CELEX: 62011CJ0173
Direktyva 96/9/EB
Duomenų bazių teisinė apsauga
7 straipsnis
Sui generis teisė
Duomenų apie vykstančias futbolo čempionato rungtynes bazė
„Panaudojimo“ sąvoka
Panaudojimo fakto nustatymas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1996 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 96/9/EB dėl duomenų bazių teisinės apsaugos (
OL 1996 L 77, p. 20
, toliau – direktyva) 7 straipsnio 1 dalies išaiškinimu.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp
Football Datavo Ltd
,
Scottish Premier League Ltd
,
Scottish Football League
ir
PA Sport UK Ltd
(toliau kartu –
Football Dataco ir kt
.), viena šalis, ir
Sportradar GmbH
bei
Sportradar AG
(toliau kartu –
Sportradar
), kita šalis, visų pirma dėl šių tariamai padaryto
sui generis
teisės, kurią
Football Dataco ir kt
. teigia turintys į duomenų apie vykstančias futbolo čempionato rungtynes bazę (
Football Live
), pažeidimo.
Teisinis pagrindas
Direktyvos 96/9 1 straipsnio 2 dalyje nustatoma:
„Šioje direktyvoje terminas duomenų bazė reiškia pavienių darbų, duomenų ar kitokios metodiškai arba sistemingai sutvarkytos ir individualiai elektroniniu arba kitokiu būdu prieinamos medžiagos rinkinius.“
Minėtos direktyvos III skyriaus „
Sui generis
teisė“ 7 straipsnyje, susijusiame su apsaugos dalyku, nustatoma:
„1.   Valstybės narės numato duomenų bazės, pasižyminčios pakankamai didelėmis jos duomenų gavimo, tikrinimo ir pateikimo kokybinėmis ir (arba) kiekybinėmis investicijomis, sudarytojui teisę neleisti perkelti ir (arba) panaudoti visos tokių duomenų bazės arba pakankamai didelės jos dalies, kokybiškai ir (arba) kiekybiškai ją įvertinus.“
2.   Šiame skyriuje:
a)
„Perkėlimas“ – tai nuolatinis arba laikinas visų bazės duomenų arba pakankamai didelės jo dalies transformavimas į kitą lygmenį bet kokiomis priemonėmis ir bet kokia forma;
b)
„Panaudojimas“ – tai bazės duomenų arba pakankamai didelės jų dalies pateikimas visuomenei platinant kopijas, nuomojant, operatyviosios (on-line) sistemos pagrindu arba kitais informacijos perdavimo būdais.
<…>
5.   Pasikartojantis ir sistemingas duomenų bazės nedidelių dalių perkėlimas ir (arba) panaudojimas, reikalaujantis veiksmų, kurie nebūdingi normaliam duomenų bazių naudojimui arba kurie nepagrįstai pažeidžia teisėtus duomenų bazės sudarytojo interesus, nėra leidžiamas.“
Direktyva 96/9 į Jungtinės Karalystės teisę perkelta 1997 m. Autorių teisių ir teisių į duomenų bazes taisyklėmis (
Copyright and Rights in Database Regulations 1997
), kuriomis iš dalies pakeistas 1988 m. Autorių teisių, dizaino ir patentų įstatymas (
Copyright Design and Patents Act 1988
). Pagrindinei bylai svarbių šių taisyklių nuostatų tekstas visiškai tapatus atitinkamų šios direktyvos nuostatų tekstui.
Pagal 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (
OL L 12
, 2001, p. 1; 2004 m. specialus leidimas lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 42) 5 straipsnio 3 dalį valstybėje narėje nuolat gyvenančiam asmeniui kitoje valstybėje narėje byla „dėl civilinės teisės pažeidimų, delikto arba kvazidelikto gali būti iškelta vietos, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis ar jis gali įvykti“, teisme.
2007 m. liepos 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 864/2007 dėl nesutartinėms prievolėms taikytinos teisės („Roma II“) (
OL L 199, p. 40
) 8 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Nesutartinėms prievolėms, atsirandančioms dėl intelektinės nuosavybės teisės pažeidimo, taikoma šalies, kurioje reikalaujama apsaugos, teisė.
