CELEX: 62011CJ0402
Pritožba
Znamka Skupnosti
Ugovor
Uredba (ES) št. 2868/95
Pravilo 18(1)
Pravna narava sporočila UUNT o odločitvi, da je ugovor dopusten
Pravica do učinkovitega pravnega sredstva

Družba Jager & Polacek GmbH (v nadaljevanju: Jager & Polacek) v pritožbi predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 12. maja 2011 v zadevi Jager & Polacek proti UUNT (REDTUBE) (T-488/09, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to zavrnilo njeno tožbo za razveljavitev odločbe četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 29. septembra 2009 (zadeva R 442/2009-4) (v nadaljevanju: sporna odločba) glede postopka z ugovorom med navedeno družbo in družbo RT Mediasolutions s. r. o. (v nadaljevanju: RT Mediasolutions).
Četrti odbor za pritožbe UUNT je s sporno odločbo zavrnil predlog za razveljavitev odločbe z dne 22. januarja 2009, s katero je oddelek za ugovore ugotovil, da se za ugovor št. B 1 299 033 družbe Jager & Polacek šteje, da ni bil vložen.
Pravni okvir
Uredba Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 146) je bila razveljavljena in nadomeščena z Uredbo Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (
UL L 78, str. 1
), ki je začela veljati 13. aprila 2009. Vendar se glede na čas dejanskega stanja za obravnavani spor uporablja Uredba št. 40/94, kakor je bil spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1891/2006 z dne 18. decembra 2006 (
UL L 386, str. 14
, v nadaljevanju: Uredba št. 40/94).
Pravila za izvedbo Uredbe št. 40/94 so določena v Uredbi Komisije (ES) št. 2868/95 z dne 13. decembra 1995 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 189), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1041/2005 z dne 29. junija 1995 (
UL L 172, str. 4
, v nadaljevanju: izvedbena uredba).
Uredba št. 40/94
Člen 42 Uredbe št. 40/94 z naslovom „Ugovor“ določa:
„1.   V treh mesecih od datuma objave prijave znamke Skupnosti lahko vložijo pisni ugovor zoper registracijo znamke, ki temelji na tem, da znamka ne more biti registrirana po členu 8:
[…]
c)
imetniki prejšnjih znamk ali znakov iz člena 8(4) in osebe, ki imajo po zadevni nacionalni zakonodaji pooblastilo za izvrševanje teh pravic.
[…]
3.   Ugovor mora biti v pisni obliki in navajati razloge. Ugovor se šteje za pravilno vloženega šele po plačilu pristojbine za ugovor. V roku, ki ga določi [UUNT], lahko vložnik ugovora v podporo svojemu primeru predloži dejstva, dokaze in vprašanja.“
Člen 57 te uredbe z naslovom „Odločbe, zoper katere se lahko vloži pritožba“ določa:
„1.   Pritožba se lahko vloži zoper odločbe preizkuševalcev, oddelkov za ugovore, oddelkov za upravljanje znamk in pravne zadeve ter oddelkov za izbris. Pritožba zadrži izvršitev.
2.   Zoper odločbo, ki ne zaključi postopka glede ene od strank, se je mogoče pritožiti le v pritožbi zoper končno odločbo, razen če odločba dopušča ločeno pritožbo.“
Člen 77a te uredbe z naslovom „Razveljavitev odločb“ določa:
„1.   Če [UUNT] opravi vpis v register ali sprejme odločbo z očitno kršitvijo določb postopka, ki mu jo je mogoče pripisati, zagotovi, da se vpis izbriše ali odločitev razveljavi. Če je v postopku samo ena stranka in vpis ali dejanje vpliva na njene pravice, se izbris ali razveljavitev odredi tudi, če kršitev za stranko ni bila očitna.
2.   Izbris ali razveljavitev iz odstavka 1 odredi po uradni dolžnosti ali na zahtevo ene od strank v postopku oddelek, ki je opravil vpis ali sprejel odločbo. Izbris ali razveljavitev se odredi v šestih mesecih po dnevu vpisa v register ali sprejetja odločbe, po posvetovanju s strankami v postopku in morebitnimi imetniki pravic do obravnavane znamke Skupnosti, ki so vpisane v register.
3.   Ta člen ne posega v pravico strank do pritožbe po členih 57 in 63 ali do možnosti, da po postopku in pod pogoji, določenimi v izvedbeni uredbi iz člena 157(1), dosežejo popravek jezikovnih napak ali napak pri prepisu in očitnih napak v odločbah Urada ali napak pri registraciji znamke ali objavi registracije, ki jih je mogoče pripisati Uradu.“
Pojasniti je treba, da so členi 42, 57 in 77a Uredbe št. 40/94 postali členi 41, 58 in 80 Uredbe št. 207/2009, ne da bi se besedilo teh določb spremenilo.
Izvedbena uredba
Pravilo 17 izvedbene uredbe pod naslovom „Preizkus dopustnosti“ določa:
„1.
