CELEX: 62009CJ0546
Colný kódex
Clo
Colný dlh pri dovoze
Úroky z omeškania
Obdobie vyberania úrokov z omeškania
Kompenzačné úroky

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 201 ods. 1 písm. a) a článku 201 ods. 2, vykladaného v spojení
s článkami 214, 222 ods. 1 písm. a) a článkom 232 ods. 1 písm. b) nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým
sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva (Ú. v. ES L 302, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307), zmeneného a doplneného nariadením
Rady (ES) č. 1791/2006 z 20. novembra 2006 (Ú. v. EÚ L 363, s. 1, ďalej len „colný kódex“).
Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi spoločnosťou Aurubis Bălgarija AD (ďalej len „Aurubis“) a Načalnik na Mitnica
Stolična, predtým Načalnik na Mitnica Sofija (riaditeľ colného úradu v Sofii, ďalej len „Načalnik“), o výške úrokov zo sumy
dodatočného colného dlhu, ktorý bola uvedená spoločnosť povinná zaplatiť z dôvodu dane z pridanej hodnoty (ďalej len „DPH“),
ako aj o dátume, od ktorého sa tieto úroky počítajú.

Právny rámec

Právo Únie
Článok 201 ods. 1 písm. a) a článok 201 ods. 2 colného kódexu stanovuje:
„1.      Colný dlh pri dovoze vzniká:
a)      prepustením tovaru, ktorý podlieha dovoznému clu do voľného obehu, alebo
…
2.      Colný dlh vzniká v okamihu prijatia daného colného vyhlásenia.“
Článok 214 ods. 3 colného kódexu stanovuje:
„Za okolností a podmienok stanovených predpismi prijatými v súlade s postupom výboru je možné vymerať vyrovnávací [kompenzačný
–
neoficiálny preklad
] úrok s cieľom zamedziť, aby na základe odkladu okamihu vzniku colného dlhu alebo jeho zápisu do účtovnej evidencie vznikol
finančný prospech.“
Článok 222 ods. 1 písm. a) prvý a druhý pododsek colného kódexu stanovuje:
„Sumy cla oznámené v súlade s článkom 221 musia dlžníci zaplatiť v nasledujúcich lehotách:
a)      ak osoba nemá žiadny nárok na niektorý zo spôsobov uľahčenia platby ustanovených v článkoch 224 až 229, platba musí byť vykonaná
v stanovenej lehote.
Bez toho, aby tým bol dotknutý článok 244 druhý odsek, nesmie táto lehota presiahnuť 10 dní odo dňa, keď je dlžníkovi oznámená
suma dlžného cla, a v prípade súhrnného zapísania do účtovnej evidencie za podmienok stanovených v článku 218, odsek 1, druhý
pododsek musí byť táto lehota stanovená tak, aby neumožnila dlžníkovi získať dlhšiu lehotu splatnosti, než ktorú by získal
v prípade, ak by mu bol udelený odklad platby.“
Článok 232 colného kódexu stanovuje:
„1.      Ak suma cla nebola zaplatená v stanovenej lehote:
…
b)      vymeria sa k sume cla úrok z omeškania. Miera úroku z omeškania môže byť vyššia ako miera úverového úroku. Nesmie však byť
nižšia ako miera úverového úroku.
2.      Colné orgány môžu upustiť od vyžadovania úroku z omeškania:
…
c)      ak je clo zaplatené do 5 dní od uplynutia lehoty stanovenej pre danú platbu.
…“
Článok 519 ods. 1 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 2913/92 (Ú. v. ES L 253,
s. 1; Mim. vyd. 02/006, s. 3), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 214/2007 z 28. februára 2007 (Ú. v. EÚ L 62,
s. 6, ďalej len „vykonávacie nariadenie“) znie takto:
„Ak colný dlh vzniká v súvislosti so zošľachtenými výrobkami alebo tovarom dovážaným v rámci režimu aktívneho zošľachťovacieho
styku alebo dočasného dovozu, kompenzačný úrok je splatný z čiastky dovozných ciel za príslušné obdobie.“
Podľa článku 2 ods. 1 písm. d) smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ
L 347, s. 1) podlieha dovoz tovaru DPH.
Pokiaľ ide o platenie DPH pri dovoze tovaru, článok 211 prvý odsek smernice 2006/112 stanovuje, že členské štáty určia spôsoby
platby pri dovoze tovaru.