2.   Nesutartinių prievolių, atsirandančių dėl vieningo pobūdžio Bendrijos intelektinės nuosavybės teisės pažeidimo, atveju klausimams, kurie nereglamentuojami atitinkamu Bendrijos aktu, taikoma šalies, kurioje buvo įvykdyti teises pažeidžiantys veiksmai, teisė.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Football Dataco Ltd ir kt
. yra atsakingos už futbolo lygų ir rungtynių organizavimą Anglijoje ir Škotijoje.
Football Dataco Ltd
atsako už duomenų ir intelektinės nuosavybės teisių, susijusių su šiomis rungtynėmis, sukūrimą ir naudojimą ir tvirtina, kad pagal Jungtinės Karalystės teisę jai priklauso
sui generis
teisė į
Football Live
duomenų bazę.
Football Live
– tai duomenų apie vykstančias futbolo rungtynes rinkinys (duomenys apie įvarčius ir juos pelniusius žaidėjus, žaidėjų vardai ir pavardės, žaidėjams skirtos geltonosios ir raudonosios kortelės, baudos smūgiai ir žaidėjų keitimai). Duomenis daugiausia renka savarankišką veiklą vykdantys buvę profesionalūs futbolininkai, kuriuos samdo
Football Dataco ir kt
. ir kurie šiuo tikslu lankosi futbolo rungtynėse.
Football Dataco ir kt
. teigia, kad šiems duomenims gauti ir (arba) patikrinti reikalingos ne tik didelės investicijos; norint sudaryti tokią duomenų bazę reikia gerai išmanyti sritį, įdėti daug darbo ir (arba) nemažai intelektinių pastangų, gebėti tinkamai vertinti.
Sportradar GmbH
yra Vokietijos įmonė, tiesiogiai per internetą pateikianti rezultatus ir kitus statistikos duomenis, visų pirma apie Anglijos lygos futbolo rungtynes. Ši paslauga vadinasi „Sport Live Data“. Ši įmonė turi interneto svetainę
betradar.com
. Lažybų įmonės, kurios yra
Sportradar GmbH
klientės, sudaro sutartis su Šveicarijos įmone
Sportradar AG
, kuri yra
Sportradar GmbH
patronuojanti įmonė. Tokios klientės yra pagal Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės teisę įsteigta įmonė
bet365
ir Gibraltare įsteigta įmonė
Stan James
. Abi įmonės teikia lažybų paslaugas, skirtas Jungtinės Karalystės rinkai. Kiekvienos jų interneto svetainėse pateikiamos nuorodos į
betradar.com
. Spustelėjus ant
Live Score
parinkties, šalia prašomų duomenų parodomi ir pavadinimai
bet365
arba
Stan James
. Remdamasis šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas daro išvadą, kad Jungtinės Karalystės visuomenė yra svarbi tikslinė
Sportradar
auditorija.
2010 m. balandžio 23 d.
Football Dataco ir kt
. kreipėsi su ieškiniu į
High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division
ir paprašė priteisti iš
Sportradar
žalos, patirtos šiai bendrovei pažeidus jos
sui generis
teisę, atlyginimą. 2010 m. liepos 9 d.
Sportradar
užginčijo šio teismo jurisdikciją nagrinėti ginčą.
2010 m. liepos 14 d.
Sportradar GmbH
kreipėsi į
Landgericht Gera
(Gėros apygardos teismas, Vokietija) ir paprašė oficialiai patvirtinti, kad jos veikla nepažeidžia jokių
Football Dataco
ir kt. turimų intelektinės nuosavybės teisių.
2010 m. lapkričio 17 d. sprendimu
High Court of Justice
pripažino turįs jurisdikciją nagrinėti
Football Dataco ir kt
. pareikštą ieškinį tiek, kiek juo siekiama nustatyti
Sportradar
ir klientų, naudojančių jos interneto svetainę Jungtinėje Karalystėje, solidariąją atsakomybę už
sui generis
teisės pažeidimą, padarytą perkeliant ir (arba) panaudojant šią svetainę. Tačiau šis teismas pripažino neturįs jurisdikcijos nagrinėti tos
Football Dataco
ir kt. ieškinio dalies, kuria prašyta pripažinti
Sportradar
pagrindinę atsakomybę.
