CELEX: 62009CJ0407
Valsts pienākumu neizpilde
Pienākuma izpildīt Tiesas spriedumu neizpilde
Finansiālas sankcijas
Naudas soda piemērošana

Savā prasības pieteikumā Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu:
–        konstatēt, ka neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu 2007. gada 18. jūlija spriedumu lietā C‑26/07 Komisija/Grieķija
– kurā Tiesa atzina, ka, noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes
2004. gada 29. aprīļa Direktīvas 2004/80/EK par kompensāciju noziegumos cietušajiem (OV L 261, 15. lpp.; turpmāk tekstā –
“Direktīva”) prasības, Grieķijas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus –, šī dalībvalsts nav izpildījusi
EKL 228. panta 1. punktā paredzēto pienākumu;
–        piespriest Grieķijas Republikai samaksāt Komisijai kavējuma naudu EUR 72 532,80 apmērā par katru nokavējuma dienu, kurā nav
veikti pasākumi, kas vajadzīgi, lai izpildītu iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Grieķija, sākot no sprieduma šajā lietā
pasludināšanas dienas un līdz minētā sprieduma lietā Komisija/Grieķija izpildes dienai, šo summu ieskaitot kontā “Eiropas
Kopienu pašu resursi”;
–        piespriest Grieķijas Republikai samaksāt Komisijai naudas soda kopsummu EUR 10 512 apmērā par katru nokavējuma dienu, sākot
no iepriekš minētā sprieduma lietā Komisija/Grieķija pasludināšanas dienas un līdz sprieduma pasludināšanai šajā lietā vai
līdz dienai, kad ir veikti pasākumi, kas nepieciešami minētā sprieduma lietā Komisija/Grieķija izpildei, ja šie pasākumi tiek
veikti agrāk, un
–        piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Spriedums lietā Komisija/Grieķija
2007. gada 25. janvārī Komisija saskaņā ar EKL 226. pantu cēla prasību pret Grieķijas Republiku sakarā ar pienākumu neizpildi
saistībā ar to, ka pēdējā minētā nebija transponējusi savā tiesību sistēmā Direktīvu, kuras sākotnējais transponēšanas termiņš,
kāds tika noteikts Grieķijas Republikai, bija 2005. gada 1. jūlijs.
Iepriekš minētā sprieduma lietā Komisija/Grieķija rezolutīvās daļas 1) punktā Tiesa nosprieda:
“Noteiktajā termiņā nepieņemot normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu [Direktīvas] prasības, Grieķijas
Republika nav izpildījusi šajā direktīvā paredzētos pienākumus.”

Pirmstiesas procedūra
2008. gada 29. februārī Komisija nosūtīja Grieķijas Republikai brīdinājuma vēstuli, tajā prasot pēdējai minētajai informēt
par pasākumiem, kas veikti iepriekš minētā sprieduma lietā Komisija/Grieķija izpildei.
Savā 2008. gada 10. septembra atbildē šī dalībvalsts norādīja, ka likumprojekts, kura mērķis bija izbeigt konstatēto pienākumu
neizpildi, atradās pēdējā izstrādes stadijā.
Konstatējot, ka Grieķijas Republika vēl nav izpildījusi iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Grieķija, Komisija 2008. gada
23. septembrī nosūtīja šai dalībvalstij argumentētu atzinumu, tajā aicinot veikt pasākumus, kas vajadzīgi minētā sprieduma
izpildei, divu mēnešu laikā no argumentētā atzinuma saņemšanas. Tāpat šajā atzinumā Komisija vērsa Grieķijas Republikas uzmanību
uz naudas sodiem, kurus Tiesa saskaņā ar EKL 228. panta 2. punktu var uzlikt dalībvalstij, kas nav izpildījusi Eiropas Savienības
Tiesas spriedumu, ar kuru ir konstatēta pienākumu neizpilde.
