CELEX: 62010TJ0411
Kilpailu
Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt
Kylpyhuonekalusteiden markkinat Belgiassa, Saksassa, Ranskassa, Italiassa, Alankomaissa ja Itävallassa
Päätös, jossa todetaan SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen
Hinnankorotusten koordinointi ja arkaluonteisten kaupallisten tietojen vaihtaminen
Kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevästä toiminnasta vastuuseen joutuminen
Sakot
Sakkojen määrän laskennasta vuonna 2006 annetut suuntaviivat
Rikkomisen vakavuus
Korjauskertoimet
Lieventävät seikat
Talouskriisi
Tukkumyyjien painostus
Vuoden 2002 yhteistyötiedonanto
Sakon määrän alentaminen
Merkittävä lisäarvo

)
– –
Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
Kantaja nosti nyt käsiteltävän kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 8.9.2010 jätetyllä kannekirjelmällä.
Unionin yleinen tuomioistuin (kolmas jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn ja esitti työjärjestyksensä 64 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimena asianosaisille kirjallisia kysymyksiä, joihin ne vastasivat asetetussa määräajassa.
Asianosaisten lausumat ja vastaukset unionin yleisen tuomioistuimen kirjallisiin ja suullisiin kysymyksiin kuultiin 6.3.2013 pidetyssä istunnossa.
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
—
kumoaa riidanalaisen päätöksen 1 ja 2 artiklan kantajaa koskevilta osin
—
alentaa kantajalle yksilöllisesti sekä yhteisvastuullisesti Roca Sanitarion kanssa määrätyn sakon määrää sen esittämillä tai unionin yleisen tuomioistuimen määrittämillä muilla perusteilla
—
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
—
hylkää kanteen
—
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
– –
A –

