CELEX: 62012TJ0505
Марка на Общността
Производство по възражение
Заявка за фигуративна марка на Общността „B“
По-ранна международна фигуративна марка, представляваща две разперени крила
Относителни основания за отказ
Липса на вероятност от объркване
Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 207/2009
Липса на засягане на репутацията
Член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009

Обстоятелства, предхождащи спора
На 20 юли 2009 г. Xiuxiu Cheng подава заявка за регистрация на марка на Общността в Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) на основание Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (
ОВ L 78, стр. 1
).
Марката, чиято регистрация се иска, е следният фигуративен знак в черно и бяло:
Стоките, за които се иска регистрация, спадат към класове 9 и 25 по смисъла на ревизираната и изменена Ницска спогодба относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 година и отговарят за всеки от тези класове на следното описание:
—
клас 9: „Оптични слънчеви очила“,
—
клас 25: „Дрехи и обувки“.
Заявката за марка на Общността е публикувана в Бюлетин на марките на Общността № 84/2010 от 10 май 2010 г.
На 30 юли 2010 г. жалбоподателят, Compagnie des montres Longines, Francillon SA, подава на основание член 41 от Регламент № 207/2009 възражение срещу регистрацията на заявената марка за посочените в точка 3 по-горе стоки.
Възражението се основава на по-ранната международна фигуративна марка № 401319, възпроизведена по-долу, с действие по-специално в Германия, Австрия, Бенелюкс, България, Испания, Естония, Франция, Гърция, Унгария, Италия, Латвия, Литва, Португалия, Чешката република, Румъния, Словакия и Словения, обозначаваща по-конкретно стоките от клас 14 и отговаряща на следното описание: „Часовници, часовникови механизми, кутии, циферблати, каишки за часовници, материали за часовникарство; хронометри; хронографи; устройства за измерване на времето при спортни събития; часовници с махало, малки часовници за стена или маса и будилници; всякакви времеизмервателни устройства, часовници-бижута, ювелирни и бижутерийни изделия; часовникови инсталации, механизми и табла за изобразяване на времето“.
В подкрепа на възражението са посочени основанията по член 8, параграф 1, буква б) и параграф 5 от Регламент № 207/2009.
С решение от 25 ноември 2011 г. отделът по споровете отхвърля възражението изцяло, с мотива че обхванатите от разглежданата марка стоки са различни, така че не е изпълнено едно от необходимите условия за прилагането на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009. Що се отнася до основанието на възражението, изведено от прилагането на член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009, той е приел, че жалбоподателят не е успял да докаже, по отношение на всички посочени държави членки, че по-ранната международна марка се ползва с репутация по отношение на стоките от категория „Часовници и времеизмервателни уреди“, попадащи в клас 14, представляваща единствената категория, за която се претендира, че се ползва с репутация.
На 25 януари 2012 г. на основание членове 58—64 от Регламент № 207/2009 жалбоподателят подава жалба до СХВП срещу решението на отдела по споровете.
С решение от 14 септември 2012 г. (наричано по-нататък „обжалваното решение“) пети апелативен състав на СХВП отхвърля жалбата, като потвърждава изцяло решението на отдела по споровете.
Първо, що се отнася до съответните потребители, към които са насочени защитените с конфликтните марки стоки, апелативният състав констатира по същество, че в тях се включват както широк кръг от потребители, така и специалисти в областта на часовникарските изделия, като и в двата случая посочените потребители трябва да се считат за относително осведомени и в разумна степен наблюдателни и съобразителни.
Второ, апелативният състав приема, че разглежданите стоки се различават както по своето естество, така и по каналите за дистрибуцията им. Според него те не се конкурират, нито пък се допълват. Апелативният състав приема, че при липсата на каквото и да било сходство на стоките, едно от условията за прилагане на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 не е изпълнено и че по смисъла на тази разпоредба между тях не би могло да възникне вероятност от объркване.
Трето, що се отнася до прилагането на член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009, на първо място апелативният състав приема, че следва също така да вземат предвид допълнителните доказателства относно репутацията на попадащите в клас 14 стоки от категория „Часовници и времеизмервателни уреди“, които жалбоподателят за първи път е представил пред него и които допълват вече представените пред отдела по споровете и свързани с това доказателства.
На следващо място, апелативният състав констатира, че макар от посочените доказателства, които са представени от жалбоподателя, ясно да се установява, че тази стоки са доста ценени и че са пуснати в продажба на съответния пазар преди повече от век, също така от тях се установява, че тези стоки обикновено или дори почти никога не са обозначавани с разглеждания по случая знак, използван самостоятелно. Напротив, поставената върху тях марка се състои от комбинирането на фигуративната марка, на която се основава възражението, и на стилизираната дума „longines“.
Накрая, според апелативния състав не е доказано, че по-ранната международна фигуративна марка, на която се основава възражението, би могла при липсата на думата „longines“ да бъде разпозната като такава в контекста на „[ч]асовници и времеизмервателни уреди“ от значителна част от съответните потребители на голяма част от територията на България, Бенелюкс, Чешката република, Дания, Естония, Испания, Франция, Гърция, Унгария, Италия, Литва, Латвия, Португалия, Румъния, Словакия и Словения. Според апелативния състав жалбоподателят не е доказал, че съответните потребители биха могли без особени усилия да свържат разглежданата фигуративна марка с принадлежащите към горепосочената категория стоки.
Искания на страните
Жалбоподателят иска от Общия съд:
—
да отмени обжалваното решение,
—
да осъди СХВП и другата страна в производството пред апелативния състав на СХВП да заплатят съдебните разноски.
СХВП иска от Общия съд:
—
да отхвърли изцяло жалбата,
—
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
От правна страна
Жалбоподателят изтъква две правни основания в подкрепа на жалбата. Първото правно основание е изведено от нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009. Второто правно основание е изведено от нарушение на член 8, параграф 5 от посочения регламент.
По първото правно основание, изведено от нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009
Жалбоподателят по същество твърди, че апелативният състав погрешно е достигнал до заключението за липса на сходство между обхванатите от разглежданите марки стоки и не е взел предвид визуалните и концептуалните им сходства. Следователно апелативният състав неправилно е приел, че член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 не е приложим.
СХВП оспорва доводите на жалбоподателя.
По смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 при възражение на притежателя на по-ранна марка се отказва регистрацията на заявената марка, когато поради своята идентичност или сходство с по-ранната марка и поради идентичността или сходството на стоките или услугите, които двете марки обозначават, съществува вероятност от объркване в съзнанието на хората на територията, в която по-ранната марка е защитена. Вероятността от объркване включва възможността за свързване с по-ранната марка.
Съгласно постоянната съдебна практика вероятността потребителите да повярват, че разглежданите стоки или услуги произхождат от едно и също предприятие или евентуално от икономически свързани предприятия, представлява вероятност от объркване. Съгласно същата съдебна практика вероятността от объркване следва да се преценява цялостно, според възприятието, което съответните потребители имат за разглежданите знаци и стоки или услуги, и като се отчитат всички релевантни фактори в конкретния случай, по-специално взаимозависимостта между сходството на знаците и сходството на обозначените стоки или услуги (вж. решение от 9 юли 2003 г., Laboratorios RTB/СХВП — Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, Rec,
EU:T:2003:199
, т. 30—33 и цитираната съдебна практика).
За целите на тази цялостна преценка се предполага, че средният потребител на категорията на въпросните стоки и услуги е нормално информиран и в разумна степен внимателен и съобразителен. Все пак следва да се държи сметка за обстоятелството, че той само в редки случаи има възможност да извърши пряко сравнение между различните марки и трябва да се довери на несъвършения образ, който е съхранил за тях в паметта си. Следва да се вземе предвид също така фактът, че степента на внимание на средния потребител може да варира в зависимост от категорията на въпросните стоки или услуги (вж. решение GIORGIO BEVERLY HILLS, точка 22 по-горе,
EU:T:2003:199
, т. 33 и цитираната съдебна практика).