Če pristojbina za ugovor ni bila plačana v roku za ugovor, se šteje, da ugovor ni bil vložen. Če je bila pristojbina za ugovor plačana po izteku roka za ugovor, se povrne stranki, ki ugovarja.
2.
Če ugovor ni bil vložen v roku za ugovor […] [UUNT] zavrže ugovor kot nedopusten.
[…]
5.
Vsaka ugotovitev v skladu z odstavkom 1, da se šteje, da ugovor ni bil vložen, in vsaka odločitev o zavrženju ugovora kot nedopustnega po odstavkih 2, 3 in 4, se sporočita prijavitelju.“
Pravilo 18 izvedbene uredbe z naslovom „Začetek postopka ugovora“ v odstavku 1 določa:
„Če je ugovor dopusten na podlagi pravila 17, [UUNT] pošlje strankam sporočilo, da šteje, da se je postopek ugovora začel dva meseca po prejemu obvestila. Rok se lahko podaljša do največ 24 mesecev, če obe stranki predložita prošnji za takšno podaljšanje pred iztekom roka.“
Pravilo 53a te uredbe z naslovom „Razveljavitev odločbe ali vpisa v register“ v odstavkih od 1 do 3 določa:
„1.
Če [UUNT] ugotovi po uradni dolžnosti ali na podlagi ustrezne informacije strank v postopku, da je odločba ali vpis v register predmet razveljavitve na podlagi člena 77a Uredbe, obvesti o nameravani razveljavitvi prizadeto stranko.
2.
Prizadeta stranka lahko predloži stališča o nameravani razveljavitvi v roku, ki ga določi [UUNT].
3.
Če se prizadeta stranka strinja z nameravano razveljavitvijo ali če ne predloži stališč v roku, [UUNT] razveljavi odločbo ali vpis. Če se prizadeta stranka ne strinja z razveljavitvijo, [UUNT] odloči o razveljavitvi.
Pravilo 62 te uredbe v odstavku 1 določa:
„Odločbe, za katere velja rok za pritožbo, vabila in drugi dokumenti, ki jih določi predstojnik [UUNT], se posredujejo s priporočeno pošiljko in s povratnico. Vsa druga sporočila se posredujejo z navadno pošto.“
Dejansko stanje
Dejansko stanje je bilo v točkah 1, od 3 do 13 in od 16 do 19 izpodbijane sodbe opisano tako:
„1
Pravna predhodnica družbe [RT Mediasolutions] je 12. julija 2007 v skladu z [Uredbo št. 40/94] pri [UUNT] vložila zahtevo za registracijo znamke Skupnosti.
[…]
Prijava znamke Skupnosti je bila objavljena v
Biltenu znamk Skupnosti
št. 068/2007 z dne 24. decembra 2007.
Tožeča stranka [Jager & Polacek] je 25. marca 2008 na podlagi člena 42 Uredbe št. 40/94 vložila ugovor […] zoper registracijo prijavljene znamke za vse proizvode in storitve, ki jih zajema.
Ugovor je temeljil na prejšnji neregistrirani znamki Redtube in na uporabi internetne domene www.redtube.com. Razlog, ki se je navajal v utemeljitev ugovora, je razlog, na katerega se nanaša člen 8(4) Uredbe št. 40/94 […].
Tožeča stranka je v obrazcu za ugovor navedla, da je bila pristojbina za ugovor 26. marca 2008 plačana na račun UUNT.
Oddelek UUNT za znamke je z dopisom z dne 10. aprila 2008 tožečo stranko obvestil, da je UUNT pristojbino za ugovor prejel šele 1. aprila 2008, po izteku roka za ugovor, in da torej šteje, da ugovor ni bil vložen. UUNT je poleg tega pojasnil, da bi rok štel za spoštovan, če bi bil plačilni nalog predložen pred iztekom roka za ugovor. UUNT je prav tako pojasnil, da čeprav je tožeča stranka izvedla plačilo 10 dni po izteku roka za ugovor, bi morala najpozneje 11. maja 2008 plačati dodatno pristojbino v višini 10-odstotne pristojbine za ugovor.
Tožeča stranka je v dopisu z dne 8. maja 2008 navedla dokaz, da je 26. marca 2008 svoji banki dala nalog za nakazilo plačila pristojbine za ugovor. Prav tako je predložila dokaz, da je 6. maja 2008 plačala dodatno pristojbino v višini 10 %. Poleg tega je navedla, da je za prijavo znamke izvedela šele 25. marca 2008 popoldne, torej zadnji dan roka za ugovor. Tako naj bi družbo RT Mediasolutions pozvala k umiku prijave znamke, česar pa naj ta ne bi storila. Ob vložitvi ugovora (ob 17:07 po telefaksu) naj bi bile banke v Avstriji zaprte že več kot dve uri in naj v računovodski službi tožeče stranke ne bi bilo več nikogar. Torej banki ni mogla istega dne dati naloga za nakazilo pristojbine za ugovor. […] Poleg tega je navedla, da bi se v skladu z nemško različico člena 8 Uredbe Komisije (ES) št. 2869/95 z dne 13. decembra 1995 o pristojbinah, ki se plačujejo Uradu za harmonizacijo notranjega trga (blagovne znamke in modeli) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 189), štelo, da je bil rok za plačilo v tem primeru spoštovan zaradi plačila dodatne pristojbine.
