų savo atgrasomąjį pobūdį. Tai reiškia, kad Komisija, nustatydama baudų dydį, neprivalo atsižvelgti į tai, kad nagrinėjamas pažeidimas neatnešė jokios naudos (žr. 2010 m. birželio 25 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Imperial Chemical Industries prieš Komisiją
,
T-66/01, Rink. p. II-2631
, 443 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Ieškovė mano, kad vertinant lengvinančias aplinkybes taip pat reikėjo atsižvelgti į pažeidimo poveikio rinkai nebuvimą. Tačiau šiuo klausimu pakanka nurodyti šio sprendimo 78–80 punktuose minėtas konstatuojamąsias dalis, pagal kurias ieškovės tvirtinimai dėl ginčijamo sprendimo poveikio rinkai nebuvimo nėra pagrįsti jokiais įrodymais. Bet kuriuo atveju iš šio sprendimo 81 punkte nurodytos konstatuojamosios dalies matyti, kad net jei būtų pateikta šiuos tvirtinimus pagrindžiančių įrodymų, atsižvelgiant į tai, kad ginčijamas pažeidimas pagal savo pobūdį yra sunkus pažeidimas, lengvinančios aplinkybės pripažinimas dėl tariamo pažeidimo poveikio rinkai nebuvimo būtų nepagrįstas.
Todėl reikia atmesti pirmą dalį.
Dėl antros dalies, susijusios su neatsižvelgimu į veiksmingą ieškovės bendradarbiavimą
Ieškovė kaltina Komisiją, kad ši kaip į lengvinančią aplinkybę, leidžiančią sumažinti baudos dydį, nepagrįstai neatsižvelgė į jos veiksmingą bendradarbiavimą. Ši dalis bus nagrinėjama kartu su trečiuoju ieškinio pagrindu, su kuriuo ji glaudžiai susijusi; beje, pati ieškovė daro nuorodas į kartu su trečiuoju ieškinio pagrindu pateiktus argumentus.
Dėl trečios dalies, susijusios su neatsižvelgimu į ieškovės prisipažinimą ir gailėjimąsi
Ieškovė tvirtina, kad pagal teismų praktiką Komisija gali sumažinti baudos dydį, jei įmonė prisipažįsta dalyvavusi darant pažeidimą. Ji primena, kad iš karto prisipažino dėl viso jai inkriminuojamo pažeidimo, ir mano, kad į tai turėjo būti atsižvelgta kaip į lengvinančią aplinkybę nustatant jai skirtinos baudos dydį. Ji priduria, kad buvo vienintelė kartelio dalyvė, išreiškusi savo apgailestavimą dėl padaryto pažeidimo. Šiuo klausimu ji remiasi atitinkamais savo savininko parodymais, duotais per apklausą vykstant administracinei procedūrai, ir mano, kad tai taip pat turėjo būti pripažinta kaip lengvinanti aplinkybė.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad atitinkamos įmonės paprasčiausias faktinių aplinkybių neginčijimas nėra nurodytas tarp lengvinančių aplinkybių, kurių neišsamus sąrašas pateiktas gairių 29 punkte. Komisijos pranešimo dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais (
OL C 207, 1996, p. 4
) D punkto 2 dalyje iš tikrųjų buvo numatytas baudos dydžio sumažinimas dėl bendradarbiavimo įmonei, kuri, gavusi pranešimą apie kaltinimus, informuoja Komisiją, kad ji neginčija faktinių aplinkybių, kuriomis Komisija grindžia savo kaltinimus. Ieškovės nurodyta teismų praktika susijusi su atvejais, kai dar buvo taikomas šis pranešimas. Tačiau minėtas pranešimas šioje byloje netaikomas, nes jis buvo pakeistas nauju, 2002 m., pranešimu dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo, kuriame toks sumažinimas nenumatytas.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 74 punkte, nors Komisija, nenurodžiusi priežasčių, suderinamų su vienodo požiūrio principu, negali nukrypti nuo taisyklių, kurias pati sau nustatė, ji gali jas taisyti arba pakeisti kitomis, o tokiu atveju, kuris patenka į naujų taisyklių taikymo sritį, Komisijos negalima kaltinti tuo, kad nustatydama pažeidimo sunkumą neatsižvelgė į naujose taisyklėse nenumatytą lengvinančią aplinkybę, remiantis vien tuo, kad tokia aplinkybė buvo numatyta senesnėse taisyklėse.
Iš to matyti, kad vien tai, jog savo ankstesniuose sprendimuose, priimtuose remiantis taisyklėmis ir praktika, kurios vėliau buvo pakeistos, Komisija, vertindama, ar reikia sumažinti kartelyje dalyvavusiai įmonei baudą, atsižvelgdavo į tai, kad ši įmonė neginčija jai inkriminuojamų faktinių aplinkybių, nereiškia, kad minėta institucija ir šioje byloje turėjo sumažinti ieškovei baudą dėl tų pačių priežasčių (šiuo klausimu žr. 139 punkte minėto Sprendimo
Ecka Granulate ir non ferrum Metallpulver prieš Komisiją
60 punktą).
Vis dėlto vertinant šį ieškinio pagrindą reikia išnagrinėti, ar tai, kad ieškovė neginčijo jai inkriminuojamų faktinių aplinkybių, ir tai, kad ji išreiškė apgailestavimą dėl savo elgesio, galėjo sumažinti jos dalyvavimo darant pažeidimą sunkumą ir pateisinti jai skirtos baudos dydžio sumažinimą (šiuo klausimu žr. 139 punkte minėto Sprendimo
Ecka Granulate ir non ferrum Metallpulver prieš Komisiją
61 punktą).
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką baudos dydžio sumažinimas dėl bendradarbiavimo per administracinę procedūrą pateisinamas tik tuo atveju, jei atitinkamos įmonės elgesys leido Komisijai lengviau konstatuoti pažeidimą, o prireikus – jį nutraukti (žr. 139 punkte minėto Sprendimo
Ecka Granulate ir non ferrum Metallpulver prieš Komisiją
62 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Šioje byloje reikia priminti, kad Komisija kaltina ieškovę dalyvavus kartelio epizoduose, susijusiuose su kalcio karbido milteliais ir granulėmis. Dėl pirmojo epizodo reikia priminti, kad Komisija apie ginčijamą kartelį sužinojo iš
Akzo Nobel
, kaip tai buvo nurodyta ginčijamo sprendimo 335 konstatuojamojoje dalyje. Be to, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 64 konstatuojamojoje dalyje patektos 143 išnašos ir iš 348 konstatuojamosios dalies, Komisija kitų kartelyje dalyvavusių įmonių, pavyzdžiui,
TDR Metalurgija
, patalpose paėmė įrodymų, kuriuos sudarė dokumentai dėl to paties kartelio epizodo ir būtent dėl pirmo su šiuo produktu susijusio susitikimo, įvykusio 2004 m. balandžio 22 d.
Atsižvelgiant į šiuos duomenis, reikia konstatuoti, kad Komisija turėjo daug įrodymų dėl ieškovės dalyvavimo su kalcio karbido milteliais susijusiame kartelio epizode. Tokiomis aplinkybėmis ir nesant ieškovės argumentų, galinčių įrodyti, kad yra priešingai, reikia konstatuoti, kad Komisija bet kuriuo atveju galėjo įrodyti ieškovei inkriminuojamas aplinkybes, susijusias su šiuo kartelio epizodu. Todėl tai, kad ieškovė neginčijo minėtų faktinių aplinkybių, negali būti vertinama kaip veiksmingas bendradarbiavimas per administracinę procedūrą, kaip tai suprantama pagal gairių 29 punkto ketvirtą įtrauką ir šio sprendimo 154 punkte minėtą teismų praktiką, taigi negali pateisinti jai skirtos baudos dydžio sumažinimo.
Dėl su kalcio karbido granulėmis susijusio kartelio epizodo reikia priminti, kad, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 342–346 konstatuojamųjų dalių, būtent ieškovė, pateikdama prašymą pagal 2002 m. pranešimą dėl atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo, pateikė Komisijai įrodymų, kurie leido nustatyti šį kartelio epizodą. Dėl to ieškovei bauda buvo sumažinta 35 % pagal 2002 m. pranešimą dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo (ginčijamo sprendimo 346 konstatuojamoji dalis).
Nepriklausomai nuo to, ar šis sumažinimas buvo tinkamas, o Komisija ginčija tai pateikdama trečiąjį ieškinio pagrindą, kuris bus išnagrinėtas toliau, negalima bet kuriuo atveju pripažinti, kad Komisija ieškovei turėjo taikyti atskirą baudos dydžio sumažinimą dėl to, kad ši neginčijo savo dalyvavimo kartelio epizode, kurį ji pati padėjo Komisijai įrodyti.
Galiausiai dėl to, kad ieškovė išreiškė savo apgailestavimą dėl dalyvavimo kartelyje, toks, nors ir pagirtinas, pareiškimas negali būti vertinamas kaip lengvinanti aplinkybė, pateisinanti skirtos baudos sumažinimą (pagal analogiją žr. 139 punkte minėto Sprendimo
Ecka Granulate ir non ferrum Metallpulver prieš Komisiją
79 punktą).
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad trečia šio ieškinio pagrindo dalis nepagrįsta ir turi būti atmesta.
Dėl ketvirtos dalies, susijusios su neatsižvelgimu į tai, kad ieškovė ėmėsi priemonių dėl konkurencijos taisyklių laikymosi
Ieškovė tvirtina, kad tiek Komisija savo sprendime dėl kito pažeidimo, tiek Pirmosios instancijos teismas 1994 m. liepos 14 d. Sprendime
Parker Pen prieš Komisiją
(
T-77/92, Rink. p. II-549
, 93 punktas) pripažino, jog tai, kad įmonė, įtraukta į procedūrą dėl Sąjungos konkurencijos teisės taisyklių pažeidimo, nustatė priemones dėl (konkurencijos taisyklių) laikymosi, yra lengvinanti aplinkybė, leidžianti sumažinti baudos dydį. Kadangi ji tokių priemonių ėmėsi pradėjus procedūrą, o ši pasibaigė ginčijamo sprendimo priėmimu, ieškovė mano, kad jai dėl to turėjo būti sumažinta bauda.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką, nors svarbu, kad įmonė imtųsi priemonių užkirsti ateityje kelią naujiems savo darbuotojų daromiems Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimams, tokių priemonių ėmimasis nekeičia konstatuoto pažeidimo fakto. Iš to matyti, kad vien tai, jog Komisija tam tikrose bylose atsižvelgė į (konkurencijos taisyklių) laikymosi programos įgyvendinimą kaip į lengvinančią aplinkybę, nereiškia, kad kitose bylose ji privalo elgtis taip pat (žr. 2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją
,
T-224/00, Rink. p. II-2597
, 280 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką). Būtent tai ginčijamo sprendimo 325 konstatuojamojoje dalyje nurodė Komisija atmesdama ieškovės prašymą.
Remiantis 161 punkte minėtu Sprendimu
Parker Pen prieš Komisiją
, kurį ieškovė nurodė grįsdama savo vertinimus, negalima padaryti kitokios išvados.
Pirma, minėto sprendimo 93 punkte Pirmosios instancijos teismas tik konstatavo, kad Komisija nagrinėjamame sprendime atsižvelgė į ieškovės kaltę šioje byloje lengvinančias aplinkybes, tarp kurių paminėtina ir aplinkybė, kad ji ėmėsi (konkurencijos taisyklių) laikymosi programos, kuria buvo siekiama užtikrinti, kad jos platintojai ir dukterinės bendrovės laikytųsi konkurencijos taisyklių. Pirmosios instancijos teismas neturėjo nuspręsti ir nenusprendė, ar Komisija privalėjo atsižvelgti į šią aplinkybę kaip į lengvinančią, o šioje byloje ieškovei Komisijos skirta bauda buvo neproporcinga atsižvelgiant, be kita ko, į mažą su pažeidimu susijusią apyvartą, todėl Teismas, įgyvendindamas savo neribotą jurisdikciją, sumažino jos dydį (161 punkte minėto Sprendimo
Parker Pen prieš Komisiją
95 punktas).
Antra, šioje byloje nagrinėjamo 1992 m. liepos 15 d. Sprendimo 92/426/EEB dėl procedūros pagal [EB 81] straipsnį (byla IV/32.725 –
Viho / Parker Pen
) (
OL L 233, p. 27
) 24 punkte Komisija nurodė, kad pažeidimo laikotarpiu buvo taikomos priemonės dėl (konkurencijos taisyklių) laikymosi, kurios vis dėlto neužkirto kelio pažeidimui, tačiau ieškovė toje byloje nutraukė pažeidimą, kai Komisija jį nustatė ir aiškiai pareikalavo nutraukti. Kitaip tariant, toje byloje kaip į lengvinančias aplinkybes buvo atsižvelgta ne tik į priemonių dėl konkurencijos taisyklių laikymosi taikymą tuo pačiu laikotarpiu, per kurį buvo daromas nagrinėjamas pažeidimas, bet ir į atitinkamos įmonės elgesį po Komisijos įsikišimo.
Be to, net jei, kaip tvirtina ieškovė, įvairiuose ankstesniuose sprendimuose Komisija kaip į lengvinančią aplinkybę atsižvelgė į tai, kad pažeidimas buvo padarytas nepaisant aplinkybės, kad atitinkama įmonė taikė priemones, skirtas keliui analogiškiems pažeidimams užkirsti, iš šio sprendimo 162 punkte minėtos teismų praktikos matyti, kad tokiam argumentui taip pat negalima pritarti. Todėl Komisija neprivalo į tokią aplinkybę atsižvelgti kaip į lengvinančią, jei tik laikosi vienodo požiūrio principo, pagal kurį reikalaujama skirtingai nevertinti įmonių, kurioms skirtas tas pats sprendimas (162 punkte minėto Sprendimo
Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją
281 punktas). Taip nėra šioje byloje, nes tokia lengvinanti aplinkybė nebuvo pripažinta nė vieno kartelio dalyvio atžvilgiu.
Maža to, reikia pažymėti, jog ieškovė tvirtina, kad šio sprendimo 162 punkte minėta teismų praktika yra per daug ribojanti turint omenyje būtinybę atsižvelgti į specialius prevencinius veiksmus nustatant baudos dydį, nes dėl neatsižvelgimo į programas dėl (konkurencijos taisyklių) laikymosi kyla nepatogumų įmonėms, kurios Komisijos prašo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, ir į reikalavimą, kad konkurencijos taisyklių pažeidimai būtų daromi bent jau dėl neatsargumo. Todėl ji mano, kad į jos griežtos programos dėl (konkurencijos taisyklių) laikymosi nustatymą turėjo būti atsižvelgta kaip į lengvinančią aplinkybę.
Šie argumentai neįtikina.
Iš gairių matyti, kad Komisija žino apie būtinybę užtikrinti ne tik savo veiksmų dėl konkurencijos teisės pažeidimo atgrasomąjį pobūdį apskritai, bet, konkrečiai kalbant, ir konkretų baudos, kurią ji skiria tokį pažeidimą padariusiai įmonei, atgrasomąjį poveikį. Tai patvirtinama gairių 4 punkte, kuriame, be kita ko, teigiama, kad „pakankamai atgrasomas baudas reikia nustatyti <...> siekiant nubausti atitinkamą įmonę (konkretus atgrasomasis poveikis)“. Vis dėlto vien tai, jog įmonė priėmė konkurencijos taisyklių laikymosi programą, nėra tinkama ir tikra garantija, kad ateityje šių taisyklių bus laikomasi, tad tokia programa negali paskatinti Komisijos sumažinti baudą dėl to, kad bent iš dalies buvo įgyvendintas šios institucijos siektas prevencinis tikslas (66 punkte minėto Sprendimo
Degussa prieš Komisiją
361 punktas). Be to, ieškovė nepateikė jokių konkrečių duomenų, kurie įrodytų, kad siekiamas konkretus atgrasomasis poveikis gali būti pasiektas taikant mažesnę baudą įmonei, kuri ėmėsi priemonių dėl (konkurencijos taisyklių) laikymosi. Todėl, nors imtis tokių priemonių turi būti suinteresuota pati įmonė, kad užkirstų kelią ateityje tokiems konkurencijos taisyklų pažeidimams ir išvengtų sankcijų už tokius pažeidimus, negalima reikalauti nei Komisijos, nei Bendrojo Teismo, kai šis įgyvendina savo neribotą jurisdikcija baudų nustatymo srityje, kad jie automatiškai ir visada atlygintų už tokių priemonių nustatymą sumažindami baudos dydį.
Taip pat reikia atmesti ieškovės argumentą dėl tariamų nepatogumų, kylančių dėl neatsižvelgimo į tokią lengvinančią aplinkybę įmonėms, kurios Komisijos prašo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti. Šiuo klausimu per posėdį ieškovė pažymėjo, kad šių nepatogumų kyla dėl to, jog nesant programos dėl (konkurencijos taisyklių) laikymosi atitinkamoms įmonėms būtų sunkiau vidaus tyrimais nustatyti tam tikrų jų darbuotojų dalyvavimą darant konkurencijos taisyklių pažeidimą, kad kuo greičiau apie tai praneštų Komisijai ir dėl to galėtų prašyti joms taikyti atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo priemones. Pakanka pažymėti, kad šie argumentai visiškai neįrodo poreikio automatiškai atlyginti už priemonių dėl (konkurencijos taisyklių) laikymosi nustatymą, nes įvairiuose Komisijos pranešimuose dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo (įskaitant ir 2002 m. pranešimą, taikomą šios bylos aplinkybėms) numatyti atlyginimai yra pakankama paskata šiuo klausimu.