За целите на прилагането на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 вероятността от объркване предполага едновременно идентичност или сходство между конфликтните марки, както и идентичност или сходство между обозначените стоки или услуги. В този случая става въпрос за кумулативни предпоставки (вж. решение от 22 януари 2009 г., Commercy/СХВП — easyGroup IP Licensing (easyHotel), T‑316/07, Сб.,
EU:T:2009:14
, т. 42 и цитираната съдебна практика).
Освен това вероятността от объркване е толкова по-голяма, колкото по-съществен е отличителният характер на по-ранната марка. Така марките, които имат повишен отличителен характер — било то вътрешноприсъщ, или поради познаването на марката на пазара — се ползват с по-широка защита от тези, чийто отличителен характер е по-слабо изразен. Следователно отличителният характер на по-ранната марка, и в частност нейната репутация, трябва да бъде взет предвид при преценката дали съществува вероятност от объркване (вж. решение от 17 април 2008 г., Ferrero Deutschland/СХВП, C‑108/07 P,
EU:C:2008:234
, т. 32 и 33 и цитираната съдебна практика, решение от 28 октомври 2010 г., Farmeco/СХВП — Allergan (BOTUMAX), T‑131/09,
EU:T:2010:458
, т. 67).
Накрая, следва да се припомни, че за да бъде отказана регистрацията на марка на Общността, е достатъчно само в част от Общността да съществува относително основание за отказ по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 (вж. в този смисъл решение от 14 декември 2006 г., Mast-Jägermeister/СХВП — Licorera Zacapaneca (VENADO с рамка и др.), T‑81/03, T‑82/03 и T‑103/03, Rec,
EU:T:2006:397
, т. 76 и цитираната съдебна практика).
В настоящия случай първото правно основание на жалбоподателя следва да се разгледа с оглед на принципите, изложени в точки 21—26 по-горе.
По съответните потребители и по степента им на внимание
Преди всичко следва да се отбележи, че по-ранната марка е международна марка, която по-конкретно има действие в някои държави — членки на Съюза, посочени в точка 6 по-горе. Ето защо, за да се установи дали евентуално съществува вероятност от объркване между конфликтните марки, следва да се има предвид гледната точка на съответните потребители в тези държави членки.
След това, следва да се припомни, че съгласно съдебната практика съответните потребители са тези потребители, които могат да използват както защитените от по-ранната марка стоки, така и посочените в заявката за регистрация на марка (вж. решение 30 септември 2010 г., PVS/СХВП — MeDiTA Medizinische Kurierdienst (medidata), T‑270/09,
EU:T:2010:419
, т. 28 и цитираната съдебна практика). Освен това следва също да се припомни, че от практиката на Съда следва, че проверката на основанията за отказ трябва да се отнася до всяка една от стоките, за които се иска регистрацията на марката (вж. в този смисъл решение от 15 февруари 2007 г., BVBA Management, Training en Consultancy, C‑239/05, Сб.,
EU:C:2007:99
, т. 34).
В точка 15 от обжалваното решение апелативният състав посочва, че конфликтните стоки са предназначени както за широк кръг от потребители, така и за специалисти в областта на часовникарските изделия, които във всеки случай се считат за относително осведомени и в разумна степен наблюдателни и съобразителни.
Жалбоподателят не оспорва определението за съответни потребители или за степента им на внимание, а само твърди, че „истинските клиенти“ и потенциалните клиенти на разглежданите стоки са категории, които се припокриват. Според него потребител, който купува някои от разглежданите продукти, може да купи също и някои от други продукти. По-конкретно жалбоподателят подчертава, че тези, които купуват скъпи предмети и луксозни стоки, могат да купят и евтини стоки. Ето защо потребителите на въпросните стоки са едни и същи.
Общият съд приема, че разглежданите стоки в своята съвкупност са предназначени за широк кръг от потребители, а що се отнася до защитените от по-ранната марка стоки, и за специалисти в областта на часовникарските изделия. Следователно апелативният състав правилно е взел предвид такъв състав на потребителите.
Що се отнася до степента на внимание на съответните потребители, следва да се посочи, че категориите на разглежданите стоки са формулирани достатъчно общо, за да включват някои стоки, които могат да бъдат купени от всеки, тоест дори от потребители, които не проявяват висока степен на внимание при извършването на покупка.
Всъщност, макар че по-голямата част от обхванатите от по-ранната марка стоки, както и оптичните слънчеви очила, включени в заявката за марка и попадащи в клас 9, не се купуват редовно, и то чрез посредничеството на продавач, т.е. при обстоятелства, при които степента на внимание на средния потребител трябва да се счита за надхвърляща нормалната степен на внимание и следователно по-скоро за висока (вж. в този смисъл решение от 12 януари 2006 г., Devinlec/СХВП — TIME ART (QUANTUM), T‑147/03, Rec,
EU:T:2006:10
, т. 63), все пак е вярно, че това не се отнася до всички от тези стоки, доколкото някои часовници, каишки за часовници, будилници, бижутерийни имитации или даже някои оптични слънчеви очила могат да бъдат закупени дори без потребителят да обърне особено внимание, по-конкретно когато става дума за „евтини“ стоки.
Що се отнася до степента на внимание на потребителите, които купуват дрехи и обувки, посочени в заявката за регистрация на марка и попадащи в клас 25, от една страна, следва да се отбележи, че тъй като тези стоки са за масово потребление, често купувани и използвани от средния потребител, степента на внимание при покупката на тези стоки не е по-висока от средната. От друга страна, следва да се приеме, че степента на внимание на потребителите не е по-ниска от средната, защото разглежданите стоки представляват модни стоки и поради това съответният потребител проявява известно внимание при избора им (вж. в този смисъл решение от 10 ноември 2011 г., Esprit International/СХВП — Marc O’Polo International (Изображение на буква върху джоб), T‑22/10,
EU:T:2011:651
, т. 45—47).
По сравнението на стоките
Съгласно постоянната съдебна практика, за да се прецени сходството между разглежданите стоки или услуги, следва да се вземат предвид всички релевантни фактори, които характеризират връзката между тях. Тези фактори включват по-специално тяхното естество, предназначение и употреба, както и техния конкурентен или допълващ характер. Могат да бъдат отчетени и други фактори, като например каналите за дистрибуция на съответните стоки (вж. решение от 11 юли 2007 г., El Corte Inglés/СХВП — Bolaños Sabri (PiraÑAM diseño original Juan Bolaños), T‑443/05, Сб.,
EU:T:2007:219
, т. 37 и цитираната съдебна практика).
В случая апелативният състав е потвърдил заключението на отдела по споровете относно съществуването на различия между разглежданите стоки. Той подчертава, че те се различават както по естество, така и по каналите им за дистрибуция, и че те не се конкурират помежду си. Той стига до извода, че в случая има „пълна липса на сходство между стоките“.
По-конкретно, що се отнася до посочените в заявката за марка „оптични слънчеви очила“, апелативният състав е посочил, че целта им е съвсем различна от хронометрите и обозначаваните от по-ранната марка бижута. Според него този извод не се променя от факта, че в отделни случаи те биха могли да бъдат носени като моден аксесоар. За „оптичните слънчеви очила“ естетичната цел остава второстепенна спрямо основната, която според апелативния състав е да коригират недостатъците на зрението и да предпазват очите от силна светлина.
Що се отнася до посочените в заявката за регистрация на марка „дрехи и обувки“, апелативният състав още веднъж отбелязва, че основната цел на тези стоки е да служат за обличане и обуване на човека. Според него „бижутата“ на жалбоподателя също се носят върху човешкото тяло, но единствено по естетически причини. Така че връзката между тези две категории стоки е доста слаба.
Също така апелативният състав отхвърля твърденията на жалбоподателя, че тъй като разглежданите стоки представляват модни аксесоари, те имат допълващ характер. Напротив, според него връзката между посочените стоки е твърде неясна. Изборът на слънчеви очила се извършва най-вече според техническите им характеристики, а не според обстоятелството, че те трябва задължително да подхождат на носения часовник или обеци. Същото се отнася за дрехите и обувките, които обикновено не се купуват, за да подхождат точно на стила на носения часовник или бижута. Въпреки че в зависимост от значението, което даден потребител придава на модата, стоки като часовници и слънчеви очила да могат да бъдат възприемани като модни аксесоари, според апелативният състав тяхната основна цел все пак е различна.
