CELEX: 62014CJ0408
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Úradník Európskej únie na dôchodku, ktorý bol pred svojím nástupom do služobného pomeru zamestnaný v členskom štáte miesta pridelenia
Právo na dôchodok podľa vnútroštátneho dôchodkového systému zamestnancov
Podiel odpracovaných rokov vo výške 1/1
Odmietnutie vyplácať starobný dôchodok zamestnanca
Zásada lojálnej spolupráce

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu zásady lojálnej spolupráce a článku 34 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pani Wojciechowskou a Office national des pensions (Národný dôchodkový úrad, ďalej len „ONP“) vo veci odmietnutia tohto úradu priznať dotknutej osobe nárok na starobný dôchodok zamestnanca.
Právny rámec
Právo Únie
Pod názvom „Systém dôchodkového zabezpečenia“ príloha VIII Služobného poriadku úradníkov Európskej únie zavedeného nariadením Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 z 29. februára 1968, ktorým sa ustanovuje Služobný poriadok úradníkov a Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov Európskych spoločenstiev [a zavádzajú osobitné opatrenia dočasne uplatniteľné na úradníkov Komisie –
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 56, s. 1
; Mim. vyd. 01/002, s. 5), naposledy zmeneným a doplneným nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 1080/2010 z 24. novembra 2010 (
Ú. v. EÚ L 311, s. 1
, ďalej len „služobný poriadok“), vo svojom článku 11 ods. 2 stanovuje:
„Úradník, ktorý vstúpi do služieb Únie po:
…
—
vykonávaní činnosti ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba,
má po uvedení do funkcie, ale pred získaním nároku na výplatu starobného dôchodku v zmysle článku 77 služobného poriadku právo voči Únii na kapitálovú hodnotu, aktualizovanú ku dňu skutočného prevodu, práv na dôchodok, ktoré získal na základe tejto služby alebo týchto činností.
…“.
Belgické právo
Kráľovské nariadenie č. 50 z 24. októbra 1967 o starobných a pozostalostných dôchodkoch zamestnancov (
Moniteur belge
z 27. októbra 1967, s. 11246), v znení uplatniteľnom na skutkové okolnosti vo veci samej (ďalej len „kráľovské nariadenie č. 50“), obsahuje článok 10a, ktorý zavádza zásadu s názvom „podiel 1/1 odpracovaných rokov“. Tento článok bol vložený kráľovským nariadením č. 205 z 29. augusta 1983 o zmene a doplnení právnych predpisov týkajúcich sa dôchodkov v sociálnom sektore (
Moniteur belge
zo 6. septembra 1983, s. 11094).
Uvedený článok 10a vo svojom prvom, druhom a štvrtom odseku stanovuje:
„Ak zamestnancovi vznikne nárok na starobný dôchodok podľa tohto nariadenia a na starobný dôchodok alebo výhodu, ktorá je s ním rovnocenná, podľa jedného alebo viacerých iných systémov, a ak súčet zlomkov vyjadrujúcich podiel každého z týchto starobných dôchodkov presahuje podiel 1/1, tak sa počet odpracovaných rokov, ktorý sa zohľadní na výpočet starobného dôchodku, zníži o počet rokov potrebný na to, aby sa uvedený súčet znížil na podiel 1/1. …
Zlomok uvedený v predchádzajúcom odseku vyjadruje vzťah medzi dĺžkou období, percentuálnym podielom alebo akýmkoľvek iným nepeňažným kritériom zohľadňovaným na účely stanovenia výšky priznaného dôchodku a maximálnej dĺžky, percentuálneho podielu alebo akéhokoľvek kritériá, na základe ktorého možno priznať plnú výšku dôchodku.
