CELEX: 62012TJ0505
Ochranná známka Spoločenstva
Námietkové konanie
Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva B
Skoršia medzinárodná obrazová ochranná známka zobrazujúca dve roztiahnuté krídla
Relatívne dôvody zamietnutia
Neexistencia pravdepodobnosti zámeny
Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009
Neexistencia poškodenia dobrého mena
Článok 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009

Okolnosti predchádzajúce sporu
Dňa 20. júla 2009 podal Xiuxiu Cheng prihlášku ochrannej známky Spoločenstva na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) podľa nariadenia Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (
Ú. v. EÚ L 78, s. 1
).
Prihlasovanou ochrannou známkou je nasledujúce čiernobiele obrazové označenie:
Tovary, na ktoré sa vzťahovala prihlasovaná ochranná známka, patria do tried 9 a 25 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú pre svoju triedu tomuto opisu:
—
trieda 9: „Optické slnečné okuliare“,
—
trieda 25: „Oblečenie a obuv“.
Prihláška ochrannej známky Spoločenstva bola uverejnená vo
Vestníku ochranných známok Spoločenstva
č. 84/2010 z 10. mája 2010.
Dňa 30. júla 2010 podala žalobkyňa, Compagnie des montres Longines, Francillon SA, v súlade s článkom 41 nariadenia č. 207/2009 námietky proti zápisu prihlasovanej ochrannej známky pre tovary uvedené v bode 3 vyššie.
Námietky vychádzali zo skoršej medzinárodnej obrazovej ochrannej známky č. 401319 vyobrazenej nižšie, s účinkami najmä v Nemecku, Rakúsku, Beneluxe, Bulharsku, Španielsku, Estónsku, Francúzsku, Grécku, Maďarsku, Taliansku, Lotyšsku, Litve, Portugalsku, Českej republike, Rumunsku, na Slovensku a v Slovinsku, ktorá označuje najmä tovary patriace do triedy 14 a zodpovedajúce tomuto opisu: „Hodinky, mechanizmy, kryty, ciferníky, remienky na hodinky, časti a súčasti hodiniek a hodín; hodinárske prístroje; chronografy; športové zariadenia na meranie času; kyvadlové hodiny, miniatúrne hodiny a budíky; všetky zariadenia na meranie času, hodinky, šperky; hodinové zariadenia, prístroje a displeje so zobrazením času“.
Na podporu námietok boli uplatnené dôvody uvedené v článku 8 ods. 1 písm. b) a článku 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009.
Rozhodnutím z 25. novembra 2011 námietkové oddelenie zamietlo námietky v celom ich rozsahu z dôvodu, že tovary, na ktoré sa vzťahujú predmetné ochranné známky, boli rozdielne, a teda že jedna z potrebných podmienok uplatnenia článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 nebola splnená. Pokiaľ ide o základ námietok založených na uplatnení článku 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009, námietkové oddelenie dospelo k záveru, že žalobkyňa vo vzťahu ku všetkým relevantným členským štátom nepreukázala, že skoršia medzinárodná ochranná známka má dobré meno vo vzťahu k tovarom v kategórii „Hodinárske výrobky a chronometre“ patriacim do triedy 14, ktorá je jedinou kategóriou, na ktorú sa dobré meno uplatňovalo.
Dňa 25. januára 2012 podala žalobkyňa proti rozhodnutiu námietkového oddelenia odvolanie na ÚHVT na základe článkov 58 až 64 nariadenia č. 207/2009.
Rozhodnutím zo 14. septembra 2012 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) piaty odvolací senát ÚHVT odvolanie zamietol a v celom rozsahu potvrdil rozhodnutie námietkového oddelenia.
Po prvé odvolací senát v podstate konštatoval, pokiaľ ide o príslušnú skupinu verejnosti, pre ktorú sú tovary chránené spornými ochrannými známkami určené, že ju tvorí tak široká verejnosť, ako aj špecializovaní odborníci v odvetví hodinárskych prístrojov, a že v oboch prípadoch treba uvedenú verejnosť považovať za riadne informovanú a primerane pozornú a obozretnú.
Po druhé odvolací senát potvrdil, že predmetné tovary sa líšia tak svojou povahou, ako aj pokiaľ ide o ich distribučné kanály. Podľa neho si nekonkurujú a ani sa nedopĺňajú. Dospel k záveru, že pri neexistencii akejkoľvek podobnosti tovarov nie je splnená jedna z podmienok potrebných na uplatnenie článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009, a teda že nemôže existovať pravdepodobnosť zámeny v zmysle tohto ustanovenia.
Po tretie, pokiaľ ide o uplatnenie článku 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009, odvolací senát najprv potvrdil, že zohľadnil aj dodatočné dôkazy o dobrom mene tovarov v kategórii „Hodinárske výrobky a chronometre“ patriacich do triedy 14, ktoré žalobkyňa prvýkrát predložila až v konaní pred ním a ktoré dopĺňajú dôkazy, ktoré už v tejto súvislosti boli predložené v konaní pred námietkovým oddelením.
Odvolací senát ďalej konštatoval, že aj keď uvedené dôkazy, ktoré predložila žalobkyňa, jasne preukazujú, že jej tovary sú veľmi obľúbené a na relevantnom trhu sa predávajú už viac ako storočie, rovnako tak preukazujú, že jej tovary nie sú obvykle, alebo takmer vôbec, označené samostatným označením, o aké ide v prejednávanej veci. Naopak, ochranná známka, ktorou sú označené, sa skladá z kombinácie obrazovej ochrannej známky, na ktorej boli založené námietky, a štylizovaného slova „longines“.
Napokon odvolací senát konštatoval, že nebolo preukázané, že medzinárodná obrazová ochranná známka, na ktorej boli založené námietky, by bola bez slova „longines“ ako taká známa v súvislosti s „hodinárskymi výrobkami a chronometrami“ podstatnej časti príslušnej skupiny verejnosti na podstatnej časti územia Bulharska, Beneluxu, Českej republiky, Dánska, Estónska, Španielska, Francúzska, Grécka, Maďarska, Talianska, Litvy, Lotyšska, Portugalska, Rumunska, Slovenska a Slovinska. Podľa odvolacieho senátu žalobkyňa nepreukázala, že príslušná skupina verejnosti si bez osobitného úsilia spája predmetnú obrazovú ochrannú známku s jej tovarmi patriacimi do uvedenej kategórie.
Návrhy účastníkov konania
Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zrušil napadnuté rozhodnutie,
—
uložil ÚHVT a ďalšiemu účastníkovi konania pred odvolacím senátom ÚHVT povinnosť nahradiť trovy konania.
ÚHVT navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zamietol žalobu v celom rozsahu,
—
uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
Žalobkyňa uvádza dva žalobné dôvody na podporu svojej žaloby. Prvý žalobný dôvod je založený na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009. Druhý žalobný dôvod je založený na porušení článku 8 ods. 5 uvedeného nariadenia.
O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009
Žalobkyňa v podstate tvrdí, že odvolací senát dospel k nesprávnemu záveru o neexistencii podobnosti medzi tovarmi, ktoré sú označené predmetnými ochrannými známkami a že nezohľadnil ich vizuálnu a koncepčnú podobnosť. Odvolací senát sa preto nesprávne domnieval, že článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 sa neuplatňuje.
ÚHVT spochybňuje tvrdenia žalobkyne.
Podľa článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 sa na základe námietky majiteľa skoršej ochrannej známky ochranná známka, o ktorej zápis sa žiada, nezapíše, ak pre jej zhodnosť alebo podobnosť so skoršou ochrannou známkou a zhodnosť alebo podobnosť tovarov alebo služieb, na ktoré sa vzťahujú tieto ochranné známky, existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, pokiaľ ide o územie, na ktorom je skoršia ochranná známka chránená. Pravdepodobnosť zámeny zahŕňa aj pravdepodobnosť asociácie so skoršou ochrannou známkou.
Podľa ustálenej judikatúry pravdepodobnosť zámeny predstavuje pravdepodobnosť, keď sa verejnosť môže domnievať, že predmetné tovary alebo služby pochádzajú od jedného podniku, prípadne od podnikov, ktoré sú ekonomicky prepojené. Podľa tej istej judikatúry sa má pravdepodobnosť zámeny posudzovať celkovo podľa toho, ako príslušná skupina verejnosti vníma dotknuté označenia a tovary alebo služby, pričom je potrebné prihliadnuť na všetky rozhodujúce okolnosti prejednávanej veci, najmä na vzájomnú závislosť medzi podobnosťou označení a podobnosťou označených tovarov a služieb [pozri rozsudok z 9. júla 2003, Laboratorios RTB/ÚHVT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, Zb.,
EU:T:2003:199
, body 30 až 33 a citovanú judikatúru].
Na účely tohto celkového posúdenia sa má priemerný spotrebiteľ predmetných tovarov a služieb považovať za riadne informovaného a primerane pozorného a obozretného. Je však potrebné zohľadniť skutočnosť, že priemerný spotrebiteľ má iba zriedkavo možnosť uskutočniť priame porovnanie rôznych ochranných známok, a musí sa spoľahnúť na nedokonalú predstavu týchto známok, ktorú si uchoval v pamäti. Rovnako treba zohľadniť skutočnosť, že stupeň pozornosti priemerného spotrebiteľa sa môže meniť v závislosti od kategórií predmetných tovarov alebo služieb (pozri rozsudok GIORGIO BEVERLY HILLS, už citovaný v bode 22 vyššie,
EU:T:2003:199
, bod 33 a citovanú judikatúru).