Vnútroštátne právo
Zákon o dani z pridanej hodnoty (Zakon za danak varhu dobavenata stoynost, DV č. 63 zo 4. augusta 2006) v znení (DV č. 52
z 29. júna 2007, ďalej len „zákon o DPH“) vo svojom článku 59 ods. 2 stanovuje:
„Podľa colných predpisov vznik povinnosti zaplatiť úroky z cla vyplývajúce z colného dlhu spôsobuje tiež vznik povinnosti
zaplatiť úroky z neuhradenej dane.“
Článok 60 zákona o DPH nazvaný „Zaplatenie dane pri dovoze“ stanovuje:
„1.      Daň vybraná colnými úradmi sa zaúčtuje do štátneho rozpočtu takým spôsobom a v takých lehotách, aké sú stanovené na zaplatenie
cla.
2.      Colné ani daňové úrady nesmú daň, ktorú colné úrady vybrali pri dovoze do tuzemska, započítať na iné pohľadávky.“

Skutkové okolnosti a prejudiciálne otázky
V období od 6. do 30. novembra 2007 doviezla Aurubis medený koncentrát pochádzajúci z Macedónska. Tento tovar bol „prepustený
do voľného obehu“.
Colné vyhlásenia boli vyplnené na základe predbežnej ceny uvedenej na faktúre vystavenej predajcom a určenej podľa spôsobu
určenia ceny, stanoveného v obchodnej zmluve uzavretej medzi týmto predajcom a spoločnosťou Aurubis.
Výsledná cena tovaru bola určená v konečnej faktúre z 18. februára 2008.
Dňa 20. júna 2008 Aurubis adresovala z vlastného podnetu a v súlade s článkom 78 ods. 1 colného kódexu colným orgánom list,
v ktorom ich informovala, že dodávateľ vystavil konečnú faktúru za dovezený tovar a vyzvala tieto orgány, aby v prípade, ak
považujú za potrebné dodatočne zmeniť colnú hodnotu tovaru, tak urobili v rámci svojich zákonných právomocí.
Dňa 15. júla 2008 Načalnik prijal rozhodnutie, v ktorom konštatoval dodatočnú pohľadávku voči štátu v súvislosti s DPH vo
výške 113 822,82 BGN, vymáhateľnú spolu so zákonnými úrokmi počítanými od okamihu vzniku colného dlhu (ďalej len „rozhodnutie
z roku 2008“). Toto rozhodnutie, ktoré stanovovalo spoločnosti Aurubis sedemdňovú lehotu splatnosti, bolo tejto spoločnosti
oznámené 16. júla 2008.
Aurubis platobným príkazom z 23. júla 2008 zaplatila svoj dlh na DPH určený v rozhodnutí z roku 2008. Tento dlh bol zapísaný
do účtovnej evidencie 24. júla 2008.
Pokiaľ ide o povinnosť zaplatiť úroky z omeškania uloženú v rozhodnutí z roku 2008, Aurubis podala žalobu na Administrativen
sad Sofija-Grad (správny súd Sofia), ktorý rozsudkom z 19. marca 2009 potvrdil rozhodnutie z roku 2008.
Dňa 3. apríla 2009 podala Aurubis kasačný opravný prostriedok na Vărhoven administrativen săd (Najvyšší správny súd), ktorým
spochybňovala zákonnosť uvedeného rozsudku.
Na základe článkov 201 a 214 colného kódexu sa Načalnik domnieva, že povinnosť zaplatiť úroky z omeškania z colných dlhov
a DPH zaplatených
a posteriori
vzniká od okamihu, keď bol tovar „prepustený do voľného obehu“. Naopak Aurubis sa domnieva, že úroky z omeškania sa platia
až od neskoršieho okamihu, a síce od okamihu – až po zápise colného dlhu do účtovnej evidencie a jeho oznámení dlžníkovi –
keď uplynie lehota na zaplatenie dlhu dodatočne zapísaného do účtovnej evidencie.
V tomto kontexte Vărhoven administrativen săd rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne
otázky:
„1.      Majú vnútroštátne súdy vykladať článok 232 ods. 1 písm. b) [nariadenia č. 2913/92] tak, že colné orgány môžu vymerať úroky
z omeškania zo sumy dodatočných colných dlhov len za obdobie, ktoré nasleduje po zapísaní do účtovnej evidencie, oznámení
colnému dlžníkovi a po uplynutí lehoty, ktorú colný orgán stanovil na základe článku 222 ods. 1 písm. a) tohto nariadenia
na zaplatenie dodatočného colného dlhu?
2.      Majú vnútroštátne súdy článok 214 ods. 3 [nariadenia č. 2913/92] pri neexistencii príslušných ustanovení [nariadenia č. 2454/93]
vykladať tak, že vnútroštátne orgány nesmú vymerať kompenzačné úroky za obdobie medzi pôvodným colným vyhlásením a dodatočným
zápisom do účtovnej evidencie?
3.      Majú sa ustanovenia [nariadenia č. 2913/92] a [nariadenia č. 2454/93] vykladať tak, že v prípade, ak neexistujú žiadne vnútroštátne
právne predpisy, ktoré by v prípade dodatočného zápisu do účtovnej evidencie výslovne umožňovali zvýšenie cla alebo inú vnútroštátnu
sankciu vo výške sumy stanovenej ako úrok z omeškania za obdobie od vzniku colného dlhu po jeho dodatočný zápis do účtovnej
evidencie, právo Spoločenstva nedovoľuje vnútroštátnym súdom vykonať takéto zvýšenie ani uložiť takúto sankciu?“

O prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania
V spore vo veci samej, ktorý sa týka vymáhateľnosti úrokov z omeškania v súvislosti s dodatočným dlhom na DPH, je potrebné
najprv preskúmať prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý sa týka výkladu pravidiel Únie v oblasti ciel.
Uvedené pravidlá sa vlastne uplatňujú na tento spor len na základe bulharského práva a najmä článku 59 ods. 2 a článku 60
ods. 1 zákona o DPH, ktoré odkazujú na colné právo a stanovujú, že podľa colných predpisov vznik povinnosti zaplatiť úroky
z cla vyplývajúce z colného dlhu spôsobuje tiež vznik povinnosti zaplatiť úroky z neuhradenej DPH a že táto daň sa zaúčtuje
takým spôsobom a v takých lehotách, aké sú stanovené na zaplatenie cla.
V tejto súvislosti stačí pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry má Súdny dvor právomoc odpovedať na otázky predložené vnútroštátnym
súdom aj vtedy, keď skutkový stav vo veci samej nespadá do rozsahu pôsobnosti práva Únie, pokiaľ sa vnútroštátne právne predpisy
upravujúce situácie, na ktoré sa právo Únie nevzťahuje, riadia pravidlami obsiahnutými v práve Únie. Podľa judikatúry Súdneho
dvora je totiž zjavne v záujme právneho poriadku Únie, aby sa s cieľom vyhnúť sa budúcim rozdielom vo výklade každé ustanovenie
práva Únie vykladalo jednotne bez ohľadu na okolnosti, za ktorých sa má uplatniť (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky zo 17. júla
1997, Giloy, C‑130/95, Zb. s. I‑4291, body 19 až 28; z 11. októbra 2001, Adam, C‑267/99, Zb. s. I‑7467, body 23 až 29; z 15. januára
2002, Andersen og Jensen, C‑43/00, Zb. s. I‑379, body 15 až 19; zo 16. marca 2006, Poseidon Chartering, C‑3/04, Zb. s. I‑2505,
body 14 až 19, ako aj z 21. októbra 2010, Eredics a Sápi, C‑205/09, Zb. s. I‑10231, bod 33).
Za týchto podmienok treba návrh na začatie prejudiciálneho konania vyhlásiť za prípustný.