Накрая, апелативният състав се позовава на решение от 7 декември 2010 г., Nute Partecipazioni и La Perla/СХВП — Worldgem Brands (NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC) (T‑59/08, Сб.,
EU:T:2010:500
, т. 36), като твърди, че съгласно това решение бижутерията и дамското облекло са от близки пазарни сегменти и поради това между марките би трябвало да съществува определена степен на сходство, за да може да се приложи член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009. Според апелативния състав обаче Общият съд нито е установил, нито е потвърдил съществуването на сходство между горепосочените стоки. Напротив, в друго дело, по което е постановено решение от 24 март 2010 г., 2nine/СХВП — Pacific Sunwear of California (nollie) (T‑363/08,
EU:T:2010:114
, т. 33—41), Общият съд е потвърдил извода на втори апелативен състав, че стоките от клас 25 и тези от клас 14 по смисъла на Ницската спогодба, са различни и че въз основа само на естетични съображения не може да се установи нито тяхното сходство, нито наличието на твърдения им допълващ характер.
Жалбоподателят твърди, че стоките, посочени в заявката за регистрация на марка, и стоките, защитени от по-ранната марка, са сходни. Според него те са от едно и също естество, имат една и съща цел, идентично предназначение и са допълващи се, взаимнозаменяеми и следователно се конкурират, те удовлетворяват сходно търсене, използват едни и същи канали за дистрибуция и често се продават в едни и същи обекти. Накрая, жалбоподателят твърди, че от една страна, производителите все по-често разширяват дейността си на няколко свързани пазара, които обхващат от дрехи и бижута до козметика, и от друга страна, че потребителите на тези стоки са едни и същи.
СХВП оспорва доводите на жалбоподателя.
Най-напред следва да се подчертае, че апелативният състав е счел, че не съществува вероятност от объркване на съответните потребители единствено въз основа на сравнението на разглежданите стоки. Все пак наличие дори на слабо сходство между въпросните стоки изисква апелативният състав да провери дали една по-голяма степен на сходство между знаците би могла да породи вероятност от объркване в съзнанието на потребителя по отношение произхода на стоките (вж. в този смисъл решение PiraÑAM diseño original Juan Bolaños,
EU:T:2007:219
, точка 36 по-горе, т. 40).
Следователно в този контекст трябва да се провери дали преценката на апелативния състав, че разглежданите стоки не са сходни, е обоснована.
В това отношение най-напред следва да се отбележи, че стоките, които в случая трябва да бъдат сравнени, а именно, от една страна, „оптични слънчеви очила“, както и „дрехи и обувки“, попадащи съответно в класове 9 и 25 по смисъла на Ницската спогодба, и от друга страна, различните часовникарски изделия, ювелирни и бижутерийни стоки, изброени в точка 6 по-горе, попадащи в клас 14 по смисъла на посочената спогодба, принадлежат към близки пазарни сегменти.
По-специално може да се приеме по аналогия с постановеното от Общия съд решение от 27 септември 2012 г., El Corte Inglés/СХВП — Pucci International (Emidio Tucci) (T‑373/09,
EU:T:2012:500
, т. 66) в рамките на преценка по член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009, че дори посочените категории стоки да са различни, всяка от тях включва стоки, които често са продавани като луксозни стоки под известни марки на реномирани дизайнери и производители. От това обстоятелство се извежда съществуването на определена близост между разглежданите стоки, по конкретно в областта на луксозните стоки.
По същия начин, все в рамките на преценката относно припомнената в точка 47 по-горе разпоредба, Общият съд в точка 79 от своето решение от 27 септември 2012 г., Pucci International/СХВП — El Corte Inglés (Emidio Tucci) (T‑357/09,
EU:T:2012:499
) е установил, че в областта на луксозните стоки, такива като очила, ювелирни, бижутерийни и часовникарски изделия, се продават също под известни марки на реномирани дизайнери и производители, и че следователно производителите на дрехи се насочват към пазара на посочените стоки. От това Общият съд заключава, че съществува определена близост между разглежданите стоки.
Независимо обаче от факта, че посочените в заявката за регистрация на марка стоки и припомнените в точка 46 по-горе стоки, които са защитени от по-ранната марка, принадлежат към близки пазарни сегменти, на първо място, следва да се посочи, че апелативният състав не е допуснал грешка, като е приел, че стоките се различават по естеството, предназначението и употребата им.
Първо, суровините за изработване на стоките всъщност са различни, с изключение на някои сходства между определени материали, като например стъклото, което може да бъде използвано както при изработването на оптични слънчеви очила, така и при някои часовникарски или ювелирни изделия.
Второто, дрехите и обувките от клас 25 се изработват, за да се облича, прикрива, предпазва и украсява човешкото тяло. Оптичните слънчеви очила се произвеждат най-вече за да се осигурят по-добри условия за зрително възприемане и при определени метеорологични условия да се създаде чувство на комфорт в ползващите ги лица, и по-конкретно да предпазват от слънчевите лъчи. Часовниците и другите часовникарски изделия по-конкретно са предназначени да измерват и указват времето. Накрая, бижутерийните и ювелирните изделия имат изцяло декоративна функция (вж. в този смисъл решение nollie, точка 41 по-горе,
EU:T:2010:114
, т. 33 и цитираната съдебна практика).
На второ място, следва да се отбележи, че тъй като естеството, предназначението и употребата на разглежданите стоки са различни, те нито се конкурират, нито са взаимнозаменяеми.
Всъщност жалбоподателят не е доказал, че независимо от горепосочените разлики би било нормално даден потребител, който например има намерение да си купи нов часовник, дадено бижу или ювелирно изделие, вместо това изведнъж да реши да си купи дрехи, обувки или оптични слънчеви очила или обратното.
Във връзка с това по-конкретно следва също да се посочи, че не е доказано твърдението на жалбоподателя, че в сектора на луксозните стоки и на модата най-общо марката и нейният престиж сред потребителите обуславят решението да се закупи определена вещ, а не действителната необходимост от придобиване на тази вещ, по-конкретно свързана с нейната функционалност или за да се удовлетвори точно определена нужда. В този смисъл следва да се отхвърли като недоказано твърдението на жалбоподателя, че в съответния сектор потребителите основно търсят да закупят не конкретни стоки, а да задоволят „хедонистичните си нужди“, или че целта им е да си доставят непосредствено свързано с извършването на импулсивна покупка удоволствие, като външният вид и стойността на стоките надделява над другите фактори относно тяхното естество.
Освен това следва да се отбележи, че възприемането като обосновани на тези доводи би лишило по същество от смисъл всяко разграничение между стоките, които принадлежат към сектора на луксозните стоки и които са защитени от съответните марки, доколкото теорията на жалбоподателя за импулсивната покупка, с която се цели да се предостави незабавно удоволствие на потребителите, води до заключението, че независимо от сравняваните стоки действително може да съществува вероятност от объркване при единственото условие тези стоки да попадат в посочения сектор. Такъв подход обаче, с който жалбоподателят в действителност цели взаимозаменяемостта на съвкупността от разглежданите стоки, явно противоречи на принципа на специфичност на марките, който Общият съд трябва да вземе предвид при анализа си съгласно член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009, и би разширил неправомерно обхвата на защита на същите. По същите причини следва да се отхвърли като ирелевантно твърдението на жалбоподателя, че стоките са взаимнозаменяеми, доколкото всяка една от тях може да бъде предложена като подарък, когато потребителят импулсивно избира една или друга от тях. Всъщност приемането на една такава неясна връзка води до това да се определят като сходни стоки, които явно са различни по естеството и предназначението си.