…
Na uplatnenie tohto článku treba pod pojmom ‚iný systém‘ rozumieť akýkoľvek iný belgický systém v oblasti starobného a pozostalostného dôchodku s výnimkou systému samostatne zárobkovo činných osôb a akýkoľvek iný porovnateľný systém inej krajiny alebo systém uplatniteľný na zamestnancov inštitúcie medzinárodného práva verejného.“
Článok 3 kráľovského nariadenia zo 14. októbra 1983, ktorým sa vykonáva článok 10a kráľovského nariadenia č. 50 (
Moniteur belge
z 27. októbra 1983, s. 13650), v znení uplatniteľnom na skutkové okolnosti vo veci samej (ďalej len „kráľovské nariadenie zo 14. októbra 1983“), stanovuje:
„Každý zo zlomkov uvedených v prvom odseku článku 10a… sa vynásobí menovateľom zlomku zohľadneného na výpočet dôchodku zamestnanca. Ak sa tento počíta na základe zlomkov s rôznymi menovateľmi, prevedú sa najprv tieto zlomky na najvyššieho z daných menovateľov a spočítajú sa.
Počet rokov, ktorý sa má odpočítať od odpracovaných rokov, zodpovedá kladnému rozdielu, zaokrúhlenému na najbližšie celé číslo smerom nadol, medzi súčtom súčinov získaných podľa predchádzajúceho odseku a menovateľom alebo najväčším z menovateľov, na základe ktorého sa vypočíta dôchodok zamestnanca.
Počet rokov, ktorý sa má odpočítať od odpracovaných rokov, nemôže presiahnuť číslo 15, ani výsledok zaokrúhlený na najbližšie celé číslo smerom nahor, ku ktorému sa dospeje tak, že sa rozdiel medzi prevedenou sumou a paušálnou sumou vydelí sumou rovnajúcou sa 10 [%] uvedenej paušálnej sumy. …
Zníženie počtu odpracovaných rokov sa dotýka v prvom rade rokov, ktoré zakladajú nárok na najmenej výhodný dôchodok.“
Článok 1 kráľovského nariadenia zo 14. októbra 1983 spresňuje:
„Pre uplatnenie tohto nariadenia treba rozumieť pod pojmom:
…
b)
prevedená suma: výsledok vynásobenia dôchodku priznaného v inom systéme prevráteným zlomkom uvedeným v článku 10a odseku 2 kráľovského nariadenia č. 50…;
c)
paušálna suma: 75 [%] prehodnotenej paušálnej odmeny zohľadnenej pri zamestnaní robotníka v roku pred 1. januárom 1955.“
Článok 2 kráľovského nariadenia zo 14. októbra 1983 vo svojom odseku 3 uvádza:
„Dôchodkom v plnej výške v inom systéme sa rozumie dôchodok, ktorý bez zohľadnenia príspevkov, príplatkov alebo plnení inej povahy ako dôchodok dosahuje maximálnu výšku, ktorá sa môže priznať v rámci kategórie, do ktorej príjemca patrí.“
Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že ak výška dôchodku priznaného podľa iného systému nie je známa, tak sa na účely plnej výšky dôchodku podľa správnej praxe vychádza z toho, že sa rovná 2,5‑násobku paušálnej sumy 6506,98 eura s koeficientom 138,01, pokiaľ sa nepreukáže opak.
Skutkové okolnosti vo veci samej a prejudiciálna otázka
Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že pani Wojciechowski, belgická štátna príslušníčka, pracovala od roku 1965 do roku 1977 v Belgicku ako zamestnanec, a následne od 17. októbra 1977 do 30. novembra 2011 ako úradník Európskej komisie.
V máji 2012 ONP z úradnej povinnosti preskúmal nárok pani Wojciechowskej na starobný dôchodok zamestnanca, keďže 26. apríla 2013 dosiahla v Belgicku zákonný dôchodkový vek, teda 65 rokov.
Vo formulári so základnými informáciami, ktorý dotknutá osoba vyplnila 21. mája 2012, uviedla odpracované roky ako zamestnanec v Belgicku od roku 1965 do roku 1977, a že od 1. decembra 2011 poberá od Európskej komisie dôchodok. Taktiež spresnila, že v uvedený deň ukončila svoju pracovnú činnosť.