Oddelek UUNT za znamke je z dopisoma z dne 20. maja 2008 tožeči stranki in družbi RT Mediasolutions poslal sporočilo (v nadaljevanju: sporočilo z dne 20. maja 2008). UUNT je v teh dopisih odločil, da je ugovor dopusten, ker temelji na prejšnji neregistrirani znamki Redtube, in je tožečo stranko in družbo RT Mediasolutions obvestil o roku za začetek kontradiktorne faze postopka z ugovorom v skladu s pravilom 18(1) [izvedbene uredbe]. Natančneje, UUNT je navedel, da se spravni postopek (cooling off) konča 21. julija 2008 in da se kontradiktorna faza postopka z ugovorom začne 22. julija 2008. Poleg tega je tožeči stranki določil rok za utemeljitev ugovora in družbi RT Mediasolutions rok, da nanj odgovori.
Družba RT Mediasolutions je v dopisu z dne 10. septembra 2008 trdila, da pristojbina za ugovor ni bila plačana v primernem roku, in je UUNT predlagala, naj sporočilo z dne 20. maja 2008 razglasi za nično in ugotovi, da se šteje, da ugovor ni bil vložen.
Oddelek UUNT za znamke je 2. oktobra 2008 tožeči stranki poslal dopis z naslovom ‚Popravek‘ (Korrektur). V tem dopisu je UUNT tožeči stranki pojasnil, da je bilo [sporočilo z dne 20. maja 2008] poslano pomotoma in da ga mora šteti za brezpredmetno. UUNT je poleg tega tožečo stranko obvestil, da se plačilo pristojbine za ugovor ni štelo za izvedeno v roku za ugovor in da se je štelo, da ugovor ni bil vložen. UUNT je poleg tega tožeči stranki dal možnost, da predlaga sprejetje uradne pisne odločbe. Tožeča stranka je tak predlog vložila 28. novembra 2008.
Oddelek za ugovore je 22. januarja 2009 sprejel odločbo, v kateri je navedel, da se šteje, da ugovor ni bil vložen. Oddelek za ugovore je menil, da sta bila pogoja iz člena 8(3) Uredbe št. 2869/95, in sicer nalog za nakazilo, dan v roku za ugovor, in plačilo dodatne pristojbine, kumulativna. […]
Tožeča stranka je 20. marca 2009 zoper odločbo oddelka za ugovore vložila pritožbo. V vlogi, v kateri so navedeni razlogi z dne 22. maja 2009, je tožeča stranka trdila, da je UUNT 20. maja 2008 sprejel odločbo, s katero je ugovor razglasil za dopusten, in da ta odločba ni bila veljavno razveljavljena na podlagi postopka iz člena [77a Uredbe št. 40/94]. Poleg tega je navedla, da sta pogoja iz člena 8(3) Uredbe št. 2869/95 alternativna, ne pa kumulativna.
[…]
Četrti odbor za pritožbe UUNT je s [sporno odločbo] pritožbo zavrnil.
Odbor za pritožbe je navedel, da se je rok za ugovor iztekel 25. marca 2008, saj je bil 24. marec 2008 dela prost dan. Pristojbina za ugovor naj bi se plačala po izteku roka za ugovor v nasprotju s tem, kar določa člen [42(3), drugi stavek, Uredbe št. 40/94]. Ugotovil je tudi, da je tožeča stranka svoji banki dala nalog za nakazilo šele po izteku roka za ugovor, in sicer 26. marca 2008. Zato je treba na podlagi člena [42(3), drugi stavek, Uredbe št. 40/94] šteti, da ugovor ni bil vložen.
Odbor za pritožbe je menil, da je oddelek za ugovore pravilno razlagal člen 8(3) Uredbe št. 2869/95.
Odbor za pritožbe meni, da [sporočilo z dne 20. maja 2008] ni bilo odločba, ki bi jo bilo mogoče razveljaviti v skladu s členom [77a Uredbe št. 40/94], ampak le ukrep procesnega vodstva.“
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
Tožeča stranka je s tožbo, vloženo v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 4. decembra 2009, predlagala razveljavitev sporne odločbe.
Tožeča stranka je v utemeljitev tožbe navedla tri tožbene razloge, od katerih je predmet pritožbe le odgovor na drugega.
Prvi tožbeni razlog se je nanašal na kršitev člena 8(2) Uredbe Komisije (ES) št. 216/96 z dne 5. februarja 1996 o poslovniku odborov za pritožbe pri Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (blagovne znamke in modeli) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 221). Splošno sodišče je ta tožbeni razlog zavrnilo, ker se ta določba uporablja le v postopkih
inter partes
in ker so se v postopku, na podlagi katerega je bila sprejeta odločba z dne 22. januarja 2009, uporabljala pravila, določena za postopke
ex parte
.