Galiausiai dėl argumento, kad konkurencijos taisyklių pažeidimai turi būti padaryti bent dėl neatsargumo, reikia priminti nusistovėjusią teismų praktiką, pagal kurią tam, kad konkurencijos taisyklių pažeidimas būtų vertinamas kaip padarytas tyčia, o ne dėl neatsargumo, nebūtina, kad įmonė suvoktų pažeidžianti šias normas; pakanka, kad ji negalėtų nežinoti, jog jos elgesiu siekiama apriboti konkurenciją bendrojoje rinkoje (žr. 1989 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Belasco ir kt. prieš Komisiją
,
246/86, Rink. p. 2117
, 41 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką ir 69 punkte minėto Sprendimo
Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją
205 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką). Iš to matyti, kad įmonės vadovų žinios apie tikslų konkurencijos taisyklių turinį, kurių gali būti įgyta dalyvaujant mokymuose ir programose dėl (konkurencijos taisyklių) laikymosi, nėra būtina išankstinė sąlyga, kad būtų konstatuotas minėtų taisyklių pažeidimas. Priešingai, iš minėtos teismų praktikos matyti, kad, nepaisant tokių žinių neturėjimo, galima konstatuoti minėtų taisyklių pažeidimą, padarytą ne tik dėl neatsargumo, bet ir tyčia.
Remiantis visais šiais argumentais darytina išvada, kad ši ieškinio pagrindo dalis yra nepagrįsta ir dėl to ją reikia atmesti.
Dėl penktos dalies, susijusios su neatsižvelgimu į krizę kalcio karbido gamybos sektoriuje ir pačios ieškovės krizinę situaciją
Ieškovė tvirtina, kad keliuose ankstesniuose savo sprendimuose Komisija pastebimai sumažino baudas dėl krizės visame atitinkamame sektoriuje. Be to, Sąjungos teismas dažnai pripažindavo sunkią sektoriaus padėtį lengvinančia aplinkybe, leidžiančia sumažinti baudą. Tačiau nors ieškovė per administracinę procedūrą įrodė, kad tiek visą kalcio karbido gamybos sektorių, tiek ją pačią dar iki pažeidimo ir per visą pažeidimo laikotarpį buvo ištikusi krizė, Komisija nepagrįstai atsisakė tai pripažinti lengvinančia aplinkybe. Šiuo klausimu ieškovė pakartoja per administracinę procedūrą nurodytus argumentus, kad įrodytų krizę.
Komisija atmetė ieškovės ir kitų kartelio dalyvių per administracinę procedūrą šiuo klausimu pateiktus argumentus, ginčijamo sprendimo 330 konstatuojamojoje dalyje nurodydama: „Šie argumentai iš tikrųjų gali paaiškinti, kodėl kalcio karbido ir magnio granulių tiekėjai galėjo pasirinkti konkurencijos ribojimą, tačiau tai negali pateisinti kartelio veiklos.“ Atsakydama į argumentą, kad panašiomis aplinkybėmis anksčiau ji sumažindavo baudą, Komisija priminė teismų praktiką, pagal kurią ji nėra saistoma savo ankstesnių sprendimų (žr. šio sprendimo 87 punktą), ir pridūrė: „Be to, Bendrasis Teismas <…> patvirtino, kad Komisija neprivalo atitinkamo sektoriaus blogos ekonominės situacijos vertinti kaip lengvinančios aplinkybės.“
Iš tikrųjų, remiantis teismų praktika, blogos sektoriaus finansinės padėties Komisija neprivalo laikyti lengvinančia aplinkybe. Vien dėl to, kad ankstesnėse bylose Komisija į ekonominę sektoriaus padėtį atsižvelgdavo kaip į lengvinančią aplinkybę, ji neprivalo toliau taikyti tokios praktikos. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad paprastai karteliai susikuria būtent tada, kai sektorius susiduria su sunkumais (žr. 69 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją
510 punktą ir 2011 m. spalio 5 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Transcatab prieš Komisiją
,
T-39/06, Rink. p. II-6831
, 352 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Būtent šią teismų praktiką ieškovė nurodo tvirtindama, kad Sąjungos teismai dažnai krizę atitinkamame sektoriuje pripažindavo lengvinančia aplinkybe, ir tai akivaizdžiai rodo, jog ji klaidingai suprato šią praktiką.
Galiausiai reikia konstatuoti, kad ieškovės pateikti argumentai dėl ekonominės krizės, kurią patyrė visas atitinkamas sektorius ir ji pati, yra paprasčiausias analogiškų argumentų, kuriuos ji nurodė atsakydama į pranešimą apie kaltinimus, pakartojimas. Iš šio sprendimo 175 punkte minėtos teismų praktikos matyti, kad Komisija pagrįstai atmetė šiuos argumentus, juo labiau kad ieškovė Bendrajam Teismui nepateikė jokių papildomų įrodymų, leidžiančių paneigti Komisijos vertinimą, pateiktą ginčijamame sprendime.
Todėl reikia atmesti penktą dalį, taip pat ir visą antrąjį ieškinio pagrindą su sąlyga, kad jo antra dalis išnagrinėta kartu su trečiuoju ieškinio pagrindu. Be to, kadangi visi ieškovės nagrinėti argumentai atmestini, reikia pažymėti, kad jie nepateisina Bendrojo Teismo neribotos jurisdikcijos panaudojimo, kad būtų sumažintas jai skirtos baudos dydis.
Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su 2002 m. pranešimo dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo pažeidimu
Ieškovė tvirtina, kad Komisija nepagrįstai ir todėl neteisėtai per mažai sumažino jai skirtos baudos dydį dėl bendradarbiavimo per administracinę procedūrą (žr. šio sprendimo 10 punktą).
2002 m. pranešimas dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo
2002 m. pranešimo dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo B skirsnio 20–23 punktai išdėstyti tai:
„B. BAUDOS SUMAŽINIMAS
20.
Įmonėms, kurios neatitinka A skirsnyje [ATLEIDIMAS NUO BAUDŲ] numatytų sąlygų, gali būti sumažinta bauda, kuri kitaip joms būtų paskirta.
21.
Kad įmonei būtų sumažinta bauda, ji privalo Komisijai pateikti įrodymų, kurie turėtų didelę papildomąją vertę Komisijos turimų įrodymų apie įtariamą pažeidimą atžvilgiu, ir nutraukti savo neteisėtą veiklą ne vėliau kaip įrodymų pateikimo metu.
22.
Sąvoka „papildomoji vertė“ reiškia laipsnį, kuriuo pateikti įrodymai, remiantis jų pobūdžiu ir (arba) nuodugnumu, sustiprina Komisijos gebėjimą įrodyti minėtus faktus. Šiuo požiūriu Komisija paprastai teikia daugiau reikšmės raštiškiems įrodymams, pateiktiems laikotarpiu, su kuriuo susiję tie faktai, negu vėliau pateiktiems įrodymams. Lygiai taip pat tiesiogiai su minėtais faktais susiję įrodymai paprastai laikomi vertingesniais negu netiesioginiai įrodymai.
23.
Administracinių procedūrų pabaigoje, priimdama galutinį sprendimą, Komisija nustato:
a)
ar įmonės pateikti įrodymai turi didelę papildomąją vertę Komisijos tuo metu jau turimų įrodymų atžvilgiu;
b)
toliau pateiktą baudos, kuri kitaip būtų paskirta įmonei, sumažinimo dydį:
—
pirmai įmonei, kuri atitinka 21 [punkto] sąlygas: 30–50 % sumažinimas,
—
antrai įmonei, kuri atitinka 21 [punkto] sąlygas: 20–30 % sumažinimas,
—
paskesnėms įmonėms, kurios atitinka 21 [punkto] sąlygas: iki 20 % sumažinimas.
Siekdama nustatyti sumažinimo dydį laikydamasi šių ribų, Komisija atsižvelgia į laiką, kai buvo pateikti įrodymai, atitinkantys 21 [punkto] sąlygas, ir į jų papildomąją vertę. Ji taip pat gali atsižvelgti į tai, ar įmonė, įteikusi paraišką, bendradarbiavo nuosekliai ir be išlygų.
Be to, jeigu įmonė pateikia įrodymų apie Komisijai iki tol nežinomus faktus, kurie tiesiogiai susiję su įtariamo kartelio veiklos pavojingumu ar trukme, Komisija neatsižvelgia į šiuos elementus nustatydama baudos dydį įmonei, pateikusiai šiuos įrodymus.“
Ginčijamas sprendimas
Ginčijamo sprendimo 342–346 konstatuojamosiose dalyse Komisija dėl 2002 m. pranešimo dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo taikymo ieškovei nurodė:
„(342)
Donau Chemie
prašymą sumažinti baudą pateikė 2007 m. sausio 25 d., t. y. praėjus savaitei po patikrinimų, grįsdama jį su kalcio karbidu (milteliais ir granulėmis) susijusias įrodymais. […1] Komisija jau turėjo
Akzo
[
Nobel
] pateiktus ir per patikrinimus surinktus įrodymus dėl kalcio karbido. Vis dėlto iš prašymo Komisija sužinojo specifinių detalių apie įvykius, susijusius su kalcio karbido granulėmis. Tuo metu Komisija apie šį produkto segmentą turėjo tik šiuos įrodymus: (i)
Akzo
[
Nobel
] darbuotojo, turėjusio tik netiesioginių žinių apie šį kartelio epizodą, parodymai ir (ii) patikrinimų dokumentai, kuriuose informacija buvo nenuosekli. Šie
Donau Chemie
pateikti patvirtinantys įrodymai leido nustatyti pažeidimą.
(343)
Donau Chemie
buvo pirmoji įmonė, nurodžiusi Komisijai susitikimų dėl šio produkto segmento datas ir turinį. Šie įrodymai, remiantis jų pobūdžiu ir tikslumu, sustiprino Komisijos gebėjimą įrodyti ginčijamus faktus.
(344)
Donau Chemie
taip pat buvo pirmoji įmonė pranešusi, kad susitarimas dėl kalcio karbido buvo platesnio antikonkurencinio plano, apimančio ir magnio granules, dalis.
Donau Chemie
nutraukė preziumuojamą pažeidimą dar prieš pateikdama prašymą.
Donau Chemie
tęsė bendradarbiavimą atsakydama į prašymus pateikti informacijos, tačiau savanoriškai nepateikė papildomų įrodymų.
(345)
Pagal 2002 m. pranešimo dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo 23 [punktą] Komisija, nustatydama baudos sumažinimo procentinį dydį, kurį
Donau Chemie
galima skirti laikantis 30–50 % ribų, atsižvelgia į tai, kad
Donau Chemie
pritaikytas sumažinimas turės įtakos baudai už kalcio karbido miltelius ir granules. Tačiau
Donau Chemie
pateikė papildomąją vertę turinčių įrodymų tik dėl kalcio granulių, t. y. vieno iš dviejų produktų, už kuriuos skirta bauda. Komisija pažymi, kad
Donau Chemie
pateikė duomenų apie galimą platesnę antikonkurencinę schemą, apimančią ir magnio granules.
(346)
Galiausiai, atsižvelgdama į šias aplinkybes, Komisija 35 % sumažina
Donau Chemie
baudą, kuri kitaip jai būtų skirta.“
Pirminės pastabos
Ieškovė tvirtina, kad jai pritaikytas sumažinimas yra vienas iš mažiausių atsižvelgiant į 2002 m. pranešimo dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo B skirsnio 23 punkto pirmos pastraipos b papunkčio pirmoje įtraukoje numatytas ribas (30–50 %). Ji mano, kad jei Komisija teisingai būtų įvertinusi jos bendradarbiavimo apimtį ir vertę, būtų pritaikiusi didesnį sumažinimą, artimą maksimaliai 50 % ribai. Šiuo atžvilgu ji nurodo argumentus dėl datos, kada ji pateikė įrodymus Komisijai, ir apie šių įrodymų didelę papildomąją vertę, kalbant apie kalcio karbido granules, kalcio karbido miltelius ir magnio granules. Šie argumentai vienas po kito bus nagrinėjami vėliau.
Atlikus šį tyrimą ir atsižvelgiant į padarytas išvadas reikės įvertinti, ar ieškovei pritaikytas baudos dydžio sumažinimas yra tinkamas. Iš tikrųjų 2002 m. pranešimo dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo B skirsnio 23 punkto antroje pastraipoje numatyta, kad, nustatant baudos dydžio sumažinimo lygį laikantis numatytų ribų, atsižvelgiama į atitinkamos įmonės pateiktų įrodymų papildomosios vertės laipsnį. Todėl dėl kiekvieno nagrinėjamo įrodymo reikia nustatyti, ar nustatant šį laipsnį reikia jį vertinti teigiamai ar neigiamai.
Ieškovė taip pat subsidiariai tvirtina, kad jei jos kartu su argumentais pateikti duomenys nepateisina didesnio baudos dydžio sumažinimo nei pritaikytas ginčijamame sprendime, aplinkybė, kad ji pateikė šiuos duomenis, turi būti vertinama kaip veiksmingas bendradarbiavimas su Komisija, viršijantis tai, kas būtina pagal pranešimą dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo, kaip tai suprantama pagal gairių 29 punkto ketvirtą įtrauką, ir turi būti pripažinta lengvinančia aplinkybe jos atžvilgiu. Šis argumentas bus išnagrinėtas paskiausiai.
Dėl datos, kada ieškovė pateikė Komisijai įrodymus
Ieškovė primena, kad savo prašymą sumažinti baudą, pagrįstą papildomąją vertę turinčiais įrodymais, pateikė 2007 m. sausio 25 d., t. y. praėjus tik savaitei po Komisijos patikrinimų ir kur kas anksčiau, nei Komisija jai išsiuntė prašymą pateikti informacijos.
Komisija nurodo, kad nepritaria „pačiam“ tvirtinimui, kad ieškovės prašymo pateikimas buvo ypač skubus. Vis dėlto ji priduria, kad bet kuriuo atveju ginčijamame sprendime ji teigiamai įvertino ieškovės prašymo sumažinti baudą pateikimo datą. Šis veiksnys, vertinamas kartu su ieškovės pateiktos informacijos papildomąja verte, leido nustatyti 35 % baudos dydžio sumažinimą.
Atsižvelgiant į šiuos Komisijos paaiškinimus ir nesant konkrečių jos argumentų, kuriais būtų siekiama įrodyti, kad prašymas sumažinti baudą galėjo ar turėjo būti pateiktas anksčiau, nustatant ieškovės pateiktų įrodymų papildomąją vertę šį elementą reikia vertinti pozityviai, kaip tai darė ir Komisija.
Dėl ieškovės pateiktos informacijos papildomosios vertės, kalbant apie kalcio karbido granules
Ieškovė detaliai nurodo informaciją, kurią ji pateikė Komisijai apie kalcio karbido granules, ir pateikia savo nuomonę dėl jos papildomosios vertės Komisijai. Ji daro išvadą, kad pirmiausia ši informacija leido Komisijai konstatuoti pažeidimą šioje srityje. Ieškovės nuomone, iki jos parodymų Komisija turėjo tik labai neaiškių ir neturinčių patikimos įrodomosios galios
Akzo
darbuotojo užuominų apie šį kartelio epizodą.
Komisija neginčija, kad ieškovės pateikta informacija apie kalcio karbido granules jai buvo naudinga ir tiek dėl savo pobūdžio, tiek dėl savo detalumo padėjo įrodyti pažeidimą. Vis dėlto ji pažymi, kad grįsdama pažeidimo egzistavimą srityje, susijusioje su kalcio karbido granulėmis, turėjo remtis ne vien šia informacija, nes turėjo ne tik
Akzo Nobel
parodymus, bet ir informaciją, surinktą per jos atliktus patikrinimus tam tikrų kartelio dalyvių patalpose.
Atsižvelgiant į ginčijamo sprendimo 343 konstatuojamojoje dalyje pateiktus vertinimus ir Komisijos paaiškinimus Bendrajam Teismui, reikia konstatuoti, kad informacijos, nurodytos ieškovei teikiant parodymus dėl kalcio karbido granulių, papildomoji vertė buvo didelė. Tai elementas, kurį, nustatant ieškovės pateiktos informacijos papildomąją vertę, reikia vertinti pozityviai. Komisijos tvirtinimas, kad ieškovei teikiant prašymą ji jau turėjo tam tikros informacijos ir įrodymų apie šį pažeidimo epizodą, negali pakeisti šios išvados, nes pati Komisija pripažįsta, kad būtent ieškovės pateikta informacija sustiprino Komisijos galimybes įrodyti šį pažeidimo epizodą.
Dėl ieškovės pateiktos informacijos papildomosios vertės, kalbant apie kalcio karbido miltelius
Ieškovė tvirtina pateikusi įrodymų, labai palengvinusių pažeidimo, kiek tai susiję ir su kalcio karbido milteliais, konstatavimą. Šie įrodymai buvo susiję su pažeidimo trukme ir, be kita ko, leido Komisijai nustatyti kartelio dalyvius ir diskusijų per atskirus susitikimus dėl šio pažeidimo epizodo turinį.
Komisija su šiuo tvirtinimu nesutinka. Ji tvirtina, kad norint įvertinti ieškovės pateiktos informacijos papildomąją vertę reikia atsižvelgti į visą Komisijos turėtą informaciją, kai ieškovė davė savo parodymus, o ne tik į
Akzo Nobel
parodymus. Komisija tuo metu jau turėjo pakankamai įrodymų dėl pažeidimo epizodo, susijusio su kalcio karbido milteliais, todėl ieškovės indėlis, kalbant apie šį produktą, neturėjo didelės papildomosios vertės. Ieškovės pateikiant argumentus šiuo klausimu nurodyta informacija neleidžia baudos sumažinti daugiau, nei ji buvo sumažinta ginčijamame sprendime.