Na účely uplatnenia článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 predpokladá pravdepodobnosť zámeny súčasne zhodnosť alebo podobnosť kolidujúcich ochranných známok, ako aj zhodnosť alebo podobnosť tovarov alebo služieb, ktoré označujú. Ide o kumulatívne podmienky [pozri rozsudok z 22. januára 2009, Commercy/ÚHVT – easyGroup IP Licensing (easyHotel), T‑316/07, Zb.,
EU:T:2009:14
, bod 42 a citovanú judikatúru].
Okrem toho pravdepodobnosť zámeny je tým vyššia, čím má skoršia ochranná známka vyššiu rozlišovaciu spôsobilosť. Ochranné známky, ktoré majú vysokú rozlišovaciu spôsobilosť, či už v dôsledku svojej povahy alebo z dôvodu známosti na trhu, sú teda chránené vo väčšom rozsahu ako tie, ktorých rozlišovacia spôsobilosť je nižšia. Pri posúdení, či existuje pravdepodobnosť zámeny, treba vziať do úvahy rozlišovaciu spôsobilosť skoršej ochrannej známky a predovšetkým jej dobré meno [pozri rozsudok Súdneho dvora zo 17. apríla 2008, Ferrero Deutschland/ÚHVT, C‑108/07 P,
EU:C:2008:234
, body 32 a 33 a citovanú judikatúru, a rozsudok Všeobecného súdu z 28. októbra 2010, Farmeco/ÚHVT – Allergan (BOTUMAX), T‑131/09,
EU:T:2010:458
, bod 67].
Napokon treba pripomenúť, že na odmietnutie zápisu ochrannej známky Spoločenstva stačí, že relatívny dôvod zamietnutia v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 existuje v časti Európskej únie [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. decembra 2006, Mast‑Jägermeister/ÚHVT – Licorera Zacapaneca (VENADO s rámcom a i.), T‑81/03, T‑82/03 a T‑103/03, Zb.,
EU:T:2006:397
, bod 76 a citovanú judikatúru].
Vzhľadom na zásady uvedené v bodoch 21 až 26 vyššie treba v prejednávanej veci preskúmať prvý žalobný dôvod žalobkyne.
O príslušnej skupine verejnosti a stupni jej pozornosti
Najprv treba konštatovať, že skoršia ochranná známka je medzinárodná ochranná známka s účinkami najmä v určitých členských štátoch Únie, ktoré sú uvedené v bode 6 vyššie. Preto je s cieľom preukázať existenciu prípadnej pravdepodobnosti zámeny medzi spornými ochrannými známkami potrebné zohľadniť uhol pohľadu príslušnej skupiny verejnosti v týchto členských štátoch.
Ďalej treba pripomenúť, že podľa judikatúry je príslušná skupina verejnosti zložená zo spotrebiteľov spôsobilých používať tak tovary chránené skoršou ochrannou známkou, ako aj tovary, ktorých sa týka prihláška ochrannej známky [pozri rozsudok z 30. septembra 2010, PVS/ÚHVT – MeDiTA Medizinische Kurierdienst (medidata), T‑270/09,
EU:T:2010:419
, bod 28 a citovanú judikatúru]. Okrem toho treba tiež pripomenúť, že z judikatúry vyplýva, že skúmanie dôvodov zamietnutia sa musí týkať každého z tovarov, pre ktoré sa požaduje zápis ochrannej známky (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. februára 2007, BVBA Management, Training en Consultancy, C‑239/05, Zb.,
EU:C:2007:99
, bod 34).
Odvolací senát v bode 15 napadnutého rozhodnutia potvrdil, že kolidujúce tovary sú určené tak širokej verejnosti, ako aj špecializovaným odborníkom v oblasti hodinárskych prístrojov, ktorí sa v každom prípade považujú za riadne informovaných a primerane pozorných a obozretných.
Žalobkyňa nespochybňuje definíciu príslušnej skupiny verejnosti ani stupeň jej pozornosti, ale len tvrdí, že „skutoční klienti“ a potenciálni klienti predmetných tovarov tvoria kategórie, ktoré sa prekrývajú. Podľa nej spotrebiteľ, ktorý kúpi niektoré predmetné tovary, môže kúpiť aj iné z nich. Žalobkyňa najmä zdôrazňuje, že tí, ktorí kupujú drahé predmety a luxusné tovary, môžu kúpiť aj lacné tovary. Spotrebitelia predmetných tovarov sú teda tí istí.
Všeobecný súd sa domnieva, že všetky predmetné tovary sú určené širokej verejnosti a, pokiaľ ide o tovary chránené skoršou ochrannou známkou, aj špecializovaným odborníkom v oblasti hodinárskych prístrojov. Odvolací senát preto správne zohľadnil takto zloženú verejnosť.
Čo sa týka stupňa pozornosti príslušnej skupiny verejnosti, treba konštatovať, že kategórie predmetných tovarov sú formulované dostatočne široko na to, aby sa vzťahovali aj na tovary, ktoré môže kúpiť ktokoľvek, čiže aj spotrebitelia, ktorí nevykazujú vysoký stupeň pozornosti pri nakupovaní.
Napriek tomu, že tovary označené skoršou ochrannou známkou, ako aj optické slnečné okuliare uvedené v prihláške ochrannej známky a patriace do triedy 9, sa väčšinou kupujú nepravidelne a prostredníctvom predavača, to znamená za okolností, pri ktorých sa stupeň pozornosti priemerného spotrebiteľa musí považovať za vyšší ako obvyklý stupeň pozornosti, a preto skôr za zvýšený [pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. januára 2006, Devinlec/ÚHVT – TIME ART (QUANTUM), T‑147/03, Zb.,
EU:T:2006:10
, bod 63], nie je to tak v prípade všetkých tovarov, keďže niektoré hodinky, remienky na hodinky, budíky, bižutéria alebo aj niektoré optické slnečné okuliare možno nadobudnúť aj bez toho, aby im spotrebiteľ venoval osobitnú pozornosť, najmä ak ide o „lacné“ tovary.
Pokiaľ ide o stupeň pozornosti verejnosti, ktorá nakupuje oblečenie a obuv uvedené v prihláške ochrannej známky a patriace do triedy 25, tak na jednej strane treba uviesť, že vzhľadom na skutočnosť, že ide o tovary hromadnej spotreby, ktoré priemerný spotrebiteľ často nakupuje a používa, stupeň pozornosti pri kúpe týchto tovarov nie je vyšší ako priemerný. Na druhej strane je namieste sa domnievať, že stupeň pozornosti verejnosti nie je nižší ako priemerný, lebo predmetné tovary sú módne tovary a spotrebiteľ ich výberu venuje určitú pozornosť [pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. novembra 2011, Esprit International/ÚHVT – Marc O’Polo International (Vyobrazenie písmena na vrecku), T‑22/10,
EU:T:2011:651
, body 45 až 47].
O porovnaní tovarov
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že na to, aby bolo možné posúdiť podobnosť medzi predmetnými tovarmi, je potrebné zohľadniť všetky príslušné okolnosti, ktorými sa vyznačuje vzťah medzi nimi. Tieto okolnosti zahŕňajú predovšetkým ich povahu, určenie, používanie, ako aj konkurenčnú alebo doplnkovú povahu. Rovnako možno zohľadniť aj ďalšie okolnosti, ako sú distribučné kanály dotknutých tovarov [pozri rozsudok z 11. júla 2007, El Corte Inglès/ÚHVT – Bolaños Sabri (PiraÑAM diseño original Juan Bolaños), T‑443/05, Zb.,
EU:T:2007:219
, bod 37 a citovanú judikatúru].
V prejednávanej veci odvolací senát potvrdil záver námietkového oddelenia o existujúcom rozdiele medzi predmetnými tovarmi. Zdôraznil, že sa odlišujú tak svojou povahou, ako aj distribučnými kanálmi a že si navzájom nekonkurujú. Dospel k záveru o „absolútnej neexistencii podobnosti medzi tovarmi“.
Konkrétnejšie, čo sa týka „optických slnečných okuliarov“ uvedených v prihláške ochrannej známky, odvolací senát konštatoval, že ich účel je úplne iný, ako je účel hodinárskych prístrojov a šperkov označených skoršou ochrannou známkou. Na tento záver nemá podľa neho vplyv ani skutočnosť, že v obidvoch prípadoch je ich možné nosiť ako módne doplnky. Estetický účel „optických slnečných okuliarov“ zostáva druhoradý, keďže ich hlavným účelom je podľa neho odstránenie chýb zraku a ochrana očí pred intenzívnym svetlom.
Pokiaľ ide o „oblečenie a obuv“ uvedené v prihláške ochrannej známky, odvolací senát uviedol, že, opäť, hlavný účel týchto tovarov pozostáva z obliekania ľudského tela a nôh. Podľa neho sa „šperky“ žalobkyne nosia tiež na tele, ale len z estetických dôvodov. Vzťah medzi týmito dvoma kategóriami tovarov je teda príliš slabý.
Odvolací senát vyvrátil aj tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého sú predmetné tovary doplnkové z dôvodu, že ide o módne doplnky. Naopak, podľa neho je vzťah medzi uvedenými tovarmi príliš nejasný. Slnečné okuliare sa vyberajú hlavne z dôvodu ich technických vlastností, a nie z dôvodu, aby boli nevyhnutne zladené s nosenými hodinkami alebo náušnicami. To isté platí pre oblečenie a obuv, ktoré sa obvykle nekupujú v prísnom súlade so štýlom nosených hodiniek a šperkov. Skutočnosť, že tovary, akými sú hodinky a slnečné okuliare, možno vzhľadom na význam, aký niektorý spotrebiteľ prikladá móde, vnímať ako módne doplnky, podľa odvolacieho senátu nič nemení na tom, že ich hlavný účel je rozdielny.
