CELEX: 62012CJ0583
Преюдициално запитване
Регламент (ЕО) № 1383/2003
Мерки, целящи да се възпрепятства пускането на пазара на имитирани и пиратски стоки
Член 13, параграф 1
Компетентност на митническите органи да констатират нарушението на право върху интелектуалната собственост

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на Регламент (ЕО) № 1383/2003 на Съвета от 22 юли 2003 година относно намесата на митническите органи по отношение на стоки, за които се подозира, че нарушават някои права върху интелектуалната собственост, както и относно мерките, които следва да се вземат по отношение на стоки, нарушаващи някои права върху интелектуалната собственост (
OВ L 196, стр. 7
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 16, стр. 18).
Запитването е отправено в рамките на спор между Sintax Trading OÜ (наричано по-нататък „Sintax Trading“) и Maksu- ja Tolliamet (митническа и данъчна служба, наричана по-нататък „митническата служба“) по повод отказа на последната да предостави освобождаване на задържаните стоки, за които се подозира, че нарушават право върху интелектуалната собственост, макар титулярят на това право да не е започнал процедура, чиято цел е да се установи дали е налице нарушение на такова право.
Правна уредба
Международното право
Споразумението за свързаните с търговията аспекти на правата върху интелектуалната собственост, което се съдържа в приложение 1 В към Споразумението за създаване на Световната търговска организация (СТО), подписано в Маракеш на 15 април 1994 г., е одобрено с Решение 94/800/ЕО на Съвета от 22 декември 1994 година относно сключването от името на Европейската общност, що се отнася до въпроси от нейната компетентност, на споразуменията, постигнати на Уругвайския кръг на многостранните преговори (1986—1994 г.) (
ОВ L 336, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 3, наричано по-нататък „Споразумението ТРИПС“).
Член 41, параграфи 1—4 е по-специално в част III от Споразумението ТРИПС и гласи следното:
„1.   Страните членки осигуряват процедурите по прилагане, както са определени в настоящата част, да бъдат предвидени в тяхното законодателство така, че да позволява ефективни действия срещу всяко нарушение на правата върху интелектуалната собственост в рамките на това споразумение, включително и експедитивна защита на правата за предотвратяване на нарушенията и защита чрез превантивни средства за по-нататъшни нарушения. Тези процедури се прилагат по такъв начин, че да се избегне създаването на пречки пред законната търговия и да се осигурят защитни мерки срещу злоупотребата с тях.
2.   Процедурите по прилагане на правата върху интелектуалната собственост следва да бъдат честни и равнопоставени. Те не следва да са ненужно сложни или скъпо струващи, или водещи до неразумни ограничения във времето или неоправдани забавяния.
3.   За предпочитане е решенията по същество на едно дело да са изложени в писмена форма и да са обосновани. Те се предоставят поне на страните по производството без излишно забавяне. Решенията по същество на едно дело се основават единствено върху доказателствата, във връзка с които на страните е била предоставена възможност да бъдат изслушани.
4.   На страните по съдопроизводството се предоставя възможност за преглед от [правораздавателен] орган на крайните административни решения относно реда на надзора и в рамките на юрисдикцията на законодателството на дадена страна членка относно важността на делото, поне на законовите аспекти на първоначалните съдебни решения относно същината на делото […]“.
Член 42 от това споразумение предвижда:
„Страните членки осигуряват достъп на притежател на правата до гражданскоправните процедури във връзка с прилагане на всички права върху интелектуалната собственост в рамките на това споразумение. […]“.
Член 49 от посоченото споразумение, озаглавен „Административни процедури“, гласи следното:
„Дотолкова, доколкото всяка гражданска правна защита може да бъде разпоредена в резултат на административна процедура по същината на делото, подобни процедури съответстват по същество на принципите, представени в този раздел“.
Съгласно член 51 от същото споразумение, озаглавен „Преустановяване от митническите власти на освобождаването на стоките“:
„В съответствие с по-долу изложените разпоредби страните членки приемат процедури, които да дадат възможност на притежателя на правото, който има действителни основания да очаква, че ще бъдат внесени стоки с фалшифицирана търговска марка или пиратски стоки, да подаде писмена молба до компетентните власти, административни или съдебни, за преустановяване от митническите власти на освобождаването на тези стоки за свободно обращение. […]“.