Ieškovė remiasi trimis argumentais tvirtindama, kad informacija, kurią ji pateikė duodama parodymus, turėjo didelę papildomąją vertę ir dėl kartelio epizodo, susijusio su kalcio karbido milteliais. Pirma, ji tvirtina, kad buvo pirmoji pateikusi Komisijai informacijos apie 2005 m. lapkričio 22 d. ir 2006 m. balandžio 25 d. susitikimus, nurodytus atitinkamai ginčijamo sprendimo 78 ir 83 konstatuojamosiose dalyse, nes
Akzo Nobel
, remiantis jos pačios parodymais, nedalyvavo šiuose dviejuose susitikimuose.
Tokiam argumentui negalima pritarti. Vien tik tai, kad
Akzo Nobel
nedalyvavo šiuose dviejuose susitikimuose, nereiškia, kad ji negalėjo pateikti informacijos šiuo klausimu Komisijai. Iš tikrųjų išnašose Nr. 188 ir Nr. 207, į kurias daromos nuorodos minėtose ginčijamo sprendimo konstatuojamosiose dalyse, tarp Komisijos apie šiuos du susitikimus nurodytų įrodymų minimi
Akzo Nobel
parodymai. Jose taip pat minimi įvairūs dokumentai, kuriuos Komisija paėmė per patikrinimus tam tikrų kartelio dalyvių patalpose. Kadangi šie patikrinimai vyko prieš ieškovei pateikiant prašymą sumažinti baudą, vadinasi, minėtus dokumentus Komisija jau turėjo, kai buvo pateiktas minėtas prašymas. Todėl, ieškovei nepateikus konkrečių prieštaravimų dėl visų šių įrodymų reikšmingumo, negalima sutikti, kad ji buvo pirmoji įmonė, pateikusi Komisijai reikšmingų įrodymų apie šiuos susitikimus, neatsižvelgiant į klausimą, ar ši aplinkybė, net jei ji būtų patvirtinta, būtų pakakama nuspręsti, kad ji pateikė papildomąją vertę turinčios informacijos ir dėl kalcio karbido miltelių.
Antra, ieškovė tvirtina, kad, priešingai nei
Akzo Nobel
, ji savo prašyme sumažinti baudą detaliai nurodė, kas dalyvavo kiekviename susitikime. Konkrečiai kalbant
Akzo Nobel
savo 2006 m. gruodžio 4 d. parodymuose nenurodė
Novácke chemické závody
dalyvavimo kartelyje. Tik ieškovės informacija leido Komisijai konstatuoti visą kartelio apimtį ir šia informacija ji realiai pasinaudojo. Ieškovė šiuo klausimu daro nuorodą į ginčijamo sprendimo 154 išnašą.
Šis argumentas taip pat atmestinas. Nuoroda į ieškovės minėtą 154 išnašą padaryta ginčijamo sprendimo 67 konstatuojamojoje dalyje. Ši konstatuojamoji dalis susijusi su antruoju susitikimu dėl kalcio karbido miltelių, vykusiu 2004 m. rugsėjo 7 d.
Novácke chemické závody
paminėta tarp minėtoje konstatuojamojoje dalyje nurodytų šio susitikimo dalyvių. Įrodymai, kuriais rėmėsi Komisija, nurodyti 153 išnašoje. Ieškovės nurodyta 154 išnaša konkrečiai susijusi su šio susitikimo dalyvių sąrašu, tačiau joje paprasčiausiai nurodoma „Ten pat“ ir taip daroma nuoroda į 153 išnašą. Pastarojoje išnašoje minimi įvairūs įrodymai, įskaitant ir
Akzo Nobel
2006 m. lapkričio 29 d. ir gruodžio 22 d. parodymus ir kitus kartelio dalyvių patalpose per Komisijos patikrinimus paimtus dokumentus. Tokiems dokumentams priskiriami, be kita ko, dokumentai, paimti iš pačios
Novácke chemické závody
. Kaip buvo pažymėta, šie patikrinimai vyko prieš ieškovei pateikiant prašymą sumažinti baudą. Tokiomis aplinkybėmis, be to, ieškovei nepateikus konkrečių šiuos įrodymus paneigiančių argumentų, jos argumentas, kad ji buvo pirmoji įmonė, nurodžiusi Komisijai kartelio epizodo, susijusio su kalcio karbido milteliais, dalyvius, taip pat turi būti atmestas.
Trečia, ieškovė tvirtina, kad būtent jos prašymas sumažinti baudą leido Komisijai nustatyti per tą patį susitikimą sudarytų susitarimų pobūdį. Šiuo klausimu ieškovė nurodo ginčijamo sprendimo 160 išnašą ir „bendrai“ 136 išnašą. Ji priduria, kad pateikė Komisijai detalų atitinkamų klientų sąrašą.
Dėl 136 išnašos reikia pažymėti, kad į ją daroma nuoroda ginčijamo sprendimo 62 konstatuojamojoje dalyje, siekiant pagrįsti tvirtinimą, kad „per įvairius susitikimus, be rinkos pasidalijimo, dalyviai aptardavo ir susitardavo dėl kalcio karbido miltelių bendro kainų kėlimo“. Iš tikrųjų šioje išnašoje minimi įvairių įmonių prašymai sumažinti baudą, įskaitant ir ieškovės prašymą, kuris nurodytas kaip pirmas Komisijai pateiktas parodymas.
Vis dėlto negalima daryti išvados, kad Komisija būtent iš ieškovės parodymų pirmą kartą sužinojo, jog kartelio epizodas dėl kalcio karbido miltelių apėmė ir dalyvių taikytą kainų kėlimą. Iš tikrųjų pačioje ginčijamo sprendimo 62 konstatuojamojoje dalyje nurodyta: „Komisija turi įrodymų, patvirtinančių, kad kainos ir kainų kėlimo atvejai buvo aptariami ir (arba) dėl jų sutarta per mažiausiai šešis iš dvylikos susitikimų.“ Ieškovės turėti įrodymai išvardijami 137 išnašoje ir apima abu
Akzo Nobel
parodymus, minimus šio sprendimo 196 punkte, ir per Komisijos patikrinimus, atliktus
Novácke chemické závody
ir
TDR Metalurgija
patalpose prieš ieškovei pateikiant prašymą sumažinti baudą, paimtus dokumentus.
Kalbant apie ginčijamo sprendimo 160 išnašą, pažymėtina, kad joje minimi ieškovės parodymai grindžiant ginčijamo sprendimo 68 konstatuojamojoje dalyje pateiktą tvirtinimą, kad per 2004 m. rugsėjo 7 d. susitikimą „[kitos kartelyje dalyvavusios įmonės] (sudariusios licencinį susitarimą su A., kuri yra pagrindinė tiekėja Jungtinėje Karalystėje) prašymu buvo nuspręsta susilaikyti nuo tiekimų klientams Jungtinėje Karalystėje“. Šiuo klausimu reikia priminti, kad Komisija konstatavo, jog ginčijamas kartelis neapėmė Jungtinės Karalystės (žr. šio sprendimo 1 punktą). Net pripažinus, kad tik šia informacija remdamasi Komisija padarė minėtą išvadą dėl kartelio geografinės apimties, negalima kalbėti apie ieškovės parodymų didelę papildomąją vertę, kiek tai susiję su kalcio karbido milteliais. Iš tikrųjų minėta informacija Komisijai neleido nieko įrodyti, o geriausiu atveju tik leido suprasti, jog neįmanoma įrodyti, kad kartelis apėmė ir Jungtinę Karalystę.
Atsižvelgiant į visus šiuos vertinimus reikia nuspręsti, kad Komisija pagrįstai nemanė, jog ieškovės pateikta informacija turėjo didelę papildomąją vertę, kiek tai susiję su kalcio karbido milteliais. Tai elementas, kurį reikia vertinti neigiamai nustatant ieškovės pateiktos informacijos didelės papildomosios vertės laipsnį.
Dėl ieškovės pateiktos informacijos papildomosios vertės, kalbant apie magnio granules
Ieškovė pirmiausia nurodo pareigos motyvuoti pažeidimą, nes ginčijamame sprendime pateikiami prieštaringi vertinimai dėl jos parodymuose pateiktos informacijos apie magnio granules papildomosios vertės. Ginčijamo sprendimo 345 konstatuojamoji dalis, pagal kurią ji „pateikė didelę papildomąją vertę turinčių įrodymų tik dėl kalcio granulių“, prieštarauja 344 konstatuojamajai daliai, pagal kurią ji buvo „pirmoji įmonė, pranešusi, kad susitarimas dėl kalcio karbido buvo platesnio antikonkurencinio plano, apimančio ir magnio granules, dalis“.
Ieškovė tvirtina, kad net jei būtų nepaisoma šio pareigos motyvuoti pažeidimo, neatsižvelgimas į jos pateiktų duomenų apie magnio granules didelę papildomąją vertę, kad būtų sumažinta jai skirta bauda, taip pat yra neteisėtas. Komisija ginčijamame sprendime aiškiai patvirtino, kad ieškovė buvo pirmoji įmonė, jai pranešusi apie pažeidimo epizodą, susijusį su magnio granulėmis.
Akzo Nobel
prašyme sumažinti baudą nebuvo jokios informacijos šiuo klausimu. Iš to galima daryti išvadą, kad ieškovė Komisijai pateikė esminių įrodymų, patvirtinančių šį kartelio epizodą. Iš tikrųjų, kadangi ieškovė atskleidė Komisijai šį pažeidimo epizodą, galima tvirtinti, kad šiuo klausimu ji buvo pirmoji įmonė, bendradarbiavusi pagal 2002 m. pranešimą dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo. Bet kuriuo atveju ji leido Komisijai išplėsti ir sustiprinti savo argumentus dėl bendro plano ir vieno pažeidimo, apimančio tris atskirus produktus. Todėl ieškovė mano, kad jos indėlis buvo esminis, leidęs nustatyti didesnę pažeidimo apimtį, taigi ir didesnį sunkumą, ir labai padidinti baudų dydį.
Be to, ieškovė pateikė konkrečių duomenų apie pažeidimo epizodą, susijusį su magnio granulėmis, kurie, jos manymu, turėjo didelę reikšmę. Pirma, ji išvardijo šiame kartelio epizode dalyvavusias įmones ir susijusius klientus. Antra, ji informavo Komisiją apie per du, 2005 m. lapkričio 22 d. ir 2006 m. liepos 11 d., susitikimus vykusių diskusijų turinį. Per pirmąjį ieškovė buvo įtikinta pirkti magnį iš grupės
Ecka
. Per antrąjį magnio granulių gamintojai pranešė kalcio karbido gamintojams apie kainų kėlimą. Ieškovė tvirtina Komisijai taip pat pateikusi visus turėtus įrodymus, susijusius su šia informacija. Jos paaiškinimai ir pateikti įrodymai atitiko visus didelės papildomosios vertės kriterijus. Be to, jos pateiktos informacijos didelę papildomąją vertę patvirtina į ją daug kartų daromos nuorodos ginčijamame sprendime.
Dublike ieškovė prašo Bendrojo Teismo, naudojant proceso organizavimo priemones ar net prireikus – tyrimo priemones, gauti jos prašymo sumažinti baudą kopiją, kad galėtų išnagrinėti jame pateiktą informaciją ir įrodymus, susijusius su magnio granulėmis. Be to, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 17 punkte, per posėdį ieškovė paprašė leisti jai pateikti to paties parodymo ištraukas. Paklausus, ar buvo ypatingų ir konkrečių priežasčių, neleidusių jai pateikti šio dokumento kartu su ieškiniu, ieškovė atsakė neigiamai. Vis dėlto ji pridūrė, kad jos prašymą lėmė atsiliepimo į ieškinį turinys ir ypač Komisijos triplikas, kuriame ši nurodė, jog minėtuose ieškovės parodymuose pateikti tvirtinimai dėl kartelio epizodo, susijusio su magnio granulėmis, buvo dviprasmiški. Savo pasiūlymu pateikti minėtų parodymų ištraukas ji siekia įrodyti šio tvirtinimo neteisingumą.
Galiausiai ieškovė tvirtina, kad nors ji buvo pirmoji įmonė, atskleidusi kartelio epizodą, susijusį su magnio granulėmis, Komisija baudą
Degussa
sumažino už su šiuo epizodu susijusius įrodymus, nors, kaip ginčijamo sprendimo 355 konstatuojamojoje dalyje pripažįsta pati Komisija, bauda
Degussa
buvo skirta tik už jos dalyvavimą kartelio epizode, susijusiame su kalcio karbidu. Ieškovė mano, kad
Degussa
palankus sprendimas dar aiškiau rodo ginčijamo sprendimo neteisėtumą. Remdamasi tuo pačiu pagrindu ieškovė taip pat nurodo vienodo požiūrio principo pažeidimą jos atžvilgiu.
Visų pirma reikia atmesti ieškovės argumentą dėl tariamai prieštaringo ginčijamo sprendimo motyvavimo (žr. šio sprendimo 202 punktą). Šiuo klausimu ieškovės nurodyta ginčijamo sprendimo 345 konstatuojamosios dalies ištrauka yra ištraukta iš konteksto. Skaitant visą šią konstatuojamąją dalį matyti, kad Komisija konstatuoja, jog ieškovei pagal 2002 m. pranešimą dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo nustatytas baudos dydžio sumažinimas bus taikomas tiek baudos daliai, kuri jai skirtina už dalyvavimą kartelio epizode, susijusiame su kalcio karbido milteliais, tiek tos pačios baudos daliai, atspindinčiai jos dalyvavimą pažeidimo epizode, susijusiame su kalcio karbido granulėmis, nepaisant to, kad ieškovės parodymų didelė papildomoji vertė buvo susijusi tik su pastaruoju epizodu. Kartelio epizodas, susijęs su magnio granulėmis, šiame kontekste nenurodytas, nes ieškovė jame nedalyvavo, todėl į jai skirtą baudą neįeina su šiuo epizodu susijusi dalis. Iš to matyti, kad ginčijamo sprendimo 345 konstatuojamoji dalis negali būti suprantama taip, kad Komisija neigė bet kokią ieškovės parodymų apie su magnio granulėmis susijusio pažeidimo epizodo papildomąją vertę, ir negali būti vertinama kaip prieštaraujanti to paties sprendimo 344 konstatuojamajai daliai.
Taip pat reikia pažymėti, kad, kaip, beje, patvirtino Komisija Bendrajam Teismui pateiktuose dokumentuose, iš pastarosios konstatuojamosios dalies matyti, jog ši institucija, nustatydama ieškovei taikytino baudos sumažinimo dydį, teigiamai atsižvelgė į tai, kad ji buvo pirmoji įmonė, pranešusi apie kartelio epizodo, susijusio su magnio granulėmis, egzistavimą. Vis dėlto Komisija nurodė, kad remiantis ieškovės pateikta informacija nebuvo įmanoma įrodyti šio pažeidimo epizodo. Todėl ji mano, kad ieškovė savo parodymais didelę papildomąją vertę suteikė tik tiek, kiek tai susiję su kalcio karbido granulėmis.
Prieš nusprendžiant dėl šių Komisijos tvirtinimų reikia išnagrinėti ieškovės argumentus, apibendrintus šio sprendimo 204 punkte, kuriais ji tvirtina pateikusi Komisijai konkrečios informacijos apie pažeidimo epizodą, susijusį su magnio granulėmis. Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad ginčijamo sprendimo 113–135 konstatuojamosiose dalyse, kuriose detaliai parodoma, kaip buvo plėtojamas šis kartelio epizodas, nėra jokios nuorodos į ieškovės parodymus, duotus pateikiant prašymą sumažinti baudą, ar į kokį nors kitą jos pateiktą įrodymą. Šioje ginčijamo sprendimo dalyje tik nurodomi
Degussa
parodymai ir Komisijos per patikrinimus įvairių kartelio dalyvių patalpose paimti dokumentai.
Dėl ieškovės nuorodų į 2005 m. lapkričio 22 d. ir 2006 m. liepos 11 d. susitikimus iš ginčijamo sprendimo atitinkamai 78 ir 85 konstatuojamųjų dalių matyti, kad šie susitikimai buvo susiję su kartelio epizodu dėl kalcio karbido miltelių. Ginčijamo sprendimo 79 konstatuojamojoje dalyje, kurioje kalbama ir apie 2005 m. lapkričio 22 d. susitikimą, tik pakartojamas ieškovės tvirtinimas, jog magnio granulių tiekėjai mėgino ją įtikinti pirkti magnį iš
Ecka
, tačiau nepateikiama jokia nuomonė ar išvada dėl šio tvirtinimo. Ginčijamo sprendimo 86 konstatuojamojoje dalyje, susijusioje su 2006 m. liepos 11 d. susitikimu, minimas ieškovės tvirtinimas, kad magnio granulių gamintojai pranešė apie kainų kėlimą, tačiau šiuo klausimu nepateikiama jokių komentarų ar išvadų. Todėl negalima pripažinti, kad šie du ieškovės tvirtinimai turėjo kokią nors papildomąją vertę, bent jau kalbant apie kartelio epizodą, susijusį su magnio granulėmis.
Tokiomis aplinkybėmis nebūtina imtis proceso organizavimo priemonių (ar prireikus tyrimo priemonių), kurių prašo ieškovė (žr. šio sprendimo 205 punktą). Kaip buvo nurodyta, ginčijamo sprendimo analizė patvirtina, kad ieškovė iš tikrųjų pateikė du šio sprendimo 210 punkte minėtus tvirtinimus. Taigi, šiuo klausimu nereikia atlikti jokio patikrinimo. Be to, Komisija šiems tvirtinimams ginčijamame sprendime neteikė svarbos, o ieškovė nenurodė jokių argumentų, kurie patvirtintų šių dviejų tvirtinimų svarbą įrodant aptariamą neteisėtą elgesį. Ieškovė taip pat nenurodė jokių kitų įrodymų, susijusių su kartelio epizodu dėl magnio granulių, kuriuos ji būtų pateikusi kartu su savo parodymais ir į kuriuos Komisija nebūtų atsižvelgusi. Bendrasis Teismas, paprašęs ieškovės pateikti parodymų, neprivalo aiškintis, ar ji rėmėsi tokiais papildomais įrodymais. Todėl ieškovės prašymas taikyti proceso organizavimo ar tyrimo priemones turi būti atmestas.