Odvolací senát sa napokon odvoláva na rozsudok zo 7. decembra 2010, Nute Partecipazioni a La Perla/ÚHVT – Worldgem Brands (NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC) (T‑59/08, Zb.,
EU:T:2010:500
, bod 36) s tým, že z neho vyplýva, že bižutéria a dámske oblečenie patria medzi blízke segmenty trhu, a teda že existuje určitý stupeň podobnosti medzi týmito ochrannými známkami, ktorý umožňuje uplatniť článok 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009. Podľa odvolacieho senátu však Všeobecný súd nezistil ani nepotvrdil existenciu podobnosti medzi uvedenými tovarmi. Naopak, v inej veci, v ktorej bol vyhlásený rozsudok z 24. marca 2010, 2nine/ÚHVT – Pacific Sunwear of California (nollie) (T‑363/08,
EU:T:2010:114
, body 33 až 41), Všeobecný súd potvrdil záver druhého odvolacieho senátu, podľa ktorého tovary patriace do triedy 25 a tie, ktoré patria do triedy 14 v zmysle Niceskej dohody, sú rozdielne a že na základe jednoduchých estetických úvah nemožno zistiť ani ich podobnosť, ani údajný doplnkový charakter.
Žalobkyňa tvrdí, že tovary uvedené v prihláške ochrannej známky a tovary chránené skoršou ochrannou známkou sú podobné. Podľa nej majú tú istú povahu, zhodný účel a určenie, dopĺňajú sa, sú navzájom zastupiteľné, a teda si konkurujú, uspokojujú podobný dopyt, majú tie isté distribučné kanály a často sa predávajú v tých istých podnikoch. Napokon tvrdí, že na jednej strane sa pre výrobcov stalo bežným rozširovať svoju činnosť na viacero prepojených trhov, od oblečenia cez šperky až po kozmetiku, a na druhej strane, že spotrebitelia týchto tovarov sú tí istí.
ÚHVT spochybňuje tvrdenia žalobkyne.
Na úvod treba zdôrazniť, že odvolací senát vylúčil akúkoľvek pravdepodobnosť zámeny príslušnou skupinou verejnosti len na základe porovnania predmetných tovarov. Podobnosť medzi predmetnými tovarmi, aj keď len nepatrná, ukladá odvolaciemu senátu povinnosť overiť, či prípadne zvýšený stupeň podobnosti medzi označeniami nemôže spôsobiť medzi spotrebiteľmi pravdepodobnosť zámeny, čo sa týka pôvodu týchto tovarov [pozri v tomto zmysle rozsudok PiraÑAM diseño original Juan Bolaños,
EU:T:2007:219
, už citovaný v bode 36 vyššie, bod 40].
Za týchto okolností treba teda overiť, či je posúdenie odvolacieho senátu, podľa ktorého nie sú predmetné tovary podobné, dôvodné.
V tejto súvislosti treba na úvod konštatovať, že tovary, ktoré treba v prejednávanej veci porovnať, a to na jednej strane „optické slnečné okuliare“, ako aj „oblečenie a obuv“ patriace do tried 9 a 25 v zmysle Niceskej dohody, a na druhej strane rôzne hodinárske prístroje a šperky uvedené v bode 6 vyššie, patriace do triedy 14 v zmysle uvedenej dohody, patria medzi blízke segmenty trhu.
Možno najmä konštatovať, analogicky s tým, ako Všeobecný súd uviedol v rámci posudzovania podľa článku 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009 vo veci, v ktorej bol vyhlásený rozsudok z 27. septembra 2012, El Corte Inglés/ÚHVT – Pucci International (Emidio Tucci) (T‑373/09,
EU:T:2012:500
, bod 66), že aj keď sú uvedené kategórie tovarov rozdielne, každá obsahuje tovary, ktoré sa často predávajú ako luxusné tovary pod veľmi známymi ochrannými známkami tvorcov a výrobcov s dobrou povesťou. Táto okolnosť je dôkazom existencie určitej blízkosti medzi predmetnými tovarmi, najmä v oblasti luxusných tovarov.
Tým istým spôsobom Všeobecný súd konštatoval, stále v rámci posudzovania týkajúceho sa ustanovenia uvedeného v bode 47 vyššie, a to v bode 79 svojho rozsudku z 27. septembra 2012, Pucci International/ÚHVT – El Corte Inglés (Emidio Tucci) (T‑357/09,
EU:T:2012:499
), že aj v oblasti luxusných predmetov sa tovary, ako okuliare, šperky a hodinky predávajú pod veľmi známymi ochrannými známkami tvorcov a výrobcov s dobrou povesťou a že výrobcovia oblečenia sa preto orientujú na trh s uvedenými tovarmi. Všeobecný súd z toho vyvodil existenciu určitej blízkosti predmetných tovarov.
Preto bez ohľadu na skutočnosť, že tovary uvedené v prihláške ochrannej známky a tie, ktoré sú chránené skoršou ochrannou známkou a sú uvedené v bode 46 vyššie, patria medzi blízke segmenty trhu, treba v prvom rade konštatovať, že odvolací senát sa nedopustil nesprávneho posúdenia, keď uviedol, že sa odlišujú svojou povahou, určením a použitím.
Po prvé totiž suroviny, z ktorých sa vyrábajú, sú rozdielne, okrem určitých podobností medzi niektorými materiálmi, ktoré možno použiť tak na výrobu optických slnečných okuliarov, ako aj určitých hodinárskych prístrojov alebo šperkov, ako je sklo.
Po druhé oblečenie a obuv zahrnuté do triedy 25 sa vyrábajú na pokrytie ľudského tela, jeho zahalenie, ochranu a ozdobenie. Optické slnečné okuliare sú predovšetkým tovarmi slúžiacimi na zabezpečenie čo najlepších zrakových podmienok a dodanie pocitu pohodlia užívateľom pri niektorých poveternostných podmienkach, a najmä na ochranu pred slnečnými lúčmi. Hodinky a iné hodinárske prístroje slúžia najmä na meranie a ukazovanie času. Napokon šperky majú čisto okrasný účel (pozri v tomto zmysle rozsudok nollie, už citovaný v bode 41 vyššie,
EU:T:2010:114
, bod 33 a citovanú judikatúru).
V druhom rade treba poznamenať, že vzhľadom na to, že povaha, určenie a použitie predmetných tovarov je rozdielne, nekonkurujú si a ani nie sú navzájom zastupiteľné.
Žalobkyňa totiž nepreukázala, že je typické, bez ohľadu na uvedené rozdiely, aby sa spotrebiteľ, ktorý má napríklad zámer kúpiť si nové hodinky a nejaké šperky, náhle rozhodol kúpiť si namiesto toho oblečenie, obuv alebo optické slnečné okuliare, a naopak.
Konkrétnejšie treba v tejto súvislosti ešte konštatovať, že nebolo preukázané tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého je rozhodnutie o kúpe konkrétneho tovaru z odvetvia luxusného tovaru a módy vo všeobecnosti odôvodnené ochrannou známkou a jej prestížou medzi spotrebiteľmi, a nie skutočnou potrebou tento predmet získať, najmä z dôvodu jeho funkcií a naplnenia presne určenej potreby. V tom istom zmysle treba zamietnuť ako nepreukázané tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého spotrebitelia nehľadajú v príslušnom odvetví konkrétne tovary, ale uspokojenie svojich „hedonistických potrieb“, alebo že chcú dosiahnuť okamžité potešenie z impulzívnej kúpy, pričom vzhľad a hodnota tovarov prevláda nad inými faktormi týkajúcimi sa ich povahy.
Okrem toho treba konštatovať, že akceptovaním dôvodnosti takýchto tvrdení by sa v podstate znemožnilo akékoľvek rozlišovanie medzi tovarmi patriacimi do odvetvia luxusného tovaru a chránenými príslušnými ochrannými známkami, keďže teória žalobkyne o impulzívnej kúpe, ktorou sa má dosiahnuť okamžité potešenie spotrebiteľov, vedie k záveru, že pravdepodobnosť zámeny by mohla reálne existovať nezávisle od porovnávaných tovarov, a to pod jedinou podmienkou, že všetky patria do uvedeného odvetvia. Takýto prístup, ktorým sa žalobkyňa v skutočnosti zameriava na vzájomnú zastupiteľnosť všetkých predmetných tovarov, je zjavne v rozpore so zásadou špeciality ochranných známok, ktorú musí Všeobecný súd zohľadniť vo svojej analýze podľa článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009, a nenáležite by zväčšil rozsah ich ochrany. Z tých istých dôvodov treba zamietnuť ako irelevantné tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého sú tovary vzájomne zastupiteľné, keďže každý z nich môže byť darčekom, pričom spotrebiteľ z nich niektorý impulzívne vyberie. Akceptovanie takéhoto nejasného vzťahu by totiž viedlo k záveru, že tovary so zjavne rozdielnou povahou a určením sú si podobné.
Okrem toho je potrebné zdôrazniť, že relevantný trh, na ktorý patria uvedené tovary, nemožno obmedziť len na segment trhu s „luxusnými tovarmi“ alebo „haute couture“ a že tomuto segmentu trhu nemožno v prejednávanej veci priznať ani osobitný význam, keďže kategórie tovarov chránených kolidujúcimi ochrannými známkami sú definované dostatočne širokým spôsobom na to, aby zahŕňali aj tovary pre „širokú verejnosť“ patriace do všeobecne prístupného cenového pásma, ako aj niektoré „lacné“ tovary. V súvislosti so „základnými“ tovarmi patriacimi do týchto segmentov trhu žalobkyňa netvrdila, že ich kupujú aj spotrebitelia konajúci impulzívnym a hedonistickým spôsobom s tým výsledkom, že títo spotrebitelia by mohli niektoré tovary bez rozdielu nahradiť inými.
V treťom rade treba uviesť, že svojimi ďalšími tvrdeniami sa žalobkyňa v podstate snaží dokázať, že predmetné tovary sa vzájomne dopĺňajú.