Tožeča stranka je s tretjim tožbenim razlogom prerekala dejstvo, da se je za njen ugovor zaradi prepoznega plačila pristojbine za ugovor štelo, da ni bil vložen. Splošno sodišče je ta tožbeni razlog zavrnilo, saj je ugotovilo, da je oddelek za ugovore ravnal prav, ko je v skladu s pravilom 17(1) izvedbene uredbe razglasil, da ugovor zaradi prepoznega plačila pristojbine za ugovor ni vložen.
Drugi tožbeni razlog je temeljil na kršitvi člena 77a(1) in (2) Uredbe št. 40/94. Tožeča stranka je v utemeljitev tega tožbenega razloga trdila, da je sporočilo z dne 20. maja 2008, s katerim je bilo odločeno, da je njen ugovor dopusten, odločba. Ker je v skladu s pravilom 17(5) izvedbene uredbe to odločba o ugotovitvi, da se za ugovor šteje, da ni bil vložen, ali o zavrženju ugovora kot nedopustnega, bi se moral namreč na podlagi pravnega načela
actus contrarius
ali vzporednosti oblik tudi akt, s katerim je ugotovljena dopustnost ugovora, šteti za odločbo.
Zato je to odločbo mogoče razveljaviti le pod pogoji, določenimi v členu 77a Uredbe št. 40/94 v povezavi s pravilom 53a izvedbene uredbe. Z razveljavitvijo navedene odločbe niso bile spoštovane postopkovne določbe, navedene v pravilu 53a, in do nje je prišlo po izteku roka šestih mesecev, določenega v navedenem členu 77a.
Splošno sodišče je glede tega v točkah od 91 do 93 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je bil dopis z dne 20. maja 2008 le sporočilo, naslovljeno na tožečo stranko v zvezi z dnem začetka kontradiktorne faze postopka, in poziv k predložitvi dejstev, dokazov in stališč ter da zato tako sporočilo ni povzročilo pravnih učinkov. Iz oblike tega dopisa ni razvidno, da gre za dokončno stališče UUNT o dopustnosti ugovora. Splošno sodišče je v točki 102 navedene sodbe ugotovilo, da sporočilo z dne 20. maja 2008 ni odločba, ampak le ukrep procesnega vodstva.
Poleg tega je Splošno sodišče zavrnilo trditve tožeče stranke in presodilo, da načelo
actus contrarius
in vzporednosti oblik ni bilo upoštevno za opredelitev, ali je sporočilo z dne 20. maja 2008 odločba.
Splošno sodišče je navedlo, da se pravilo 18(1) izvedbene uredbe nanaša na sporočilo, ki nima pravno zavezujočih učinkov do subjekta, na katerega je naslovljeno. Nazadnje, ker sporočilo z dne 20. maja 2008 ni odločba, se tožeča stranka ne more sklicevati na varstvo legitimnih pričakovanj, ki naj bi ji jih to sporočilo vzbudilo.
Splošno sodišče je v točki 132 izpodbijane sodbe ugotovilo tudi, da se zadeva ni nanašala na mednarodno registracijo in da se mu ni bilo treba izreči o pravni naravi obvestila o dopustnosti ugovorov, ki ga je UUNT poslal Svetovni organizaciji za intelektualno lastnino (WIPO).
Predlogi strank
Pritožnica Sodišču predlaga, naj:
—
izpodbijano sodbo razveljavi in
—
UUNT naloži plačilo stroškov.
UUNT predlaga, naj se pritožba zavrne kot očitno neutemeljena in naj se pritožnici naloži plačilo stroškov.
Pritožba
Pritožnica se v pritožbi sklicuje na en pritožbeni razlog, to je kršitev člena 77a(1) in (2) Uredbe št. 40/94.
Trditve strank
Edini pritožbeni razlog pritožnice ima tri dele. V prvem delu pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je odločilo, da sporočilo z dne 20. maja 2008 ni odločba. Prvič, Splošno sodišče naj bi se oprlo na sodno prakso Sodišča, ki naj se v tem primeru ne bi uporabljala, ker se nanaša na odločbe v smislu člena 288, četrti odstavek, PDEU. Vendar naj se ta določba ne bi uporabljala za akte UUNT.
Drugič, pritožnica zatrjuje, da ji Splošno sodišče s tem, da navedenega sporočila ni štelo za odločbo, ni dalo učinkovitega sodnega varstva.
Pritožnica trdi, da čeprav lahko UUNT kadarkoli med postopkom preveri dopustnost ugovora, lahko o tem vprašanju tudi kadarkoli sprejme odločno stališče, in to zlasti v dopisu, v katerem stranke obvesti o začetku kontradiktorne faze postopka. Iz besedila sporočila z dne 20. maja 2008 naj bi bilo razvidno, da je bil njegov namen med drugim odločiti o dopustnosti ugovora. To besedilo naj ne bi bilo natančno in brezpogojno. V tem sporočilu naj ne bi bilo pojasnjeno, da UUNT lahko ponovno preuči dopustnost ugovora niti da je bilo o tem vprašanju dokončno odločeno.