2009. gada 10. septembrī pēc vairāku vēstuļu apmaiņas Grieķijas Republika informēja Komisiju par to, ka sakarā ar pirmstermiņa
parlamenta vēlēšanām Grieķijas parlamentam 2009. gada 7. septembrī bija jāpārtrauc likuma, kura mērķis ir nodrošināt Direktīvas
transponēšanu, pieņemšana. Grieķijā parlamenta vēlēšanu organizēšana nozīmē, ka visi likumprojekti, kas atrodas pieņemšanas
stadijā, ir jānosūta atpakaļ administrācijai, lai no jauna uzsāktu likumdošanas procesu pēc jauno parlamenta locekļu ievēlēšanas,
un tas ir jādara neatkarīgi no tā, kādā pieņemšanas stadijā šie projekti atrodas.
Pastāvot šādiem apstākļiem, Komisija nolēma celt šo prasību.

Attīstība šīs tiesvedības laikā
2009. gada 18. decembrī
Grieķijas Republikas Oficiālajā Vēstnesī
tika publicēts Likums 3811/2009 (
FEK A’
231/18.12.2009), ar kuru, kā to norāda atbildētāja dalībvalsts, tika nodrošināta pilnīga iepriekš minētā sprieduma lietā
Komisija/Grieķija izpilde.
Pēc tam, kad Komisija bija izpētījusi minētā likuma saturu, tā savā replikas rakstā uzskatīja, ka Grieķijas Republika ir panākusi
savu tiesību aktu atbilstību iepriekš minētajam spriedumam lietā Komisija/Grieķija.
Līdz ar to Komisija vairs nelūdz noteikt kavējuma naudu. Tomēr tā uztur spēkā savu prasību par naudas soda kopsummas samaksu.

Par pienākumu neizpildi

Lietas dalībnieku argumenti
Attiecībā uz apgalvoto pienākumu neizpildi Komisija atgādina, ka saskaņā ar EKL 228. panta 1. punktu, ja Tiesa konstatē, ka
dalībvalsts nav izpildījusi kādu EK līgumā paredzētu pienākumu, šai valstij jāveic pasākumi, kas vajadzīgi Tiesas sprieduma
izpildei. Attiecībā uz termiņu, kādā ir jāveic šāda sprieduma izpilde, Komisija precizē, ka no Tiesas judikatūras izriet,
ka ar Savienības tiesību tūlītēju un vienveidīgu piemērošanu saistītā interese prasa, lai šī izpilde notiktu tūlītēji un cik
vien iespējams īsos termiņos.
Tiktāl, ciktāl, kā tas ir šajā gadījumā, netiek apstrīdēts, ka, beidzoties 2008. gada 23. septembra argumentētajā atzinumā
noteiktajam termiņam, Grieķijas Republika vēl nav veikusi likumdošanas pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu iepriekš minēto
spriedumu lietā Komisija/Grieķija, pārmestā pienākumu neizpilde ir skaidri konstatēta.
Grieķijas Republika neapstrīd to, ka tā nav veikusi attiecīgos pasākumus minētajā argumentētajā atzinumā noteiktajā termiņā.
Pamatojumam šī dalībvalsts apgalvo, ka tai bija jāsaskaras ar neparedzamiem apstākļiem, saistītiem it īpaši ar līdzekļu atrašanu,
lai samaksātu kompensācijas, kas paredzētas ar Direktīvu ieviestajā sistēmā, un ar pirmstermiņa parlamenta vēlēšanu izsludināšanu.
Rezultātā likumprojekts, kura apstiprināšanas process Grieķijas parlamentā jau bija stipri pavirzījies uz priekšu, bija jānosūta
atpakaļ administrācijas kompetentajiem dienestiem, lai to no jauna iesniegtu izskatīšanai šajā pašā procedūrā jaunievēlētajam
parlamentam.