Šie vertinimai taip pat pateisina ieškovės per posėdį pateikto pasiūlymo pateikti tų pačių parodymų ištraukas atmetimą. Šiuo klausimu reikia priminti, kad Procedūros reglamento 48 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad dublike arba triplike bylos šalys gali papildomai pateikti įrodymų, kad paremtų savo argumentus, tačiau tuo atveju šalys turi nurodyti priežastis, dėl kurių uždelsė juos pateikti. Iš teismų praktikos matyti, kad pateikti įrodymus po tripliko įmanoma tik jei įrodymą teikiantis asmuo iki rašytinės proceso dalies pabaigos negalėjo gauti aptariamų įrodymų arba jei pavėluotu atsakovo įrodymų pateikimu galima pateisinti bylos medžiagos papildymą, kad būtų užtikrintas rungimosi principo laikymasis. Kalbant apie įrodymų pateikimo taisyklių išimtį pažymėtina, kad pagal Procedūros reglamento 48 straipsnio 1 dalį šalys įpareigojamos nurodyti priežastis, dėl kurių uždelsė pateikti įrodymus. Tokia pareiga reiškia, kad teismui suteikiami įgaliojimai kontroliuoti šių priežasčių, dėl kurių buvo uždelsta įrodymus pateikti, pagrįstumą ir, atsižvelgiant į situaciją, minėtų įrodymų turinį, taip pat įgaliojimai juos atmesti, jeigu prašymas teisiniu požiūriu nepakankamai pagrįstas.
A fortiori
tas pats taikytina ir pasiūlymams pateikti įrodymų po tripliko (2005 m. balandžio 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Gaki Kakouri prieš Teisingumo Teismą
, C‑243/04 P, neskelbiamo Rinkinyje, 32 ir 33 punktai ir 2008 m. rugsėjo 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Angé Serrano ir kt. prieš Parlamentą
,
T-47/05, Rink. VT p. I-A-2-55 ir II-A-2-357
, 55 ir 56 punktai).
Šioje byloje ieškovė nenurodė jokių priežasčių, sutrukdžiusių kartu su ieškiniu pateikti aptariamą dokumentą. Kalbant apie jos argumentą, kad šis dokumentas įrodytų, jog jos tvirtinimai dėl kartelio epizodo, susijusio su kalcio karbido granulėmis, nėra dviprasmiški, pakanka pažymėti, kad remiantis ginčijamu sprendimu negalima daryti išvados, kad Komisija taip įvertino ieškovės parodymus. Atvirkščiai, kaip jau buvo pažymėta, ji teigiamai įvertino tai, kad ieškovė buvo pirmoji įmonė, pranešusi jai apie šį kartelio epizodą, tačiau pažymėjo, kad ieškovė jai nepateikė pakankamų įrodymų dėl šio kartelio epizodo. Pripažinus, kad Komisijos šiuo klausimu Bendrajam Teismui pateikti argumentai turi būti suprantami taip, kad minėta institucija nurodo ieškovės parodymų dviprasmiškumą, šis ginčijamame sprendime nenurodytas veiksnys neturi reikšmės sprendžiant ginčą, ir Bendrasis Teismas neturi jo vertinti, nes jei, kaip nurodo ieškovė, jos pasiūlymas pateikti savo parodymų ištrauką skirtas tik šiam paskutiniam argumentui paneigti, jis turėtų būti atmestas.
Iš tikrųjų, nepaisant šio sprendimo 210 punkte pateiktų vertinimų, tai, kad savo parodymais ieškovė pirmoji informavo Komisiją apie kartelio epizodą, susijusį su magnio granulėmis, yra aplinkybė, kurią reikėjo įvertinti teigiamai ir į kurią, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo, Komisija iš tikrųjų atsižvelgė nustatydama tikslų ieškovei skirtinos baudos sumažinimo dydį. Vis dėlto šioje situacijoje neigiamai reikia vertinti aplinkybę, kurios nepaneigia ieškovės pateikta informacija, kad vien tik jos parodymai neleido Komisijai įrodyti šio pažeidimo epizodo egzistavimo.
Ieškovės argumentui, apibendrintam šio sprendimo 206 punkte ir susijusiam su neteisėtumu ir vienodo požiūrio principo pažeidimu dėl
Degussa
baudos dydžio sumažinimo, taip pat negali būti pritarta.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad Komisija ginčijamame sprendime konstatavo vieną su trimis skirtingais produktais susijusį pažeidimą ir šios išvados ieškovė nepaneigė. 2002 m. pranešimu dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo Komisija įsipareigojo, pirma, kaip matyti iš jo 8 punkto, atleisti nuo baudų įmonę, kuri pirmoji pateikia įrodymų, leidžiančių jai priimti sprendimą pradėti tyrimą ar nustatyti konkurencijos taisyklių pažeidimą, ir, antra, kaip matyti iš 20 ir paskesnių punktų, sumažinti baudos dydį kitoms įmonėms, kurios tokioje pačioje situacijoje pateikia jai didelę papildomąją vertę turinčių įrodymų. Šios kategorijos įmonės klasifikuojamos atsižvelgiant į tai, kada jos pateikė šią informaciją; pirmajai įmonei bauda gali būti sumažinta 30–50 %, antrajai – 20–30 %, o kitoms sumažinimas negali viršyti 20 %.
Nagrinėjamu atveju ieškovė buvo pirmoji po
Akzo Nobel
pateikusi prašymą sumažinti baudą, o kartu – didelę papildomąją vertę turinčių įrodymų, todėl ji turėjo teisę į 30–50 % sumažinimą. Galiausiai jai buvo pritaikytas 35 % sumažinimas.
Degussa
buvo antroji įmonė, galėjusi tikėtis baudos sumažinimo, ir jai ginčijamame sprendime buvo pritaikytas 20 % sumažinimas. Todėl negalima teigti, kad padarytas pažeidimas ar kad
Degussa
įvertinta palankiau nei ieškovė.
Kadangi ieškovės argumentai turi būti suprantami taip, kad ji buvo pirmoji, galėjusi tikėtis baudos sumažinimo už kartelio epizodą, susijusį su magnio granulėmis, tačiau šį sumažinimą Komisija suteikė
Degussa
, jie taip pat turi būti atmesti. Kadangi tai buvo vienas pažeidimas, nebuvo svarstoma taikyti sumažinimo dėl vieno ar kito kartelio epizodo. Baudos dydžio sumažinimas turėjo apimti ir iš tikrųjų apėmė visą atitinkamai įmonei skirtą baudą. Klausimas dėl produktų, dėl kurių atitinkama įmonė pateikė didelę papildomąją vertę turinčių įrodymų, iš tikrųjų buvo svarbus, bet tik vertinant pateiktų įrodymų papildomąją vertę, kad būtų nustatytas tikslus baudai taikytinas sumažinimas. Tai, kad ieškovė buvo pirmoji įmonė, informavusi Komisiją apie kartelio epizodo, susijusio su magnio granulėmis, egzistavimą, nereiškia nei kad kita įmonė, šiuo atveju
Degussa
, negalėjo pateikti įrodymų apie šį kartelio epizodą, turinčių didelę papildomąją vertę, nei kad jos bauda dėl to negalėjo būti sumažinta, juo labiau kad tas sumažinimas buvo mažesnis už pritaikytą ieškovei.
Dėl tų pačių priežasčių reikia atmesti ieškovės dublike nurodytą argumentą, kuriuo keliama abejonių dėl
Akzo Nobel
atleidimo nuo baudos, atsižvelgiant į tariamai neaiškius tvirtinimus, išplaukiančius iš pastarosios įmonės parodymų apie kalcio karbido granules, ir į tariamą paties pažeidimo epizodo, susijusio su magnio granulėmis, ginčijimą. Iš tikrųjų ieškovė neginčija, kad
Akzo Nobel
pateikė didelę papildomąją vertę turinčių įrodymų apie kalcio karbido miltelius ir šie įrodymai leido Komisijai nurodyti pradėti patikrinimus, o paskui nustatyti vieną pažeidimą, apimantį su šiuo produktu susijusį epizodą. Vien tik šių aplinkybių pakako pateisinti
Akzo Nobel
atleidimą nuo baudų.
Ieškovei suteikto baudos sumažinimo dydžio tinkamumo vertinimas
Ieškovė mano, kad dėl visų trijų su pažeidimu susijusių produktų ji pateikė Komisijai didelę papildomąją vertę turinčių įrodymų ir kad todėl jai turėjo būti taikomas numatytai maksimaliai ribai (50 %) artimas sumažinimas.
Komisija pirmiausia pažymi, kad 2002 m. pranešimas dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo jai suteikia diskreciją nustatyti baudos dydžio sumažinimo lygį, taikytiną įmonei už jos bendradarbiavimą.
Iš šio sprendimo 58 punkte pateiktų vertinimų matyti, kad Bendrasis Teismas gali Komisijos vertinimą dėl tinkamo sumažinimo lygio pakeisti savuoju ir kad jei jis konstatuoja, kad tinkamas būtų kitoks sumažinimo lygis, jis, įgyvendindamas savo neribotą jurisdikciją, gali sumažinti ar padidinti Komisijos skirtą baudą atsižvelgdamas į sumažinimo lygį, kuris, kaip jis mano, yra tinkamas. Be to, atsižvelgiant į šio sprendimo 59 ir 60 punktuose pateiktus vertinimus, taip pat ieškovei nepateikus jokių įrodymų ar argumentų, kurie leistų Bendrajam Teismui nukrypti nuo ieškovei pagal 2002 m. pranešimą dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo taikytino sumažinimo lygio (30–50 %), Bendrasis Teismas mano, kad reikia laikytis šių ribų. Todėl reikia išsiaiškinti, ar Komisijos nustatytas 35 % sumažinimas yra tinkamas, ar vis dėlto kitokio dydžio, artimo maksimaliai ribai, kaip nurodo ieškovė, sumažinimas butų tinkamesnis.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad, kaip buvo nuspręsta pirmiau, data, kada ieškovė kartu su pažeidimo įrodymais pateikė Komisijai savo prašymą sumažinti baudą, minėtų įrodymų didelė papildomoji vertė, kalbant apie pažeidimo epizodą, susijusį su kalcio karbido granulėmis, ir tai, kad ieškovė buvo pirmoji įmonė, informavusi Komisiją apie trečio pažeidimo epizodo, susijusio su magnio granulėmis, egzistavimą, yra veiksniai, kuriuos reikia vertinti teigiamai. Vis dėlto atliekant tą patį vertinimą reikia neigiamai vertinti tai, kad ieškovės pateikti įrodymai neturėjo jokios papildomosios vertės kalbant apie kartelio epizodą, susijusį su kalcio karbido milteliais, ir tai, kad nors ieškovė ir informavo Komisiją apie su magnio granulėmis susijusį pažeidimo epizodą, ji negalėjo pateikti konkrečių duomenų, kurie būtų leidę minėtai institucijai įrodyti šį pažeidimo epizodą. Tokius duomenis vėliau pateikė
Degussa
.
Dar reikia pažymėti, kad ginčijamo sprendimo 34 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė, jog pateikusi savo prašymą sumažinti baudą su įrodymais ieškovė „tęsė bendradarbiavimą atsakydama į prašymus pateikti informacijos, tačiau savanoriškai nepateikė papildomų įrodymų“. Vis dėlto, nesant jokių Komisijos paaiškinimų, galinčių patvirtinti, kad ieškovė turėjo kitų įrodymų, kurių savanoriškai jai nepateikė, reikia konstatuoti, kad tai neutrali Komisijos pastaba, perteikiant aplinkybes, kurios reikšmingos, kai vertinamos kaip visuma, tačiau šios pastabos nereikia vertinti nei teigiamai, nei neigiamai.
Kaip buvo nurodyta ginčijamo sprendimo 345 konstatuojamojoje dalyje, Komisija pažymėjo, kad nors ieškovė pateikė didelę papildomąja vertę turinčių įrodymų tik dėl pažeidimo epizodo, susijusio su kalcio karbido granulėmis, nustatytas baudos dydžio sumažinimas taikytas tiek baudos daliai, kuri jai skirtina už dalyvavimą kartelio epizode, susijusiame su kalcio karbido milteliais, tiek tos pačios baudos daliai, atspindinčiai jos dalyvavimą pažeidimo epizode, susijusiame su kalcio karbido granulėmis. Akivaizdu, kad šis veiksnys turėjo reikšmės nustatant ieškovei taikytino sumažinimo lygį.
Iš tikrųjų Bendrajame Teisme Komisija nurodė, kad dėl šios aplinkybės ji mano buvusi „daugiau nei dosni“, kai suteikė ieškovei 35 % baudos dydžio sumažinimą. Ji priduria, kad ieškovei pritaikytas 35 % baudos dydžio sumažinimas atitinka 2,7 mln. eurų, o tai yra 70 % baudos dalies, skirtos ieškovei už dalyvavimą šio pažeidimo epizode, susijusiame su kalcio karbido granulėmis. Atsakydama į ieškovės pastabą, kad tokie argumentai iš esmės nesuderinami su išvada, jog buvo padarytas vienas su trimis produktais susijęs pažeidimas, Komisija pažymi, kad, nepaisant to, kad pažeidimas buvo vienas, ji galėjo „atsižvelgdama į pateiktos informacijos papildomąją vertę atskirti šio kartelio epizodus“.
Dėl pastarosios kiek miglotos Komisijos pastabos reikia pažymėti, kad iš šio sprendimo 218 punkte pateiktų vertinimų matyti, jog tik vienos baudos dalies, susijusios su pažeidimo epizodu, dėl kurio ieškovė pateikė didelę papildomąją vertę turinčių įrodymų, sumažinimas būtų neatitikęs 2002 m. pranešimo dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo. Bet kuriuo atveju Komisija per posėdį paaiškino, kad ši pastaba neturi būti suprantama kaip priešingas tvirtinimas.
Iš tikrųjų pažeidimo įrodymų dėl kartelio epizodo, kuriame šiuos įrodymus pateikusi įmonė dalyvavo, reikšmingumas nėra nurodytas tarp kriterijų, į kuriuos remiantis 2002 m. pranešimo dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo 23 punkto antra pastraipa reikia atsižvelgti nustatant minėtai įmonei taikytino baudos sumažinimo lygį.
Iš to matyti, kad nustatant ieškovei skirtinai baudai taikytiną tinkamą sumažinimo dydį, kad būtų atlyginta už jos bendradarbiavimą, nereikėjo atsižvelgti į tai, kad šia bauda ji baudžiama ne tik už dalyvavimą pažeidimo epizode, dėl kurio ji pateikė didelę papildomąją vertę turinčių įrodymų, bet ir už dalyvavimą kitame to paties pažeidimo epizode, dėl kurio ji nepateikė tokių įrodymų.
Be to, reikia atsižvelgti į kartelio dalyvių apyvartos duomenis, susijusius su kiekvienu iš trijų su karteliu susijusių produktų, nurodytus ginčijamo sprendimo 288 konstatuojamojoje dalyje. Iš jų matyti, kad dalyvių kalcio karbido miltelių bendra apyvarta sudarė 45–50 % visos apyvartos, kalcio karbido granulių bendra apyvarta sudarė 30–35 % visos apyvartos, o magnio granulių – 20 %. Darytina išvada, kad ieškovė, kaip teigia Komisija, jai pateikė įrodymų, būtinų įrodyti pažeidimo epizodui, apimančiam 30–35 % bendros su pažeidimu susijusios apyvartos, be to, atkreipė Komisijos dėmesį į to paties pažeidimo trečio epizodo egzistavimą, nors ir negalėjo pateikti įrodymų, reikalingų jam įrodyti.
Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, Bendrasis Teismas mano, kad reikia iš dalies pripažinti trečiąjį ieškinio pagrindą, panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio c punktą, kiek Komisija jame nustatė baudos dydį atsižvelgdama į 35 % sumažinimą, ir dar prieš nagrinėjant kitus ieškovės ieškinio pagrindus ir argumentus sumažinti skirtiną baudą iki 4,35 mln. eurų, t. y. sumos, atitinkančios 43,5 % sumažinimą, pritaikytą bazinei 7,7 mln. eurų baudai, ieškovės atžvilgiu nurodytai ginčijamo sprendimo 308 konstatuojamojoje dalyje, kuri, kaip mano Bendrasis Teismas, yra tinkama atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes.
Dėl atsižvelgimo į ieškovės bendradarbiavimą kaip į lengvinančią aplinkybę
Lieka ieškovės argumentas, kad jos bendradarbiavimas su Komisija turėjo būti įvertintas kaip lengvinanti aplinkybė. Iš tikrųjų pateikdama trečiąjį ieškinio pagrindą ieškovė šį argumentą nurodė tik kaip papildomą, „jei Bendrasis Teismas nepritartų“ jos argumentams, susijusiems su 2002 m. pranešimo dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo pažeidimu. Tačiau, kadangi ne visi minėti argumentai buvo pripažinti pagrįstais ir kadangi ieškovė analogiškus argumentus pateikė grįsdama savo antrąjį ieškinio pagrindą (žr. šio sprendimo 148 punktą), reikia išnagrinėti ir šį argumentą.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal gairių 29 punkto ketvirtą įtrauką Komisija nustato, jog esama lengvinančių aplinkybių, „kai susijusi įmonė veiksmingai bendradarbiauja su [ja] kitose nei pranešimo apie atleidimą nuo baudų taikymo srityse ir plačiau, nei reikalauja jos teisiniai įsipareigojimai bendradarbiauti“. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką baudos dydžio sumažinimas dėl bendradarbiavimo per administracinę procedūrą pateisinamas tik tuo atveju, jei atitinkamos įmonės elgesys leido Komisijai lengviau konstatuoti pažeidimą, o prireikus – jį nutraukti (2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo
SCA Holding prieš Komisiją
,
C-297/98 P, Rink. p. I-10101
, 36 punktas ir 2007 m. gegužės 10 d. Sprendimo
SGL Carbon prieš Komisiją
,
C-328/05 P, Rink. p. I-3921