Po načelu učinkovitega sodnega varstva naj bi moralo Splošno sodišče ugotoviti, da je sporočilo z dne 20. maja 2008 tako zaradi oblike kot zaradi vsebine odločba. Izjavo o dopustnosti naj bi namreč podal pristojni in odgovorni organ. Ta izjava naj bi morala biti brezpogojna, natančna in dana brez pridržkov.
Navedeno sporočilo naj bi torej naslovniku vzbudilo občutek, da je UUNT preizkušal dopustnost in o tem vprašanju sprejel dokončno odločitev. Res je imel UUNT možnost to odločitev o dopustnosti umakniti, če bi bila napačna, toda to bi moral storiti v določenem roku in obliki. Če takega preklica ne bi bilo, bi bil UUNT še naprej zavezan z navedeno odločitvijo zaradi potrebe po zagotovitvi pravne varnosti. Vendar naj ta odločitev ne bi bila umaknjena v roku šestih mesecev, določenem v členu 77a(1) in (2) Uredbe št. 40/94. Postopek z ugovorom bi se torej moral ponoviti in nadaljevati po ustaljeni poti.
Pritožnica z drugim delom edinega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da je razlogovanje oprlo na dejstvo, da je v pravilu 17(5) izvedbene uredbe uporabljen izraz „odločitev“, kadar se šteje, da ugovor ni bil vložen, v pravilu 18(1) te uredbe pa je uporabljen izraz „sporočilo“. Iz pravila 62 navedene uredbe pa naj bi bilo razvidno, da lahko sporočilo vsebuje tudi odločbo.
Pritožnica s tretjim delom edinega pritožbenega razloga, ki ga navaja v utemeljitev svoje pritožbe, Splošnemu sodišču očita, da je v odgovoru na trditev pritožnice glede obveznosti obveščanja WIPO navedlo le, da se zadeva ni nanašala na registracijo znamke Skupnosti. Vendar bi morala biti presoja pravne narave sporočila o dopustnosti ugovora enotna. Splošno sodišče bi moralo upoštevati dejstvo, da če je sporočilo o dopustnosti, naslovljeno na WIPO, odločba, mora biti enako opredeljeno, če je naslovljeno na vložnika ugovora zoper registracijo znamke Skupnosti.
UUNT meni, da edini pritožbeni razlog očitno ni utemeljen.
Najprej, glede dela pritožbenega razloga, ki se nanaša na sodno prakso Sodišča, ki jo je navajalo Splošno sodišče, UUNT trdi, da je organ Evropske unije. Opredelitve upravnega prava, določene za Unijo, naj bi se uporabljale tudi zanj.
Dalje, glede dela, ki se nanaša na opredelitev sporočila z dne 20. maja 2008 kot odločbe, naj bi Splošno sodišče v točki 122 izpodbijane sodbe jasno navedlo, da iz tega sporočila ni razvidno, da bi UUNT želel dokončno odločiti o dopustnosti. Načela učinkovitega sodnega varstva naj v tem primeru ne bi bilo treba uporabiti, ker to sporočilo po besedah UUNT ni „izvršilni akt“, s katerim bi bilo mogoče kršiti pravo. Ne bi naj imelo nobenega pravnega učinka na pravni položaj pritožnice.
Pritožnica naj bi Splošnemu sodišču napačno očitala, da ni preučilo, ali sporočilo z dne 20. maja 2008 vsebuje tudi odločbo. Splošno sodišče naj bi namreč tak preizkus opravilo v točki 91 in naslednjih izpodbijane sodbe.
UUNT glede dela pritožbenega razloga, ki se nanaša na postopek pred WIPO, navaja, da odločba o dopustnosti ugovora v primeru mednarodne registracije za vključuje navedbo začasne zavrnitve varstva v mednarodnem registru znamk. Ta postopek in postopek, ki se uporablja pri UUNT, naj torej po učinkih ne bi bila primerljiva.
Presoja Sodišča
Najprej je treba navesti, prvič, da pritožnica pred Sodiščem ne navaja pritožbenega razloga kršitve člena 8(2) Uredbe št. 216/96 niti pritožbenega razloga glede plačila pristojbine za ugovor.
Drugič, ugotoviti je treba, da je bila sporna odločba sprejeta na podlagi predloga za razveljavitev odločbe z dne 22. januarja 2009, in ne sporočila z dne 20. maja 2008.
Odločba z dne 22. januarja 2009 je odločba, s katero je oddelek za ugovore UUNT ugotovil, da se je štelo, da ugovor ni bil vložen, ker pristojbina za ugovor ni bila plačana v roku, določenem za to.