Grieķijas Republika uzskata, ka tiktāl, ciktāl Komisija bija pienācīgi informēta gan par attiecīgā likumprojekta pieņemšanas
procedūras gaitu, gan par pirmstermiņa parlamenta vēlēšanu organizēšanu, šī iestāde nav ievērojusi lojālas sadarbības pienākumu,
kāds tai jāpilda, ceļot šo prasību neilgi pirms likuma, ar kuru tiek izbeigta pienākumu neizpilde, pieņemšanas. Šādos apstākļos
šī prasība ir jānoraida.

Tiesas vērtējums
Jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru pienākumu neizpildes esamība ir jāvērtē, ņemot vērā dalībvalsts situāciju,
kādā tā atrodas argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās, un ka Tiesa nedrīkst ņemt vērā vēlākas izmaiņas, pat ja tās
būtu Savienības tiesību normas pareiza transponēšana, kas ir prasības sakarā ar pienākumu neizpildi priekšmets (skat. it īpaši
2009. gada 3. decembra spriedumu lietā C‑475/08 Komisija/Beļģija, Krājums, I‑11503. lpp., 30. punkts, un 2010. gada 9. decembra
spriedumu lietā C‑340/09 Komisija/Spānija, 39. punkts).
Kā atzina Grieķijas Republika, likumdošanas pasākumi, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu iepriekš minētā sprieduma lietā Komisija/Grieķija
izpildi, tika īstenoti tikai ar Likuma 3811/2009 pieņemšanu, kas tika publicēts 2009. gada 18. decembrī, un tādējādi labu
laiku pēc divu mēnešu termiņa, kāds šajā sakarā tika noteikts 2008. gada 23. septembra argumentētajā atzinumā.
Šādos apstākļos ir jākonstatē, ka, līdz 2008. gada 23. septembra argumentētajā atzinumā, ko Komisija ir pieņēmusi saskaņā
ar EKL 228. pantu, noteiktā termiņa beigām neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu iepriekš minēto spriedumu
lietā Komisija/Grieķija, Grieķijas Republika nav izpildījusi šī panta 1. punktā paredzētos pienākumus.

Par naudas sodu

Lietas dalībnieku argumenti
Komisija uzskata, ka, ņemot vērā Grieķijas Republikai pārmestās pienākumu neizpildes ilgumu un nopietnību, ir pamatoti tai
piespriest samaksāt naudas soda kopsummu.
Pirmkārt, pagāja ievērojams laika periods, proti, 29 mēneši, no iepriekš minētā sprieduma lietā Komisija/Grieķijas pasludināšanas
2007. gada 18. jūlijā līdz valsts pasākumu, kas vajadzīgi tā izpildei, pieņemšanai 2009. gada 18. decembrī. Otrkārt, pārmestā
pienākumu neizpilde bija īpaši nopietna, jo tā attiecās uz tādas Direktīvas netransponēšanu, kurai tās noteikumu mērķa un
rakstura dēļ ir pārrobežu ietekme, jo tā attiecas gan uz personām, kas dzīvo Grieķijas teritorijā, gan arī uz citu dalībvalstu
pilsoņiem, kuri ir cietuši noziegumos, īstenojot savas tiesības uz brīvu pārvietošanos Grieķijā.
Komisija piebilst, ka šajā gadījumā pastāv atbildību pastiprinoši apstākļi, kuri arī ir jāņem vērā, nosakot naudas soda kopsummu.
Tādējādi, pirmkārt, gan direktīvas noteikumi, gan iepriekš minētā sprieduma lietā Komisija/Grieķija rezolutīvā daļa bija ļoti
skaidra un neradīja nekādas interpretācijas grūtības. Otrkārt, nepastāvēja nekādas īpašas problēmas saistībā ar minētās direktīvas
transponēšanas valsts tiesībās procedūru. Visbeidzot, Grieķijas Republika reaģēja uz argumentēto atzinumu ar septiņu mēnešu
novēlošanos.
Tiesas sēdē Komisija piedāvāja samazināt vienotās likmes summu dienā, kas sākotnēji bija noteikta no EUR 10 512 līdz EUR 10 248.