, 83 punktas; 1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
BPB de Eendracht prieš Komisiją
,
T-311/94, Rink. p. II-1129
, 325 punktas).
Šiuo atveju, kadangi ieškovės argumentas dėl jos bendradarbiavimo su Komisija nepripažinimo lengvinančia aplinkybe yra susijęs su jos bendradarbiavimu, kurį lėmė jos prašymo sumažinti baudą pagal 2002 m. pranešimą dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo pateikimas, jis turi būti atmestas. Akivaizdu, kad tai nėra bendradarbiavimas „kitose nei [šio pranešimo] taikymo srityse“. Šį bendradarbiavimą Komisija įvertino taikydama minėtą pranešimą, o Bendrasis Teismas jau atliko šio vertinimo kontrolę pakeisdamas Komisijos vertinimą savuoju, todėl ieškovei buvo pritaikytas papildomas jai skirtos baudos sumažinimas.
Tiek, kiek tas pats ieškovės argumentas susijęs su kitu nei iš prašymo taikyti 2002 m. pranešimą dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo išplaukiančiu bendradarbiavimu, jis taip pat turi būti atmestas. Iš tikrųjų ieškovė nepatikslino, koks konkrečiai buvo šis tariamas bendradarbiavimas, ir nenurodė, kaip jis leido Komisijai lengviau konstatuoti pažeidimą arba jį nutraukti.
Todėl reikia atmesti ieškovės argumentą ir baudos nemažinti daugiau, nei nurodyta šio sprendimo 231 punkte.
Dėl ketvirtojo ieškinio pagrindo, susijusio su vienodo požiūrio ir proporcingumo principų pažeidimu
Ieškovė tvirtina, kad nustatydama jai skirtinos baudos dydį Komisija pažeidė vienodo požiūrio ir proporcingumo principus. Įvairūs šiuo klausimu jos pateikti argumentai gali būti priskirti dviem pagrindiniams kaltinimams, susijusiems, pirma, su baudos dydžio diferenciacijos atsižvelgiant į atitinkamų įmonių dydį ir tiek į jų bendras, tiek su pažeidimu susijusių produktų apyvartas nebuvimu ir, antra, su tariamai palankesniu
Almamet
vertinimu.
Šie du kaltinimai bus iš eilės išnagrinėti toliau. Vis dėlto pirmiausia reikia priminti, kad nustatydama tokias baudas, kaip nagrinėjamos šioje byloje, Komisija turi paisyti bendrųjų teisės principų, ypač vienodo požiūrio ir proporcingumo principų, kaip jie išplėtoti Sąjungos Teismų praktikoje (66 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Degussa prieš Komisiją
77 ir 79 punktai ir 2008 m. spalio 8 d. Sprendimo
Schunk ir Schunk Kohlenstoff-Technik prieš Komisiją
,
T-69/04, Rink. p. II-2567
, 41 punktas). Remiantis nusistovėjusia teismo praktika pagal vienodo požiūrio arba nediskriminavimo principus reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos – vienodai, nebent toks vertinimas būtų objektyviai pagrįstas (žr. 233 punkte minėto Sprendimo
BPB de Eendracht prieš Komisiją
309 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką). Be to, pagal proporcingumo principą reikalaujama, kad institucijų aktai neviršytų to, kas tinkama ir būtina nustatytam tikslui pasiekti (žr. 70 punkte minėto Sprendimo
Jungbunzlauer prieš Komisiją
226 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Dėl pirmojo kaltinimo, susijusio su baudos dydžio diferenciacijos atsižvelgiant į atitinkamų įmonių dydį ir tiek į jų bendras, tiek su pažeidimu susijusių produktų apyvartas nebuvimu
Ieškovė tvirtina, kad savo ankstesniuose sprendimuose nustatydama bazinį baudos dydį Komisija, be kita ko, rėmėsi atitinkamos įmonės dydžiu, nes vienodo dalyvavimo darant pažeidimą atveju bauda gali skirtis atsižvelgiant į atitinkamos įmonės dydį. Patys Sąjungos teismai įmonių dydį vertina kaip esminį kriterijų nustatant baudas, kai pažeidimą padaro kelios įmonės. Tačiau šiuo atveju Komisija akivaizdžiai pažeidė vienodo požiūrio principą ieškovės nenaudai. Nors ji yra santykinai maža įmonė, jai buvo skirta bauda, kurios bazinis dydis sudarė apie 4 % jos bendros apyvartos 2006 m.
Akzo Nobel
ir
Degussa
bazinis baudos dydis sudarė apie 0,05 % jų bendros apyvartos tais pačiais metais.
Be to, ieškovė kaltina Komisiją pažeidus proporcingumo principą, nes ji nenustatė bent jau mažesnio bazinio jai skirtinos baudos dydžio už nustatytąjį
Akzo Nobel
,
Degussa
,
Almamet
ir
Novácke chemické závody
. Ieškovė mano, jog kadangi jos apyvarta su pažeidimu susijusiose rinkose yra mažesnė už
Almamet
ir
Novácke chemické závody
apyvartą ir kadangi jos ekonominė padėtis buvo sunki dėl penktajame ieškinio pagrinde nurodytų priežasčių, Komisija, nustatydama bazinį baudos dydį, turėjo jai taikyti mažesnę nei 17 % su pažeidimu susijusių pardavimų vertės procentinę dalį.
Ieškovė taip pat tvirtina, kad baudos dydis turi būti proporcingas pažeidimui, jo įtakai rinkoje, poreikiui užtikrinti naujų pažeidimų prevenciją ir atitinkamos įmonės finansiniam pajėgumui sumokėti baudą. Siekdama įrodyti, kaip pati mano, jai skirtos baudos dydžio neproporcingumą, ji remiasi ypatinga situacija su pažeidimu susijusiose rinkose, kurios, kaip ji teigia, yra nedidelės. Šiuo klausimu ji taip pat nurodo, kad jos pajamos iš prekybos šiame sektoriuje yra santykinai mažos, nes jos metinė apyvarta minėtose rinkose sudaro apie 13 mln. eurų. Atitinkami produktai nėra didelio rentabilumo produktai, atsižvelgiant dar ir į tai, kad jie yra pavojingi cheminiai produktai, reikalaujantys daug išlaidų, kad būtų užtikrintas jų saugumas. Taigi šių produktų pelno maržos paprastai yra nedidelės. Ieškovė mano, kad jai skirta bauda neturi jokio ryšio su maržomis, gautomis iš su pažeidimu susijusių produktų.
Be to, ieškovė pateikia įvairių jai skirtos baudos dydžio palyginimų, kad įrodytų jos neproporcingumą. Ji nurodo, kad jos atveju šis dydis sudaro apie 20 % maksimalios baudos, numatytos Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje (10 % jos bendrosios apyvartos praėjusiais ūkiniais metais).
Akzo Nobel
bauda, kuri, jei būtų buvusi skirta (jei ji nebūtų buvusi atleista nuo baudos), būtų sudariusi 1,1 % jai numatytos maksimalios baudos. Ši proporcija
Degussa
atveju sudarė tik 0,5 %. Ieškovė, be kita ko, nurodo įvairius ankstesnių pažeidimų pavyzdžius, kai atitinkamoms įmonėms skirtos baudos sudarė daug mažesnę jų bendros apyvartos ir joms taikytinų maksimalių baudų dalį.
Šiems argumentams negalima pritarti.
Pirmiausia dėl argumento, susijusio su atskirų kartelio dalyvių dydžių skirtumais, reikia pažymėti, kad, kaip teisingai nurodė Komisija, jos ankstesni sprendimai, kuriuos nurodo ieškovė, susiję su bylomis, kuriose buvo taikomos 1998 m. gairės, vėliau pakeistos naujomis. Tas pats pasakytina ir apie ieškovės nurodomą teismų praktiką, taip pat susijusią su atvejais, kai buvo taikomos minėtos gairės.
1998 m. gairių 1 punkto A ir B dalyse buvo numatytas kitoks bazinio baudos dydžio apskaičiavimo metodas nei numatytas gairėse. Konkrečiai buvo numatyti trys skirtingi pradinio baudos dydžio lygiai: už lengvus, sunkius ir labai sunkius pažeidimus.
Taikydama minėtą metodą Komisija tam tikrais atvejais nusprendė pažeidimą dariusias įmones atsižvelgiant į jų bendras apyvartas suskirstyti į atskiras kategorijas, kurioms buvo nustatytas skirtingas bazinis baudos dydis (žr., pavyzdžiui, 162 punkte minėto Sprendimo
Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją
13 punktą). Šią Komisijos praktiką Sąjungos teismas pripažino atitinkančia bendruosius Sąjungos teisės principus (žr. 2006 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
BASF prieš Komisiją
,
T-15/02, Rink. p. II-497
, 233 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką; taip pat šiuo klausimu žr. 162 punkte minėto Sprendimo
Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją
186–188 punktus). Būtent šią teismo praktiką ieškovė nurodė savo argumentams paremti.
Tačiau Komisija, turėdama tam teisę, panaikino (žr. šio sprendimo 74 punktą) 1998 m. gaires ir pakeitė jas gairėmis, kuriose numatyta kitokia bazinio baudos dydžio nustatymo tvarka. Kaip buvo nurodyta (žr. šio sprendimo 106 punktą), pagal naująją tvarką bazinis baudos dydis nustatomas kiekvienam dalyviui atskirai, atsižvelgiant į su pažeidimu susijusių padavimų vertę, todėl to paties pažeidimo dalyvių skirstymas į įvairias kategorijas pagal jų dydį ar kitą reikšmingą kriterijų nebereikalingas.
Be to, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 111 punkte, gairių 30 punkte numatyta galimybė padidinti baudos dydį įmonėms, kurių su pažeidimu nesusijusių prekių ir paslaugų apyvarta yra ypač didelė, kad būtų užtikrintas šios baudos pakankamas atgrasomasis poveikis. Taigi atsižvelgimas į įmonės dydį ir bendrą apyvartą, kai nustatomas baudos dydis, gairėmis nėra visiškai panaikintas.
Vis dėlto taip pat negalima reikalauti iš Komisijos visada atsižvelgti į šiuos veiksnius nustatant baudos dydį.
Iš tikrųjų, nors iš gairių 30 punkto matyti, jog siekiant užtikrinti, kad baudos poveikis būtų pakankamai atgrasantis, gali reikėti padidinti skirtinos baudos dydį, tai nereiškia, kad bauda, kuri santykinai nėra didelė, palyginti su bendra atitinkamos įmonės apyvarta, neturės šiai įmonei pakankamo atgrasomojo poveikio. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad remiantis gairėse apibrėžtu metodu nustatyta bauda iš principo atitinka nemažą pardavimų, kuriuos nubausta įmonė vykdė su pažeidimu susijusiame sektoriuje, vertės procentinę dalį. Be to, aptariamos įmonės pelnas gerokai sumažės dėl baudos arba ji patirs nuostolių. Net jei šios įmonės minėtame sektoriuje pasiekta apyvarta yra tik maža jos bendros apyvartos dalis, negalima
a priori
atmesti galimybės, kad šiame sektoriuje uždirbto pelno sumažėjimas ar net jo virtimas nuostoliais darys atgrasomąjį poveikį, nes faktiškai įmonė pradeda komercinę veiklą konkrečiame sektoriuje siekdama užsidirbti pelno. Taigi gairių 30 punkte teisingai numatyta Komisijos galimybė, o ne pareiga didinti baudą įmonei, kurios su pažeidimu nesusijusių prekių pardavimo ir paslaugų apyvarta yra itin didelė (74 punkte minėto Sprendimo
Novácke chemické závody prieš Komisiją
62–64 punktai).
Remiantis tuo, taip pat atsižvelgiant į šio sprendimo 112 punkte nurodytą teismų praktiką, matyti, kad ieškovės daromų atskiriems nagrinėjamo pažeidimo dalyviams skirtų baudų dydžių palyginimų ir šių dalyvių atitinkamų bendrų apyvartų skaidumo nepakanka, kad būtų konstatuota, jog Komisija šioje byloje pažeidė vienodo požiūrio ir proporcingumo principus.
Dėl argumento, kad ieškovei nustatytas absoliutus bazinis baudos dydis turėtų būti mažesnis už tam tikriems kitiems kartelio dalyviams nustatytą bazinį baudos dydį (žr. šio sprendimo 240 punktą), iš ginčijamo sprendimo 308 konstatuojamosios dalies matyti, kad tik dviem ieškovės paminėtoms įmonėms, t. y.
Degussa
ir
Almamet
, buvo pritaikyta mažesnė, vertinant absoliutų dydį, bauda.
Tačiau, kalbant apie
Degussa
, šią aplinkybę galima paaiškinti kur kas trumpesniu dalyvavimu darant pažeidimą (keturi mėnesiai) nei nustatytas ieškovės atveju ir tuo, kad minėtas dalyvavimas buvo susijęs tik su vienu kartelio epizodu (dėl kalcio karbido miltelių).
Kalbant apie
Almamet
, iš ginčijamo sprendimo 15 konstatuojamosios dalies matyti, kad jos bendra apyvarta per paskutinius ištisus ūkinius metus prieš ginčijamo sprendimo priėmimą sudarė apie 40–50 mln. eurų (ieškovės atveju – 257 mln. eurų; žr. ginčijamo sprendimo 17 konstatuojamąją dalį). Be to, iš ginčijamo sprendimo 288 konstatuojamosios dalies matyti, kad jos su pažeidimu susijusių pardavimų vertė buvo mažesnė už ieškovės pardavimų vertę. Tas pats pasakytina ir apie jos dalyvavimą kartelyje (žr. ginčijamo sprendimo 304 konstatuojamąją dalį). Atsižvelgiant į tai, vien aplinkybė, kad šioms dviem įmonėms buvo pritaikytas mažesnis bazinis baudos dydis nei ieškovei, nėra vienodo požiūrio ar proporcingumo principų pažeidimas. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad ieškovės argumentai, susiję su tariamai sunkia finansine padėtimi, bus vertinami vėliau, nagrinėjant penktąjį ieškinio pagrindą.
Taip pat reikia atmesti ieškovės argumentus, susijusius su tariamai nedidele nagrinėjamų rinkų apimtimi ir nedidelėmis pelno maržomis.
Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad nustatant baudų dydį reikia įvertinti pažeidimų trukmę ir visus kriterijus, į kuriuos atsižvelgiama vertinant pažeidimų sunkumą, pavyzdžiui, į kiekvienos įmonės elgesį, vaidmenį, kurį kiekviena jų atliko derinant veiksmus, pelną, kurį šios įmonės galėjo gauti iš šių veiksmų, įmonių dydį ir atitinkamų prekių vertę, taip pat pavojų, kurį šios rūšies pažeidimai kelia (žr. 2011 m. gruodžio 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo
KME ir kt. prieš Komisiją
,
C-272/09 P, Rink. p. I-12789
, 96 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Vis dėlto iš kitos nusistovėjusios praktikos matyti, kad jei įmonei paskirta bauda turi būti proporcinga pažeidimo trukmei ir kitiems duomenims, galintiems turėti įtakos vertinant pažeidimo sunkumą, tarp kurių yra pelnas, kurį atitinkama įmonė galėjo gauti iš savo veiklos, aplinkybė, kad dėl pažeidimo įmonė negavo jokios naudos, nekliudo paskirti jai baudos, nes kitaip ši bauda nebus atgrasomoji (žr. 233 punkte minėto Sprendimo
BPB de Eendracht prieš Komisiją
441 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Iš to matyti, kad nors atitinkamos įmonės iš pažeidimo gauta nauda, konkrečiai – jos atitinkamose rinkose gautas pelnas, yra vienas iš veiksnių, į kurį gali būti atsižvelgta nustatant baudos dydį, Komisija ar Sąjungos teismas, įgyvendindamas savo neribotą jurisdikciją baudų nustatymo srityje, neturi pareigos užtikrinti, kad minėtas dydis būtų tiesiogiai proporcingas atitinkamos įmonės pelnui aptariamose rinkose ar kad jo neviršytų.
Galiausiai taip pat nereikšmingi įvairūs ieškovės atlikti baudų dydžių, skirtų atskiriems ginčijamo kartelio dalyviams kaip kiekvienam jų pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą taikytinos maksimalios baudos ribos procentinė išraiška, palyginimai. Kaip matyti iš teismų praktikos, tai veikiau paprasta maksimali riba, kurios vienintelė galima pasekmė yra ta, kad remiantis pažeidimo sunkumo ir trukmės kriterijais apskaičiuotas baudos dydis bus sumažintas iki maksimalios leistinos ribos, kai ji viršijama. Jos taikymas reiškia, kad atitinkama įmonė nemoka visos baudos, kurią iš esmės turėtų mokėti, atsižvelgiant į vertinimą, atliktą remiantis minėtais kriterijais (112 punkte minėto Sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
283 punktas). Remiantis tuo darytina išvada, kad vien tai, jog ieškovei skirta bauda beveik siekia 10 % jos bendros apyvartos ribos, nors kitoms kartelio dalyvėms nustatyta mažesnė procentinė išraiška, nėra vienodo požiūrio ar proporcingumo principo pažeidimas. Iš tikrųjų tokia pasekmė susijusi su 10 % viršutinės ribos aiškinimu kaip paprastos maksimalios ribos, kuri taikoma po galimo baudos sumažinimo dėl lengvinančių aplinkybių ar proporcingumo principo (žr. 74 punkte minėto Sprendimo
Novácke chemické závody prieš Komisiją
163 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Atsižvelgiant į visus pateiktus paaiškinimus, reikia atmesti pirmą kaltinimą.