Je potrebné pripomenúť, že podľa judikatúry sa dopĺňajú tie tovary alebo služby, medzi ktorými existuje úzky vzťah v tom zmysle, že jeden je nevyhnutný alebo dôležitý pre použitie druhého tak, že spotrebitelia si môžu myslieť, že zodpovednosť za výrobu takýchto tovarov alebo poskytovanie takýchto služieb pripadá rovnakému podniku. Z definície vyplýva, že tovary určené odlišným skupinám verejnosti sa nemôžu vzájomne dopĺňať (pozri v tomto zmysle rozsudok Emidio Tucci, už citovaný v bode 48 vyššie,
EU:T:2012:499
, bod 50 a citovanú judikatúru).
Navyše podľa judikatúry estetická komplementárnosť medzi tovarmi môže viesť ku vzniku určitého stupňa podobnosti v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009. Takáto estetická komplementárnosť musí byť založená na skutočnej estetickej potrebe v tom zmysle, že tovar je nevyhnutný alebo dôležitý pre používanie druhého a že spotrebitelia považujú za obvyklé a bežné používať uvedené tovary spoločne. Táto estetická komplementárnosť je subjektívna a je definovaná zvykmi alebo prioritami spotrebiteľov tak, že môžu vyplývať z marketingového úsilia výrobcov či z obyčajných módnych fenoménov (pozri rozsudok Emidio Tucci, už citovaný v bode 48 vyššie,
EU:T:2012:499
, bod 51 a citovanú judikatúru).
Je však potrebné zdôrazniť, že samotná existencia estetickej komplementárnosti medzi tovarmi nepostačuje na vyvodenie záveru o podobnosti medzi týmito tovarmi. K tomu sa ešte vyžaduje, aby spotrebitelia pokladali za bežné, že tieto tovary sú uvádzané na trh pod rovnakou ochrannou známkou, čo obvykle znamená, že veľká časť dotknutých výrobcov alebo distributérov týchto tovarov je rovnaká (pozri rozsudok Emidio Tucci, už citovaný v bode 48 vyššie,
EU:T:2012:499
, bod 52 a citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci považuje Všeobecný súd za vhodné vykonať posúdenie podobnosti predmetných tovarov z dôvodu ich prípadnej komplementarity v dvoch častiach. Prvá časť sa týka porovnania „oblečenia a obuvi“, uvedených v prihláške ochrannej známky, a rôznych hodinárskych prístrojov a šperkov chránených skoršou ochrannou známkou a uvedených v bode 6 vyššie. Druhá časť sa týka porovnania týchto hodinárskych prístrojov a šperkov, a „optických slnečných okuliarov“ uvedených v prihláške ochrannej známky.
Pokiaľ ide o prvú časť, treba konštatovať, že tvrdenia žalobkyne nie sú dostatočným dôkazom toho, že predmetné tovary sú z estetického hľadiska komplementárne.
V tejto súvislosti žalobkyňa na jednej strane tvrdí, že všetky predmetné tovary patria do odvetvia módy, ba dokonca „luxusných tovarov“ a že príslušná skupina spotrebiteľov hľadá osobitný štýl a imidž, ktorý chce šíriť, a teda si všetko oblečenie a doplnky, ktoré nadobúda, vyberá podľa svojej chuti tak, aby sa tieto tovary vzájomne dopĺňali. Na druhej strane tvrdí, že uvedené tovary sa často kupujú súčasne a v kombinácii.
V prvom rade treba uviesť, že Všeobecný súd už uviedol, konkrétne v rozsudku z 13. decembra 2004, El Corte Inglés/ÚHVT – Pucci (EMILIO PUCCI) (T‑8/03, Zb.,
EU:T:2004:358
, bod 42), že okolnosť, že všetky sporné tovary sú späté s krásou, starostlivosťou o telo, vonkajším výzorom a osobným imidžom, aj keby bola považovaná za preukázanú, nestačí na to, aby tieto tovary mohli byť považované za podobné, ak sa inak značne odlišujú vo vzťahu ku všetkým ostatným relevantným faktorom, ktoré charakterizujú ich vzťahy.
Ďalej treba pripomenúť, že hoci hľadanie určitej estetickej harmónie v obliekaní predstavuje spoločný prvok pre celé odvetvie módy a obliekania, napriek tomu ide o príliš všeobecný faktor na to, aby sám osebe odôvodnil záver, že tovary ako šperky a hodinky na jednej strane a oblečenie na druhej strane sa dopĺňajú (pozri v tomto zmysle rozsudok nollie, už citovaný v bode 41 vyššie,
EU:T:2010:114
, bod 36 a citovanú judikatúru).
V okolnostiach prejednávanej veci a pri zohľadnení rozdielov medzi analyzovanými tovarmi (pozri body 49 až 56 vyššie) prináležalo žalobkyni, aby prípadne preukázala existenciu dostatočne silných väzieb spájajúcich predmetné tovary z estetického hľadiska, najmä predložením konkrétnych dôkazov, na základe ktorých by Všeobecný súd mohol vyvodiť záver, že príslušnej skupine verejnosti tým, že ich kupuje, ide skutočne o zladenie jej vonkajšieho vzhľadu.
V prvom rade žalobkyňa nepreukázala a ani nie je všeobecne známe to, že pre spotrebiteľa, ktorý kupuje hodinky alebo iné hodinárske prístroje, by bola pri výbere rozhodujúcim faktorom otázka, či uvedené tovary ladia s takým či onakým kusom jeho oblečenia alebo s jeho obuvou a naopak, a nie zásadne posúdenie vnútorných vlastností týchto tovarov, ich kvality vo vzťahu k ich hlavnej funkcii (pozri bod 51 vyššie), ako aj nezávislé zohľadnenie ich dizajnu a všeobecného vzhľadu.
Tvrdenie žalobkyne na pojednávaní, podľa ktorého si spotrebiteľ v Európe už zvykol na určitú technickú kvalitu predmetných tovarov v zmysle, že ju možno považovať za „preukázanú“, nemá vplyv na platnosť vyššie uvedených záverov, lebo v skutočnosti aj keby sa toto tvrdenie považovalo za pravdivé, spotrebitelia považujú vždy za vhodné porovnať rôzne tovary s cieľom získať tie, ktorých úroveň kvality prevyšuje konkurenčné tovary, ako aj s cieľom vybrať si tie, ktorých vlastnosti a dizajn najviac zodpovedajú ich očakávaniam, pričom tieto úvahy by navyše mohli odôvodniť aj značné rozdiely v cene týchto tovarov, čo je v rozpore s tým, čo tvrdí žalobkyňa. To sa analogicky týka aj „šperkov“. Aj keď niektorí spotrebitelia, ktorí sa viac zaujímajú o módu, môžu nastoliť otázku určitej jednotnosti štýlu bežne noseného oblečenia a obuvi na jednej strane a odevných doplnkov, šperkov a hodiniek na druhej strane, medzi analyzovanými tovarmi neexistuje dostatočný vzťah, aký sa vyžaduje podľa judikatúry uvedenej v bodoch 59 a 60 vyššie. Navyše v rozpore s tvrdeniami žalobkyne sa uplatnia tie isté úvahy aj vtedy, keď si daný spotrebiteľ kúpi ďalšie hodinky alebo slnečné okuliare, hoci už jedny má. Konkrétne nebolo preukázané, ako to tvrdí žalobkyňa, že „väčšina“ príslušnej skupiny spotrebiteľov vždy zlaďuje svoje hodinky a slnečné okuliare so svojím oblečením podľa aktivity, ktorú má v úmysle vykonávať.
Za týchto okolností Všeobecný súd konštatuje, že nebolo preukázané, že by hodinky, iné hodinárske prístroje a šperky boli „nevyhnutné alebo dôležité“ pre použitie oblečenia alebo obuvi a naopak tak, aby bolo možné konštatovať existenciu estetickej komplementarity medzi týmito tovarmi.
V druhom rade nebolo ani preukázané, že by spotrebitelia pokladali za bežné, že tieto tovary sú uvádzané na trh pod rovnakou ochrannou známkou, najmä z dôvodu, že veľká časť dotknutých výrobcov alebo distributérov týchto tovarov je rovnaká.
Po prvé príklad, ktorý uviedla žalobkyňa a ktorý sa týka skutočnosti, že niektorí módni tvorcovia, ktorí dosiahli obchodný úspech, pričom niektorých menuje a odkazuje aj na ich internetové stránky, v súčasnosti nevyrábajú len oblečenie a obuv, ale aj doplnky vrátane hodiniek a šperkov, predstavuje nanajvýš náznak najnovšieho fenoménu, ktorý treba aktuálne a pri neexistencii dôkazov o opaku považovať skôr za marginálny pri celkovom posúdení odvetvia príslušného trhu.
V tejto súvislosti treba totiž zdôrazniť existenciu dôležitých rozdielov v povahe porovnávaných tovarov, v procesoch ich výroby, ako aj know‑how potrebného na výrobu kvalitného tovaru v každom príslušnom odvetví. Napríklad treba uviesť, že výroba hodiniek si vyžaduje buď remeselné know‑how alebo osobitne špecializovanú automatickú či poloautomatickú výrobnú linku, a teda každý z týchto spôsobov výroby sa zjavne odlišuje od postupov výroby oblečenia alebo obuvi, a navyše sa nemožno domnievať, že skúsenosti, ktoré má podnik s výrobou jedného z porovnávaných tovarov, by zvyšovali jeho kapacitu alebo schopnosti pri výrobe iných tovarov.