Освен това следва да се подчертае, че съответният пазар, към който спадат горепосочените стоки, не може да бъде ограничен само до сегмента от пазара на „луксозни“ стоки или на „висшата мода“ и че за разглеждания случай на този сегмент от пазара също не може да бъде отдадено особено значение, доколкото категориите на защитените от конфликтните марки стоки са определени по достатъчно широк начин, за да включват както стоки за „широк кръг от потребители“, попадащи в обикновено достъпен ценови диапазон, така и някои „евтини“ стоки. По отношение на попадащите в тези сегменти от пазара „базови“ стоки жалбоподателят обаче не поддържа, че те също биха били купувани от потребители, които действат по импулсивен и хедонистичен начин, така че последните безпроблемно да могат да заменят някои от другите стоки.
На трето място, следва да се отбележи, че с останалите си доводи жалбоподателят по същество се опитва да установи връзка на допълване между разглежданите стоки.
Следва да се припомни, че съгласно съдебната практика допълващи се стоки или услуги са тези стоки или услуги, между които съществува тясна връзка, в смисъл че едната е необходима или важна за използването на другата, дотолкова че потребителите могат да помислят, че отговорността за производството на тези стоки или предоставянето на тези услуги се носи от едно и също предприятие. По дефиниция насочените към различни видове потребители стоки не могат да имат допълващ характер (вж. в този смисъл решение Emidio Tucci, точка 48 по-горе,
EU:T:2012:499
, т. 50 и цитираната съдебна практика).
Освен това съгласно съдебната практика при стоки, допълващи се от естетична гледна точка, може да възникне степен на сходство по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009. Подобно естетическо допълване следва да представлява действителна естетическа необходимост, в смисъл че една стока е необходима или е от значение за употребата на друга и че потребителите приемат за обичайно и нормално да използват тези стоки заедно. Това естетическо допълване е субективно и се определя от навиците или предпочитанията на потребителите, които могат да са резултат от маркетинговите усилия на производителите и дори от обикновените модни тенденции (вж. решение Emidio Tucci, точка 48 по-горе,
EU:T:2012:499
, т. 51 и цитираната съдебна практика).
Необходимо е все пак да се подчертае, че съществуването на естетическо допълване между стоките само по себе си не е достатъчно, за да се установи сходство между тях. За това е необходимо и потребителите да приемат за нормално пускането на тези стоки в продажба да се извършва под една и съща марка, което обикновено предполага голяма част от производителите или дистрибуторите на тези стоки да са едни и същи (вж. решение Emidio Tucci, точка 48 по-горе,
EU:T:2012:499
, т. 52 и цитираната съдебна практика).
В случая Общият съд смята за уместно да продължи в две части преценката за сходство на разглежданите стоки във връзка с възможното им допълване. Първата част се отнася до извършване на сравнение между посочените в заявката за регистрация на марка „дрехи и обувки“ и различните защитени от по-ранната марка часовникарски изделия, хронометри, ювелирни и бижутерийни изделия, които са изброени в точка 6 по-горе. Втората част се отнася до извършване на сравнение на последните стоки и на „оптичните слънчеви очила“, посочени в заявката за регистрация на марка.
Що се отнася до първата част, следва да се посочи, че доводите на жалбоподателя не са достатъчни, за да се установи, че въпросните стоки са допълващи се от естетична гледна точка.
В това отношение, от една страна, жалбоподателят твърди, че всички разглеждани стоки са от сектора на модата, дори от този на „луксозните“ стоки, и че съответните потребители се стремят да постигнат определен стил и имидж, като съчетават според вкуса си съвкупността от свързани с облеклото стоки и аксесоари, които са купили, така че тези стоки взаимно да се допълват. От друга страна, той твърди, че посочените стоки често се купуват едновременно и заедно.
Най-напред следва обаче да се отбележи, че по-конкретно в решение от 13 декември 2004 г., El Corte Inglés/СХВП — Pucci (EMILIO PUCCI) (T‑8/03, Rec,
EU:T:2004:358
, т. 42) Общият съд вече е постановил, че дори да се приеме за установено обстоятелството, че спорните стоки се отнасят до красотата, до грижите за тялото, до външния вид или до личния имидж, това не е достатъчно, за да бъдат считани за сходни, ако, от друга страна, те чувствително се различават по отношение на всички други релевантни фактори, които характеризират връзките между тях.
След това трябва да се припомни, че макар търсенето на определена естетична хармония в облеклото да представлява обща черта на целия сектор на модата и облеклото, все пак това е прекалено общ фактор, за да може сам по себе си да обоснове извода, че стоки като бижута и часовници, от една страна, и облекло, от друга, се допълват (вж. в този смисъл решение nollie, точка 41 по-горе,
EU:T:2010:114
, т. 36 и цитираната съдебна практика).
При обстоятелствата по разглеждания случай, като се имат предвид разликите между стоките (вж. точки 49—56 по-горе), жалбоподателят е трябвало евентуално да докаже съществуването на достатъчно здрави връзки, обединяващи от естетична гледна точка разглежданите стоки, по-специално като представи конкретни доказателства, от които Общият съд би могъл да стигне до заключението, че с покупката съответните потребители действително се стремят да постигнат определена съгласуваност във външния си вид.
На първо място обаче, жалбоподателят нито е доказал, нито е общоизвестно, че при покупката на часовници или други часовникарски изделия основен фактор при избора на даден потребител е дали посочените стоки подхождат добре на едни или други негови дрехи или обувки, и обратното, а не че основно преценява присъщите на тези стоки характеристики и тяхното качество спрямо основата им функция (вж. точка 51 по-горе), като независимо от това взема предвид техния дизайн и общ външен вид.
Твърдението на жалбоподателя, изтъкнато в съдебно заседание, че европейският потребител вече е свикнал с определено техническо качество на разглежданите стоки, така че го приема за „установено“, не оборва горепосочените изводи, доколкото в действителност, дори и това твърдение да се приеме за вярно, потребителите винаги ще смятат за уместно да сравняват различните стоки, с цел да придобият тези, чието качество е по-високо от това на конкурентните стоки, както и с цел да изберат тези, чиито характеристики и дизайн отговарят в най-голяма степен на техните очаквания, като освен това, противно на поддържаното от жалбоподателя, тези съображения могат да бъдат обосноваващи дори при значителни различия в цената на стоките. Същото се прилага по аналогия и към „ювелирните и бижутерийните“ изделия. Въпреки че някои потребители, които са по-силно повлияни от модата, могат да поставят въпроса за наличието на определено стилово единство между обикновено носените дрехи и обувки, от една страна, и аксесоарите за дрехи, бижутата, часовниците или ювелирните изделия, от друга страна, все пак не става дума за достатъчна връзка между анализираните стоки, каквато се изисква съгласно припомнената в точки 59 и 60 по-горе съдебна практика. Освен това, противно на твърденията на жалбоподателя, същите съображения се прилагат дори когато даден потребител си купи друг часовник или втори чифт слънчеви очила, въпреки че вече притежава такива. По-конкретно не беше доказано, както твърди жалбоподателят, че „голяма част“ от съответните потребители винаги съчетават часовниците и слънчевите си очила с облеклото си в зависимост от дейността, която възнамеряват да извършват.
При тези обстоятелства Общият съд приема за недоказано, че часовниците, другите часовникарски стоки, ювелирните и бижутерийните изделия са „необходими или важни“ при употребата на дрехи или обувки, и обратното, по начин, при който да се приеме съществуването на естетическо допълване между тези стоки.
На второ място, също така не беше доказано, че потребителите приемат за нормално пускането на тези стоки в продажба да се извършва под една и съща марка, по-специално поради факта че голяма част от съответните производители или дистрибутори на тези стоки са едни и същи.
Първо, даденият от жалбоподателя пример, който се отнася до обстоятелството, че някои модни дизайнери с търговски успех, като жалбоподателят посочва няколко имена и препраща към уебсайтовете им, понастоящем произвеждат не само дрехи и обувки, но и аксесоари, включващи часовници, ювелирни и бижутерийни изделия, представлява най-много израз на съществуващо отскоро явление, което за момента и при липса на доказателства за противното трябва да се счита по-скоро за второстепенно по отношение на цялостната преценка на разглеждания сектор на пазара.