Šī summa tiktu iegūta saskaņā ar Komisijas 2005. gada 13. decembra Paziņojumu SEC(2005) 1658 par EKL 228. panta īstenošanu,
naudas soda vienoto pamatsummu EUR 200 apmērā sareizinot ar izdarītā pārkāpuma smaguma koeficientu, kas šajā gadījumā ir 12,
un faktoru “n”, kas Grieķijas Republikas gadījumā tagad būtu jau 4,27, nevis 4,38. Turklāt būtu atbilstoši piemērot šo vienotās
likmes summu dienā visa sprieduma neizpildes perioda laikā, kāds ir minēts šī sprieduma 20. punktā.
Pirmkārt, Grieķijas Republika apgalvo, ka šajā gadījumā tai nevajadzētu piespriest samaksāt nekādu naudas soda kopsummu. Sava
apgalvojuma pamatošanai tā atzīmē, pirmkārt, ka tā izpildīja iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Grieķija, ar kuru tika
konstatēta pienākumu neizpilde, pirms Tiesa bija taisījusi spriedumu saskaņā ar EKL 228. panta 2. punktu, un katrā ziņā saprātīgā
termiņā, ņemot vērā ekonomiskās grūtības, kādas tai bija un vēl pašlaik ir jāpārvar. Turpinājumā tā apgalvo, ka šajā gadījumā
nepastāvēja pienākumu neizpildes atkārtošanās risks. Visbeidzot, tā piebilst, ka apgalvoto pienākumu neizpildi nevar uzskatīt
par īpaši nopietnu, jo minētā sprieduma lietā Komisija/Grieķijas neizpildei bija tikai netieša ietekme uz sabiedrības un privātām
interesēm un tā nebija faktiska ietekme.
Pakārtoti gadījumā, ja Tiesa tomēr uzskatītu prasību par pamatotu un piespriestu Grieķijas Republikai samaksāt naudas soda
kopsummu, pēdējā minētā atgādina, ka Tiesai šī summa ir jānosaka samērīgā veidā, it īpaši “atbilstoši maksātspējai”, kāda
ir šai dalībvalstij pašreizējā situācijā.
Šajā sakarā tā apgalvo, ka faktors 4,27, ko izmanto Komisija, lai atspoguļotu Grieķijas Republikas maksātspēju, un kas tika
noteikts, pamatojoties uz ekonomiskajiem datiem par 2008. gadu, neatbilst pašreizējai ekonomiskajai realitātei, jo Grieķijas
iekšzemes kopprodukta bruto vērtība 2009. un 2010. gadā atkal būtiski samazinājās. Turklāt dalībvalsts maksātspēju nevar pareizi
noteikt, neņemot vērā it īpaši šīs valsts deficītu un valsts parādu vai tajā reģistrēto inflācijas līmeni.
Ņemot vērā šos apsvērumus, Grieķijas Republika uzskata, ka naudas soda kopsumma ir jāsamazina līdz minimālajai summai, kādu
Komisija ir paredzējusi savā iepriekš minētajā Paziņojumā SEC(2005) 1658, proti, līdz EUR 2 190 000. Turklāt tiesas sēdē Grieķijas
Republika prasīja atļauju uzsākt naudas soda kopsummas samaksu pa daļām un bez procentiem, kas vajadzības gadījumā var tikt
uzlikts ar spriedumu šajā lietā.

Tiesas vērtējums
Jāatgādina, ka Tiesa jau ir atzinusi, ka, ja kavējuma nauda šķiet īpaši piemērota, lai mudinātu dalībvalsti, cik ātri vien
iespējams izpildīt pienākumus, kuru neizpilde var turpināties, ja šāds pasākums netiek piemērots, tad nauda soda kopsummas
piemērošana būtībā ir balstīta uz tādu seku izvērtējumu, kādas attiecīgās dalībvalsts pienākumu neizpildes gadījumā tiek nodarītas
privātajām un sabiedrības interesēm, it īpaši, ja pienākumu neizpilde kopš sprieduma, ar kuru tā sākotnēji ir tikusi konstatēta,
ir turpinājusies ilgu laiku pēc tam (skat. it īpaši 2008. gada 9. decembra spriedumu lietā C‑121/07 Komisija/Francija, I‑9159. lpp.,
58. punkts).