Член 54 от Споразумението ТРИПС, озаглавен „Уведомяване за преустановяване“, гласи:
„Вносителят и заявителят следва да бъдат уведомени своевременно за преустановяване на освобождаването на стоките според разпоредбите на член 51“.
Член 55 от това споразумение, озаглавен „Продължителност на преустановяването“, предвижда следното:
„Ако в срок от не повече от 10 работни дни след уведомяване на заявителя за преустановяване на освобождаването на стоките митническите власти не бъдат информирани, че от различна от ответника страна са били започнати процедури, водещи до решение по същината на делото, или че съответно упълномощените власти са предприели временни мерки за продължаване на преустановяването на освобождаването на стоките, стоките следва да бъдат освободени, при условие че всички други условия за внос или износ са били спазени; при определени случаи този срок може да бъде удължен с още 10 работни дни. […]“.
Правото на Съюза
Съображения 2, 5, 8 и 10 от Регламент № 1383/2003 гласят следното:
„(2)
Пускането на пазара на имитирани стоки, пиратски стоки и изобщо пускането на пазара на всички стоки, нарушаващи правата върху интелектуалната собственост, нанасят съществени вреди на производителите и търговците, които спазват закона, както и на титулярите на правата, и мамят потребителите, като понякога създават рискове за здравето и сигурността им. Следователно уместно е да се възпрепятства, доколкото това е възможно, пускането на пазара на подобни стоки, като за тази цел се приемат мерки, позволяващи ефикасно да се противостои на тази незаконна дейност, без при това да се създават спънки пред свободата на законната търговия. […]
[…]
(5)
Намесата на митническите органи следва да се изразява в следното: за времето, необходимо, за да се определи дали стоките са имитирани стоки, пиратски стоки или стоки, нарушаващи някои права върху интелектуалната собственост, или да суспендират освобождаването им за пускане в свободно обращение, […] или да задържат тези стоки, когато същите са поставени в режим на изчакване […].
[…]
(8)
От момента, в който е започната процедура за определяне дали е налице нарушение на право върху интелектуална собственост в съответствие с правото на дадена държава членка, тя се провежда чрез позоваване на критериите, използвани за определяне дали стоки, произведени в тази държава членка, нарушават правата върху интелектуалната собственост. Разпоредбите на държавите членки относно правните компетенции и съдебните процедури не се засягат от настоящия регламент.
[…]
(10)
Следва да се дефинират мерките, на които да подлежат въпросните стоки, когато бъде установено, че това са имитирани стоки, пиратски стоки или изобщо стоки, нарушаващи някои права върху интелектуалната собственост. […]“.
Член 1, параграфи 1 и 2 от този регламент гласи:
„1.   Настоящият регламент определя условията за намеса на митническите органи, когато има подозрения, че дадени стоки са стоки, нарушаващи правата върху интелектуалната собственост в следните ситуации:
a)
когато са декларирани за пускане в свободно обращение […];
б)
когато бъдат открити при контрол на стоки, въвеждани на митническата територия на [Европейския съюз] […].
2.   Настоящият регламент определя също така и мерките, които следва да се вземат от компетентните органи, когато бъде установено, че стоките, визирани в параграф 1, нарушават правата върху интелектуалната собственост“.
Член 2 от този регламент предвижда:
„1.   За целите на настоящия регламент под „стоки, нарушаващи правата върху интелектуалната собственост“ се разбират:
[…]
б)
„пиратски стоки“, а именно стоките, които представляват или съдържат копия, произведени без съгласието на титуляря на авторско право или сходно право, или на титуляря на право, свързано с чертежа или модела, регистрирано или не в националното право […]
[…]
2.   За целите на настоящия регламент под „титуляр на правата“ се разбира:
a)
титулярят на производствена или търговска марка, на авторско или сходно право, на чертеж или модел, на патент, на допълнителен сертификат за защита, на право за нови сортове растения, на наименование със защитен произход, или изобщо, на някое от правата, визирани в параграф 1; или
б)
всяко друго лице, упълномощено да използва някое от правата върху интелектуална собственост, визирани в буква а), или представител на титуляря на правата или на упълномощен ползвател“.