Riidanalaisen päätöksen osittaista kumoamista koskevat vaatimukset
– –
6. Kuudes kanneperuste, joka koskee kantajan yhteistyötä
– –
a) Ilmeinen arviointivirhe vuoden 2002 yhteistyötiedonannon soveltamisessa ja luottamuksensuojan periaatteen loukkaaminen
Kantaja väittää, että komissio on loukannut luottamuksensuojan periaatetta ja tehnyt virheen vuoden 2002 yhteistyötiedonannon soveltamisessa, kun se poisti riidanalaisessa päätöksessä sakon ehdollisen alentamisen, joka oli annettu Roca-konsernille tiedoksi mainitun tiedonannon nojalla 8.12.2006 päivätyllä kirjeellä. Se väittää tässä yhteydessä pääasiassa yhtäältä, että jos unionin yleinen tuomioistuin katsoisi sen muodostavan taloudellisen kokonaisuuden Roca Sanitarion ja Roca Francen kanssa, sille määrätyn sakon osalta olisi otettava huomioon komission Roca Francen esittämää sakon alentamista koskevaa hakemusta arvioidessaan tekemät virheet. Se vetoaa toisaalta useisiin virheisiin, jotka komissio teki arvioidessaan tietoja, jotka Roca France esitti sakon alentamista vuoden 2002 yhteistyötiedonannon nojalla koskevan hakemuksensa tueksi.
Komissio kiistää kantajan argumenttien paikkansapitävyyden.
Sen tutkiminen, onko komissio loukannut luottamuksensuojan periaatetta ja tehnyt virheen vuoden 2002 yhteistyötiedonannon soveltamisessa, edellyttää sitä, että tutkitaan ensin esikysymyksenä, voiko kantaja, joka on osallistunut rikkomiseen Itävallassa, vaatia sakon alentamista tämän tiedonannon nojalla pelkästään sillä perusteella, että se on sellaisen tytäryhtiön sisaryhtiö, joka on osallistunut rikkomiseen Ranskassa ja esittänyt tässä yhteydessä sakon alentamista koskevan hakemuksen.
Kantaja väitti tässä yhteydessä vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen istunnossa esittämiin kysymyksiin pääasiassa, että yhden ainoan yrityksen käsite merkitsee sitä, että kaikkien tällaisen yhden ainoan yrityksen muodostavien yhtiöiden on hyödyttävä vuoden 2002 yhteistyötiedonannosta saatavista eduista. Komissio on kiistänyt kantajan väitteiden paikkansapitävyyden.
On muistutettava, että komissio määritteli vuoden 2002 yhteistyötiedonannossa edellytykset, joiden mukaisesti komission kanssa kartellitutkimuksissa yhteistyötä tekevät yritykset voidaan vapauttaa sakosta tai ne voivat saada alennusta sen sakon määrästä, joka niiden olisi pitänyt maksaa.
Vuoden 2002 tiedonannon A kohta, joka käsittää 8–19 alakohdan, koskee edellytyksiä, joiden mukaisesti yritys voidaan vapauttaa sakoista kokonaan, kun taas B kohta, joka käsittää 20–27 alakohdan, koskee edellytyksiä, joiden mukaisesti tällainen yritys voi saada sakkoaan alennetuksi.
Vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 20 alakohdan mukaan ”yritykset, jotka eivät täytä [sakoista vapauttamisen] edellytyksiä, voivat saada lievennystä sakkoihin, jotka olisi määrätty muussa tapauksessa”.
Vuoden 2002 yhteistyötiedonannon 21 alakohdan mukaan ”[sakkojen alentamiseksi tiedonannon 20 alakohdan perusteella] yrityksen on toimitettava komissiolle epäillystä kilpailusääntöjen rikkomisesta todisteita, joilla on merkittävää lisäarvoa suhteessa komission hallussa jo oleviin todisteisiin, ja sen on lopetettava osallistumisensa epäiltyyn kilpailusääntöjen rikkomiseen viimeistään siinä vaiheessa, kun se toimittaa todisteet”.
Edellä esitetystä seuraa, että vuoden 2002 yhteistyötiedonannon B kohdan nojalla sakkoaan voi saada alennetuksi yritys, joka tekee sitä koskevan hakemuksen ja joka toimittaa komissiolle epäillystä kilpailusääntöjen rikkomisesta todisteita, joilla on merkittävää lisäarvoa.
Näin ollen on katsottava, että lähtökohtaisesti ainoastaan sakon alentamista koskevan hakemuksen tehnyt yritys (jäljempänä hakemuksen tekijä) sekä tarvittaessa yhteisöt, joiden nimissä tämä hakemus on esitetty ja jotka tekevät yhteistyötä komission kanssa, voivat saada sakkoaan alennetuksi tällä perusteella.
Lisäksi on huomautettava, että oikeuskäytännön mukaan silloin, kun emoyhtiö ei ole tosiasiallisesti osallistunut kartelliin vaan sen vastuu perustuu ainoastaan sen tytäryhtiön osallistumiseen kyseiseen kartelliin, emoyhtiön vastuu ei voi olla suurempi kuin sen tytäryhtiön (ks. vastaavasti asia
T-382/06, Tomkins v. komissio, tuomio 24.3.2011, Kok., s. II-1157
, 38 kohta, joka on vahvistettu muutoksenhaussa asiassa C-286/11 P, komissio v. Tomkins, tuomio 22.1.2013, 39 kohta). Kun emoyhtiön vastuu tässä tilanteessa perustuu yksinomaan sen sellaisen tytäryhtiön vastuuseen, joka on osallistunut kartelliin, emoyhtiön on hyödyttävä tytäryhtiölle vuoden 2002 yhteistyötiedonannon nojalla tehdyn hakemuksen seurauksena myönnetystä sakon alentamisesta.