Katrā lietā Tiesai, ņemot vērā tajā izskatāmās lietas apstākļus, kā arī pēc Tiesas ieskatiem vajadzīgo pārliecināšanas un
atturēšanas līmeni, ir jānosaka finansiālās sankcijas, kuras ir piemērotas, lai nodrošinātu pēc iespējas ātrāku tāda sprieduma
izpildi, ar kuru iepriekš konstatēta pienākumu neizpilde, un lai novērstu tādu pašu Savienības tiesību pārkāpumu atkārtošanos
(skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Francija, 59. punkts).
Attiecībā uz iespējamo naudas soda kopsummas piemērošanu ir jāatgādina, ka tai katrā lietā ir jābūt atkarīgai no visiem atbilstošajiem
apstākļiem gan saistībā ar konstatētās pienākumu neizpildes īpatnībām, gan attiecīgo tādas dalībvalsts nostāju, uz kuru attiecas
procedūra, kas uzsākta, pamatojoties uz EKL 228. pantu (skat. it īpaši iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Francija,
62. punkts).
Katrā ziņā, ja Tiesa nolemj piemērot naudas soda kopsummu, tad tai, īstenojot savu rīcības brīvību, šī sankcija ir jānosaka
tādējādi, lai tā, pirmkārt, būtu pielāgota apstākļiem un, otrkārt, būtu samērīga ar konstatēto pienākumu neizpildi, kā arī
attiecīgās dalībvalsts maksātspēju (2009. gada 4. jūnija spriedums lietā C‑568/07 Komisija/Grieķija, Krājums, I‑4505. lpp.,
47. punkts).
Līdz ar to, lai pieņemtu lēmumu par prasību piemērot Grieķijas Republikai naudas soda kopsummu, ir jāņem vērā visi ar pārmesto
pienākumu neizpildi saistītie apstākļi un it īpaši Grieķijas Republikas attieksme, pārkāpuma ilgums un smagums.
Tā attiecībā, pirmkārt, uz minētās dalībvalsts attieksmi ir jāatzīmē, ka Grieķijas iestādes atbildēja ar ievērojamu nokavēšanos
gan uz brīdinājuma vēstuli, gan uz argumentēto atzinumu. Turklāt, kā izriet no Grieķijas Republikas 2009. gada 22. jūnija
vēstules, ir skaidrs, ka šajā datumā likumprojekts, kas bija vajadzīgs, lai izpildītu iepriekš minēto 2007. gada 18. jūlija
spriedumu lietā Komisija/Grieķija, vēl netika nodots pieņemšanai Grieķijas parlamentā, kaut arī rīcība, kāda tika prasīta,
lai pilnībā novērstu ar šo spriedumu konstatēto pienākumu neizpildi, nesagādāja nekādas īpašas grūtības.
Otrkārt, attiecībā uz pienākumu neizpildes, kas ir šīs prasības priekšmets, ilgumu jāatgādina, ka EKL 228. pants nenosaka
termiņu, kādā ir jāveic sprieduma izpilde, tomēr nav šaubu, ka izpildes īstenošanai ir jābūt tūlītējai un tai ir jābeidzas
pēc iespējas īsākā termiņā (skat. it īpaši iepriekš minēto 2009. gada 4. jūnija spriedumu lietā Komisija/Grieķija, 51. punkts).
Šajā lietā ir jāatzīmē, ka pagāja 29 mēneši kopš iepriekš minētā 2007. gada 18. jūlija sprieduma lietā Komisija/Grieķija pasludināšanas
līdz Likuma 3811/2009, ar kuru valsts tiesību akti tika saskaņoti ar minētā sprieduma rezolutīvo daļu, publicēšanai 2009. gada
18. decembrī.