Za týchto okolností treba konštatovať, aj keď odkazy na niektoré internetové stránky módnych tvorcov, ktorí dosiahli obchodný úspech (pozri bod 71 vyššie), umožňujú považovať za preukázané, že v odvetví luxusného tovaru môže ten istý výrobca vyrábať tak tovary uvedené v prihláške ochrannej známky, ako aj tovary chránené skoršou ochrannou známkou, čím sa najmä rozširujú ochranné známky, ktoré majú dobré meno, z jednej oblasti do druhej, že nebolo preukázané, že by boli spotrebitelia nevyhnutne informovaní o takejto praktike, ktorá sa neobmedzuje len na trh s luxusným tovarom a že by za normálnych okolností očakávali, že zodpovednosť za výrobu predmetných rozdielnych tovarov, ktoré na prvý pohľad nie sú príbuzné a ani nepatria do tej istej skupiny tovarov, môže pripadať rovnakému podniku. Navyše na platnosť tohto záveru nemá vplyv ani skutočnosť, že žalobkyňa na pojednávaní uviedla zoznam množstva iných renomovaných výrobcov vyrábajúcich všetky predmetné tovary, a to z dôvodu jeho všeobecného charakteru a chýbajúcich dôkazov. V každom prípade, aj keby sa pripustilo, že títo výrobcovia sa vo všeobecnosti snažia využiť svoj úspech tým, že svojimi ochrannými známkami označujú širokú škálu tovarov, nemožno z toho vyvodiť záver, že by to ovplyvňovalo očakávania spotrebiteľov mimo odvetvia luxusného tovaru.
Nebolo teda preukázané, že by uvedení spotrebitelia vyvodili záver o existencii nejakého vzťahu medzi porovnávanými tovarmi alebo že by tieto tovary predstavovali rozšírenú škálu tovaru pochádzajúceho z toho istého zdroja.
Po druhé v rozpore s tvrdeniami žalobkyne, podobnosť predmetných tovarov nevyplýva ani zo zohľadnenia miest ich predaja a distributérov.
V tejto súvislosti treba najskôr pripomenúť, že z judikatúry vyplýva, že zohľadniť treba len „objektívne“ podmienky predaja tovarov označených kolidujúcimi ochrannými známkami, teda podmienky, ktoré sa obvykle očakávajú pre kategóriu tovarov označených uvedenými ochrannými známkami [pozri analogicky rozsudok z 23. septembra 2009, Phildar/ÚHVT – Comercial Jacinto Parera (FILDOR), T‑99/06,
EU:T:2009:346
, body 68 a 73 a citovanú judikatúru].
V prejednávanej veci treba navyše konštatovať, že aj keď je pravda, že nemožno vylúčiť, najmä pokiaľ ide o predmetné tovary patriace do odvetvia luxusných tovarov, že sa môžu predávať na tých istých miestach, akými sú vchody do obchodov s luxusným tovarom „rôznych značiek“, vo všeobecne známych obchodoch a „vlajkových“ obchodoch značiek, v „duty free“ obchodoch, ale aj v niektorých oddeleniach veľkých distribučných reťazcov, zostáva faktom, že nebolo preukázané a že ani nie je všeobecne známe, že by to bol prípad väčšiny predmetných tovarov, a najmä tých lacných, ktoré sú každému dostupné. V žiadnom prípade však nemožno dospieť k záveru, že bez ohľadu na rozdielnu povahu porovnávaných tovarov, ich určenie a účel by sa príslušná skupina spotrebiteľov mohla domnievať, že medzi nimi existuje úzky vzťah a že zodpovednosť za ich výrobu pripadá tomu istému podniku len z toho dôvodu, že za určitých okolností sa môžu predávať v tých istých obchodných priestoroch (pozri tiež bod 79 nižšie).
Pokiaľ ide o druhú časť uvedenú v bode 61 vyššie, týkajúcu sa prípadnej existencie estetickej komplementarity medzi optickými slnečnými okuliarmi uvedenými v prihláške ochrannej známky na jednej strane a hodinkami, inými hodinárskymi prístrojmi a šperkmi chránenými skoršou ochrannou známkou na druhej strane, treba analogicky k uvedeným úvahám konštatovať, že ani túto žalobkyňa nepreukázala. Konkrétne treba konštatovať, že vzhľadom na to, že optické slnečné okuliare sú určené na zabezpečenie čo najlepších zrakových podmienok a dodanie pocitu pohodlia užívateľom pri niektorých poveternostných podmienkach, najmä na ich ochranu pred slnečnými lúčmi (pozri bod 51 vyššie), odvolací senát sa správne domnieval, že spotrebitelia upriamujú svoju pozornosť najmä na optické vlastnosti a ochranné schopnosti uvedených okuliarov než na ich dizajn v estetickom vzťahu k hodinkám a šperkom, inak povedané na ich estetický účel. Za týchto okolností a bez ohľadu na dôkazy predložené žalobkyňou, ktoré sa týkajú výroby slnečných okuliarov jej vlastným podnikom, nie sú uvedené tovary nevyhnutné ani dôležité vo vzťahu k používaniu optických slnečných okuliarov a naopak.
Navyše, pokiaľ ide o tvrdenia žalobkyne týkajúce sa predajných miest, ktoré sú pre tieto tovary spoločné, treba poznamenať, že Všeobecný súd už uviedol, v bode 40 rozsudku nollie, už citovaného v bode 41 vyššie (
EU:T:2010:114
), a v citovanej judikatúre, že skutočnosť, že porovnávané tovary môžu byť predávané v tých istých obchodných zariadeniach, ako napríklad v obchodných domoch alebo supermarketoch, nemá osobitný význam, keďže v takýchto obchodoch je možné nájsť tovary veľmi odlišnej povahy bez toho, aby im spotrebitelia automaticky prisudzovali rovnaký pôvod.
Vzhľadom na vyššie uvedené, ani skutočnosť, že skupiny spotrebiteľov predmetných tovarov sa môžu prelínať, ani skutočnosť, že v odvetví luxusného tovaru existujú príklady výrobcov vyrábajúcich tak tovary uvedené v prihláške ochrannej známky, ako aj tovary chránené skoršou ochrannou známkou, nepostačujú, aj keby sa zohľadnili spolu s ostatnými tvrdeniami žalobkyne na to, aby bolo možné dospieť k záveru o podobnosti, hoci i nepatrnej, medzi predmetnými tovarmi.
O pravdepodobnosti zámeny
Ako už bolo konštatované v bode 44 vyššie, odvolací senát vylúčil akúkoľvek pravdepodobnosť zámeny príslušnou skupinou verejnosti len na základe porovnania predmetných tovarov.
Žalobkyňa tvrdí, že odvolací senát nesprávne uplatnil článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 a že podobnosť kolidujúcich ochranných známok v kombinácii s podobnosťou tovarov označených týmito ochrannými známkami povedie ku vzniku pravdepodobnosti zámeny.
V tejto súvislosti, ako už bolo uvedené v bode 80 vyššie, a to že odvolací senát sa nedopustil nesprávneho posúdenia rozhodnutím, že predmetné tovary nevykazujú ani nepatrnú podobnosť, a pri zohľadnení rozsudku easyHotel (už citovaného v bode 24 vyššie,
EU:T:2009:14
, bod 42), podľa ktorého pravdepodobnosť zámeny v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 predpokladá súčasne zhodnosť alebo podobnosť kolidujúcich ochranných známok, ako aj zhodnosť alebo podobnosť tovarov alebo služieb, ktoré označujú, pričom ide o kumulatívne podmienky, Všeobecný súd konštatuje, že ani v prejednávanej veci sa odvolací senát nedopustil nesprávneho posúdenia tým, že vylúčil akúkoľvek pravdepodobnosť zámeny len na základe porovnania predmetných tovarov.
Pri neexistencii podobnosti medzi spornými tovarmi a bez ohľadu na posúdenie druhého žalobného dôvodu žalobkyne týkajúceho sa ustanovenia článku 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009 treba dodať, že na platnosť tohto záveru nemajú vplyv rôzne vyjadrenia žalobkyne týkajúce sa údajného dobrého mena skoršej ochrannej známky a neprávom získanej výhody, ktorú by z nej prihlasovateľka ochrannej známky čerpala, keďže sú neúčinné z dôvodu, že jedna z kumulatívnych podmienok uvedených v článku 8 ods. 1 písm. b) predmetného nariadenia nebola splnená. Neexistencia podobnosti predmetných tovarov totiž nemôže byť v rámci celkového posúdenia pravdepodobnosti zámeny kompenzovaná skutočnosťou, že sporné ochranné známky sú podobné či dokonca zhodné, a to bez ohľadu na úroveň jej poznania zo strany príslušnej skupiny spotrebiteľov.
Napokon vzhľadom na okolnosti prejednávanej veci sa Všeobecný súd domnieva, že nie je potrebné rozhodnúť o prípustnosti odkazov žalobkyne na dve rozhodnutia španielskych súdov vo veci, ktorú považuje za analogickú k tej, o ktorú ide v tejto veci, konkrétne najprv rozhodnutie Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Vyšší súd v Madride, Španielsko) z 13. marca 2013 a ďalej rozhodnutie Tribunal Supremo (Najvyšší súd, Španielsko) z 9. januára 2014, ktorým uvedený Tribunal Supremo zamietol ako neprípustný kasačný opravný prostriedok proti uvedenému rozhodnutiu Tribunal Superior de Justicia de Madrid, ktorým sa na jednej strane zrušilo rozhodnutie Oficina Española de Patentes y Marcas (španielsky úrad pre patenty a ochranné známky), týkajúce sa zápisu ochrannej známky zhodnej s tou, o ktorej zápis sa žiada v prejednávanej veci, a na druhej strane sa zrušil uvedený zápis s tým, že bolo rozhodnuté o jeho neúčinnosti.