В глава II от същия регламент, озаглавена „Молба за намеса на митническите органи“, член 4, параграф 1, който е в раздел 1 от тази глава и е посветен на мерките, които тези органи могат да вземат, преди да бъде подадена молба за намеса, гласи:
„Когато по време на намеса на митническите органи в една от ситуациите, визирани в член 1, параграф 1, и преди да бъде внесена или приета молба от титуляря, съществуват достатъчни мотиви да се предполага, че налице са стоки, нарушаващи някое право върху интелектуалната собственост, митническите органи могат да суспендират освобождаването или да задържат стоките за срок от три работни дни, считано от получаването на уведомлението от титуляря на правата, както и от декларатора или притежателя, при условие че последните са известни, за да се даде възможност на титуляря на правата да внесе молба за намеса в съответствие с член 5“.
Съгласно член 5, параграфи 1 и 2 от Регламент № 1383/2003, включен в раздел 2 от глава II, озаглавен „Внасяне и обработване на молбата за намеса на митническите органи“:
„1.   Във всяка държава членка титулярят на правата може да внесе в компетентната митническа служба писмена молба, целяща да предизвика нейната намеса, когато стоки се намират в една от ситуациите, визирани в член 1, параграф 1 (молба за намеса).
2.   Всяка държава членка определя компетентната митническа служба, която да приема и обработва молбите за намеса“.
Член 8, параграф 2, първа алинея от този регламент предвижда:
„Решението, с което се удовлетворява молбата на титуляря на правата за намеса, се предава незабавно в митническите бюра на държавата или държавите членки, които могат да влязат в допир със стоки, за които в молбата се предполага, че нарушават право на интелектуална собственост“.
Член 9 от посочения регламент е в глава III, озаглавена „Условия за намеса на митническите органи и на компетентния орган, който да се произнесе“. Той гласи следното:
„1.   Когато дадено митническо бюро, на което е било предадено решението, с което се удовлетворява молбата на титуляря на правата в приложение на член 8, установи при необходимост след консултация с подателя на молбата, че за стоки, които се намират в една от ситуациите, визирани в член 1, параграф 1, се подозира, че нарушават право върху интелектуалната собственост, обхванато от това решение, то суспендира освобождаването или задържа въпросните стоки.
[…]
2.   Компетентната митническа служба или митническото бюро, визирано в параграф 1, уведомяват за тази мярка титуляря на правата, както и декларатора или собственика на стоките […] и имат правото да им съобщят реалното или приблизително определено количество, както и реалното или предполагаемо естество на стоките, чието освобождаване е суспендирано или които са били задържани, без при това съобщаването на тази информация да ги задължава да сезират компетентната власт, която да се произнесе по същество.
3.   За да се определи дали е налице нарушение на право върху интелектуалната собственост по смисъла на вътрешното право на държавата членка, […] митническото бюро или службата, която е разгледала молбата, съобщава на титуляря на правата при поискване от негова страна и при условие че са известни координатите на получателя, изпращача, декларатора или притежателя на стоките, произхода и мястото, от което идват стоките, за които се подозира, че нарушават право върху интелектуалната собственост.
[…]“.
Член 10 от същия регламент гласи следното:
„Правните разпоредби в сила в държавата членка, на чиято територия стоките се намират в една от ситуациите, визирани в член 1, параграф 1, са приложими за определяне наличието на нарушение на право върху интелектуалната собственост по смисъла на националното право.
Те се прилагат също така и що се отнася до незабавното уведомяване на митническата служба или бюро, визирано в член 9, параграф 1, поради това, че е била започната процедурата, предвидена в член 13, освен ако същата не е била започната от тази служба или това бюро“.
Съгласно член 13, параграф 1 от Регламент № 1383/2003:
„Ако в срок от десет работни дни, считано от получаването на уведомлението за суспендиране на освобождаването или за задържане, митническото бюро, визирано в член 9, параграф 1, не е било информирано, че в съответствие с член 10 е започната процедура, целяща да определи дали е налице нарушение на право върху интелектуалната собственост по силата на националното право, или не е получило съгласието на титуляря на правата, предвидено в член 11, параграф 1, то когато това е необходимо, освобождаването се разрешава или, според случая, задържането се отменя, при условие че са изпълнени всички митнически формалности.