Tiek
Football Dataco
ir kt., tiek
Sportradar
apskundė šį
Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
sprendimą apeliacine tvarka.
Football Dataco
ir kt. teigia, kad
Sportradar
šiuos duomenis nukopijuoja iš
Football Live
į savo tarnybinę stotį, o vėliau taip nukopijuotus duomenis pateikia Jungtinės Karalystės visuomenei, kurios nariai juos pasiekia spragtelėję ant
Live Score
. Jų manymu, pažymėtina, kad „perdavimo“ arba „komunikacijos“ teorijos požiūriu pagrindinėje byloje nagrinėjami veiksmai laikytini atliktais ne tik valstybėje narėje, iš kurios
Sportradar
išsiuntė duomenis, bet taip pat valstybėje narėje, kurioje yra šių duomenų siuntų gavėjai, t. y. šiuo atveju Jungtinėje Karalystėje.
Sportradar
teigia, kad interneto svetainėje
betradar.com
pateikiami duomenys generuojami autonomiškai. Ji priduria, kad „paskelbimo“ teorijos požiūriu perdavimas laikomas įvykdytu tik duomenų išsiuntimo vietoje, todėl veiksmai, dėl kurių ji kaltinama, neteismingi Jungtinės Karalystės teismams.
Šiomis aplinkybėmis
Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„1.
Kai šalis parsisiunčia duomenis iš duomenų bazės, kuri yra Direktyva 96/9/EB <...> saugomos
sui generis
teisės objektas, į savo interneto tarnybinę stotį, esančią valstybėje narėje A, ir pagal naudotojo iš kitos valstybės narės B užklausą ši interneto tarnybinė stotis siunčia tokius duomenis į naudotojo kompiuterį tam, kad jie būtų išsaugoti šio kompiuterio atmintyje ir atvaizduoti jo ekrane:
a)
ar duomenų siuntimo veiksmas yra tos šalies atliekamas „perkėlimo“ arba „panaudojimo“ veiksmas?
b)
ar bet kuri tos šalies atliekamo perkėlimo ir (arba) panaudojimo veiksmo vieta yra:
i)
tik valstybėje narėje A;
ii)
tik valstybėje narėje B ar
iii)
valstybėje narėje A ir valstybėje narėje B?“
Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimo a dalimi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 96/9 7 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad asmens vykdomas duomenų, kuriuos prieš tai jis parsisiuntė iš
sui generis
teisinės apsaugos objektu pagal tą pačią direktyvą esančios duomenų bazės, persiuntimas naudojant valstybėje narėje A esančią interneto tarnybinę stotį į kito asmens, esančio valstybėje narėje B, kompiuterį šiam paprašius, kad juos būtų galima saugoti šio kompiuterio atmintyje ir atvaizduoti ekrane, yra minėtų duomenų „perkėlimas“ arba „panaudojimas“, kurį įvykdė duomenis persiuntęs asmuo. Jei atsakymas į a dalį būtų teigiamas, šio klausimo b dalyje jis klausia, ar šie veiksmai turi būti laikomi kaip įvykę valstybėje narėje A, valstybėje narėje B, ar abiejuose šiose valstybėse narėse.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo klausimą grindžia keliomis prielaidomis, kurių teisingumą jis vienintelis turi teisę nustatyti, t. y.:
—
Football Live
yra „duomenų bazė“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 96/9 1 straipsnio 2 dalį, kuri atitinka šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalyje numatytas materialiąsias
sui generis
teisinės apsaugos taikymo sąlygas,
—
Football Dataco
ir kt. yra saugomų
sui generis
teisių į duomenų bazę
Football Live
turėtojos, ir
—
duomenis, kurių siuntimas nagrinėjamas pagrindinėje byloje,
Sportradar
prieš tai parsisiuntė iš šios duomenų bazės.