Listom z 12. júna 2012 ONP požiadal Komisiu o informáciu, či pani Wojciechowski spĺňa podmienky na vyplácanie starobného dôchodku zo systému Únie. Listom zo 17. augusta 2012 Komisia oznámila ONP, že v súlade so svojou správnou praxou zaslala odpoveď dotknutej osobe.
Listom z 24. augusta 2012 pani Wojciechowski zaslala ONP potvrdenie Komisie, z ktorého vyplýva, že od 1. decembra 2011 poberá od Komisie dôchodok vypočítaný na základe príspevkov, ktoré odviedla do dôchodkového systému Únie za obdobie od 17. októbra 1977 do 30. novembra 2011. Výšku tohto dôchodku ONP neoznámila. V tom istom liste pani Wojciechowski okrem toho potvrdila ONP, že si voči Únii neuplatnila právo na prevod kapitálovej hodnoty práv na dôchodok, ktoré získala na základe svojho zamestnania, zakotvené v článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku.
Rozhodnutím z 11. septembra 2012 ONP oznámil dotknutej osobe s odkazom na článok 10a kráľovského nariadenia č. 50 toto:
„Okrem daného počtu odpracovaných rokov ste určitý počet rokov odpracovali v inom dôchodkovom systéme (orgán štátnej služby, medzinárodná organizácia). Z dôvodu súhrnu rôznych dôchodkových systémov však počet vami odpracovaných rokov nemôže presiahnuť podiel 1/1 odpracovaných rokov, čo znamená, že celkový počet vami odpracovaných rokov nemôže presiahnuť 45 rokov.
… počet rokov, ktoré ste odpracovali, sa musí znížiť o 10 rokov. …“.
Z uvedeného rozhodnutia a zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že ONP usúdil, že počet rokov odpracovaných pani Wojciechowskou ako zamestnanec predstavuje 13/45 a počet rokov, ktoré odpracovala v inom dôchodkovom systéme, predstavuje 45/45 rokov. Podľa platných pravidiel výpočtu z toho najprv vyvodil, že dotknutá osoba má na základe počtu svojich odpracovaných rokov ako zamestnanec v Belgicku nárok na starobný dôchodok vo výške 83,05 eur, ktorý zodpovedá zlomku 3/45 počtu jej odpracovaných rokov ako zamestnanec, keďže podiel 1/1 odpracovaných rokov sa síce v zásade prekročil o 13 rokov, avšak uplatnenie ustanovenia o odstránení tvrdosti obsiahnutého v článku 3 treťom odseku kráľovského nariadenia zo 14. októbra 1983 umožnilo obmedziť toto prekročenie na 10 rokov.
E‑mailom z 13. novembra 2012 ONP spresnil pani Wojciechowskej, že keďže nie je známa výška dôchodku vyplácaného Komisiou, domnieva sa, že po 35 rokoch odpracovaných v tejto inštitúcii sa zlomok vyjadrujúci podiel dôchodku, ktorý treba zohľadniť na účely uplatnenia uvedeného článku 10a, rovná 70/70 alebo 45/45 – keďže úradníci Únie, ktorí nastúpili do služobného pomeru pred 1. májom 2004, majú nárok na 2 % zo svojej poslednej mzdy v činnej službe za každý odpracovaný rok, a maximálne percento, ktoré môžu získať, je obmedzené na 70 % ich poslednej základnej mzdy. Z toho tak vyvodil, že podiel 1/1 odpracovaných rokov je teda v jej prípade prekročený o trinásť rokov.