Всъщност в това отношение следва да се подчертае наличието на значителни различия в естеството на сравняваните стоки, в процесите на производство им, както и по отношение на необходимите познания за създаването на качествена стока във всеки един от въпросните отрасли. Като пример може да се посочи, че производството на часовник-гривна изисква занаятчийски познания или високоспециализирана автоматизирана или полуавтоматизирана производствена линия, така че всеки един от тези начини на производство явно се различава от процесите на производство на дрехи или обувки, без обаче да може да се приеме, че опитът, който дадено предприятие има в производството на една от сравняваните стоки, увеличава възможностите или уменията му за производството на другите стоки.
При тези обстоятелства, дори и да се приеме, че препращането към определени уебсайтове на модни дизайнери с търговски успех (вж. точка 71 по-горе) позволява да се счита за доказано, че в сектора на луксозните стоки един и същ производител може да изработва както посочените в заявката за регистрация на марка стоки, така и защитените от по-ранната марка стоки, като по-специално по този начин разширява обхвата на някои реномирани марки от една към друга област, следва да се посочи, че не е доказано, че потребителите непременно са били запознати с тази практика на пазара, който не се ограничава до пазара на луксозни стоки, и че обичайно те са очаквали отговорността за производството на различните разглеждани стоки, които на пръв поглед не са сходни и освен това не са от един и същи вид, да се носи от едно и също предприятие. Освен това този извод не се оборва от направеното от жалбоподателя в съдебното заседание изброяване на множество реномирани производители, които произвеждат съвкупността от разглежданите стоки, тъй като то има общ характер и не е подкрепено с доказателства. Във всеки случай, дори и да се приеме, че тези производители обикновено се опитват да се възползват от успеха си, като поставят марките си на широка гама от стоки, от това не следва, че така влияят на очакванията на потребителите извън сектора на луксозните стоки.
Следователно не беше доказано, че посочените потребители са счели, че съществува някаква връзка между сравняваните стоки или че последните представляват разширение на гамата от стоки, свързани със същия източник.
Второ, противно на твърденията на жалбоподателя, сходството на разглежданите стоки не може също така да се изведе от вземането предвид на местата им на продажба и на дистрибуторите им.
Във връзка с това най-напред следва да се припомни, че съгласно съдебната практика само „обективните“ условия за търговията на обхванатите от конфликтните марки стоки, тоест тези, които е нормално да се очакват по отношение на категорията на обхванатите от посочените марки стоки, трябва да бъдат взети предвид (вж. по аналогия решение от 23 септември 2009 г., Phildar/СХВП — Comercial Jacinto Parera (FILDOR), T‑99/06,
EU:T:2009:346
, т. 68 и 73 и цитираната съдебна практика).
След това, в случая трябва да се отбележи, че макар наистина да не е изключено, по-конкретно за онази част от разглежданите стоки, които попадат в сектора на луксозните, да бъдат продавани в същите места като входовете на магазини за луксозни стоки, предлагащи „голям брой марки“, в общоизвестни магазини и в „представителни“ магазини на марките, в „безмитни“ магазини, но също така и на щандовете на големите търговски комплекси, все пак не е доказано и също така не е очевидно, че такъв е случаят с повечето разглеждани стоки, и по-конкретно с евтините и достъпни за всеки стоки. Във всеки случай не би могло да се заключи, че независимо от разликата в естеството на сравняваните стоки и в тяхното предназначение и цел, съответните потребители ще решат, че между тях съществуват тесни връзки и че отговорността за производството им се носи от един и същ производител само поради това че при определени обстоятелства те може да се продават в едни и същи търговски обекти (вж. също точка 79 по-долу).
Що се отнася до посочената в точка 61 по-горе втора част относно евентуалното наличие на естетическо допълване между оптичните слънчеви очила, посочени в заявката за регистрация на марка, от една страна, и часовниците, другите часовникарски стоки, ювелирните и бижутерийните изделия, защитени от по-ранната марка, от друга страна, следва по аналогия с гореизложените съображения да се посочи, че това допълване също не се доказва от жалбоподателя. По-конкретно се налага изводът, че доколкото оптичните слънчеви очила са предназначени да осигурят по-добри условия на зрително възприемане и да създадат чувство на комфорт на ползващите ги лица при определени метеорологични условия, и по-специално да ги предпазват от слънчевите лъчи (вж. точка 51 по-горе), апелативният състав правилно е счел, че потребителите ще съсредоточат вниманието си по-скоро върху оптичните им характеристики и върху предпазните им качества, отколкото върху дизайна им, който естетически съответства на часовниците, бижутата и ювелирните изделия, с други думи — върху естетическата им цел. При тези обстоятелства и независимо от представените от жалбоподателя доказателства относно производството на слънчеви очила от неговото предприятие, горепосочените стоки не са необходими или важни за използването на оптичните слънчеви очила, и обратното.
Освен това, що се отнася до твърденията на жалбоподателя относно общите за тези стоки места на продажба, следва да се отбележи, че Общият съд вече е постановил в точка 40 от решение nollie, точка 41 по-горе (
EU:T:2010:114
) и цитираната съдебна практика, че фактът, че сравняваните стоки могат да бъдат продавани в едни и същи търговски обекти, като универсални магазини или супермаркети, няма особено значение, тъй като в тези пунктове за продажба могат да се намерят много разнородни стоки, без потребителите автоматично да считат, че те са с еднакъв произход.
С оглед на всичко гореизложено, нито фактът, че потребителите на разглежданите стоки могат да съвпадат, нито фактът, че в сектора на луксозните стоки има примери за производители, които изработват както посочените в заявката за регистрация на марката стоки, така и защитените от по-ранната марка стоки, са достатъчни, дори взети заедно с другите твърдения на жалбоподателя, за да може да се приеме, че съществува поне слабо сходство между разглежданите стоки.
По вероятността от объркване
Както вече беше установено в точка 44 по-горе, апелативният състав е счел, че не съществува вероятност от объркване на съответните потребители единствено въз основа на сравнението на разглежданите стоки.
Жалбоподателят твърди, че апелативният състав не е приложил правилно член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 и че сходството на конфликтните марки, взето заедно със сходството на обхванатите от тези марки стоки, ще породи вероятност от объркване.
В това отношение, доколкото в точка 80 по-горе вече беше прието, че апелативният състав не е допуснал грешка, като е счел, че разглежданите стоки нямат дори и слабо сходство, и като се има предвид съдебната практика по дело easyHotel (точка 24 по-горе,
EU:T:2009:14
, т. 42), според която вероятността от объркване по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009 предполага едновременно идентичност или сходство между конфликтните марки, както и идентичност или сходство между обозначаваните от тях стоки или услуги, като тези предпоставки са кумулативни, Общият съд приема, че в случая апелативният състав също не е допуснал грешка, като е изключил всяка вероятност от объркване само въз основа на сравнение на разглежданите стоки.
При липсата на сходство между спорните стоки и без да се засяга преценката на второто правно основание на жалбоподателя във връзка с разпоредбата на член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009, следва да се добави, че този извод не се оборва от различните твърдения на жалбоподателя относно заявената репутация на по-ранната марка и относно неоснователната полза, която би извлякъл заявителят на марката, така че те са неотносими, когато не е изпълнено едно от предвидените в член 8, параграф 1, буква б) от разглеждания регламент кумулативни условия. Всъщност липсата на сходство между разглежданите стоки не може да се компенсира в рамките на цялостната преценка на вероятността от объркване от факта, че спорните марки са сходни или дори идентични, независимо от това доколко съответните потребители са запознати с тях.
Накрая, с оглед на обстоятелствата по случая Общият съд счита, че не е необходимо да се произнася по допустимостта на извършените от жалбоподателя позовавания на две решения на испански съдилища по дело, което според него е аналогично на разглеждания случай, а именно, първо, на решение от 13 март 2013 г. на Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Върховен съд на Мадрид, Испания), и след това на решение от 9 януари 2014 г. на Tribunal Supremo (Върховен съд на Испания), с което посоченият Tribunal Supremo отхвърля като недопустима касационна жалба срещу посоченото решение на Tribunal Superior de Justicia de Madrid, с което, от една страна, се отменя решение на Oficina Española de Patentes y Marcas (испанската служба за патенти и марки) относно регистрирането на марка, идентична на заявената в случая, и от друга страна, се отменя посочената регистрация и се приема, че тя е лишена от правно действие.