Prvi del pritožbenega razloga
Predlog za razveljavitev odločbe z dne 22. januarja 2009 je odbor za pritožbe razglasil za dopusten, vendar neutemeljen, ker je imel oddelek za ugovore pravico, celo obveznost, da v vsaki fazi postopka navede napako, ki bi jo lahko povzročilo plačilo pristojbine za ugovor. Po mnenju odbora za pritožbe sporočilo, v katerem je navedeno, da se ugovor šteje za dopusten, in je pojasnjeno, da se je začela kontradiktorna faza postopka, ni odločba, ki bi jo bilo treba izpodbijati na podlagi člena 77a Uredbe št. 40/94 niti dokončna odločba v smislu člena 57 te uredbe, ampak le pripravljalno sporočilo.
Odbor za pritožbe in nato Splošno sodišče v točkah 74 in 75 izpodbijane sodbe sta iz tega sklepala, da je bila odločba z dne 22. januarja 2009 sprejeta na podlagi pravil, določenih za postopek
ex parte
, in da bi bilo treba tožbo zoper to odločbo obravnavati po takem postopku. Odbor za pritožbe je ugotovil, da oddelek za ugovore logično ni odločal o stroških, in je odločil, da ni treba odločati o stroških, priglašenih za postopek s tožbo.
Pritožnica je pred Splošnim sodiščem trdila, da je bilo sporočilo z dne 20. maja 2008 odločba, ki bi jo bilo mogoče razveljaviti le pod pogoji, določenimi v členu 77a Uredbe št. 40/94.
Splošno sodišče ni sprejelo opredelitve sporočila z dne 20. maja 2008 kot odločbe, predvsem zato ker to ni imelo nobenega pravno zavezujočega učinka. Splošno sodišče je v točki 91 izpodbijane sodbe navedlo, da to sporočilo ne vsebuje nobene navedbe, na podlagi katere bi bilo mogoče sklepati, da gre za odločbo o dopustnosti ugovora, in je v točki 92 te sodbe ugotovilo, da je UUNT s tem sporočilom pritožnico obvestilo, da je bilo odločeno, da je njen ugovor dopusten, če temelji na prejšnji neregistrirani znamki. Nazadnje je Splošno sodišče v točki 95 izpodbijane sodbe pojasnilo, da dejstvo, da je UUNT v navedenem sporočilu ugotovilo, da je bilo odločeno, da je ugovor dopusten, pomeni pojasnilo, zakaj je UUNT stranke obvestil o roku za začetek postopka
inter partes
.
Splošno sodišče je v točki 102 izpodbijane sodbe ugotovilo, da sporočilo z dne 20. maja 2008 ni odločba, ampak le ukrep procesnega vodstva.
Vendar temu razlogovanju ni mogoče pritrditi.
Namreč, prvič, iz naslova II izvedbene uredbe je razvidno, da postopek z ugovorom zoper registracijo znamke zajema dve ločeni fazi. V pravilu 17 te uredbe so našteti pogoji dopustnosti ugovora in v odstavku 5 tega pravila je pojasnjeno, da se odločba, s katero je ugotovljeno, da se šteje, da ugovor ni bil vložen ali da ga je treba razglasiti za nedopustnega, pošlje stranki, ki ugovarja. Torej lahko faza preučevanja dopustnosti vodi do sprejetja odločbe, s katero se postopek konča in ki je lahko kot taka predmet tožbe na podlagi člena 57(1) Uredbe št. 40/94.
Poleg tega pravilo 18 izvedbene uredbe v odstavku 1 določa, da „[č]e je ugovor dopusten na podlagi pravila 17, [UUNT] pošlje strankam sporočilo, da šteje, da se je postopek ugovora začel dva meseca po prejemu obvestila“. Tudi iz besedila tega pravila 18 je razvidno, da se sam postopek ugovora, in sicer faza
inter partes
, začne šele po tem, ko UUNT potrdi, da je ugovor dopusten in nobeden od razlogov iz pravila 17 ne nasprotuje tej dopustnosti.
Uporaba izraza „dopusten“ v francoski različici izvedbene uredbe nakazuje, da je zakonodajalec Unije želel, da UUNT v tej fazi postopka preuči dopustnost ugovora in se prepriča, da je bila pristojbina za ugovor plačana pravočasno.
V drugih jezikovnih različicah izvedbene uredbe so uporabljene besede „se considere admisible“ v španščini, „gilt“ v nemščini, „found admissible“ v angleščini in „considerata ammissibile“ v italijanščini. Preučitev teh različic pomeni, da je razen nemške različice, v kateri ima izraz „gilt“ šibkejši pomen kot izrazi, uporabljeni v drugih jezikovnih različicah, treba ugovor šteti za dopusten, preden je mogoče začeti postopek
inter partes
.
Nazadnje, iz člena 57(2) Uredbe št. 40/94 je razvidno, da so lahko akti, tudi če so sprejeti med postopkom in ga ne končujejo, vseeno odločbe.