V súvislosti so znížením dôchodku uplatniteľným z dôvodu tohto prekročenia ONP v tom istom e‑maile uviedol, že ak suma dôchodku získaná z iného dôchodkového systému nie je známa, ako je to v danom prípade, jej výpočet sa uskutoční na základe sumy prevedenej z tohto iného dôchodkového systému, pri ktorej sa predpokladá, že „sa rovná 2,5‑násobku paušálnej sumy 6506,98 [eura] s koeficientom 138,01, pokiaľ sa nepreukáže opak“. Podľa ONP z toho vyplynulo, že nemožno uznať žiaden rok činnosti ako zamestnankyne na rozdiel od toho, čo uviedol v rozhodnutí z 11. septembra 2012. Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru totiž vyplýva, že v tomto rozhodnutí sa ONP na základe chybne zadanej uvedenej prevedenej sumy nesprávne domnieval, že zníženie počtu odpracovaných rokov sa mohlo na základe článku 3 tretieho odseku kráľovského nariadenia zo 14. októbra 1983 obmedziť na 10 rokov. ONP neoznámil nové rozhodnutie dotknutej osobe, ale od júla 2013 jej prestal vyplácať dôchodok.
Návrhom z 11. decembra 2012 sa pani Wojciechowski na Tribunal du travail de Bruxelles (Belgicko) predovšetkým domáhala neplatnosti rozhodnutia z 11. septembra 2012 a určenia povinnosti ONP priznať jej starobný dôchodok vo výške 13/45, čiže, podľa odhadov pani Wojciechowskej, približne 367,07 eura mesačne. Na podporu svojej žaloby pani Wojciechowski predovšetkým uviedla, že ak by sa nariadenie Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci Spoločenstva (
Ú. v. ES L 149, s. 2
; Mim. vyd. 05/001, s. 35), v znení zmenenom, doplnenom a aktualizovanom nariadením Rady (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996 (
Ú. v. ES L 28, s. 1
; Mim. vyd. 05/003, s. 3; ďalej len „nariadenie č. 1408/71“), alebo nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (
Ú. v. ES L 166, s. 1
; Mim. vyd. 05/005, s. 72) v zmysle judikatúry Súdneho dvora vzťahovalo na jej situáciu, znamenalo by to, že ONP nemôže pri výpočte belgického dôchodku uplatniť uvedenú zásadu podielu 1/1 odpracovaných rokov. Okrem toho sa domnieva, že ONP sa dopustil omylu vzhľadom na to, že v inštitúciách Únie vykonávala pracovnú činnosť 34 rokov a 11 mesiacov, čiže 35 rokov, a nie 45 rokov. Z tohto hľadiska by pani Wojciechowsku tiež zaujímalo, na akom právnom základe ONP teoretickým spôsobom stanovil výšku jej európskeho dôchodku.
ONP tvrdí, že dôchodky vyplácané inštitúciami Únie nepatria do pôsobnosti právnej úpravy Európskej únie v oblasti súbehu dávok, takže nariadenia č. 1408/71 a č. 883/2004 sa neuplatnia. Cour de cassation (kasačný súd) navyše uznal ústavnosť zásady podielu 1/1 odpracovaných rokov a ONP sa domnieva, že konal v súlade so zásadou obozretnosti, keď na základe teoretických údajov uplatnil článok 10a kráľovského nariadenia č. 50, keďže nemá informácie, o ktoré požiadal Komisiu.
Vnútroštátny súd spresňuje, že zásada podielu 1/1 odpracovaných rokov je konkrétnym vyjadrením doplnkovosti dôchodkového systému zamestnancov s inými dôchodkovými systémami. V tejto súvislosti uvádza, že uplatnením tejto zásady sa všetky uznané odpracované roky s výnimkou rokov odpracovaných ako samostatne zárobkovo činná osoba, pripočítajú k počtu odpracovaných rokov zamestnanca, a ak súčet zlomkov vyjadrujúcich podiel každého z týchto dôchodkov presiahne podiel 1/1, počet odpracovaných rokov, ktorý sa zohľadní pre výpočet starobného dôchodku zamestnanca, sa zníži o počet rokov potrebný na to, aby sa uvedený súčet znížil na podiel 1/1. Ako rozhodol Cour d’arbitrage (Arbitrážny súd), teraz Cour constitutionnelle (Ústavný súd), v rozsudku z 20. septembra 2001 s odkazom na správu určenú kráľovi, ktorá predchádzala kráľovskému nariadeniu č. 205 z 29. augusta 1983, uvedený článok 10a má zabezpečiť, aby sa „so všetkými pracovníkmi, ktorí majú zmiešanú pracovnú činnosť, zaobchádzalo rovnako a to na účely plnenia cieľa kontroly výdavkov v oblasti dôchodkov“.