V tejto súvislosti totiž aj keby sa považovali uvedené odkazy za prípustné, treba pripomenúť, že z ustálenej judikatúry vyplýva, že vnútroštátne rozhodnutia o zápisoch v členských štátoch a analogicky rozhodnutia o výmaze alebo zamietnutí zápisu nie sú okolnosťou, ktorá je rozhodujúca, ale možno ich iba zohľadniť na účely zápisu ochrannej známky Spoločenstva. Tie isté úvahy platia pre judikatúru súdov členských štátov [pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. februára 2000, Procter & Gamble/ÚHVT (Tvar mydla), T‑122/99, Zb.,
EU:T:2000:39
, bod 61, a z 19 septembra 2001, Henkel/ÚHVT (Biela a červená okrúhla tableta), T‑337/99, Zb.,
EU:T:2001:221
, bod 58]. Táto judikatúra, ktorá bola prijatá v rámci absolútnych dôvodov zamietnutia, sa analogicky uplatňuje aj na relatívne dôvody zamietnutia zápisu.
Treba však uviesť, že na rozdiel od tejto veci sa vec, o ktorej konal Tribunal Superior de Justicia de Madrid a následne Tribunal Supremo, týkala špecifického prípadu, v ktorom sa rôzne tovary chránené kolidujúcimi ochrannými známkami a patriace do triedy 9 podľa Niceskej dohody považovali za „zhodné“. Za takýchto skutkových okolností, z ktorých nemožno vyvodzovať závery vo vzťahu k tejto veci, Tribunal Superior de Justicia de Madrid vykonal posúdenie podobnosti medzi ochrannými známkami a v rámci celkového posúdenia dospel k záveru o existencii podobnosti s následnou pravdepodobnosťou zámeny. Pokiaľ ide o konanie o kasačnom opravnom prostriedku, Tribunal Supremo kasačný opravný prostriedok zamietol v podstate z procesných dôvodov, pričom ani tento fakt nemôže mať účinky na konanie v tejto veci.
Preto treba prvý žalobný dôvod žalobkyne zamietnuť.
O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009
Žalobkyňa tvrdí, že odvolací senát sa dopustil nesprávneho posúdenia tým, že tvrdil, že skoršia ochranná známka v podobe, v akej je zapísaná, to znamená bez slovného prvku „longines“, nemá dobré meno. Naopak, podľa žalobkyne boli podmienky na uplatnenie článku 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009 splnené.
ÚHVT spochybňuje tvrdenia žalobkyne.
Podľa článku 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009 sa ochranná známka, o ktorej zápis sa žiada, na základe námietky majiteľa skoršej ochrannej známky v zmysle odseku 2 nezapíše, ak je zhodná alebo podobná so skoršou ochrannou známkou a má byť zapísaná pre tovary alebo služby, ktoré nie sú podobné s tovarmi alebo so službami, pre ktoré je skoršia ochranná známka zapísaná, kde v prípade skoršej ochrannej známky Spoločenstva má táto ochranná známka v Únii dobré meno a v prípade skoršej národnej ochrannej známky má ochranná známka dobré meno v príslušnom členskom štáte a tam, kde používanie ochrannej známky, o ktorej zápis sa žiada, bez náležitého dôvodu by neprávom zvýhodnilo alebo znevýhodnilo rozlišovaciu spôsobilosť alebo povesť ochrannej známky (pozri v tomto zmysle rozsudok Emidio Tucci, už citovaný v bode 47 vyššie,
EU:T:2012:500
, bod 55).
Podľa judikatúry cieľom článku 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009 nie je zabrániť zápisu akejkoľvek ochrannej známky zhodnej alebo podobnej s ochrannou známkou s dobrým menom. Cieľom tohto ustanovenia je najmä umožniť majiteľovi skoršej národnej ochrannej známky s dobrým menom brániť sa proti zápisu ochranných známok, ktoré môžu narúšať alebo neprávom využívať dobré meno skoršej ochrannej známky alebo jej rozlišovaciu spôsobilosť (pozri v tomto zmysle rozsudok Emidio Tucci, už citovaný v bode 47 vyššie,
EU:T:2012:500
, bod 56 a citovanú judikatúru). Tie isté úvahy sa analogicky uplatnia v zmysle článku 8 ods. 2 písm. a) bodu iii) v spojení s článkom 8 ods. 5 citovaného nariadenia na skoršie ochranné známky s dobrým menom zapísané na základe medzinárodných dohôd s účinkom v členskom štáte Únie.
V prejednávanej veci, ako už bolo uvedené v bodoch 13 až 15 vyššie, odvolací senát sa v podstate domnieval, že aj keď dôkazy, ktoré predložila žalobkyňa, jasne preukazujú, že jej tovary sú veľmi obľúbené a na relevantnom trhu sa predávajú už viac ako storočie, rovnako tak preukazujú, že uvedené tovary nie sú vo všeobecnosti označené samostatným označením, o aké ide v prejednávanej veci, ale kombinovanou ochrannou známkou, ktorá zahŕňa aj štylizované slovo „longines“. Podľa odvolacieho senátu používanie predmetného označenia nie je dostatočné na preukázanie toho, že podstatná časť príslušnej skupiny verejnosti na podstatnej časti územia krajín uvedených v bode 15 vyššie ju pozná, samotnú a bez slovnej časti, v súvislosti s hodinárskymi výrobkami a chronometrami. Dobré meno ochrannej známky nie je teda možné stanoviť
in abstracto
. Podľa odvolacieho senátu sa žalobkyni nepodarilo preukázať, že príslušná skupina verejnosti by si mohla bez námahy spájať obrazové označenie pozostávajúce z „okrídlených presýpacích hodín“ s hodinárskymi výrobkami a chronometrami, ktoré vyrába.
Žalobkyňa v podstate predložila tvrdenia, ktoré možno zatriediť do dvoch častí. Prvá časť sa týka skutočnosti, že podľa nej má skoršia obrazová ochranná známka celosvetovo dobré meno, pokiaľ ide o hodinárske výrobky a chronometre, ako aj šperky, ktoré patria do triedy 14, ako to vyplýva z dokumentácie predloženej ÚHVT.
Druhou časťou svojich tvrdení chce žalobkyňa v zásade preukázať, že zápisom prihlasovanej ochrannej známky by sa spôsobila ujma myšlienke výhradnosti a imidžu luxusného tovaru a vysokej kvality, ktoré šíri skoršia ochranná známka, a teda jej dobrému menu a rozlišovacej spôsobilosti. Žalobkyňa zdôrazňuje skutočnosť, že zápis prihlasovanej ochrannej známky by oslabil schopnosť skoršej ochrannej známky, ktorú tvoria „okrídlené presýpacie hodiny“, rozlišovať jasne vymedzené tovary a podnecovať túžby spotrebiteľov. Odkazuje aj na „parazitujúcu“ povahu prihlasovanej ochrannej známky, ktorá by podľa nej vysoko pravdepodobne a podľa očakávania získala neoprávnenú výhodu zo skutočnosti, že skoršia ochranná známka má veľmi dobré meno.
V tejto súvislosti vzhľadom na to, ako to správne zdôraznil odvolací senát v bode 24 napadnutého rozhodnutia, že uplatnenie článku 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009 závisí od splnenia určitých kumulatívnych podmienok (pozri tiež bod 91 vyššie), vrátane preukázania dobrého mena skoršej ochrannej známky, na ktorej sú založené námietky, Všeobecný súd považuje za potrebné najprv posúdiť prvú časť tvrdení žalobkyne. Treba tiež posúdiť, či odvolací senát správne uviedol, že takéto dobré meno nebolo v prejednávanej veci preukázané a následne len na základe toho rozhodol, že žalobkyňa sa nemohla na účely podania námietok proti zápisu prihlasovanej ochrannej známky dovolávať citovaného ustanovenia.
Po prvé v rámci svojich tvrdení týkajúcich sa uvedenej prvej časti žalobkyňa tvrdí, že na rozdiel od názoru odvolacieho senátu sa skoršia ochranná známka bežne používa aj bez slova „longines“, napríklad na niektorých sponách používaných pri výrobe šperkov, v hodinárskych prístrojoch a na gombíkoch na hodinkách. Podľa nej navyše všetky dôkazy, ktoré odvolaciemu senátu stačili na to, aby slovo „longines“ v kombinácii so skoršou ochrannou známkou považoval za ochrannú známku, ktorá má dobré meno, musia slúžiť aj ako dôkaz toho, že samostatná skoršia ochranná známka má dobré meno. Podľa žalobkyne ju možno používať so slovom „longines“ alebo aj bez neho.
Po druhé žalobkyňa zdôrazňuje, že skoršia ochranná známka sa používa na označenie jej tovarov od roku 1874, že jej prvé použitie siaha dokonca do roku 1867 a že je „extrémne známa“ nielen odborníkom z odvetvia hodinárskych prístrojov, ale aj priemernému spotrebiteľovi. Podľa žalobkyne odtlačok tejto ochrannej známky na kovoch a na tovaroch umožňuje spotrebiteľom a odborníkom overiť, či ide o originály.
Po tretie žalobkyňa zdôrazňuje, že skoršia ochranná známka, ktorá k spotrebiteľovi prenáša rôzne pozitívne správy týkajúce sa tovarov, má samostatnú hodnotu, ktorá ide nad rámec tovarov, ktoré označuje v triede 14, a teda sa týka aj tovarov v triedach 9 a 25.