O prejudiciálnych otázkach

O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v zásade pýta, či sa má článok 232 ods. 1 písm. b) colného kódexu vykladať tak, že
úroky z omeškania zo sumy cla, ktorá zostáva na vybratie, možno podľa tohto ustanovenia vybrať len za obdobie, ktoré nasleduje
po uplynutí lehoty na zaplatenie uvedenej sumy.
V tejto súvislosti treba konštatovať, že podľa samotného znenia článku 232 ods. 1 písm. b) colného kódexu sa úrok z omeškania
vymeria k sume cla „ak suma cla nebola zaplatená v stanovenej lehote“.
Vymeranie úroku z omeškania je preto podmienené nezaplatením cla v stanovenej lehote, a nemožno ich teda vymerať, ak dlžník
colného dlhu zaplatil dlh v lehote, ktorá mu bola určená.
Úroky z omeškania majú teda za cieľ napraviť dôsledky vyplývajúce z prekročenia platobnej lehoty a najmä zabrániť tomu, aby
dlžník colného dlhu získal neoprávnene prospech z toho, že sumy, ktoré je povinný z tohto dlhu zaplatiť, mu ostanú k dispozícii
nad rámec lehoty stanovenej na jeho zaplatenie. Na tento účel článok 232 ods. 1 písm. b) colného kódexu stanovuje, že úroková
sadzba úroku z omeškania nesmie byť nižšia ako úroková sadzba úverového úroku.
Tento výklad, tak doslovný, ako aj teleologický, je potvrdený štruktúrou článku 232 colného kódexu v rozsahu, v akom vo svojom
odseku 2 písm. c) stanovuje, že colné orgány môžu upustiť od vyžadovania úroku z omeškania, ak je clo zaplatené do 5 dní od
uplynutia lehoty stanovenej pre zaplatenie cla.
Keďže zaplatenie colného dlhu do 5 dní od uplynutia lehoty oprávňuje colné orgány upustiť od vyžadovania úrokov z omeškania,
uvedené uplynutie lehoty musí byť nutne aj východiskovým bodom pre výpočet týchto úrokov.
Preto v súlade s článkom 232 ods. 1 písm. b) colného kódexu možno vymerať úroky z omeškania len za obdobie po uplynutí lehoty
na zaplatenie colného dlhu, lebo uvedený článok nemá za cieľ zabrániť finančným stratám colných úradov ani kompenzovať výhody,
ktoré subjektom z dôvodu ich vlastného konania plynú z oneskoreného zápisu colného dlhu do účtovnej evidencie v zmysle uvedeného
kódexu, ako aj z určenia výšky alebo dlžníka tohto dlhu.
Ak colný dlh vzniká na základe článkov 202 až 205, 210, 211, ako aj 220 colného kódexu, ktoré sa všetky týkajú situácií, keď
príslušný subjekt porušuje colné predpisy Únie, ani colný kódex, ani vykonávacie nariadenie nestanovujú osobitné pravidlá,
ako je zvýšenie cla vo výške úrokov z omeškania za obdobie medzi vznikom colného dlhu a jeho zapísaním do účtovnej evidencie
alebo medzi dátumom splatnosti pôvodne zapísaného dlhu a dodatočným zápisom tohto dlhu do účtovnej evidencie (pozri v tomto
zmysle rozsudok zo 16. októbra 2003, Hannl‑Hofstetter, C‑91/02, Zb. s. I‑12077, body 19 a 23).
Z tohto dôvodu vzhľadom na úvahy, ktoré sú uvedené vyššie, treba na prvú otázku odpovedať, že článok 232 ods. 1 písm. b) colného
kódexu treba vykladať tak, že úroky z omeškania zo sumy cla, ktorá sa má uhradiť, môžu byť podľa tohto ustanovenia vymerané
len za obdobie po uplynutí lehoty splatnosti uvedenej sumy.