Всъщност в това отношение, дори посочените позовавания да се счетат за допустими, следва да се припомни, че от постоянната съдебна практика следва, че националните решения за регистрация в държавите членки, и по аналогия тези за заличаване или за отказ на регистрация, са само обстоятелства, които, без да са решаващи, могат единствено да бъдат взети предвид за целите на регистрацията на дадена марка на Общността. Същите съображения се прилагат и към практиката на съдилищата на държавите членки (вж. в този мисъл решения от 16 февруари 2000 г., Procter & Gamble/СХВП (Форма на сапун), T‑122/99, Rec,
EU:T:2000:39
, т. 61 и от 19 септември 2001 г., Henkel/СХВП (Кръгла червено-бяла таблетка), T‑337/99, Сб.,
EU:T:2001:221
, т. 58). Тази съдебна практика, приета в рамките на абсолютните основания за отказ, е приложима по аналогия и към относителните основания за отказ за регистрация.
Трябва обаче да се отбележи, че за разлика от настоящото дело, разгледаното от Tribunal Superior de Justicia de Madrid и след това от Tribunal Supremo дело се отнася до специфичен случай, при който различни стоки, защитени от конфликтните марки и попадащи в клас 9 от Ницската спогодба, са приети за „идентични“. При тези фактически обстоятелства, от които не могат да бъдат изведени заключения по отношение на настоящото дело, Tribunal Superior de Justicia de Madrid е пристъпил към оценка на сходството между марките, като в рамките на общата преценка е стигнал до извода, че съществуват сходства, вследствие на които съществува вероятност от объркване. Що се отнася до касационното производство, Tribunal Supremo по същество е отхвърлил жалбата по процесуални причини, които също така са без значение за настоящото производство.
Следователно първото правно основание на жалбоподателя трябва да се отхвърли.
По второто правно основание, изведено от нарушение на член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009
Според жалбоподателя апелативният състав е допуснал грешка в преценката, като е приел, че под формата, под която е била регистрирана, по-ранната марка не се ползва с репутация, тоест отделно от словния елемент „longines“. Напротив, според жалбоподателя условията за прилагане на член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009 са били изпълнени.
СХВП оспорва доводите на жалбоподателя.
Съгласно член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009 при възражение на притежателя на по-ранна марка по смисъла на параграф 2 се отказва регистрация на марката, за която е била подадена заявката, когато тя е идентична или сходна на по-ранна марка и ако трябва да бъде регистрирана за стоки или услуги, които не са сходни на тези, за които е регистрирана по-ранната марка, когато, в случай на по-ранна марка на Общността, тя се ползва с репутация в Съюза, а в случай на по-ранна национална марка, тя се ползва с репутация в съответната държава членка, и когато използването без основателна причина на марка, за която е била подадена заявка, извлича неоснователно полза от отличителния характер или от репутацията на по-ранната марка или би я увредило (вж. в този смисъл решение Emidio Tucci, точка 47 по-горе,
EU:T:2012:500
, т. 55).
Съгласно съдебната практика целта на член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009 не е да възпрепятства регистрирането на всички марки, които са идентични или сходни с марка с репутация. Целта на тази разпоредба по-специално е да позволи на притежателя на по-ранна национална марка с репутация да направи възражение срещу регистрацията на марките, които могат да нанесат вреди на репутацията или на отличителния характер на по-ранната марка или да извлекат неоснователно полза от тази репутация или отличителен характер (вж. в този смисъл решение Emidio Tucci, точка 47 по-горе,
EU:T:2012:500
, т. 56 и цитираната съдебна практика). По силата на член 8, параграф 2, буква a), подточка iii) от горепосочения регламент във връзка с параграф 5 от него същите съображения се прилагат по аналогия към по-ранните марки с репутация, които са предмет на международна регистрация и които имат действие в дадена държава — членка на Съюза.
В случая, както вече беше припомнено в точки 13—15 по-горе, апелативният състав по същество е приел, че макар от представените от жалбоподателя доказателства ясно да се установява, че тази стоки са доста ценени и че са пуснати в продажба на съответния пазар преди повече от век, също така от тях се установява, че тези стоки обикновено не са обозначавани с разглеждания по случая знак, използван самостоятелно, а с комбинирана марка, която включва също стилизираната дума „longines“. Според апелативния състав използването на разглеждания знак не е достатъчно, за да се докаже, че значителна част от съответните потребители на голяма част от територията на държавите, изброени в точка 15 по-горе, биха разпознали този знак, когато е взет самостоятелно и извън словната част, в контекста на часовникарските изделия и времеизмервателните уреди. Не е възможно обаче in abstracto да се установи репутацията на дадена марка. Според апелативния състав жалбоподателят не е успял да докаже, че съответните потребители безпроблемно биха могли да свържат фигуративния знак, състоящ се от „пясъчен часовник с криле“, с произвежданите от него часовникарски изделия и времеизмервателни уреди.
Твърденията, изтъкнати по същество от жалбоподателя, могат да бъдат разделени на две части. Първата част се отнася до факта, че според него по-ранната фигуративна марка се ползва със световна репутация относно часовникарските изделия и времеизмервателните уреди, както и относно бижутерските и ювелирните изделия, попадащи в клас 14, което се установява от представените пред СХВП документи.
С втората част от твърденията си жалбоподателят по принцип цели да докаже, че регистрацията на заявената марка би навредила на представата за уникалност, луксозност и високо качество, въплъщавана от по-ранната марка, и следователно върху нейната репутация и отличителен характер. Жалбоподателят набляга на факта, че регистрацията на заявената марка би отслабила способността на по-ранната марка, състояща се от „пясъчен часовник с криле“, да обозначава точно определени стоки и да стимулира желанието за притежание на потребителите. Той посочва също „паразитния“ характер на заявената марка, която според него е много вероятно и предвидимо да извлича неоснователно полза от обстоятелството, че по-ранната марка се полза с много добра репутация.
Във връзка с това, както апелативният състав правилно подчертава в точка 24 от обжалваното решение, доколкото прилагането на член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009 зависи от определени кумулативни условия (вж. също точка 91 по-горе), включващи и това да се докаже репутацията на по-ранната марка, върху която се основава възражението, Общият съд приема, че най-напред следва да се направи преценка на първата част от твърденията на жалбоподателя. Така че следва да се прецени дали правомерно апелативният състав е счел, че в случая репутацията не е доказана, и след това само на това основание е решил, че жалбоподателят не може да се позовава на горепосочената разпоредба, за да възрази срещу регистрацията на заявената марка.
Първо, в рамките на твърденията си относно горепосочената първа част жалбоподателят изтъква, че противно на становището на апелативния състав, по-ранната марка е използвана често и дори без думата „longines“, например на някои „закопчалки“ за бижутерийни, ювелирни и часовникарски изделия и върху бутоните на часовниците. Освен това според него всички доказателства, които апелативният състав е счел за достатъчни, за да приеме, че думата „longines“ в комбинация с по-ранната марка представлява марка с репутация, също така трябва да послужат като доказателство по отношение на репутацията на по-ранната марка, взета самостоятелно. Според жалбоподателя тя може да се използва със или без думата „longines“.
Второ, жалбоподателят подчертава, че по-ранната марка е използвана за обозначаване на стоките му от 1874 г., като дори първата ѝ употреба датира от 1867 г., и че тя е „изключително известна“ не само за специалисти в областта на часовникарските изделия, но и за средния потребител. Според жалбоподателя поставянето като отпечатък на марката върху метали и стоки позволява на потребителите и специалистите да проверят дали това е оригинална стока.
Трето, жалбоподателят твърди, че по-ранната марка, която въздейства на потребителя с различни свързани със стоките позитивни послания, има самостоятелна и отделна стойност, която надхвърля обозначаваните от нея стоки от клас 14, като по този начин обхваща и тези от класове 9 и 25.