В определени случаи този срок може да бъде удължен максимум с десет работни дни“.
Член 14, параграф 1 от този регламент предвижда възможност, срещу внасянето на гаранция, за освобождаване на стоките, за които се подозира, че накърняват чертежи, модели, патенти, допълнителни сертификати за защита или права, свързани с нови сортове растения. Параграф 2 от този член гласи:
„Гаранцията, предвидена в параграф 1, следва да бъде достатъчна за защита на интересите на титуляря на правата.
[…]
В случай че процедурата, предназначена да определи дали е налице нарушение на право върху интелектуалната собственост по смисъла на националното право, е започната не по инициатива на титуляря на чертежа или модела, на патента, на допълнителния сертификат за защита или на правото на нови сортове растения, гаранцията се освобождава, ако лицето, започнало въпросната процедура, не се възползва от правото си на правна защита в срок от двайсет работни дни, считано от деня, в който получи уведомление за суспендиране на освобождаването или за задържане на стоките.
[…]“.
Съгласно член 17, параграф 1, буква a) от същия регламент, който се намира в глава IV, озаглавена „Разпоредби, приложими за стоките, признати за стоки, нарушаващи право върху интелектуалната собственост“:
„Без това да накърнява другите възможности за прибягване към правна защита на титуляря на правата, държавите членки приемат необходимите мерки, за да дадат възможност на компетентните органи:
a)
според уместните разпоредби на националното право, да унищожават стоките, признати за нарушаващи право върху интелектуалната собственост, или да ги изчерпват извън търговските мрежи, така че да не причиняват ущърб на титуляря на правата, без никакви обезщетения и освен ако националното право не предвижда друго, без никакви разходи за държавната хазна“.
Естонското право
Съгласно член 39, параграфи 4 и 6 от Закона за митниците (tolliseadus):
„(4)   Във връзка със стока, за която се подозира, че нарушава права върху интелектуална собственост по смисъла на [Регламент № 1383/2003] относно намесата на митническите органи по отношение на стоки, за които се подозира, че нарушават някои права върху интелектуалната собственост, както и относно мерките, които следва да се вземат по отношение на стоки, нарушаващи някои права върху интелектуалната собственост, въз основа на проверката на проби или мостри от стоките титулярят на правата представя писмена оценка в срок от десет работни дни от уведомяването му относно задържането на стоката. За представянето на оценката на титуляря не се плаща възнаграждение .
[…]
(6)   Митническите органи изпращат незабавно копие от получената от титуляря оценка на съответното лице, което в срок от десет работни дни от получаването на копието може да възрази писмено срещу оценката, като наред с това представи на митническите органи относими доказателства“.
Член 45, параграф 1 от този закон, озаглавен „Подлежаща на отнемане стока“, гласи следното:
„Митническите органи отнемат сток[ите], посочен[и] в членове 53, 57 и 75 от [Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (
OВ L 302, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58), изменен с Регламент (ЕО) № 1791/2006 на Съвета от 20 ноември 2006 г. (
OВ L 363, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 7, стр. 15)], и ги продават, унищожават под митнически надзор или предоставят безвъзмездно по установения в членове 97 и 98 ред“.
Съгласно член 6 от Закона за административния процес (haldusmenetluse seadus):
„Административният орган е длъжен да изясни обстоятелствата, които са от съществено значение за спора, предмет на производството, като при необходимост събира служебно доказателства за тях“.
Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
Sintax Trading внася в Естония бутилки с вода за уста, изпратени от украинско дружество. Към момента на внасянето им Acerra OÜ (наричано по-нататък „Acerra“) уведомява митническата служба, че тези бутилки нарушават регистриран на негово име промишлен дизайн.
Ето защо митническата служба суспендира освобождаването на съответната стока, за да извърши допълнителен контрол, при който установява силно сходство между формата на внесените бутилки и дизайна на Acerra. По тази причина, тъй като подозира нарушение на право върху интелектуалната собственост, митническата служба задържа стоката и иска оценката на Acerra. Това дружество потвърждава подозренията.