O druhej otázke
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v zásade pýta, či sa má článok 214 ods. 3 colného kódexu pri neexistencii príslušných
ustanovení vykonávacieho nariadenia vykladať tak, že vnútroštátne orgány nesmú vymerať dlžníkovi colného dlhu kompenzačné
úroky za obdobie medzi pôvodným colným vyhlásením a dodatočným zápisom tohto dlhu do účtovnej evidencie.
V tejto súvislosti stačí uviesť, že článok 214 ods. 3 colného kódexu výslovne stanovuje, že okolnosti a podmienky pre uplatnenie
kompenzačného úroku sú „stanovené predpismi prijatými v súlade s postupom výboru“.
Kompenzačné úroky možno v súlade s článkom 519 ods. 1 vykonávacieho nariadenia uplatniť len vtedy, ak colný dlh vzniká v súvislosti
so zošľachtenými výrobkami alebo tovarom dovážaným v rámci režimu aktívneho zošľachťovacieho styku alebo dočasného dovozu.
Colné orgány preto nemôžu na základe článku 214 ods. 3 colného kódexu uplatniť kompenzačné úroky v rámci iných colných režimov.
Z tohto dôvodu treba odpovedať na druhú otázku, že v prípade neexistencie príslušných ustanovení vo vykonávacom nariadení
sa má článok 214 ods. 3 colného kódexu vykladať tak, že vnútroštátne orgány nesmú na základe tohto ustanovenia vymerať dlžníkovi
colného dlhu kompenzačné úroky za obdobie medzi pôvodným colným vyhlásením a dodatočným zápisom tohto dlhu do účtovnej evidencie.

O tretej otázke
Touto otázkou sa vnútroštátny súd v zásade pýta, či je v rozpore s právom Únie, ak vnútroštátne orgány uložia za porušenie
colných predpisov sankciu, ktorá nie je výslovne stanovená vo vnútroštátnej právnej úprave.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že pokiaľ ide o porušenie colných predpisov, Súdny dvor spresnil, že pri neexistencii
zosúladenia právnych predpisov Únie v danej oblasti majú členské štáty právomoc zvoliť si sankcie, ktoré sú podľa nich vhodné.
Pri vykonávaní svojich právomocí sú však povinné dodržiavať právo Únie a jeho všeobecné zásady (pozri rozsudky zo 7. decembra
2000, de Andrade, C‑213/99, Zb. s. I‑11083, bod 20, a Hannl‑Hofstetter, už citovaný, bod 18).
Medzi týmito zásadami je zásada zákonnosti trestných činov a trestov (pozri rozsudok z 3. mája 2007, Advocaten voor de Wereld,
C‑303/05, Zb. s. I‑3633, bod 46). Táto zásada vyžaduje, aby zákon jasne vymedzoval porušenia a tresty za ne. Táto podmienka
je splnená, pokiaľ právny subjekt môže zo znenia relevantného ustanovenia a v prípade potreby za pomoci výkladu, ktorý mu
dávajú súdy, zistiť, aké konania alebo opomenutia zakladajú jeho trestnú zodpovednosť (pozri rozsudky Advocaten voor de Wereld,
už citovaný, bod 50, a z 22. mája 2008, Evonik Degussa/Komisia, C‑266/06 P, bod 39).
S ohľadom na uvedené treba na tretiu otázku odpovedať, že všeobecné zásady práva Únie a najmä zásada zákonnosti trestných
činov a trestov bránia tomu, aby vnútroštátne orgány uložili za porušenie colných predpisov sankciu, ktorá nie je výslovne
stanovená vo vnútroštátnej právnej úprave.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
1.
Článok 232 ods. 1 písm. b) nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva,
zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 1791/2006 z 20. novembra, treba vykladať tak, že úroky z omeškania zo sumy
cla, ktorá sa má uhradiť, môžu byť podľa tohto ustanovenia vymerané len za obdobie po uplynutí lehoty splatnosti uvedenej
sumy.
2.
V prípade neexistencie príslušných ustanovení v nariadení Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie
č. 2913/92, zmenenom a doplnenom nariadením Komisie (ES) č. 214/2007 z 28. februára 2007, sa má článok 214 ods. 3 nariadenia
č. 2913/92, zmeneného a doplneného nariadením č. 1791/2006, vykladať tak, že vnútroštátne orgány nesmú na základe tohto ustanovenia
vymerať dlžníkovi colného dlhu kompenzačné úroky za obdobie medzi pôvodným colným vyhlásením a dodatočným zápisom tohto dlhu
do účtovnej evidencie.
3.
Všeobecné zásady práva Únie a najmä zásada zákonnosti trestných činov a trestov bránia tomu, aby vnútroštátne orgány uložili
za porušenie colných predpisov sankciu, ktorá nie je výslovne stanovená vo vnútroštátnej právnej úprave.
Podpisy
*
Jazyk konania: bulharčina.