Splošno sodišče torej v točkah 91 in 95 izpodbijane sodbe ni pravilno odločilo, da je sporočilo z dne 20. maja 2008, poslano v skladu s pravilom 18 izvedbene uredbe, le dopis, s katerim je UUNT stranko, ki ugovarja, obvestil o začetku postopka
inter partes
in jo pri tem pozval, naj dopolni svoj predlog s predložitvijo dokazov, in da sporočilo, da je ugovor štel za dopusten, ni pomenilo dokončnega stališča UUNT v zvezi z njegovo dopustnostjo.
Drugič, navesti je treba, da je UUNT, čeprav je priznal, da je sporočilo z dne 20. maja 2008 poslal po pomoti, na obravnavi vseeno trdil, da je v praksi tega organa dejstvo navedbe, da šteje ugovor za dopusten, le navada in da je dokončno odločbo o dopustnosti ugovora mogoče sprejeti šele v postopku
inter partes
. UUNT meni, da bi bilo nujno zaščiti pravico do obrambe.
Vendar naj dejstvo, da se to sporočilo opredeli za „odločbo“ o dopustnosti ugovora, ne bi posegalo v varstvo pravice do obrambe.
Prvič, kot je navedel generalni pravobranilec v točki 64 sklepnih predlogov, stranka, ki ugovarja, nima nobenega interesa vložiti tožbo zoper akt, s katerim je UUNT odločil, da je njen ugovor dopusten.
Drugič, če UUNT stori napako pri presoji dopustnosti ugovora, ker ga napačno razglasi za dopustnega, in tako začne postopek
inter partes
, nasprotni stranki v postopku z ugovorom ni odvzeta možnost uveljavljati svoje pravice.
Nasprotna stranka v postopku z ugovorom lahko namreč, prvič, pri UUNT uveljavlja, da je bila storjena napaka glede dopustnosti ugovora, in lahko na podlagi člena 77a Uredbe št. 40/94 UUNT predlaga, naj umakne odločbo, s katero je odločil, da je ugovor dopusten.
Glede tega iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je umik nezakonitega akta načeloma dovoljen, tudi če načeli pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj zahtevata, da se ta umik izvede v razumnem roku in da se upošteva, koliko se je lahko zainteresirana stranka morda zanašala na zakonitost akta (glej v tem smislu sodbo z dne 4. maja 2006 v zadevi Komisija proti Združenemu kraljestvu,
C-508/03, ZOdl., str. I-3969
, točka 68 in navedena sodna praksa).
Zakonodajalec Unije je uredil postopek umika nezakonitih aktov, ki jih sprejme UUNT. Glede tega odstavek 1 člena 77a Uredbe št. 40/94 določa, da če UUNT sprejme odločbo z očitno kršitvijo določb postopka, ki mu jo je mogoče pripisati, mora to odločbo razveljaviti.
Navedeni člen 77a v odstavku 2 določa, da je razveljavitev napačne odločbe mogoče odrediti po uradni dolžnosti ali na predlog ene od strank in da mora biti razveljavitev odrejena v roku šest mesecev od sprejetja te odločbe, zlasti po posvetovanju s strankami v postopku. Očitno je torej, da lahko postopek z umikom začne nasprotna stranka v postopku z ugovorom.
Nazadnje, ta člen 77a v odstavku 3 določa, da ta postopek razveljavitve ne posega v pravice, ki jih imajo stranke za vložitev tožbe, zlasti na podlagi člena 57 te uredbe.
Nasprotna stranka v postopku z ugovorom ima, drugič, možnost, da predlaga razveljavitev akta, s katerim je bil ugovor razglašen za dopusten. To razveljavitev je mogoče predlagati v tožbi, vloženi zoper odločbo, sprejeto na podlagi postopka
inter partes
. Ta akt je namreč lahko, če postopek z njim ni končan, predmet tožbe z dokončno odločbo o utemeljenosti ugovora v skladu s členom 57(2) Uredbe št. 40/94.
Iz preizkusa vseh teh določb izhaja, da če UUNT odloči, da je ugovor dopusten, se začne faza postopka
inter partes
. V roku šestih mesecev je mogoče odločbo, s katero je bil ugovor razglašen za dopusten, če je bila pri tem storjena očitna kršitev postopka, umakniti po uradni dolžnosti ali na predlog ene od strank, česar posledica je konec postopka z ugovorom. Ko se ta rok enkrat izteče, je treba fazo postopka
inter partes
nadaljevati in sprejeti odločbo.
V zadnjem primeru lahko nasprotna stranka v postopku z ugovorom pri odboru za pritožbe vloži pritožbo in uveljavlja, da ugovor ni bil dopusten.