Kiek tai susiję su minėto klausimo a dalimi, Teisingumo Teismas jau buvo nusprendęs, jog atsižvelgiant į Direktyvos 96/9/EB 7 straipsnio 2 dalies b punkte vartojamus terminus, kuriais siekiama apibrėžti „panaudojimo“ sąvoką, taip pat į Europos Sąjungos teisės aktų leidėjo įtvirtintos
sui generis
teisės tikslą, šią sąvoką, atsižvelgiant į bendrą 7 straipsnio kontekstą, reikia aiškinti plačiai, kaip apimančią bet kokį dalies ar visos duomenų bazės turinio viešo platinimo veiksmą, kuriam
sui generis
teise saugomos duomenų bazės gamintojas nėra davęs leidimo (žr. 2004 m. lapkričio 9 d. Sprendimo
The British Horseracing Board ir kt
.,
C-203/02, Rink. p. I-10415, 45
, 46, 51 ir 67 punktus). Šiuo klausimu nėra svarbus šio veiksmo pobūdis ir forma.
Ši sąvoka apima tokį veiksmą, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kuriais asmuo, naudodamasis savo interneto tarnybine stotimi į kito asmens kompiuterį jo prašymu siunčia duomenis, kurie prieš tai buvo perkelti iš
sui generis
teise saugomos duomenų bazės turinio. Taip siunčiant šie duomenys padaromi prieinami visuomenės nariui.
Tai, kad prieš atliekant pagrindinėje byloje nagrinėjamus siuntimo veiksmus tam tikrus veiksmus atlieka lažybų paslaugas teikiančios įmonės, pagal sutartį turinčios leidimą prieiti prie
Sportradar
interneto tarnybinės stoties ir kurių veikla savo ruožtu neatsiejama nuo prieigos prie šios tarnybinės stoties suteikimo savo klientams, negali pakeisti
Sportradar
veiksmų, kuriais ji saugomus duomenų bazės duomenis siunčia iš minėtos tarnybinės stoties į savo klientų kompiuterius, teisinio kvalifikavimo kaip „panaudojimo“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 96/9/EB 7 straipsnį.
Dėl klausimo b dalies Europos Komisija savo rašytinėse pastabose suabejojo, ar naudinga atsakyti į jį šioje ginčo pagrindinėje byloje nagrinėjimo stadijoje.
Reikia pažymėti, kad nors iš tiesų, kaip teigia Komisija, nagrinėjamų veiksmų pagrindinėje byloje sąsaja su „panaudojimo“ sąvoka, kaip ji suprantama pagal Direktyvą 96/9, nepriklauso nuo jų įvykdymo vietos Europos Sąjungoje, vis dėlto, pirma, šia direktyva nesiekiama nustatyti tokios
sui generis
teisinės apsaugos, kuri visoje Sąjungoje būtų sureglamentuota vienodai.
Direktyva 96/9 derinant nacionalinės teisės aktus siekiama pašalinti tuos nacionalinės teisės aktų duomenų bazių teisinės apsaugos srityje skirtumus, kurie kelia pavojų vidaus rinkos veikimui, laisvam prekių ir paslaugų judėjimui Sąjungoje ir informacijos rinkos joje raidai (žr. 2012 m. kovo 1 d. Sprendimo
Football Dataco ir kt
., C-604/10, 48 punktą).
Šiuo tikslu minėta direktyva visos valstybės narės įpareigojamos savo nacionalinėje teisėje numatyti duomenų bazių
sui generis
teisinę apsaugą.
Šiomis aplinkybėmis valstybės narės numatyta
sui generis
apsauga iš esmės taikoma tik šios valstybės narės teritorijoje, todėl paprastai asmuo, kuriam suteikiama ši apsauga, gali ja remtis, tik kiek tai susiję su šioje teritorijoje įvykusiais panaudojimo, kuriam nebuvo duotas leidimas, veiksmais (pagal analogiją žr. 2012 . balandžio 19 d. Sprendimo
Wintersteiger
, C-523/10, 25 punktą).
Kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, šį prašymą pateikęs teismas pagrindinėje byloje turi įvertinti
Football Dataco
ir kt. kaltinimų, susijusių su
sui generis
teisės į duomenų bazę
Football Live
, kurią ji tariasi turinti pagal Jungtinės Karalystės teisę, pažeidimu. Siekiant atlikti tokį vertinimą, reikia išsiaiškinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjami duomenų siuntimo veiksmai, kaip Jungtinėje Karalystėje įvykdyti aktai, patenka į
sui generis
teisinės apsaugos, numatytos pagal šios valstybės narės teisę, teritorinę taikymo sritį.