Komissiolla ei sen sijaan ole velvollisuutta laajentaa ensimmäiselle tytäryhtiölle, joka on esittänyt hakemuksen vuoden 2002 yhteistyötiedonannon nojalla, myönnettyä sakon alentamista kattamaan toista tytäryhtiötä (jäljempänä sisaryhtiö) ainoastaan siitä syystä, että ne kuuluvat yhdessä yhteisen emoyhtiönsä kanssa yhteen yritykseen edellä 62 ja 63 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla. Toisin kuin emoyhtiön vastuu, joka on edellä 228 kohdassa esiin tuoduissa olosuhteissa ymmärrettävä puhtaasti sen tytäryhtiön vastuusta johdetuksi ja riippuvaiseksi sekä tytäryhtiön vastuulle liitännäiseksi vastuuksi (ks. vastaavasti edellä 228 kohdassa mainittu asia komissio v. Tomkins, tuomion 39 kohta), tytäryhtiön vastuuta ei nimittäin voida johtaa sen sisaryhtiön vastuusta, koska tämä vastuu on seurausta sen omasta osallistumisesta kartelliin. Sisaryhtiö voi näin ollen hyötyä toisen samaan yritykseen kuuluvan tytäryhtiön sakon alentamisesta vain, kun yhtäältä sakon alentamista koskeva hakemus on esitetty tämän sisaryhtiön nimissä ja toisaalta sisaryhtiö on tehnyt tosiasiallista yhteistyötä komission kanssa. Tämä tilanne eroaa siis sellaisesta, jossa emoyhtiö esittää omissa nimissään ja tytäryhtiöidensä nimissä sakon alentamista koskevan hakemuksen, koska tällaisessa tilanteessa kaikilla yrityksen edellä 62 ja 63 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla muodostavilla yhtiöillä on velvollisuus tehdä yhteistyötä komission kanssa.
Käsiteltävässä tapauksessa riidanalaisen päätöksen 1288 perustelukappaleesta käy ilmi, että komissio on vastaanottanut 17.1.2006 Roca Francen sakon alentamista koskevan hakemuksen. Komissio myönsi vastauksena tähän hakemukseen 8.12.2006 päivätyllä kirjeellä Roca-konsernille sakon ehdollisen alentamisen vuoden 2002 yhteistyötiedonannon nojalla (riidanalaisen päätöksen 1289 perustelukappale). Tutkittuaan todisteet uudestaan komissio kieltäytyi riidanalaisessa päätöksessä myöntämästä sakon alentamista kyseiselle konsernille pääasiassa kyseisen päätöksen 1291–1293, 1295, 1299 ja 1300 perustelukappaleessa esitetyistä syistä.
Tässä yhteydessä asiakirja-aineistosta käy yksiselitteisesti ilmi, että huolimatta siitä, että riidanalaisessa päätöksessä käytetyt ilmaisut eivät täysin poista epäilyjä hakemuksen tekijästä tai sakon alentamista koskevan hakemuksen laajuudesta, hakemusta ei ole esitetty koko Roca-konsernin nimissä vaan Roca Francen itse ja Laufen-konsernin nimissä. Tässä yhteydessä on kuitenkin täsmennettävä, että kyseisestä asiakirja-aineistosta käy samoin yksiselitteisesti ilmi, että tämä hakemus koski jälkimmäistä konsernia vain siltä osin, kuin sen toiminta Ranskassa on sisällytetty Roca Franceen. Kuten riidanalaisen päätöksen 1291 ja 1293 perustelukappaleista käy ilmi, Roca Francen esittämät tiedot koskivat sitä paitsi ainoastaan keraamisiin saniteettikalusteisiin liittyvää rikkomista Ranskassa vuonna 2004. On riidatonta erityisesti, että rikkomisesta Itävallassa ei ole esitetty mitään tietoa tai todistetta.
On näin ollen todettava, että kyseistä hakemusta ei ole esitetty kantajan nimissä. Vaikka se nimittäin kuuluu hakemuksessa tarkoitettuun Laufen-konserniin, joka on hakemuksen kohteena, on kuitenkin todettava, että kyseinen hakemus koskee Laufen-konsernin toimintaa Ranskassa ja ettei kantaja toimi Ranskan markkinoilla. Kantaja ei joka tapauksessa ole tehnyt yhteistyötä komission kanssa vuoden 2002 yhteistyötiedonannon nojalla. Roca Francen toimittamat todisteet eivät lisäksi koskeneet lainkaan kantajan toimintaa vaan keraamisiin saniteettikalusteisiin liittyvää rikkomista Ranskassa vuonna 2004.
Edellä esitetyn perusteella on todettava, että komissio ei joka tapauksessa ole voinut loukata luottamuksensuojan periaatetta eikä tehdä virhettä vuoden 2002 yhteistyötiedonannon soveltamisessa, koska sillä ei ollut velvollisuutta myöntää kantajalle sakon alentamista, kun otetaan huomioon edellä 230–232 kohdassa esitetyt toteamukset
Kaiken edellä esitetyn perusteella tämä kanneperuste on hylättävä perusteettomana siltä osin, kuin se koskee vuoden 2002 yhteistyötiedonannon soveltamista, ilman että muita edellä 218 kohdassa esitettyjä kantajan väitteitä olisi tutkittava.
– –

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Kanne hylätään.

2)
Laufen Austria AG vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut..

Pelikánová
Jürimäe
Van der Woude
Julistettiin Luxemburgissa 16. päivänä syyskuuta 2013.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: espanja.
(
)	Tästä tuomiosta on otettu tähän vain kohdat, joiden julkaisemista unionin yleinen tuomioistuin pitää aiheellisena.