Všeobecný súd uvádza, že podľa judikatúry musí byť na splnenie podmienky týkajúcej sa dobrého mena ochranná známka známa podstatnej časti príslušnej skupiny verejnosti prostredníctvom tovarov alebo služieb, ktoré označuje. V rámci posudzovania tejto podmienky je vhodné zohľadniť všetky relevantné okolnosti veci, a to najmä podiel na trhu, ktorý má skoršia ochranná známka, intenzitu, geografický rozsah a trvanie jej používania, ako aj výšku investícií vynaložených podnikom na jej propagáciu bez toho, aby bolo potrebné, aby bola táto ochranná známka takto určenému percentu skupiny verejnosti známa alebo aby sa jej dobré meno vzťahovalo na celé dotknuté územie, pokiaľ dobré meno existuje na jeho podstatnej časti (pozri v tomto zmysle rozsudok Emidio Tucci, už citovaný v bode 47 vyššie,
EU:T:2012:500
, bod 58 a citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci z preskúmania dôkazov predložených žalobkyňou v konaní pred ÚHVT vyplýva, že jej tovary sú skutočne vo významnej miere a dlhodobo rozšírené prinajmenšom v niektorých členských štátoch Únie, v ktorých je skoršia ochranná známka chránená. Odvolací senát túto okolnosť navyše výslovne potvrdil v napadnutom rozhodnutí, pričom zdôraznil, že uvedené tovary sa vo všeobecnosti alebo takmer nikdy nepredávajú so samostatnou skoršou ochrannou známkou, ale že sú označené kombinovanou ochrannou známkou, ktorá zahŕňa najmä obrazové označenie tvoriace skoršiu ochrannú známku.
Ako vyplýva z bodu 35 napadnutého rozhodnutia, odvolací senát priznal osobitnú dôležitosť okolnosti, že „v kombinácii použitej v obrazovom znázornení okrídlených presýpacích hodín a slova ‚longines‘ toto slovo predstavuje vizuálne dominantný prvok“. V rovnakom bode napadnutého rozsudku ďalej potvrdil, že odlišný záver než je ten, aký bol prijatý, by bol možný, ak by napríklad skoršia ochranná známka „bola konštantne znázornená inak, formou kombinácie zobrazenia vo veľkom formáte a malého slovného prvku alebo ak by žalobkyňa predložila dôkazy preukazujúce, že spotrebitelia si zvykli sústreďovať sa viac na obrazové znázornenie okrídlených presýpacích hodín ako na prvok ‚longines‘“. Podľa odvolacieho senátu však tieto úvahy museli ustúpiť skutkovým okolnostiam prejednávanej veci.
V tejto súvislosti a na úvod Všeobecný súd konštatuje, že odvolací senát správne uviedol, že z dôkazov predložených žalobkyňou nevyplýva, že by si spotrebitelia zvykli sústreďovať sa na prvok používanej kombinovanej ochrannej známky pozostávajúci z „okrídlených presýpacích hodín“. Treba napríklad uviesť, že uvedené dôkazy neobsahujú prieskum mienky príslušnej skupiny verejnosti, ktorý by sa týkal najmä jej vnímania používanej kombinovanej ochrannej známky, konkrétne aké prvky si pamätá, alebo aspoň ktoré prvky by táto verejnosť spoznala ako tie, ktoré odkazujú na tovary žalobkyne, ak by sa počas svojich nákupov stretla s rôznymi ochrannými známkami. Konkrétnejšie, žalobkyňa nepredložila ani prieskumy mienky, v rámci ktorých by vybrané osoby boli postavené len pred obrazové označenie predstavujúce „okrídlené presýpacie hodiny“ a mali by uviesť, či uvedené označenie poznajú a prípadne s čím si ho spájajú.
Ďalej, na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, podľa Všeobecného súdu dôkazy, ktoré žalobkyňa predložila v konaní pred ÚHVT, týkajúce sa používania skoršej ochrannej známky pozostávajúcej z „okrídlených presýpacích hodín“, nie sú dostatočné na to, aby sa mohlo konštatovať, že jej dobré meno bolo preukázané.
Na jednej strane z nich totiž vyplýva, ako to navyše správne uviedol ÚHVT, že na hodinkách, keď sa skoršia ochranná známka používa samostatne, táto ochranná známka nezaberá vizuálne dôležitú pozíciu. Naopak, niekedy je umiestnená tam, kde ju nemožno spozorovať, a to z dôvodu jej veľkosti a pozície. Tieto úvahy sa konkrétne uplatňujú na odkazy žalobkyne na používanie skoršej ochrannej známky na sponách, náramkoch a na gombíkoch na hodinkách.
Na druhej strane z dôkazov predložených žalobkyňou v konaní pred ÚHVT nevyplýva ani to, že by sa samostatná skoršia ochranná známka používala v reklamných materiáloch, na faktúrach alebo v časopisoch dostatočne významným spôsobom, či už z kvantitatívneho alebo kvalitatívneho hľadiska, a časovo konštantným spôsobom, aby to mohlo mať vplyv na posúdenie jej dobrého mena. Ako totiž správne konštatoval odvolací senát, až na určité výnimky z dôkazov vyplýva, že pravidelne sa používa kombinovaná ochranná známka tvorená skoršou ochrannou známkou a slovom „longines“.
Za týchto okolností je zásadnou otázkou, ktorú musí Všeobecný súd ešte vyriešiť, či si príslušná skupina verejnosti, ktorá sa pri viacerých príležitostiach stretla s reklamou, dokumentmi alebo dokonca tovarmi, v ktorých alebo na ktorých bola znázornená uvedená kombinovaná ochranná známka, tvorená skoršou ochrannou známkou a slovom „longines“, aj všimla a zapamätala uvedenú skoršiu ochrannú známku, zobrazenú samostatne, dostatočne konštantným spôsobom na to, aby z toho bolo možné vyvodiť záver, že má dobré meno v súlade s kritériami uvedenými v bode 100 vyššie.
Po prvé v tejto súvislosti musí Všeobecný súd zohľadniť skutočnosť, že dôkazy predložené žalobkyňou preukazujú najmä to, že uvedené reklamy sa objavili vo všetkých druhoch časopisov alebo novín, ktoré sú napísané v rôznych jazykoch a predávajú sa najmä v členských štátoch Únie relevantných v prejednávanej veci. Odvolací senát navyše v bode 25 šiestej zarážke napadnutého rozhodnutia uviedol, že 31 uvedených výstrižkov zodpovedá časopisom alebo novinám vydávaným v členských štátoch Únie.
Po druhé treba zohľadniť okolnosť, že vo veľkej väčšine ide o časopisy určené nielen pre verejnosť zloženú z odborníkov, ale aj tie, ktoré sú zamerané na spotrebiteľov zo širokej verejnosti, či už ide o spotrebiteľa zaujímajúceho sa o módu, aktuality o ľuďoch alebo o spotrebiteľa, ktorý hľadá informácie o svojich záujmoch, vrátane rôznych športov. Niektoré reklamy boli uverejnené v časopisoch pre zberateľov, iné vo všeobecne orientovaných časopisoch. Všeobecný súd tiež konštatuje, že vo viacerých prípadoch uvedené reklamy zaberajú v uvedených časopisoch alebo novinách celú stranu alebo polovicu strany.
Po tretie z dôkazov predložených žalobkyňou v konaní pred ÚHVT vyplýva, že reklamy na predmetnú kombinovanú ochrannú známku alebo tovary označené uvedenou ochrannou známkou boli často prezentované v kontexte alebo v súvislosti s celebritami zo sveta kultúry alebo športu. V tomto zmysle z rôznych dokumentov predložených žalobkyňou vyplýva, že jej reklamy využívajú spoluprácu s celosvetovo známymi osobnosťami, vrátane hercov, básnikov, hráčov tenisu, športovcov z oblasti jazdeckého športu, lyžiarov, cyklistických pretekárov, lukostrelcov, gymnastov alebo dokonca aj niektorých modelov. Predmetné tovary teda na reklamné účely nosili celosvetovo známi športovci alebo herci, ako André Agassi, Audrey Hepburn a Humphrey Bogart.
Po štvrté Všeobecný súd neopomenul zohľadniť ani okolnosť vyplývajúcu z dôkazov, že vo viacerých prípadoch sa reklamy predmetnej kombinovanej ochrannej známky tvorenej grafickým prvkom pozostávajúcim z „okrídlených presýpacích hodín“ a zo slova „longines“ predstavili počas rôznych športových súťaží, z ktorých boli aspoň niektoré vysielané v televízii.
Po piate z tabuliek a iných dôkazov predložených žalobkyňou v konaní pred ÚHVT ešte vyplýva, že dlhé roky, najmä medzi rokmi 2002 a 2010, míňala na reklamu značné sumy, a to v rôznych krajinách, ktoré sú v prejednávanej veci relevantné, ako Francúzsko, Španielsko alebo Taliansko. Žalobkyňa predložila aj príklady faktúr týkajúcich sa predaja predmetných tovarov, konkrétne hodiniek. Na uvedených faktúrach bola vždy zobrazená kombinovaná ochranná známka a odkazovali na významné zastúpenie žalobkyne na európskom trhu, najmä vo Francúzsku, Nemecku, Taliansku a v Španielsku. Napokon žalobkyňa predložila aj určité štúdie trhov týkajúce sa prieniku kombinovanej ochrannej známky na trh v niektorých členských štátoch Únie, vrátane Francúzska, Nemecka, Talianska a Spojeného kráľovstva.
Zhodujúce sa dôkazy tak preukazujú dlhodobé používanie kombinovanej ochrannej známky nielen vo Švajčiarsku, ale aj v niektorých členských štátoch Únie, ktoré sú v prejednávanej veci relevantné.
Podľa Všeobecného súdu uvedené okolnosti ako celok nemajú vplyv na platnosť úvah odvolacieho senátu uvedených v bode 93 vyššie.
Pri neexistencii konkrétnych dôkazov o tom, že spotrebitelia si zvykli sústreďovať sa konkrétnejšie na prvok používanej kombinovanej ochrannej známky pozostávajúci z „okrídlených presýpacích hodín“ (pozri bod 103 vyššie), treba totiž na základe vykonanej celkovej analýzy uvedenej ochrannej známky a jej rôznych súčastí posúdiť, ako ju vníma príslušná skupina verejnosti.