Antra, pagal Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 3 dalį tokiais atvejais, kaip nagrinėjamieji pagrindinėje byloje, kurie priskiriami kvazideliktams, nustatoma speciali „vietos, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis ar jis gali įvykti, teismų“ jurisdikcija.
Darytina išvada, kad klausimas dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų siuntimo veiksmų, kurie,
Football Dataco
ir kt. teigimu, padarė žalos didelėms investicijoms į duomenų bazės
Football Live
sukūrimą, vietos nustatymo gali turėti įtakos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo jurisdikcijai, visų pirma dėl šiam teismui pareikšto ieškinio, kuriuo prašoma pripažinti pagrindinę
Sportradar
atsakomybę.
Trečia, iš Reglamento Nr. 864/2007 8 straipsnio matyti, kad pažeidus intelektinės nuosavybės teisę, kuri, kaip antai Direktyva 96/9 nustatyta
sui generis
teisė, Bendrijoje nėra „vieningo pobūdžio [unifikuota]“, kaip tai suprantama pagal minėto 8 straipsnio 2 dalį (žr. šio sprendimo 24–26 punktus), dėl šio pažeidimo atsirandančiai nesutartinei prievolei, vadovaujantis šio 8 straipsnio 1 dalimi, taikoma „šalies, kurioje reikalaujama apsaugos, teisė“.
Ši įstatymų kolizijos taisyklė patvirtina, kad svarbu išsiaiškinti, ar neatsižvelgiant į tai, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami siuntimo veiksmai atlikti valstybėje narėje, kurioje yra šių veiksmų vykdytojo interneto tarnybinė stotis, jie įvyko Jungtinėje Karalystėje, t. y. valstybėje narėje, kurioje
Football Dataco
ir kt. iš tiesų reikalauja taikyti
Football Live
duomenų bazės
sui generis
apsaugą.
Šiuo klausimu „panaudojimo“, kaip ši sąvoka suprantama pagal Direktyvos 96/9 7 straipsnį, vietos nustatymas, kaip ir šios sąvokos apibrėžtis, turi atitikti autonomiškus Europos Sąjungos teisės kriterijus (pagal analogiją žr. 2012 m. birželio 21 d. Sprendimo
Donner
, C-5/11, 25 punktą).
Kalbant apie panaudojimą, kaip ir pagrindinėje byloje įvykdytą per interneto svetainės tarnybinę stotį, pažymėtina, kad, kaip savo išvados 58 ir 59 punktuose nurodė generalinis advokatas, jis apima daug vienas paskui kitą einančių veiksmų, apimančių bent jau atitinkamų duomenų patalpinimą minėtoje interneto svetainėje, kad su jais galėtų susipažinti visuomenė, ir šių duomenų perdavimą suinteresuotiems visuomenės nariams, galinčių vykti skirtingų valstybių narių teritorijose (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
Donner
26 punktą).
Vis dėlto reikia atsižvelgti į tai, kad tokį duomenų padarymo prieinamų visuomenei būdą iš principo reikia skirti nuo tradicinių informacijos sklaidos būdų dėl interneto svetainės turinio skvarbos, nes šį turinį iš tiesų nedelsiant gali peržiūrėti neribotas skaičius interneto vartotojų iš bet kurio pasaulio taško, nesvarbu, ar šios svetainės valdytojas ketino padaryti ją pasiekiamą už įsisteigimo valstybės narės ribų, ir jis to negali kontroliuoti (šiuo klausimu žr. 2010 m. gruodžio 7 d. Sprendimo
Pammer ir Hotel Alpenhof
,
C-585/08 ir C-144/09, Rink. p. I-12527
, 68 punktą ir 2011 m. spalio 25 d. Sprendimo
eDate Advertising
,
C-509/09 ir C-161/10, Rink. p. I-10269
, 45 punktą).