Общият съд посочва, че съгласно съдебната практика, за да бъде изпълнено условието относно репутацията, марката трябва да бъде известна на значителна част от съответните потребители на обхванатите от нея стоки или услуги. При разглеждането на това условие следва да се вземат предвид всички релевантни факти, и по-специално пазарният дял на по-ранната марка, интензитетът, географският обхват и продължителността на използването ѝ, както и размерът на инвестициите, направени от предприятието за нейното популяризиране, без да се поставя изискване тази марка да е известна сред определен процент от така дефинираните потребители или нейната репутация да съществува на цялата съответна територия, при положение че тази репутация е налице на съществена част от нея (вж. в този смисъл решение Emidio Tucci, точка 47 по-горе,
EU:T:2012:500
, т. 58 и цитираната съдебна практика).
В случая при разглеждане на доказателствата, представени от жалбоподателя пред СХВП, се установява, че стоките действително имат значително и установено във времето присъствие най-малко в няколко държави — членки на Съюза, в които по-ранната марка е защитена. Впрочем апелативният състав изрично е потвърдил това обстоятелство в обжалваното решение, като също е подчертал, че посочените стоки обикновено не са или много рядко са пускани в продажба с по-ранната марка, взета самостоятелно, а са обозначени с комбинирана марка, включваща по-конкретно фигуративния знак, образуващ по-ранната марка.
Както става ясно от точка 35 от обжалваното решение, апелативният състав е придал особено значение на обстоятелството, че „в използваната комбинация от фигуративното изображение на пясъчен часовник с криле и думата „longines“, последната представлява доминиращ визуално елемент“. В същата точка от обжалваното решение той също така заявява, че би могло да се стигне до различен от приетия извод, ако например по-ранната марка „е била винаги представяна различно под формата на комбинация на голямо изображение и на словен елемент с малък размер, или ако жалбоподателят е представил доказателства, от които се потвърждава, че потребителите са привикнали да съсредоточават вниманието си по-скоро върху фигуративното изображение на пясъчния часовник с криле, отколкото на елемента „longines“. Според апелативния състав обаче с оглед на фактите по случая последните съображения не трябва да бъдат разглеждани.
Във връзка с това и най-напред Общият съд констатира, че с оглед на представените от жалбоподателя доказателства апелативният състав правилно е счел, че от тях не е видно потребителите да са привикнали да насочват вниманието си върху елемента, състоящ се от „пясъчен часовник с криле“ на използваната комбинирана марка. Така например следва да се отбележи, че сред посочените доказателства няма проучване за мнението на съответните потребители по-конкретно относно възприемането им на използваната комбинирана марка, относно това кои са запомнящите ѝ се елементи или най-малкото кои елементи са разпознаваеми от посочените потребители, които по време на покупките си виждат и други марки, препращащи към стоките на жалбоподателя. По-конкретно жалбоподателят също така не е представил проучвания, в рамките на които участващите лица, след като бъдат поставени само пред фигуративния знак, представляващ „пясъчен часовник с криле“, да споделят дали познават посочения знак и ако това е така, с какво го свързват.
След това, противно на твърденията на жалбоподателя, Общият съд приема, че представените от него пред СХВП доказателства относно използването на по-ранната марка, състояща се от „пясъчен часовник с криле“, не са достатъчни, за да се приеме, че репутацията ѝ е доказана.
Всъщност от една страна, е видно, както освен това правилно твърди СХВП, че когато по-ранната марка е използвана самостоятелно върху часовниците, тя не заема положение, което е важно от визуална гледна точка. Обратно, понякога тя е поставена на места, където поради размера и местоположението ѝ е възможно да не бъде забелязана. Тези съображения по-конкретно се отнасят до направените от жалбоподателя препращания към използването на по-ранната марка върху закопчалки, гривни и копчета на часовници.
От друга страна, от доказателствата, представени от жалбоподателя пред СХВП, също така не се установява, че по-ранната марка, взета самостоятелно, е използвана в рекламни материали, фактури или списания по достатъчно значим начин, от количествена или качествена гледна точка, и непрекъснато във времето, така че това да може да повлияе върху преценката на репутацията ѝ. Всъщност, както правилно е приел апелативният състав, от доказателствата се установява, че освен с някои изключения, редовно се използва комбинираната марка, съставена от по-ранната марка и от думата „longines“.
При тези обстоятелства основният въпрос, на който все още трябва да се отговори от Общия съд, е дали съответните потребители, които многократно са се запознавали с реклами, документи или дори със стоки, в които или върху които фигурира комбинираната марка, съставена от по-ранната марка и от думата „longines“, са забелязали и запомнили също и посочената по-ранна марка, взета самостоятелно, по начин, който е в достатъчна степен постоянен, за да може да се приеме, че тя има репутация съгласно припомнените в точка 100 по-горе критерии.
Първо, във връзка с това Общият съд трябва да вземе предвид факта, че от представените от жалбоподателя доказателства по-конкретно се установява, че горепосочените реклами се появяват във всякакъв вид списания или вестници, издавани на различни езици и пускани в продажба по-конкретно в разглежданите по случая държави — членки на Съюза. Освен това в точка 25, шесто тире от обжалваното решение апелативният състав посочва във връзка с това, че 31 от посочените изрезки са от списания или вестници от държави — членки на Съюза.
Второ, следва да се вземе предвид обстоятелството, че в голям брой от случаите става дума за списания, които са насочени не само към специалисти, но и към широк кръг от потребители, независимо дали това са потребители, интересуващи се от мода или от новостите от живота на „звездите“ или желаещи да получат информация, свързана с хобито им, включително и за различни спортове. Някои реклами са публикувани в списания за колекционери, други — в списания с „обща“ насоченост. Общият съд констатира също така, че посочените реклами в много случаи заемат цяла или половин страница от посочените списания или вестници.
Трето, от доказателствата, представени от жалбоподателя пред СХВП, е видно, че рекламите за въпросната комбинирана марка или за обозначаваните от посочената марка стоки често са представени в контекста или във връзка с известни личности в областта на културата и спорта. В този смисъл от представените от жалбоподателя различни документи се установява, че чрез неговите реклами се извлича полза от сътрудничеството със световноизвестни личности, като актьори, поети, тенисисти, спортисти, практикуващи конен спорт, скиори, колоездачи, стрелци с лък, гимнастици, както и някои модели. Следователно световноизвестни спортисти или актьори като Андре Агаси, Одри Хепбърн и Хъмфри Богарт са носили разглежданите стоки с рекламна цел.
Четвърто, Общият съд също така взема предвид установения от доказателствата факт, че многократно на различни спортни състезания, някои от които са предавани и по телевизията, са представяни реклами на разглежданата комбинирана марка, представляваща графичен елемент, състоящ се от „пясъчен часовник с криле“ и от думата „longines“.
Пето, от таблиците и другите доказателства, представени пред СХВП от жалбоподателя, е видно, че в продължение на години, и по-конкретно между 2002 г. и 2010 г., е влагал в реклама значителни средства в някои от разглежданите по случая държави като Франция, Испания или Италия. Жалбоподателят също така е представил като пример фактури за продажба на разглежданите стоки, и по-специално на часовници. Върху посочените фактури винаги е отбелязана комбинираната марка и те доказват, че жалбоподателят има значително присъствие на европейския пазар, и по-конкретно във Франция, Германия, Италия и Испания. Накрая, жалбоподателят представя и няколко проучвания на пазара относно навлизането на комбинираната марка на пазара на някои от държавите — членки на Съюза, включително във Франция, Германия, Италия и Обединеното кралство.
Така от непротиворечивите доказателства се установява дългосрочното използване на комбинираната марка не само в Швейцария, но и в някои от разглежданите по случая държави — членки на Съюза.
Общият съд обаче приема, че горепосочените обстоятелства, взети в тяхната съвкупност, не оборват припомнените в точка 93 по-горе съображения на апелативния състав.