Sodišče je namreč že razsodilo, da je iz člena 62(1) Uredbe št. 40/94 razvidno, da odbor za pritožbe po preučitvi utemeljenosti pritožbe odloči o pritožbi in da lahko ob tem „izvrši katerokoli pooblastilo v pristojnosti oddelka, ki je izdal izpodbijano odločbo,“ kar v obravnavanem primeru pomeni, da se sámo izreče glede ugovora, tako da ga zavrne ali razglasi za utemeljenega, s čimer izpodbijano odločbo potrdi ali razveljavi (sodba z dne 13. marca 2007 v zadevi UUNT proti Kaul,
C-29/05 P, ZOdl., str. I-2213
, točka 56).
Ta pristojnost odbora za pritožbe se razteza tudi na nadzor nad dopustnostjo ugovora, zato da se glede na okoliščine primera nasprotni stranki v postopku z ugovorom omogoči, da to dopustnost izpodbija v okviru pritožbe, ki ji je na voljo na podlagi člena 57(2) Uredbe št. 40/94.
Tako je očitno, da je varstvo pravic nasprotne stranke v postopku z ugovorom zagotovljeno z institutom umika, določenega v členu 77a Uredbe št. 40/94, in s pritožbo, določeno v členu 57 te uredbe.
Iz vseh teh ugotovitev izhaja, da je zakonodajalec Unije predvidel, prvič, dve ločeni fazi v postopku z ugovorom, in drugič, mehanizme, ki nasprotni stranki v postopku z ugovorom omogočajo izpodbijati odločbo, s katero je UUNT napačno odločil, da je ugovor dopusten.
Iz vsega zgoraj navedenega izhaja, da je Splošno sodišče s tem, da je v točkah 95 in 102 izpodbijane sodbe odločilo, da je bil edini namen sporočila z dne 20. maja 2008 pritožnico obvestiti o datumu začetka kontradiktorne faze postopka z ugovorom in jo pri tem pozvati, naj ugovor dopolni s predložitvijo dejstev, dokazov in stališč, in da to sporočilo ni odločba, ampak le ukrep procesnega vodstva, ki nima zavezujočih pravnih učinkov, kršilo povezane določbe pravil 17 in 18 izvedbene uredbe ter člena 57 in 77a Uredbe št. 40/94.
Torej je treba izpodbijano sodbo razveljaviti, ne da bi bilo treba odgovoriti na druge dele edinega pritožbenega razloga, navajanega v utemeljitev pritožbe.
Tožba na prvi stopnji
V skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko Sodišče, kadar razveljavi odločitev Splošnega sodišča, samo dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje.
Sodišče je v obravnavani zadevi ugotovilo, da je odbor za pritožbe v točkah 17 in 31 sporne odločbe menil, da pritožba ni bila utemeljena, ker je oddelek za ugovore pravilno razglasil, da se šteje, da ugovor ni bil vložen.
Sodišče ugotavlja tudi, da je odbor za pritožbe v točki 19 sporne odločbe menil, da sporočilo z dne 20. maja 2008, v katerem je navedeno, da je ugovor razglašen za dopusten, ni odločba, ki bi jo bilo mogoče razveljaviti v skladu s postopkom iz člena 77a Uredbe št. 40/94, ampak le pripravljalno sporočilo, in da tako sporočilo UUNT ne zavezuje.
Vendar kot je bilo navedeno v točkah 53, 64 in 68 te sodbe, akt, s katerim UUNT obvesti stranko, ki ugovarja, da je njen ugovor razglašen za dopusten, ni le sporočilo tega urada, ampak odločba o dopustnosti ugovora, ki jo je mogoče razveljaviti le pod pogoji, določenimi v členu 77a Uredbe št. 40/94, ali razveljaviti v okviru pritožbe, vložene v skladu s členom 57 te uredbe.
Iz tega izhaja, da je odbor za pritožbe, ker je ugotovil, da navedeni akt ni bil razveljavljen v roku šestih mesecev, napačno menil, da je imel oddelek za ugovore po izteku tega roka pravico preučiti vprašanje, ali se je štelo, da ugovor ni bil vložen zaradi prepoznega plačila pristojbine za ugovor.
Torej je treba sporno odločbo razveljaviti.
Stroški
Če je pritožba utemeljena in če Sodišče sámo dokončno odloči o sporu, na podlagi člena 122, prvi odstavek, Poslovnika Sodišča odloči tudi o stroških. Člen 69(2) tega poslovnika, ki se uporabi v pritožbenem postopku na podlagi člena 118 tega poslovnika, določa, da se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni.
V obravnavani zadevi je bila pritožba utemeljena in UUNT se naloži plačilo stroškov, ki jih je pritožnica priglasila na prvi stopnji in v postopku s pritožbo.

Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

1.
Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 12. maja 2011 v zadevi Jager & Polacek proti UUNT (REDTUBE) (T-488/09) se razveljavi.

2.
Odločba četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 29. septembra 2009 (zadeva R 442/2009-4), ki se nanaša na postopek z ugovorom med družbama Jager & Polacek GmbH in RT Mediasolutions s. r. o., se razveljavi.

3.
Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) se naloži plačilo stroškov, nastalih na prvi stopnji in v postopku s pritožbo.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.