Šajā sakarā Grieķijas Republikas norādītie pamatojumi, proti, fakts, ka kavēšanās minētā sprieduma izpildē esot radusies iekšēju
grūtību dēļ un ir saistīta ar likumdošanas procesu vai pirmstermiņa vēlēšanām, nevar tikt atbalstīti. Kā Tiesa to ir atkārtoti
norādījusi, dalībvalsts, lai pamatotu Savienības tiesībās paredzētu pienākumu neievērošanu, nevar aizbildināties ar iekšējās
tiesību sistēmas normām, praksi vai situāciju (skat. it īpaši iepriekš minēto 2009. gada 4. jūnija spriedumu lietā Komisija/Grieķija,
50. punkts).
Jākonstatē, ka Grieķijas Republikai pārmestā pienākumu neizpilde ilga ievērojamu laika posmu.
Treškārt, attiecībā uz pārkāpuma smagumu ir jākonstatē, ka pārmestā pienākumu neizpilde negatīvi ietekmēja pamatbrīvību īstenošanu,
šajā gadījumā personu brīvu pārvietošanos vienotā brīvības, drošības un tiesiskuma telpā.
Kā atzīmēja ģenerāladvokāts savu secinājumu 43. punktā, atsaucoties uz Direktīvas preambulas otro apsvērumu, Savienības likumdevējs
uzskata, ka Eiropas Savienības pilsoņa, kas pārvietojas no vienas dalībvalsts uz otru, fiziska aizsardzība ir tiesību uz personu
brīvu pārvietošanos priekšnosacījums un ka šajā direktīvā paredzēti pasākumi, kuru mērķis ir veicināt kompensāciju piešķiršanu
noziegumos cietušajiem, palīdz īstenot šo brīvību.
Ņemot vērā iepriekš minēto, Tiesa šajā gadījumā uzskata par pamatotu piespriest Grieķijas Republikai samaksāt naudas soda
kopsummu.
Attiecībā uz minētā naudas soda kopsummas apmēru ir jāatzīmē, pirmkārt, ka, neņemot vērā šī sprieduma 33.–39. punktā minētos
apsvērumus, Grieķijas Republika izbeidza pārmesto pienākumu neizpildi.
Otrkārt, ir jāņem vērā minētās dalībvalsts maksātspēja, kāda tā ir saskaņā ar pēdējiem ekonomiskajiem datiem, kas iesniegti
izvērtēšanai Tiesā.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, noteiktā naudas soda kopsumma trīs miljonu euro apmērā, kas Grieķijas Republikai būs jāsamaksā
saskaņā ar EKL 228. panta 2. punkta trešo daļu, būtībā ir taisnīgs lietas apstākļu novērtējums.
Tādējādi Grieķijas Republikai ir jāpiespriež samaksāt Komisijai naudas soda kopsumma trīs miljonu euro apmērā, naudas līdzekļus
ieskaitot kontā “Eiropas Savienības pašu resursi”.

Par tiesāšanās izdevumiem
Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 2. punktu lietas dalībniekam, kam spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Grieķijas
Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā pēdējai minētajai spriedums ir nelabvēlīgs, jāpiespriež Grieķijas Republikai
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
1)
līdz 2008. gada 23. septembra argumentētajā atzinumā, ko Eiropas Kopienu Komisija ir pieņēmusi saskaņā ar EKL 228. pantu,
noteiktā termiņa beigām neveicot visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu 2007. gada 18. jūlija spriedumu lietā C‑26/07
Komisija/Grieķija, Grieķijas Republika nav izpildījusi šī panta 1. punktā paredzētos pienākumus;
2)
Grieķijas Republika samaksā Eiropas Kopienu Komisijai naudas soda kopsummu trīs miljonu euro apmērā, naudas līdzekļus ieskaitot
kontā “Eiropas Savienības pašu resursi”;
3)
Grieķijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – grieķu.