Всъщност при липсата на конкретни доказателства, че потребителите са привикнали да насочват вниманието си по-конкретно върху елемента, състоящ се от „пясъчен часовник с криле“ на така използваната комбинирана марка (вж. точка 103 по-горе), следва като се пристъпи към извършването на цялостен анализ на посочената марка и на различните ѝ съставни части, да се прецени по какъв начин ги възприемат съответните потребители.
Във връзка с това се налага изводът, както е приел и апелативният състав, че от доказателствата относно използването на комбинираната марка, представени от жалбоподателя пред СХВП, е ясно, че словният ѝ елемент, който се състои от думата „longines“, е от първостепенно значение за поражданото от посочения знак цялостно впечатление, и по-специално във визуален план.
Най-напред, това е така поради мястото, на което се намира посочената дума в комбинираната марка, а именно в горната ѝ половина, и поради факта че както по височина, така и по дължина тя е по-голяма от състоящия се от „пясъчен часовник с криле“ графичен елемент, който е със значително по-малки размери.
След това, тъй като е изписана с главни букви и с шрифт, който в графично отношение не се различава особено от обикновено използваните шрифтове, думата „longines“ е лесночетима. Всъщност единственият по-специфичен графичен елемент на посочената дума „longines“ представлява известно удължаване чрез прибавянето на чертичка в краищата на съставящите я главни букви.
Следва също така да се отбележи, че графичният елемент, състоящ се според жалбоподателя от „пясъчен часовник с криле“, без да може да бъде определен като незначителен в така използваната комбинирана марка, все пак остава изцяло с второстепенно значение и на заден план в цялостното впечатление, което имат възприемащите посочената марка потребители, не само поради по-малкия си размер в сравнение с думата „longines“, но и поради по-скоро голямата си сложност, в смисъл че представлява изображение на разперени криле, в чийто център е поставен изправен на късата си страна правоъгълник, разделен от два диагонала, които от своя страна са свързани от две хоризонтални черти, като целият символ не се запомня лесно. Същият анализ се отнася и за използваните от жалбоподателя няколко разновидности на посочения графичен елемент.
Освен това Общият съд приема, че въобще не е доказано, че съответните потребители, чието внимание впрочем не е насочено към детайлите на използваната комбинирана марка, възприемат частта, разположена в центъра на графичния елемент, като представляваща някакъв стилизиран „пясъчен часовник“. Ако е възможно такава представа евентуално да бъде предизвикана по-лесно в съзнанието на потребители, които са запознати с факта, че фигуративна марка, състояща се от „пясъчен часовник с криле“, макар и с различно графично представяне, вече е била използвана от жалбоподателя още през XIX в. и след това е била една от първите с международна регистрация в Световната организация за интелектуална собственост (СОИС) марки, както изтъква жалбоподателят, се налага изводът, както апелативният състав правилно е приел в точка 34 от обжалваното решение, че в този случай не става дума за обстоятелство, за което може да се приеме, че е добре известно на съответните потребители, които, както следва да се припомни, не се състоят само от специалистите от часовникарския сектор (вж. също точка 125 по-долу). Също така липсват основания, свързани с концептуалното съдържание на разглеждания графичен елемент, които да доведат до заключението, че значителна част от съответните потребители запомнят по-специално този елемент.
Предвид всичко гореизложено Общият съд приема, че апелативният състав не е допуснал грешка, като е счел, че репутацията на по-ранната регистрирана марка не е доказана. Всъщност въпреки непрекъснатата във времето и значителна в количествено и качествено отношение употреба на комбинираната марка, състояща се от по-ранната марка и от думата „longines“, именно последно посочената дума привлича вниманието на потребителите и вероятно остава в съзнанието им, без да бъде доказано, че значителна част от съответните потребители в една или в няколко от държавите — членки на Съюза, по отношение на които се изтъква наличието на репутация, биха разпознали също и по-ранната марка като такава и безпроблемно биха я свързали с часовникарските и времеизмервателните изделия на жалбоподателя, за които единствено се твърди, че се ползват с репутация.
Този извод не се оборва от нито едно от другите твърдения на жалбоподателя.
На първо място, както твърди жалбоподателят, е безспорно, че теоретично не е изключено използването на по-ранната марка в рамките на дадена комбинирана марка да бъде достатъчно, за да се приеме, че посочената по-ранна марка е с репутация, независимо от факта, че тя е не е използвана или е малко използвана самостоятелно и изолирано от комбинираната марка.
Всъщност такава възможност възниква от прилагането по аналогия на съдебната практика, според която дадена марка може да придобие особен отличителен характер поради продължителната ѝ употреба и известността ѝ като част от друга регистрирана марка, доколкото потребителите, към които е насочена, я възприемат като указваща произхода на стоките от определено предприятие (вж. в този смисъл решение от 7 септември 2006 г., L & D/СХВП — Sämann (Aire Limpio), T‑168/04, Rec,
EU:T:2006:245
, т. 74). В случая обаче, както правилно е посочил в точка 35 от обжалваното решение апелативният състав, за да се стигне евентуално до извода, че по-ранната марка е с репутация, е необходимо, с цел да бъда запомнена от съответните потребители, тя да бъде представена по по-различен начин в използваната комбинирана марка.
На второ място, що се отнася до различните твърдения на жалбоподателя, с които се изтъква продължително и постоянно използване на по-ранната марка, те не са от решаващо значение за доказване на репутацията ѝ, при липсата на достатъчно конкретни доказателства, че значителна част от съответните потребители са я познавали. По-конкретно, тъй като между представените от жалбоподателя доказателства безспорно има няколко статии относно по-ранното използване и регистрирането на знака, състоящ се от „пясъчен часовник с криле“, следва, от една страна, да се констатира, че при част от статиите се отнася до такива, които са предназначени по-скоро за специалисти, а при друга част от тях се отнася до статии, предназначени за швейцарски читатели, без да бъде доказано, че те действително са стигнали до една значителна част от съответните в разглеждания случай потребители. Във всеки случай следва да се отбележи, че използваното в исторически план графично представяне на „пясъчен часовник с криле“, което е изпълнено по особено прецизен начин, се различава съществено от настоящото графично представяне, използвано от по-ранната марка.
На трето място, по аналогични на посочените в точка 125 по-горе причини следва да се отхвърли като недоказано твърдението на жалбоподателя, че не само специалистите, но и широк кръг от потребители са запознати с факта, че чрез графичното представяне на „пясъчен часовник с криле“ оригиналните стоки на жалбоподателя се разпознават и могат да бъдат разграничени от фалшивите стоки. По-конкретно Общият съд приема, че за значителна част от съответните потребители самата употреба на дума „longines“ върху въпросните стоки изпълнява тази функция.
Така с оглед на всички тези обстоятелства жалбоподателят не би могъл да твърди, че чрез по-ранната марка с „репутация“ въздейства на потребителите с различни свързани със стоките позитивни послания и че тази марка има самостоятелна и отделна стойност, която надхвърля обозначаваните от нея стоки от клас 14, като по този начин обхваща и тези от класове 9 и 25. Всъщност, въпреки че що се отнася до използвания комбиниран знак, една такава репутация не би могла да се изключи поради присъствието на думата „longines“, това не е така, що се отнася само до по-ранната марка.
Следователно и доколкото апелативният състав при извършения от него анализ на член 8, параграф 5 от Регламент № 207/2009 се е ограничил да констатира, че репутацията на по-ранната марка не е доказана (вж. точка 96 по-горе), Общият съд не е длъжен да преценява за първи път твърденията на жалбоподателя относно въпроса дали другите условия за прилагането на посочената разпоредба (вж. точки 91 и 92 по-горе) са изпълнени, тъй като тези твърдения са ирелевантни за разрешаването на настоящия спор.
Поради това второто правно основание на жалбоподателя следва също да се отхвърли, както и жалбата в нейната цялост.
По съдебните разноски
По смисъла на член 87, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
Тъй като жалбоподателят е загубил делото, той трябва да бъде осъден да заплати съдебните разноски в съответствие с искането на СХВП.

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (пети състав)
реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Осъжда Compagnie des montres Longines, Francillon SA да заплати съдебните разноски.

Dittrich
Schwarcz
Tomljenović
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 12 февруари 2015 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.