Todėl vien to, kad interneto svetainė su atitinkamais duomenimis yra prieinama iš atitinkamos nacionalinės teritorijos, nepakanka padaryti išvadą, jog šios svetainės valdytojas atlieka panaudojimo veiksmus, kurie patenka į pagal šioje teritorijoje taikytiną nacionalinę teisę numatytos
sui generis
teisinės apsaugos taikymo sritį (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
Pammer ir Hotel Alpenhof
69 punktą ir 2011 m. liepos 12 d. Sprendimo
L’Oréal ir kt
.,
C-324/09, Rink. p. I-6011
, 64 punktą).
Iš tiesų, nors panaudojimo veiksmui pripažinti pakanka vien galimybės prieiti prie informacijos, interneto svetainėms ir duomenims, kurie akivaizdžiai skirti ne atitinkamos valstybės narės teritorijoje esantiems asmenims, tačiau techniškai pasiekiamiems ir esantiems joje, šios valstybės atitinkami teisės aktai būtų taikomi nepagrįstai (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
L’Oréal ir kt
. 64 punktą).
Taigi vien to, kad pagrindinėje byloje pagal Jungtinėje Karalystėje įsikūrusio interneto naudotojo prašymą
Sportradar
interneto tarnybinėje stotyje esantys duomenys siunčiami į šio interneto naudotojo kompiuterį techninio saugojimo ir atvaizdavimo ekrane tikslais, nepakanka padaryti išvadą, kad
Sportradar
panaudojama šios valstybės narės teritorijoje.
Nustatant panaudojimo vietą valstybės narės, į kurią atitinkami duomenys buvo išsiųsti, teritorijoje, reikia atsižvelgti į įrodymus, kurie leistų daryti išvadą, kad šie veiksmai kyla iš jų vykdytojo ketinimo priskirti šioje teritorijoje esančius asmenis prie tikslinės auditorijos (pagal analogiją žr. minėtų sprendimų
Pammer ir Hotel Alpendorf
75, 76, 80 ir 92 punktus;
L’Oréal ir kt
. 65 punktą ir
Donner
27–29 punktus).
Pagrindinėje byloje nagrinėjamame ginče tokį įrodymą gali sudaryti aplinkybė, kad tarp duomenų, esančių interneto tarnybinėje stotyje
Sportradar
, yra duomenys apie Anglijos futbolo čempionato rungtynes, o tai gali įrodyti, jog pagrindinėje byloje nagrinėjami siuntimo veiksmai kyla iš
Sportradar
ketinimo sukelti šios valstybės narės visuomenės susidomėjimą.
Tai, kad sutartimi
Sportradar
suteikė teisę prieiti prie jos tarnybinės stoties bendrovėms, siūlančioms visuomenei lažybų paslaugas, taip pat gali būti įrodymas, kad ji ketino orientuotis į ją, jei – o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas –
Sportradar
žinojo arba turėjo žinoti apie šią specifinę paskirtį (pagal analogiją žr. minėtų sprendimų
Pammer ir Hotel Alpenhof
89 punktą ir
Donner
27 bei 28 punktus). Šiuo atžvilgiu, jei pasitvirtintų, gali būti svarbi aplinkybė, kad nustatydama atlyginimą už šios prieigos teisės suteikimą
Sportradar
atsižvelgė į šių bendrovių veiklos mastą Jungtinės Karalystės rinkoje ir į perspektyvą, kad dėl tokios veiklos toje valstybėje narėje įsikūrę interneto vartotojai lankysis šių bendrovių interneto svetainėje
betradar.com
.
Pagaliau tai, kad
Sportradar
į internetą patalpinti duomenys Jungtinės Karalystės interneto vartotojams, kurie yra šių bendrovių klientai, prieinami jų kalba, kuri paprastai skiriasi nuo valstybių narių, iš kurių ši įmonė vykdo savo veiklą, vartojamų kalbų, gali atitinkamai patvirtinti įrodymus, kad pirmiausia ketinta taikytis į Jungtinės Karalystės visuomenę (pagal analogiją žr. minėtų sprendimų
Pammer ir Hotel Alpenhof
84 punktą ir
Donner
29 punktą).