V tejto súvislosti treba konštatovať, ako uviedol odvolací senát, že z dôkazov predložených žalobkyňou v konaní pred ÚHVT týkajúcich sa používania kombinovanej ochrannej známky jasne vyplýva, že jej slovný prvok pozostávajúci zo slova „longines“ je v celkovom dojme, ktorý uvedené označenie vytvára, najmä z vizuálneho hľadiska dominantný.
V prvom rade je to z dôvodu umiestnenia uvedeného slova v kombinovanej ochrannej známke, konkrétne v jej hornej polovici, ako aj vzhľadom na skutočnosť, že toto slovo je dlhšie a širšie ako grafický prvok pozostávajúci z „okrídlených presýpacích hodín“, ktorý má výrazne menšie rozmery.
Ďalej slovo „longines“ je ľahko čitateľné, keďže je napísané veľkými písmenami, a to takým typom písma, ktorého grafika sa osobitne nelíši od všeobecne používaného typu písma. Jediný grafický prvok, ktorý je pre uvedené slovo „longines“ do určitej miery špecifický, pozostáva z určitého predĺženia v dôsledku pridania malej čiary na konce veľkých písmen, ktoré ho tvoria.
Treba ešte zdôrazniť, že hoci grafický prvok, ktorý podľa žalobkyne pozostáva z „okrídlených presýpacích hodín“, nemožno v používanej kombinovanej ochrannej známke považovať za zanedbateľný, napriek tomu zostáva jasne druhoradý a na pozadí v celkovom dojme, aký majú spotrebitelia vnímajúci uvedenú ochrannú známku, a to nielen z dôvodu jeho veľkosti, ktorá je v porovnaní so slovom „longines“ menšia, ale aj z dôvodu jeho dosť veľkej komplikovanosti v tom zmysle, že ho tvorí vyobrazenie roztiahnutých krídiel, ktoré vo svojom strede obsahujú druh obdĺžnika postaveného na jeho krátkej strane a rozdeleného dvoma uhlopriečkami, ktoré sú spojené dvoma horizontálnymi čiarami, čo spolu nie je ľahko zapamätateľné. Táto istá analýza platí aj pre variácie uvedenej grafiky, ktoré žalobkyňa používa.
Navyše podľa Všeobecného súdu nie je vôbec preukázané, že by príslušná skupina verejnosti, ktorá sa navyše nesústreďuje na detaily používanej kombinovanej ochrannej známky, vnímala časť umiestnenú v strede grafiky tak, že tvorí druh štylizovaných „presýpacích hodín“. Aj keď takáto evokácia môže prípadne vzniknúť ľahšie vo vedomí spotrebiteľov, ktorí vedia o skutočnosti, že obrazovú ochrannú známku pozostávajúcu z „okrídlených presýpacích hodín“, hoci s inou grafikou, žalobkyňa používala už v 19. storočí a následne že bola jedným z prvých medzinárodných zápisov vo Svetovej organizácii duševného vlastníctva (WIPO), čo je skutočnosť, na ktorú žalobkyňa odkazuje, treba konštatovať, ako to správne uviedol odvolací senát v bode 34 napadnutého rozhodnutia, že nejde o okolnosť, ktorú by bolo možné považovať za dobre známu dotknutej verejnosti, ktorá, ako treba pripomenúť, sa neobmedzuje len na odborníkov z oblasti hodinárskych prístrojov (pozri tiež bod 125 nižšie). Neexistujú už teda ani dôvody súvisiace s koncepčným obsahom predmetného grafického prvku, ktorý by viedol podstatnú časť príslušnej skupiny verejnosti k tomu, aby si ho konkrétnejšie zapamätala.
Vzhľadom na vyššie uvedené Všeobecný súd usudzuje, že odvolací senát sa nedopustil nesprávneho posúdenia, keď konštatoval, že dobré meno skoršej ochrannej známky v podobe, v akej je zapísaná, nebolo preukázané. Napriek časovo konštantnému a z kvantitatívneho a kvalitatívneho hľadiska významnému používaniu kombinovanej ochrannej známky zloženej zo skoršej ochrannej známky a zo slova „longines“ totiž toto slovo púta pozornosť spotrebiteľov a pravdepodobne zostáva v ich pamäti bez toho, aby bolo preukázané, že podstatná časť príslušnej skupiny verejnosti v jednom alebo vo viacerých členských štátoch Únie, vo vzťahu ku ktorým sa uplatňovalo jej dobré meno, pozná aj skoršiu ochrannú známku ako takú a bez námahy si ju spája s hodinárskymi prístrojmi žalobkyne, ktoré sú jedinými tovarmi, vo vzťahu ku ktorým sa uplatňovalo dobré meno.
Žiadne iné tvrdenia žalobkyne nemôžu mať vplyv na platnosť tohto záveru.
V prvom rade je pravda, ako tvrdí žalobkyňa, že teoreticky nie je vylúčené, aby používanie skoršej ochrannej známky v rámci kombinovanej ochrannej známky mohlo byť dostatočné na vyvodenie záveru o dobrom mene uvedenej skoršej ochrannej známky bez ohľadu na skutočnosť, že sa samotná, izolovane od kombinovanej ochrannej známky, nepoužívala vôbec alebo len málo.
Takáto možnosť totiž vyplýva z analogického uplatnenia judikatúry, podľa ktorej osobitná rozlišovacia spôsobilosť ochrannej známky môže byť nadobudnutá z dôvodu jej dlhodobého používania a všeobecnej známosti ako súčasti inej zapísanej ochrannej známky tým skôr, že cieľová skupina verejnosti vníma ochrannú známku, ako keby pochádzala od určeného podniku [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. septembra 2006, L & D/ÚHVT – Sämann (Aire Limpio), T‑168/04, Zb.,
EU:T:2006:245
, bod 74]. V prejednávanej veci však, ako to správne zdôraznil odvolací senát v bode 35 napadnutého rozhodnutia, aby bolo možné dospieť k prípadnému záveru, že skoršia ochranná známka má dobré meno, v používanej kombinovanej ochrannej známke by ju bolo potrebné vyobraziť inak, aby si ju príslušná skupina verejnosti zapamätala.
V druhom rade, pokiaľ ide o rôzne tvrdenia žalobkyne zdôrazňujúce dlhú históriu a konštantné používanie skoršej ochrannej známky, pri neexistencii dostatočne konkrétnych dôkazov týkajúcich sa skutočnosti, že podstatná časť príslušnej skupiny verejnosti ju poznala, tieto tvrdenia nie sú rozhodujúce na preukázanie jej dobrého mena. Konkrétne, aj keď je pravda, že žalobkyňa medzi dôkazmi predložila aj niekoľko článkov týkajúcich sa dávneho používania a zápisu označenia tvoreného „okrídlenými presýpacími hodinami“, na jednej strane treba konštatovať, že niektoré z týchto článkov sú určené skôr odbornej verejnosti a iné švajčiarskym čitateľom, bez toho, aby bolo preukázané, že tieto články účinne oslovujú podstatnú časť príslušnej skupiny verejnosti v prejednávanej veci. V každom prípade treba uviesť, že historicky používaná grafika „okrídlených presýpacích hodín“, vyhotovená osobitne detailným spôsobom, sa zreteľným spôsobom odlišuje od grafiky, ktorú v súčasnosti používa skoršia ochranná známka.
V treťom rade z analogických dôvodov k dôvodom uvedeným v bode 125 vyššie treba ako nepreukázané zamietnuť tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého nielen odborníci, ale aj široká verejnosť vie o skutočnosti, že originálne tovary žalobkyne sú rozpoznateľné prostredníctvom grafiky „okrídlených presýpacích hodín“ a že je možné odlíšiť ich od falzifikátov. Všeobecný súd sa konkrétne domnieva, že pre podstatnú časť príslušnej skupiny verejnosti túto funkciu plní skôr používanie slova „longines“ na predmetných tovaroch.
Vzhľadom na všetky okolnosti teda žalobkyňa nemôže tvrdiť, že rôzne pozitívne správy týkajúce sa tovarov k spotrebiteľovi prenáša skoršia ochranná známka, ktorá má „dobré meno“ a že táto ochranná známka má samostatnú hodnotu, ktorá ide nad rámec tovarov, ktoré označuje v triede 14, a teda sa týka aj tovarov patriacich do tried 9 a 25. Aj keď totiž nemožno vylúčiť, že používaná kombinovaná ochranná známka má dobré meno z dôvodu prítomnosti slova „longines“, to isté neplatí o samostatnej skoršej ochrannej známke.
Z tohto dôvodu a vzhľadom na to, že odvolací senát sa vo svojej analýze článku 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009 obmedzil na konštatovanie, že dobré meno skoršej ochrannej známky nebolo preukázané (pozri bod 96 vyššie), Všeobecnému súdu neprináleží prvýkrát posúdiť tvrdenia žalobkyne týkajúce sa otázky, či sú alebo nie sú splnené ostatné podmienky uplatnenia uvedeného ustanovenia (pozri body 91 a 92 vyššie), keďže tieto tvrdenia sú pre vyriešenie tohto sporu irelevantné.
Preto treba zamietnuť aj druhý žalobný dôvod žalobkyne, ako aj žalobu v celom rozsahu.
O trovách
Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku Všeobecného súdu účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené uložiť jej povinnosť nahradiť trovy konania v súlade s návrhom ÚHVT.

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (piata komora)
rozhodol a vyhlásil:

1.
Žaloba sa zamieta.

2.
Compagnie des montres Longines, Francillon SA, je povinná nahradiť trovy konania.

Dittrich
Schwarcz
Tomljenović
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 12. februára 2015.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.