На това основание митническата служба установява, че стоката нарушава право на интелектуалната собственост по смисъла на Регламент № 1383/2003 и поради това на 11 февруари 2011 г. отхвърля искането на Sintax Trading за освобождаване на стоката.
Sintax Trading обжалва пред Tallinna Halduskohus (Административен съд, Талин) решението на митническата служба, потвърдено с второ решение от 17 февруари 2011 г. Тъй като констатира процесуални нарушения, този съд разпорежда освобождаването на стоката. При апелативно обжалване Tallinna Ringkonnakohus (Апелативен съд, Талин) потвърждава на друго основание това решение, като приема, че член 10 от Регламент № 1383/2003 не дава право на самите митнически органи да се произнасят по наличието на нарушение на право на интелектуалната собственост. Според същата юрисдикция при липсата на производство, което да установи нарушение на правата на интелектуална собственост на Acerra, митническите органи не могат да задържат стоките след изтичането на срока, предвиден за тази цел в член 13, параграф 1 от Регламент № 1383/2003.
Сезираният с касационна жалба от митническата служба Riigikohus (Върховен съд) изразява съмнения по основателността на това тълкуване, макар естонското право да позволява на самите митнически органи служебно да проведат състезателно производство и да се произнесат по същество относно наличието на нарушение на право върху интелектуалната собственост. Запитващата юрисдикция обаче иска да установи дали националното право съответства на Регламент № 1383/2003.
При тези обстоятелства Riigikohus решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Може ли посочената в член 13, параграф 1 от Регламент № 1383/2003 „процедура, целяща да определи дали е имало нарушение на право върху интелектуалната собственост“ да се води и от митническата служба, или уреденият в глава III от Регламента „компетент[ен] орган, който да се произнесе“ трябва да е отделен от митническите органи?
2)
В съображение 2 от Регламент № 1383/2003 като цел на Регламента се посочва закрилата на потребителите, а съгласно съображение 3 следва да се въведе подходяща процедура, позволяваща на митническите органи да прилагат възможно най-строго забраната за въвеждането на митническата територия на Съюза на стоки, нарушаващи правата върху интелектуалната собственост, без при това да се създават спънки пред свободата на законната търговия, посочена [в] съображение 2 [от] този регламент и в съображение 1 от [Регламент (ЕО) № 1891/2004 на Комисията от 21 октомври 2004 година за определяне на правилата за прилагане на Регламент № 1383/2003 (
OВ L 328, стр. 16
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 17, стр. 58)].
Съвместимо ли е с тези цели установените в член 17 от Регламент № 1383/2003 мерки да се прилагат само ако титулярят на правата започне посочената в член 13, параграф 1 процедура за установяване на нарушение на право върху интелектуална собственост, или с оглед на възможно най-успешното постигане на посочените цели митническият орган също трябва да разполага с възможността да започне съответната процедура?“.
По преюдициалните въпроси
Със своите въпроси, които следва да бъдат разгледани заедно, запитващата юрисдикция по същество иска да установи дали член 13, параграф 1 от Регламент № 1383/2003 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска самите митнически органи, без инициатива от титуляря на правото върху интелектуална собственост, да започнат и да водят посочената в тази разпоредба процедура.
Както следва от разпоредбите на член 1, параграфи 1 и 2 от Регламент № 1383/2003, последният определя не само условията за намеса на митническите органи, когато има подозрения, че дадени стоки са стоки, нарушаващи правата върху интелектуалната собственост, но също така и мерките, които следва да се вземат от компетентните органи, когато бъде установено, че такива стоки нарушават тези права.
Що се отнася до условията за намеса на митническите органи, когато има подозрения, че дадени стоки нарушават правата върху интелектуалната собственост, Регламент № 1383/2003 предвижда в членове 5—7, че тази намеса се извършва по молба на титуляря на съответното право върху интелектуална собственост, или служебно, както следва от член 4 от същия регламент, но при условия, които трябва да дадат възможност на титуляря на това право да внесе молба за намеса в съответствие с член 5 от същия регламент.