Pasitvirtinus tokiems veiksniams, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galės daryti pagrįstą išvadą, kad toks panaudojimas, kaip nagrinėjamasis pagrindinėje byloje, įvyko valstybės narės teritorijoje, kur įsikūręs interneto naudotojas, į kurio kompiuterį jo prašymu siunčiami atitinkami duomenys saugojimo ir atvaizdavimo ekrane tikslais (valstybė narė B).
Sportradar
teiginys, kad „panaudojimas“, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 96/9/EB 7 straipsnį, visais atvejais turi vykti išimtinai valstybės narės, kur yra interneto tarnybinė stotis, iš kurios siunčiami atitinkami duomenys, teritorijoje, negali būti pripažintas pagrįstu.
Be to, kad, kaip pažymėjo
Football Dataco
ir kt., kartais sunku tiksliai nustatyti tokios interneto tarnybinės stoties buvimo vietą (žr. minėto Sprendimo
Wintersteiger
36 punktą), pagal tokį aiškinimą ūkio subjektas, kuris neturėdamas pagal atitinkamos valstybės narės teisę numatytos
sui generis
teisinės apsaugos objektu esančios duomenų bazės kūrėjo sutikimo internete panaudoja šios duomenų bazės turinį taikydamasis į šios valstybės narės visuomenę, išvengtų šios nacionalinės teisės taikymo vien dėl to, kad jo interneto tarnybinė stotis yra už šios valstybės narės teritorijos ribų. Tai neigiamai paveiktų pagal atitinkamą nacionalinę teisę duomenų bazėms numatytos apsaugos veiksmingumą (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
L’Oréal ir kt
. 62 punktą).
Be to, kaip nurodo
Football Dataco
ir kt., Direktyva 96/9 siekiamo duomenų bazių
sui generis
teisinės apsaugos tikslo įgyvendinimui, bendrai kalbant, būtų pakenkta, jei panaudojimo veiksmai, nukreipti į visuomenę, kuri visa ar iš dalies yra Europos Sąjungos teritorijoje, nepatektų į šios ši direktyvos ir ją perkeliančių nacionalinių įstatymų taikymo sritį vien dėl to, kad interneto tarnybinė stotis, kurioje patalpinta šių veiksmų vykdytojo interneto svetainė, yra trečiojoje valstybėje (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
L’Oréal ir kt
. 63 punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 96/9 7 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad asmens vykdomas duomenų, kuriuos prieš tai jis parsisiuntė iš
sui generis
teisinės apsaugos objektu pagal tą pačią direktyvą esančios duomenų bazės, persiuntimas naudojant valstybėje narėje A esančią interneto tarnybinę stotį, į kito asmens, esančio valstybėje narėje B, kompiuterį šiam paprašius, tam, kad juos būtų galima saugoti šio kompiuterio atmintyje ir atvaizduoti ekrane, yra minėtų duomenų „perkėlimas“ arba „panaudojimas“, kurį įvykdė duomenis persiuntęs asmuo. Šis veiksmas laikytinas įvykusiu valstybėje narėje B, jei yra įrodymų, leidžiančių daryti išvadą, kad jis atspindi jo vykdytojo ketinimą priskirti šioje valstybėje narėje esančius visuomenės narius prie savo tikslinės auditorijos, o tai turi nustatyti nacionalinis teismas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1996 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 96/9/EB dėl duomenų bazių teisinės apsaugos 7 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad asmens vykdomas duomenų, kuriuos prieš tai jis parsisiuntė iš
sui generis
teisinės apsaugos objektu pagal tą pačią direktyvą esančios duomenų bazės, persiuntimas naudojant valstybėje narėje A esančią interneto tarnybinę stotį, į kito asmens, esančio valstybėje narėje B, kompiuterį šiam paprašius, tam, kad juos būtų galima saugoti šio kompiuterio atmintyje ir atvaizduoti ekrane, yra minėtų duomenų „perkėlimas“ arba „panaudojimas“, kurį įvykdė duomenis persiuntęs asmuo. Šis veiksmas laikytinas įvykusiu valstybėje narėje B, jei yra įrodymų, leidžiančių daryti išvadą, kad jis atspindi jo vykdytojo ketinimą priskirti šioje valstybėje narėje esančius visuomenės narius prie savo tikslinės auditorijos, o tai turi nustatyti nacionalinis teismas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.