Dėl antro kaltinimo, susijusio su tariamai palankesniu
Almamet
vertinimu
Ieškovė nurodo vienodo požiūrio principo pažeidimą, nes Komisija jai nesuteikė 20 % baudos dydžio sumažinimo, kokį suteikė
Almamet
. Šiuo atžvilgiu ji taip pat nurodo, kad nesilaikoma pareigos motyvuoti.
Ginčijamo sprendimo 372 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, kad reikia atsižvelgti į aplinkybę, jog
Almamet
buvo labai maža nepriklausoma prekybininkė, nepriklausiusi jokiai didelei bendrovių grupei.
Almamet
prekiavo brangiomis medžiagomis, taikė veikiau mažą pelno maržą ir turėjo „gana specializuotą produktų asortimentą“. Komisija pridūrė, kad „į aplinkybę, jog skirta bauda daro santykinai didelį poveikį šio tipo bendrovių finansinei padėčiai“, taip pat buvo atsižvelgta. Komisija padarė išvadą, kad, atsižvelgusi į šiuos
Almamet
„specifinius bruožus“, ji mano, jog baudos dydžio sumažinimas 20 % yra tinkamas, nes
Almamet
bet kuriuo atveju atgrasys tokio dydžio bauda.
685 išnašoje Komisija padarė nuorodą į gairių 37 punktą, kuriame nustatyta:
„Nors šiose gairėse nurodomas bendras baudų apskaičiavimo metodas, tam tikros bylos ypatumai ar būtinybė siekti atgrasomojo poveikio konkrečioje byloje gali pateisinti Komisijos nukrypimą nuo šių metodų ar nuo 21 punkte nustatytų apribojimų.“
Iš to matyti, kad taikydama
Almamet
20 % baudos dydžio sumažinimą Komisija nukrypo nuo savo pačios gairių. Kaip matyti iš nusistovėjusios teismų praktikos, toks nukrypimas turi būti suderinamas su vienodo požiūrio principu (112 punkte minėto Sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
211 punktas; 238 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Schunk ir Schunk Kohlenstoff-Technik prieš Komisiją
44 punktas ir 2010 m. balandžio 28 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Amann & Söhne ir Cousin Filterie prieš Komisiją
,
T-446/05, Rink. p. II-1255
, 146 punktas).
Reikia pažymėti, kad Komisija ginčijamo sprendimo 372 konstatuojamojoje dalyje išvardijo tam tikrus
Almamet
„specifinius bruožus“, kad pateisintų jai pritaikytą baudos dydžio sumažinimą. Kaip buvo nuspręsta 74 punkte minėtame Sprendime
Novácke chemické závody prieš Komisiją
(137–141 punktai), šių bruožų turinčios įmonės, atsižvelgiant į galimą baudos dydžio sumažinimą gairėse nenumatytais atvejais, padėtis yra kitokia nei tokių bruožų neturinčios įmonės.
Pirma, reikia priminti, kad Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje nustatyta, be kita ko, jog kiekvienai EB 81 straipsnio pažeidimą padariusiai įmonei skiriama bauda negali viršyti 10 % jos bendrosios apyvartos praėjusiais ūkiniais metais. Pagal teismų praktiką nustatant su apyvarta susijusią ribą siekiama išvengti, kad Komisijos skiriamos baudos būtų neproporcingos atitinkamos įmonės dydžiui (1983 m. birželio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Musique Diffusion française ir kt. prieš Komisiją
,
100/80-103/80, Rink. p. 1825
, 119 punktas ir 2007 m. birželio 7 d. Sprendimo
Britannia Alloys & Chemicals prieš Komisiją
,
C-76/06 P, Rink. p. I-4405
, 24 punktas).
Tačiau ši riba nėra pakankama, kad būtų galima išvengti galimo baudos, skirtos brangiomis medžiagomis prekiaujančiai prekybininkei, kuri taiko mažą pelno maržą, kaip antai
Almamet
, neproporcingumo. Iš tiesų dėl didelės atitinkamų medžiagų vertės tokios įmonės apyvarta gali būti neproporcingai didelė, palyginti su jos pelnu ir turtu, iš kurių bus mokama bauda.
Antra, kadangi pagal gairėse pateiktą metodą nustatant baudą atspirties tašku laikoma aptariamos įmonės pardavimų rinkoje, kurioje padarytas pažeidimas, vertės procentinė dalis, pavojus nustatyti neproporcingą baudą, kuri apims labai didelę minėtos įmonės bendrosios apyvartos dalį, yra didesnis, kai įmonė, kaip antai
Almamet
, turi „gana specializuotą produktų asortimentą“.
Trečia, aplinkybė, kad
Almamet
buvo labai maža įmonė, nepriklausiusi jokiai didelei grupei, taip pat svarbi, nes jokia kita bendrovė nebuvo solidariai atsakinga už šios baudos sumokėjimą arba, kalbant apskritai, negalėjo jos paremti šiuo tikslu, todėl ji turėjo pati susimokėti baudą.
Atsižvelgiant į šiuos vertinimus visų pirma reikia pažymėti, kad, priešingai, nei tvirtina ieškovė, Komisijos sprendimas sumažinti
Almamet
baudą yra pakankamai motyvuotas.
Be to, kaip nereikšmingą reikia atmesti ieškovės argumentą, susijusį su tuo, kad
Almamet
neatitiko, kaip tai iš tikrųjų ginčijamo sprendimo 371 konstatuojamojoje dalyje konstatavo Komisija, gairių 35 punkte numatytų sąlygų, reikalingų, kad būtų taikomas baudos sumažinimas dėl nepajėgumo sumokėti baudos. Šiuo klausimu pakanka priminti, kad Komisija nusprendė sumažinti
Almamet
baudą remdamasi gairių 37 punktu. Taip pat nereikšminga ieškovės nurodyta aplinkybė, kad, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 152 konstatuojamosios dalies,
Almamet
iš dalies ginčijo pažeidimą. Ieškovės tvirtinimas, kad
Almamet
buvo pažeidimo organizatorė, yra neteisingas (žr. šio sprendimo 97–104 punktus), bet net jei jis būtų teisingas, jis taip pat neturėtų reikšmės.
Tokiomis aplinkybėmis reikia išnagrinėti ieškovės argumentus, kuriuos ji pateikė siekdama įrodyti, kad jos padėtis buvo panaši į
Almamet
padėtį ir jai baudos dydis turėjo būti sumažintas tiek pat, kiek ir minėtai įmonei.
Pirma, ieškovė tvirtina, kad, kaip ir
Almamet
, ji veikė atitinkamose rinkose kaip nepriklausoma ir „santykinai maža“ įmonė. Ji priduria, kad atitinkamose rinkose ji buvo mažesnė pirkėja nei
Almamet
: jos pardavimai šiose rinkose Komisijos duomenimis sudarė 10–15 mln. eurų, o
Almamet
– 20–25 mln. eurų.
Šio argumento nepakanka pagrįsti išvadai, kad ieškovės padėtis buvo tokia pati kaip
Almamet
. Pirmiausia Komisija atsižvelgė ne tik į mažą
Almamet
dydį, bet ir į tai, kad ji buvo maža prekybininkė. Kaip prekybininkė ji nedarė jokio poveikio jos perkamų ir parduodamų produktų kainai, nebent tik savo pelno maržai, taigi ir galutinei kainai, už kurią ji parduodavo produktus klientams. Dėl to
Almamet
su pažeidimu susijusių pardavimų vertė ir apskritai jos bendra apyvarta galėjo atrodyti gana didelės, tačiau didžiausią dalį pajamų sudarė sumos, kurios turėjo būti tiesiogiai pervestos tretiesiems asmenims, t. y.
Almamet
tiekėjams. Ieškovė nėra prekybininkė, o parduoda produktus, kuriuos pati gamina, todėl jos padėtis nėra identiška.
Taip pat reikia pažymėti, kad nors ieškovės bendras dydis yra daug mažesnis už kitų didelių kartelyje dalyvavusių įmonių dydį, vis dėlto yra didžiulis skirtumas tarp jos ir
Almamet
bendros apyvartos (žr. šio sprendimo 254 punktą). Be to, Komisija teisingai pažymi, kad iš ieškovės prie ieškinio pridėtos lentelės matyti, jog pažeidimo laikotarpiu joje dirbo 600 žmonių. Taigi vargu ar ji gali būti laikoma maža įmone.
Antra, ieškovė tvirtina, kad, kaip ir
Almamet
, jos veikla susijusi su brangiomis medžiagomis, o jos pelno marža yra labai maža. Jos produktų asortimentas taip pat yra labai specializuotas.
Reikia konstatuoti, kad šis ieškovės argumentas yra nurodytas labai glaustai ir nepagrįstas nei detalesniais paaiškinimais, nei reikšmingais įrodymais. Konkrečiai kalbant, ieškovė nepateikė nei duomenų, nei įrodymų apie savo pelno maržas. Be to, dublike ji nieko nenurodė dėl Komisijos tvirtinimo, kad jos prekių asortimentas visiškai nepanašus į
Almamet
asortimentą.
Be to, aplinkybė, kad
Almamet
yra prekybininkė, parduodanti produktus, kuriuos perka iš kitų įmonių, o ieškovė parduoda savo pačios gaminamus produktus, yra dar kartą reikšminga. Būtent dėl šios priežasties, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 274 punkte, yra reikšmingos didelė
Almamet
parduodamų produktų vertė ir mažos pelno maržos. Ieškovės, kuri yra ne prekybininkė, o gamintoja ir kuri nepateikė detalių savo gamybos sąnaudų paaiškinimų, atveju šie du kriterijai nėra tokie pat reikšmingi kaip
Almamet
atveju.
Trečia, ieškovė tvirtina, kad jai skirta bauda taip pat turės gana didelę įtaką jos finansinei situacijai. Ji nurodo turinti didelių gamybos, apdirbimo, sandėliavimo ir investicinių išlaidų, todėl didelė bauda turėtų daug didesnę įtaką nei
Almamet
atveju.
Šis argumentas, be kita ko, labai bendro pobūdžio ir visiškai neišsamus, taip pat turi būti atmestas dėl šio sprendimo 278 punkte nurodytų priežasčių.
Kadangi ieškovė nepateikė kitų argumentų, kad įrodytų, jog jos padėtis buvo panaši į
Almamet
, reikia konstatuoti, kad, atsižvelgiant į šių įmonių padėties skirtumus, negalima kaltinti Komisijos pažeidus vienodo požiūrio principą pritaikant
Almamet
, o ne ieškovei baudos dydžio sumažinimą dėl ginčijamo sprendimo 372 konstatuojamojoje dalyje nurodytų priežasčių. Todėl reikia atmesti antrą kaltinimą, kaip ir visą ketvirtąjį ieškinio pagrindą. Be to, kadangi visi pirmiau išnagrinėti ieškovės argumentai atmestini, Bendrasis Teismas negali, įgyvendindamas savo neribotą jurisdikciją, sumažinti baudos daugiau, nei nurodyta šio sprendimo 231 punkte.
Dėl penktojo ieškinio pagrindo, susijusio su neteisėtu Komisijos atsisakymu sumažinti baudos dydį dėl nepajėgumo sumokėti baudą ir bylos ypatumų
Ieškovė tvirtina, kad buvo tenkinamos jai skirtos baudos dydžio esminio sumažinimo pagal gairių 35 punktą ar bent pagal tų pačių gairių 37 punktą sąlygos, atsižvelgiant į jos situacijos ypatumus. Ji kaltina Komisiją nepakankamai atsižvelgus į jos menkas galimybes sumokėti baudą, nepaisant jos šiuo klausimu pateiktų reikšmingų argumentų. Todėl ji mano, kad Komisija pažeidė gaires ir padarė akivaizdžią vertinimo klaidą atsisakydama jai sumažinti baudą. Juo labiau kad Komisija tokį sumažinimą suteikė
Almamet
, nors jos individuali ekonominė situacija buvo daug rizikingesnė.
Gairės
Gairių 35 ir 37 punktuose nurodyta:
„35.
Išskirtinėmis aplinkybėmis Komisija gali, jeigu to prašoma, atsižvelgti į ypatingoje finansinėje ir socialinėje padėtyje atsidūrusios įmonės nepajėgumą mokėti baudą. Komisija jokiu būdu nemažins baudos vien konstatavusi, kad įmonė atsidūrė nepalankioje ar nuostolingoje finansinėje situacijoje. Baudą sumažinti bus galima tik remiantis objektyviais įrodymais, kad baudos skyrimas pagal šiose gairėse numatytas sąlygas sukels nepataisomą pavojų susijusios įmonės ekonominiam gyvybingumui ir dėl to visiškai nuvertės jos turtas.
<…>
37.
Nors šiose gairėse nurodomas bendras baudų apskaičiavimo metodas, tam tikros bylos ypatumai ar būtinybė siekti atgrasomojo poveikio konkrečioje byloje gali pateisinti Komisijos nukrypimą nuo šių metodų ar nuo 21 punkte nustatytų apribojimų.“
Ginčijamas sprendimas
Kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 363 ir 373 konstatuojamųjų dalių, ieškovė buvo viena iš įmonių, per administracinę procedūrą prašiusių taikyti gairių 35 punktą. Ginčijamo sprendimo 364–368 konstatuojamosiose dalyse pateikusi tam tikrus bendrus vertinimus, taikomus visoms įmonėms, prašančioms taikyti šį punktą, Komisija ginčijamo sprendimo 373 ir 374 konstatuojamosiose dalyse konkrečiai nurodė ieškovės atvejį pažymėdama:
„(373)
Atlikus
Donau Chemie
pateiktų finansinių duomenų analizę <...> darytina išvada, kad įmonė yra gyvybinga ir yra maža bankroto tikimybė. Be to, bauda negali sukelti nepataisomo pavojaus ekonominiam gyvybingumui ir visiškai nuvertinti jos turto. Todėl
Donau Chemie
prašymas, susijęs su nepajėgumu sumokėti baudą, atmestinas.
(374)
Donau Chemie
dažnai minėjo katastrofiškus 2005 m., kai buvo sugriauta jos hidroelektrinė, tačiau šis įvykis jau nebekelia pavojaus jos gyvybingumui tiek, kad ji negalėtų sumokėti šiuo sprendimu skirtos baudos.“
Pirminės pastabos dėl gairių 35 punkto
Neseniai nuspręsta, kad Komisija iš principo nėra įpareigota apskaičiuodama baudą atsižvelgti į sunkią konkrečios įmonės finansinę padėtį, nes tokios pareigos pripažinimas reikštų, jog prasčiausiai prie rinkos sąlygų prisitaikiusiai įmonei būtų suteiktas nepagrįstas konkurencinis pranašumas (112 punkte minėto Sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
327 punktas; 2003 m. kovo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
CMA CGM ir kt. prieš Komisiją
,
T-213/00, Rink. p. II-913
, 351 punktas ir 110 punkte minėto Sprendimo
Tokai Carbon ir kt.
370 punktas).
Be to, iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad pagal Sąjungos teisę Sąjungos valdžios institucijai savaime nedraudžiama imtis priemonės, kuri lemtų konkrečios įmonės bankrotą ar likvidavimą. Iš tikrųjų įmonės juridinio statuso panaikinimas, jei ši įmonė gali pažeisti savininkų, akcininkų ar dalininkų finansinius interesus, nereiškia, kad asmeniniai, materialiniai ir nematerialiniai įmonės elementai taip pat praras savo vertę (110 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Tokai Carbon ir kt
. 372 punktas; 2005 m. lapkričio 29 d. Sprendimo
Heubach prieš Komisiją
,
T-64/02, Rink. p. II-5137
, 163 punktas ir 2010 m. balandžio 28 d. Bendrojo Teismo sprendimo
BST prieš Komisiją
,
T-452/05, Rink. p. II-1373
, 96 punktas).
Negalima sutikti, kad priimdama gairių 35 punktą Komisija privalėjo laikytis kokios nors nesuderinamos su šia teismų praktika pareigos. Tai patvirtina aplinkybė, kad minėtoje dalyje minimas ne įmonės bankrotas, o kalbama apie „ypatingą finansinę ir socialinę padėtį“, kai baudos skyrimas „sukels nepataisomą pavojų susijusios įmonės ekonominiam gyvybingumui ir dėl to visiškai nuvertės jos turtas“ (74 punkte minėto Sprendimo
Novácke chemické závody prieš Komisiją
188 punktas ir 139 punkte minėto Sprendimo
Ecka Granulate ir non ferrum Metallpulver prieš Komisiją
96 punktas).
Remiantis tuo, darytina išvada, kad, kiek tai susiję su gairių 35 punkto taikymu, vien aplinkybė, jog baudos už konkurencijos taisyklių skyrimas gali lemti atitinkamos įmonės bankrotą, nėra pakankama. Iš tikrųjų iš šio sprendimo 286 punkte minėtos teismų praktikos matyti, kad nors bankrotas kelia pavojų atitinkamų savininkų ar akcininkų finansiniams interesams, jis nebūtinai reiškia aptariamos įmonės išnykimą. Ji gali toliau egzistuoti arba kaip juridinis asmuo, kuris užtikrina šios įmonės veiklos vykdymą, jei būtų padidintas pripažintos bankrutuojančia įmonės kapitalas, arba kaip ūkinę veiklą vykdantis subjektas, jeigu kitas subjektas įsigytų visas jos turto dalis, taigi ir visą įmonę. Visiškai įsigyti galima arba savanoriškai išpirkus bankrutuojančią bendrovę, arba pardavus jos turtą priverstine tvarka nustatant prievolę toliau tęsti veiklą (74 punkte minėto Sprendimo
Novácke chemické závody prieš Komisiją
189 punktas ir 139 punkte minėto Sprendimo
Ecka Granulate ir non ferrum Metallpulver prieš Komisiją
97 punktas).
Todėl atsižvelgiant visų pirma į nuorodą dėl visiško atitinkamos įmonės turto nuvertėjimo gairių 35 punktą reikia suprasti kaip apimantį situaciją, kai šio sprendimo 288 punkte nurodytas įmonės ar bent jos turto įsigijimas atrodo mažai tikėtinas ar net neįmanomas. Tokiu atveju bankrutuojančios įmonės turto sudedamąsias dalis bus siūloma parduoti atskirai ir gali būti, kad daugelis jų nebus parduotos arba geriausiu atveju bus parduotos tik už gerokai mažesnę kainą, todėl galima pagrįstai kalbėti apie visišką turto nuvertėjimą, kaip tai daroma gairių 35 punkte (74 punkte minėto Sprendimo