Както отбелязва генералният адвокат в точка 25 от своето заключение, мерките за суспендиране на освобождаването — или тези за задържане на стоки, за които се подозира, че нарушават правата върху интелектуалната собственост — които митническите органи могат да вземат, са временни по своята същност.
От една страна, когато са приложени служебно, целта на такива мерки е само да дадат възможност на титуляря на това право да подаде молба за намеса на митническите органи по реда и условията, предвидени в член 5 и сл. от Регламент № 1383/2003. От друга страна, когато са постановени вследствие на такава молба, тяхната цел е само да дадат възможност на подателя на молбата да удостовери, че е започнал процедура, която да установи дали е налице нарушение на право върху интелектуалната собственост по смисъла на националното право.
В това отношение следва да се припомни, че съгласно член 10 от Регламент № 1383/2003 правните разпоредби в сила в държавата членка, на чиято територия стоките се намират в една от ситуациите, визирани в член 1, параграф 1, са приложими за определяне на наличието на нарушение на право върху интелектуалната собственост по смисъла на националното право.
Трябва да се припомни също, че съгласно член 13, параграф 1 от този регламент, ако в срок от десет работни дни, считано от получаването на уведомлението за суспендиране на освобождаването или за задържането, митническото бюро не е било информирано, че в съответствие с член 10 е започната процедура, чиято цел е да се установи дали е налице нарушение на право върху интелектуалната собственост по силата на националното право, то когато това е необходимо, освобождаването се разрешава или, според случая, задържането се отменя, при условие че са изпълнени всички митнически формалности.
Целта на тези разпоредби е митническите органи да предприемат съответните мерки, които следват от бездействието на титуляря на правото върху интелектуалната собственост, засегнато от стока, за която се подозира, че нарушава такова право. От друга страна, самите разпоредби не изключват възможността процедура, чиято цел е да се установи дали е налице нарушение на право върху интелектуалната собственост по силата на националното право, да бъде започната по инициатива на митническите органи, когато съответният титуляр на правата не е проявил такава инициатива.
Впрочем това тълкуване се потвърждава от различни разпоредби на Регламент № 1383/2003.
Това е така, що се отнася до член 10, втора алинея от този регламент, който, определяйки условията за извършване на уведомлението, че е започната предвидената в член 13, параграф 1 процедура, визира случая, в който тази процедура е била започната от митническа служба или бюро.
По същия начин член 14, параграф 2 от Регламент № 1383/2003 визира изрично случая, в който такава процедура е започната не по инициатива на съответния титуляр на правата.
Освен това, макар несъмнено да е основна ролята на титуляря на правото върху интелектуална собственост, когато в негов интерес се вземат мерките, необходими за да се възпрепятства пускането на пазара на имитирани и пиратски стоки (вж. в този смисъл решение Adidas C‑223/98,
EU:C:1999:500
, точка 26), подобна констатация не би могла да възпрепятства всяко действие на митническите органи по смисъла на Регламент № 1383/2003 без инициатива от този титуляр.
Впрочем, както следва от съображение 2, предвид целите на този регламент да се възпрепятства пускането на пазара на стоки — които освен че нарушават правата върху интелектуална собственост, мамят потребителите, като понякога създават рискове за здравето и сигурността им — за да се елиминират тези рискове, е възможно други лица, различни от титулярите на тези права, да имат интерес от установяване на нарушението на такива права.
Така целта на Регламент № 1383/2003 е защитата не само на частните права и интереси, но и на публичните интереси.
При това положение член 13, параграф 1 от Регламент № 1383/2003 допуска държавите членки да предвиждат възможността самите митнически органи да започват процедурата, чиято цел е да се установи дали е налице нарушение на право върху интелектуалната собственост по силата на националното право.
Що се отнася до това дали митническите органи могат да водят тази процедура и да се произнасят по същество по въпроса дали е налице нарушение на право върху интелектуалната собственост по силата на националното право, следва да се припомни, че съгласно член 10 от Регламент № 1383/2003, за да се определи дали е налице такова нарушение, са приложими правните разпоредби в сила в държавата членка, на чиято територия се намират стоките.