Novácke chemické závody prieš Komisiją
190 punktas ir 139 punkte minėto Sprendimo
Ecka Granulate ir non ferrum Metallpulver prieš Komisiją
98 punktas).
Be to, reikia priminti, kad siekiant taikyti minėtą gairių dalį, remiantis jos formuluote, taip pat reikia, kad būtų susiklosčiusi „ypatinga finansinė ir socialinė padėtis“. Pagal teismų praktiką tokios galimybės nagrinėtinos tik „atsižvelgiant į specifinį socialinį kontekstą“, kurį sudaro galimos baudos sumokėjimo pasekmės, ypač nedarbo didėjimas ar atitinkamos įmonės tiekėjų ir klientų ekonominių sektorių nuosmukis (2006 m. birželio 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo
SGL Carbon prieš Komisiją
,
C-308/04 P, Rink. p. I-5977
, 106 punktas ir 74 punkte minėto Sprendimo
Novácke chemické závody prieš Komisiją
192 punktas).
Jei 289 ir 290 punktuose nurodytos sąlygos įvykdytos, iš tikrųjų galima teigti, kad baudos skyrimas, kuris gali lemti atitinkamos įmonės išnykimą, prieštarauja proporcingumo principui, kurio Komisija turi laikytis kiekvieną kartą, kai nusprendžia skirti baudas pagal konkurencijos teisę (74 punkte minėto Sprendimo
Novácke chemické závody prieš Komisiją
193 punktas ir 139 punkte minėto Sprendimo
Ecka Granulate ir non ferrum Metallpulver prieš Komisiją
100 punktas).
Be to, kadangi Komisija, nurodydama savo argumentus, remiasi jai gairių 35 punktu suteikta didele diskrecija, reikia pažymėti, kad, pirma, nereikia teikti per daug svarbos minėtoje nuostatoje vartojamam žodžiui „gali“ vietoj „turi“. Šis žodis neturėtų būti suprantamas taip, kad Komisija savo valia gali atsisakyti suteikti baudos sumažinimą, kai tenkinamos visos minėtame punkte nustatytos sąlygos ir kai tas sumažinimas suderinamas su bendraisiais teisės principais, kurių turi būti laikomasi nustatant baudos dydį. Tai daugiau papildoma lankstumo nuoroda, kurią Komisija turi sau leisti priimdama tokias pavyzdines elgesio taisykles kaip gairės (139 punkte minėto Sprendimo
Ecka Granulate ir non ferrum Metallpulver prieš Komisiją
48 punktas).
Antra, reikia priminti, kad įgyvendindamas savo neribotą jurisdikciją, kurią turi baudų srityje (žr. šio sprendimo 58 punktą), Bendrasis Teismas gali Komisijos vertinimą pakeisti savuoju net ir kalbant apie tai, ar ieškovei turi būti taikomas baudos sumažinimas pagal gairių 35 punktą.
Todėl atsižvelgiant į pateiktus vertinimus reikia išnagrinėti, ar, kaip nurodo ieškovė, jos Komisijai pateikti argumentai pateisina baudos dydžio sumažinimą pagal minėtą gairių punktą.
Dėl gairių 35 punkto taikymo
Ieškovė tvirtina, kad visos jos įmonių grupės ekonominė situacija yra labai sunki. Tai atsispindi įprastos veiklos rezultatuose, kurie krito nuo 7,016 mln. eurų 2007 ūkiniais metais iki 1,686 mln. 2008 ūkiniais metais. Ieškovės grupės metinis konsoliduotas rezultatas taip pat rodo akivaizdų padėties blogėjimą, nes nuostoliai ūkinių metų, kurie prasideda 2007 m. rugsėjo 30 d. ir baigiasi 2008 m. rugsėjo 30 d., ataskaitoje viršijo 2 mln. eurų. Be to, grynasis ieškovės grupės įsiskolinimas padidėjo nuo 14,2 mln. eurų 2005 ūkiniais metais iki 30,4 mln. eurų 2008 ūkiniais metais. Ji priduria, kad kalcio karbidą gaminantis įmonės struktūrinis padalinys yra nuostolingas jau daug metų. Bendri nuostoliai nuo 1999 m. iki 2006 m. siekia 15,94 mln. eurų.
Be to, ieškovė primena, kad jau per administracinę procedūrą ji atkreipė dėmesį į tai, jog jos privati Wiesberg (Austrija) hidroelektrinė buvo visiškai sugriauta per potvynį 2005 m. vasarą. Jos kalcio karbido gamykla Landeke (Austrija) priklausė nuo Wiesberg hidroelektrinės gaminamos elektros ir buvo išsaugota tik dėl Austrijos valdžios institucijų finansinės paramos. Vis dėlto ieškovė pati turėjo padengti didelę dalį šios hidroelektrinės atstatymo išlaidų. Dėl šios gamtinės katastrofos ieškovė 2005 m. patyrė apie 20 mln. eurų nuostolių ir tai matyti iš Landeko gamyklos nuostolių, kurie 2005 m. sudarė 11,92 mln. eurų, ir tai darė įtaką ieškovės finansinei situacijai.
Ieškovė taip pat pateikia duomenų apie svarbius investicinius projektus, kurie greitai bus būtini daugelyje jos gamyklų. Visos investicijos numatytos Landeko gamyklai iki 2016 m. turėtų siekti 20,17 mln. eurų ir yra absoliučiai būtinos šiai gamyklai, o ilgainiui ir nuo jos priklausančioms darbo vietoms išlaikyti. Neturėdama nuosavų lėšų ieškovė turėtų skolintis. Ginčijamos baudos, kurią ieškovė turėtų sumokėti taip pat iš skolintų lėšų, skyrimas neleistų jai gauti būtinų paskolų, pablogintų jos ir taip sunkią ekonominę padėtį ir susilpnintų ją kaip konkurentę atitinkamose kalcio karbido rinkose. Be to, dėl baudos reikėtų iš dalies ar visiškai uždaryti svarbias ieškovės gamyklas, todėl būtų prarasta daug darbo vietų.
Ieškovė konkrečiai nurodo situaciją jos Landeko gamykloje, kurioje tiesiogiai įdarbinta 70 žmonių ir nuo kurios netiesiogiai priklauso kitos darbo vietos. Ji tvirtina, kad 2006 m. atliko skaičiavimą ir palygino ekonominius rezultatus, kuriuos gautų, jei tęstų savo gamyklos veiklą, ir kuriuos gautų uždarius šią gamyklą ir parduodant Wiesberg hidroelektrinės pagamintą energiją, kuri paprastai skiriama Landeko gamyklos poreikiams, tretiesiems asmenims. Šis skaičiavimas parodė, kad gamyklos veiklos tęsimas lemtų 513000 eurų nuostolių, o jos uždarymo atveju ir parduodant elektros energiją tretiesiems asmenims ieškovė turėtų 773000 eurų pelno. Vis dėlto būdama socialiai atsakinga ji dar neuždarė Landeko gamyklos. Tačiau skyrus ginčijamą baudą kalcio karbido gamyba Landeko gamykloje netektų prasmės ir ją reikėtų uždaryti.
Atsižvelgiant į šiuos ieškovės argumentus reikia priminti, kad 139 punkte minėtame Sprendime
Ecka Granulate ir non ferrum Metallpulver prieš Komisiją
(112 punktas) Bendrasis Teismas nusprendė, jog, norint taikyti gairių 35 punktą, nepakanka įrodyti, kad atitinkama įmonė skyrus baudą bankrutuos. Pagal šio punkto formuluotę turi egzistuoti „objektyvių įrodymų, kad baudos skyrimas sukels nepataisomą pavojų susijusios įmonės ekonominiam gyvybingumui ir dėl jo visiškai nuvertės jos turtas“, o taip automatiškai nėra aptariamą įmonę eksploatuojančios bendrovės bankroto atveju. Taigi ieškovas gali prašyti taikyti minėtą gairių punktą tik jei pateikia objektyvių tokios galimybės įrodymų, ir tai yra esminė šio punkto taikymo sąlyga.
Reikia konstatuoti, jog nagrinėjamu atveju ieškovė net netvirtino ir neįrodinėjo, kad ginčijamos baudos skyrimas lemtų jos bankrotą. Ji taip pat neįrodė ir net nenurodė, kad tokio bankroto atveju jos turtas visiškai nuvertėtų, kaip tai reikalaujama pagal gairių 35 punktą.
Iš tikrųjų iš pačios ieškovės argumentų, apibendrintų šio sprendimo 295 punkte, matyti, kad jos įprastos veiklos rezultatai, nors ir labai suprastėjo, buvo teigiami 2008 ūkiniais metais. Kitaip tariant, ieškovė turėjo pelno, o ne nuostolių. Kalbant apie neigiamą konsoliduotą 2007 m. ir 2008 m. rezultatą ir nepaisant to, ar leidžiama į jį atsižvelgti taikant gairių 35 punktą, nes jis susijęs ne tik su ieškove, kaip juridiniu subjektu, bet ir kitais jos grupei priklausančiais subjektais, kurių priskyrimas ieškovės įmonę sudarančiam ekonominiam vienetui nėra paminėtas, iš minėtų dvejų ūkinių metų lyginamosios ataskaitos, pridėtos prie ieškovės ieškinio, matyti, kad ieškovės grupės kapitalas, nepaisant užfiksuotų nuostolių, nepakito, nes rezervų visiškai pakako nuostoliams absorbuoti. Be to, tame pačiame dokumente nurodoma, kad buvo nedidelis situacijos pagerėjimas 2008 m. – balanse parodyti nuostoliai sumažėjo nuo 2,63 mln. eurų iki maždaug 2,17 mln. eurų.
Kalbant apie ieškovės tvirtinimus, susijusius kalcio karbidą gaminančio įmonės struktūrinio padalinio nuostolingumu, Wiesberg hidroelektrinės sugriovimu ir situacija Landeko gamykloje, ieškovė nepaaiškina jų reikšmingumo taikant gairių 35 punktą. Šis punktas susijęs su visos atitinkamos įmonės, o ne jos tam tikrų sektorių pajėgumu sumokėti baudą. Tačiau ieškovė netvirtino, kad nurodyti Landeko gamyklos ekonominiai sunkumai yra tokie, kad lemtų jos bankrotą. Be to, reikia pažymėti, kad net jei ieškovei būtų pritaikytas baudos dydžio sumažinimas, niekas negarantuoja, kad ji dėl to neuždarys Landeko gamyklos, juo labiau kad ji pati tvirtina, jog toks pasirinkimas jai būtų naudingas.
Galiausiai pati ieškovė nurodo, kad 2005 m. sugriauta Wiesberg hidroelektrinė iš dalies dėl Austrijos valdžios institucijų suteiktos finansinės pagalbos jau yra atstatyta. Todėl negalima priekaištauti Komisijai dėl to, kad ji ginčijamo sprendimo 374 konstatuojamojoje dalyje nusprendė, jog šis įvykis jau nebegali kelti pavojaus ieškovės gyvybingumui.
Iš pateiktų vertinimų matyti, kad Komisija teisingai ir nepažeisdama gairių 35 punkto atmetė ieškovės prašymą sumažinti baudos dydį. Tokiomis aplinkybėmis reikia taip pat išnagrinėti, ar toks baudos sumažinimas galėtų būti pagrįstas remiantis gairių 37 punktu, kurį ieškovė taip pat nurodo savo argumentuose.
Dėl gairių 37 punkto taikymo
Remdamasi šio sprendimo 296–298 punktuose apibendrintais argumentais ieškovė tvirtina, kad dėl jos situacijos „ypatumų“ Komisija turėjo jai sumažinti baudos dydį bent pagal gairių 37 punktą, kaip jį sumažino
Almamet
. Be to, šiuo klausimu ieškovė pakartoja savo argumentus, susijusius su vienodo požiūrio principo pažeidimu ir pareigos motyvuoti nesilaikymu, nes jai buvo atsisakyta suteikti baudos sumažinimą, kuris buvo suteiktas
Almamet
. Vis dėlto šie argumentai turi būti atmesti dėl šio sprendimo 261–281 punktuose nurodytų priežasčių.
Reikia priminti, kad gairėse nustatyta elgesio taisyklė, rodanti sektiną praktiką, nuo kurios Komisija konkrečiu atveju negali nukrypti nenurodžiusi priežasčių, kurios atitinka vienodo požiūrio principą (2006 m. gegužės 18 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją
,
C-397/03 P, Rink. p. I-4429
, 91 punktas ir 58 punkte minėto Sprendimo
KME Germany ir kt. prieš Komisiją
127 punktas). Todėl negalima atmesti galimybės, kad tam tikromis aplinkybėmis Komisija gali būti priversta nukrypti nuo savo gairių, tačiau tokiu atveju ji turi nurodyti priežastis, atitinkančias bendruosius teisės principus, kurių ji turi laikytis nustatydama baudos dydį, kaip antai vienodo požiūrio principą (139 punkte minėto Sprendimo
Ecka Granulate ir non ferrum Metallpulver prieš Komisiją
42 punktas).
Pagal normų hierarchiją Sąjungos institucija negali, remdamasi jos pačios sau nustatyta vidaus elgesio taisykle, visiškai atsisakyti įgyvendinti diskreciją, suteiktą jai tokia nuostata, kaip Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis (žr. 139 punkte minėto Sprendimo
Ecka Granulate ir non ferrum Metallpulver prieš Komisiją
43 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Taip pat reikia priminti, kad nustatydama baudas, skirtinas už konkurencijos taisyklių pažeidimus, Komisija, be kita ko, turi laikytis proporcingumo principo. Gairės, kurios nesuteikia Komisijai jokio lankstumo pasirenkant tinkamą baudos dydį konkrečiu atveju, būtų nesuderinamos su proporcingumo principu, nes jos gali lemti nustatymą tokių baudų, kurios gerokai viršytų tai, kas tinkama ir būtina tikslui pasiekti, arba atvirkščiai – tokių baudų, kurių dydis akivaizdžiai nepakankamas šiam tikslui pasiekti (139 punkte minėto Sprendimo
Ecka Granulate ir non ferrum Metallpulver prieš Komisiją
45 punktas).
Todėl Komisija teisingai gairių 37 punkte pasiliko teisę nukrypti nuo numatyto baudų dydžio nustatymo metodo ir konkrečiu atveju nustatyti kitokį baudos dydį, nei būtų nustatytas pritaikius šį metodą, jei to reikalauja atitinkamos bylos ypatumai. Taip nustatyta bauda gali būti tiek didesnė, tiek mažesnė už tą, kuri būtų apskaičiuota taikant gairėse numatytą metodą.
Be to, Bendrasis Teismas, kuris turi neribotą jurisdikciją šioje srityje, leidžiančią jam pakeisti Komisijos vertinimą savuoju, ir kuris, be kita ko, nėra saistomas gairių ir gali nuo jų nukrypti, tačiau tai turi būti paaiškinta jo sprendime (žr. šio sprendimo 60 punktą), gali nustatyti mažesnę baudą, nei būtų nustatyta pagal gaires, jei jo nagrinėjamos bylos aplinkybės tai leidžia. Vis dėlto dar reikia, kad ieškovas pateiktų tinkamų motyvų, kurie leistų tokį sumažinimą, ir juos pagrįstų įrodymais (šiuo klausimu žr. 58 punkte minėto Sprendimo
KME Germany ir kt.
131 punktą).
Tačiau šioje byloje nė vienas iš ieškovės grindžiant šį ieškinio pagrindą pateiktų argumentų nepateisintų Bendrojo Teismo įsikišimo sumažinant baudą. Ieškovės nurodyti ekonominiai sunkumai, net jei jie būtų patvirtinti, neįrodo, kad, kaip jau buvo nurodyta, ieškovei buvo kilusi bankroto ar juo labiau jos turto visiško nuvertėjimo grėsmė. Be to, atsižvelgiant į šio sprendimo 285 ir 286 punktuose nurodytą teismų praktiką, vien tik šios aplinkybės nepakaktų, kad Bendrasis Teismas, įgyvendindamas savo neribotą jurisdikciją, sumažintų baudos dydį.
Kalbant apie likusius ieškovės argumentus, susijusius su Landeko gamyklos sunkumais, reikia konstatuoti, kad ieškovė neįrodė realaus ryšio tarp prašomo baudos sumažinimo ir aptariamos gamyklos ir nuo jos priklausančių darbo vietų išsaugojimo. Kaip jau buvo nurodyta, niekas netrukdo ieškovei bet kuriuo metu nuspręsti uždaryti šią gamyklą, net jei bauda ir būtų sumažinta. Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad šie argumentai taip pat nepateisina Bendrojo Teismo neribotos jurisdikcijos įgyvendinimo sumažinant baudos dydį.
Kadangi visi grindžiant penktąjį ieškinio pagrindą ieškovės nurodyti argumentai atmestini, reikia atmesti ir šį ieškinio pagrindą ir nuspręsti, kad Bendrasis Teismas neturi pagrindo naudodamasis savo neribota jurisdikcija papildomai sumažinti ieškovei skirtinos baudos dydį.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio c punktą, kiek Komisija jame nustato baudos dydį atsižvelgdama į 35 % sumažinimą, sumažinti skirtiną baudą iki 4,35 mln. eurų, t. y. sumos, kuri, Bendrojo Teismo nuomone, yra tinkama atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes, ypač susijusias su Komisijos nustatyto pažeidimo sunkumu ir trukme, ir į bendrus ieškovės išteklius, ir atmesti likusią ieškinio dalį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, Bendrasis Teismas gali paskirstyti išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai padengti savo išlaidas.
Atsižvelgiant į bylos aplinkybes, teisingas sprendimas būtų įpareigoti ieškovę padengti 90 % savo bylinėjimosi išlaidų ir 90 % Komisijos bylinėjimosi išlaidų. Komisija padengia 10 % savo pačios ir 10 % ieškovės išlaidų pagal jos pateiktus reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (trečioji kolegija)
nusprendžia:

1.
Nustatyti, kad
Donau Chemie AG
2009 m. liepos 22 d. Komisijos sprendimo C(2009) 5791 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/39.396 – Kalcio ir magnio pagrindo reagentai, naudojami plieno ir dujų pramonėse) 2 straipsnio c punktu skirta bauda yra 4,35 mln. eurų.

2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

3.
Donau Chemie
padengia 90 % savo ir 90 % Europos Komisijos patirtų bylinėjimosi išlaidų. Komisija padengia 10 % savo ir 10 %
Donau Chemie
patirtų bylinėjimosi išlaidų.

Czúcz
Labucka
Gratsias
Paskelbta 2014 m. gegužės 14 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
Turinys

Ginčo aplinkybės

Procesas ir šalių reikalavimai

Dėl teisės

Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su klaidingu bazinio baudos dydžio nustatymu

Pirminės pastabos

Dėl pirmos dalies, susijusios su klaidingu bendros kartelio narių rinkos dalies įvertinimu dėl to, kad buvo klaidingai apibrėžtos atitinkamos rinkos

Dėl antros dalies, susijusios su tuo, kad Komisija neatsižvelgė į aplinkybę, kad pažeidimas neturėjo įtakos rinkai

Dėl trečios dalies, susijusios su klaidingu atitinkamos rinkos ekonominės svarbos vertinimu

Dėl ketvirtos dalies, susijusios su klaidingu sunkumo dėl ieškovės dalyvavimo darant pažeidimą vertinimu

Dėl penktos dalies, susijusios su tuo, jog Komisija neatsižvelgė į aplinkybę, kad ieškovė dalyvavo tik tam tikruose pažeidimo epizoduose

Dėl šeštos dalies, susijusios su teisės klaida ir pareigos motyvuoti nesilaikymu nustatant prisijungimo mokestį

Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su neteisėtu Komisijos neatsižvelgimu į lengvinančias aplinkybes ieškovės atžvilgiu

Pirminės pastabos

Dėl pirmos dalies, susijusios su ginčijamų susitarimų neįgyvendinimu, ieškovės nepraturtėjimu ir žalos vartotojams nebuvimu

Dėl antros dalies, susijusios su neatsižvelgimu į veiksmingą ieškovės bendradarbiavimą

Dėl trečios dalies, susijusios su neatsižvelgimu į ieškovės prisipažinimą ir gailėjimąsi

Dėl ketvirtos dalies, susijusios su neatsižvelgimu į tai, kad ieškovė ėmėsi priemonių dėl konkurencijos taisyklių laikymosi

Dėl penktos dalies, susijusios su neatsižvelgimu į krizę kalcio karbido gamybos sektoriuje ir pačios ieškovės krizinę situaciją

Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su 2002 m. pranešimo dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo pažeidimu

2002 m. pranešimas dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo

Ginčijamas sprendimas

Pirminės pastabos

Dėl datos, kada ieškovė pateikė Komisijai įrodymus

Dėl ieškovės pateiktos informacijos papildomosios vertės, kalbant apie kalcio karbido granules

Dėl ieškovės pateiktos informacijos papildomosios vertės, kalbant apie kalcio karbido miltelius

Dėl ieškovės pateiktos informacijos papildomosios vertės, kalbant apie magnio granules

Ieškovei suteikto baudos sumažinimo dydžio tinkamumo vertinimas

Dėl atsižvelgimo į ieškovės bendradarbiavimą kaip į lengvinančią aplinkybę

Dėl ketvirtojo ieškinio pagrindo, susijusio su vienodo požiūrio ir proporcingumo principų pažeidimu

Dėl pirmojo kaltinimo, susijusio su baudos dydžio diferenciacijos atsižvelgiant į atitinkamų įmonių dydį ir tiek į jų bendras, tiek su pažeidimu susijusių produktų apyvartas nebuvimu

Dėl antro kaltinimo, susijusio su tariamai palankesniu Almamet vertinimu

Dėl penktojo ieškinio pagrindo, susijusio su neteisėtu Komisijos atsisakymu sumažinti baudos dydį dėl nepajėgumo sumokėti baudą ir bylos ypatumų

Gairės

Ginčijamas sprendimas

Pirminės pastabos dėl gairių 35 punkto

Dėl gairių 35 punkto taikymo

Dėl gairių 37 punkto taikymo

Dėl bylinėjimosi išlaidų
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.