В това отношение нито от член 13, параграф 1, нито от която и да е друга разпоредба на Регламент № 1383/2003 е видно, че законодателят на Съюза е възнамерявал да задължи държавите да запазят тази компетентност за произнасяне по същество за определени органи.
Следователно по този начин, когато, за да се установи дали е налице нарушение на право върху интелектуалната собственост, законодателят на Съюза само препраща към прилагането на правните разпоредби, в сила в съответната държава членка, той по принцип не изключва възможността орган, различен от правораздавателен, да бъде посочен като орган, компетентен да се произнесе по същество. Впрочем Съдът вече е разглеждал възможността такава компетентност да бъде поверена на орган, различен от правораздавателен (вж. в този смисъл решение Philips, C‑446/09 и C‑495/09,
EU:C:2011:796
, точка 69).
В това отношение трябва да се отбележи, че от разпоредбите на Споразумението ТРИПС, които съгласно постоянната практика на Съда са неразделна част от правния ред на Съюза (вж. в този смисъл решение Bericap, C‑180/11,
EU:C:2012:717
, точка 67), и в частност от разпоредбите на член 49, следва, че спазването на правата на интелектуална собственост може да бъде осигурено в рамките на административни производства, в които случаят се разглежда по същество, при условие че те са в съответствие с гаранциите, изисквани по-специално от член 41 от същото споразумение.
При тези обстоятелства Регламент № 1383/2003 не може да бъде тълкуван в смисъл, че по принцип не допуска национална разпоредба, която поверява на административен орган правомощието да установи дали е налице нарушение на право върху интелектуалната собственост. По същия начин от никоя от разпоредбите на този регламент не следва, че за тази цел държавите не могат да посочат самите митнически органи.
При това положение, макар вътрешният правен ред на всяка държава членка да е този, който трябва да установи правилата за упражняване на такава компетентност, съгласно принципа на процесуална автономия, все пак тези правила не трябва да са по-неблагоприятни от уреждащите сходни положения във вътрешния правен ред и да не правят практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правата, предоставени от правния ред на Съюза, и по-специално от Регламент № 1383/2003, на титулярите на права на интелектуална собственост и на деклараторите, притежателите или собствениците на съответните стоки (вж. в този смисъл решение Pohl, C‑429/12,
EU:C:2014:12
, точка 23 и цитираната съдебна практика).
В частност, съгласно разпоредбите на член 41, параграф 4 от Споразумението ТРИПС, вътрешният правен ред на всяка държава членка трябва да даде на страните в производството възможност да поискат преглед от правораздавателен орган на окончателните административни решения.
Макар, както следва от акта за преюдициално запитване, разглежданото в главното производство национално право да поверява на митническия орган правомощието да установи дали е налице нарушение на право върху интелектуалната собственост, запитващата юрисдикция следва да се увери, че решенията, взети в това отношение от посочения орган, могат да бъдат обжалвани, за да се гарантира защитата на правата, които правните субекти черпят от правото на Съюза, и в частност от Регламент № 1383/2003.
Предвид гореизложените съображения на поставените въпроси следва да се отговори, че член 13, параграф 1 от Регламент № 1383/2003 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска самите митнически органи, при липса на всякаква инициатива от титуляря на правото на интелектуална собственост, да започнат и да водят посочената в тази разпоредба процедура, стига решенията, взети в това отношение от посочените органи, да могат да бъдат обжалвани, за да се гарантира защитата на правата, които правните субекти черпят от правото на Съюза, и в частност от този регламент.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:

Член 13, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1383/2003 на Съвета от 22 юли 2003 година относно намесата на митническите органи по отношение на стоки, за които се подозира, че нарушават някои права върху интелектуалната собственост, както и относно мерките, които следва да се вземат по отношение на стоки, нарушаващи някои права върху интелектуалната собственост, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска самите митнически органи, при липса на всякаква инициатива от титуляря на правото на интелектуална собственост, да започнат и да водят посочената в тази разпоредба процедура, стига решенията, взети в това отношение от посочените органи, да могат да бъдат обжалвани, за да се гарантира защитата на правата, които правните субекти черпят от правото на Съюза, и в частност от този регламент.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: естонски.