Po tom, ako Tribunal du travail de Bruxelles konštatoval, že podmienky zamestnávania zamestnancov Komisie sú, ako podmienky zamestnávania zamestnancov inštitúcie verejného práva, upravené v článku 10a kráľovského nariadenia č. 50, a že podľa judikatúry Súdneho dvora sa pani Wojciechowski zrejme nemôže odvolávať na články 45 ZFEÚ a 48 ZFEÚ, ani na nariadenia č. 1408/71 alebo č. 883/2004, uviedol dlhé výňatky z rozhodnutia vnútroštátneho Cour du travail de Bruxelles o návrhu na začatie prejudiciálneho konania vo veci, ktorá viedla k rozsudku Melchior (C‑647/13,
EU:C:2015:54
). Hoci sa domnieva, že dôvody uvedeného rozhodnutia nie sú priamo uplatniteľné na vec, v ktorej má rozhodnúť, keďže predmetné belgické vnútroštátne právne úpravy sú rozdielne a ani riešenie predostreté v rozsudku My (C‑293/03,
EU:C:2004:821
) nie je priamo uplatniteľné na uvedenú vec, zastáva však názor, že článok 10a kráľovského nariadenia č. 50 by mohol sťažiť prijímanie úradníkov belgickej štátnej príslušnosti, ktorí majú odpracované určité roky, do zamestnania pre Úniu.
Za týchto okolností Tribunal du travail de Bruxelles rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Bráni zásada lojálnej spolupráce a článok 4 ods. 3 ZEÚ na jednej strane a článok 34 ods. 1 [Charty] na druhej strane tomu, aby členský štát znížil alebo zamietol zamestnancovi starobný dôchodok splatný na základe príspevkov, ktoré odviedol v súlade s právnymi predpismi tohto členského štátu, ak súčet odpracovaných rokov v tomto členskom štáte a v európskych inštitúciách prekročí podiel 1/1 zo stanoveného počtu odpracovaných 45 rokov upravený v článku 10a [kráľovského nariadenia č. 50]?“
O právomoci Súdneho dvora
Belgická vláda tvrdí, že Súdny dvor nemá právomoc odpovedať na položenú otázku, keďže konanie vo veci samej nemá žiadnu súvislosť s právom Únie. Komisia na pojednávaní toto tvrdenie spochybnila.
Za týchto okolností musí Súdny dvor overiť, či má právomoc na to, aby sa vyjadril k požadovanému výkladu (pozri v tomto zmysle rozsudky Omalet, C‑245/09,
EU:C:2010:808
, bod 10 a citovanú judikatúru, ako aj Impacto Azul, C‑186/12,
EU:C:2013:412
, bod 17 a citovanú judikatúru).
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že Súdny dvor nemá právomoc, ak je zjavné, že ustanovenie práva Únie podrobené jeho výkladu sa nemôže uplatniť (pozri v tomto zmysle rozsudky Omalet, C‑245/09,
EU:C:2010:808
, bod 11; Impacto Azul, C‑186/12,
EU:C:2013:412
, bod 18, ako aj Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona, C‑139/12,
EU:C:2014:174
, bod 41), čo môže byť v zásade prípad, ak sa všetky relevantné okolnosti sporu v konaní vo veci samej obmedzujú na vnútroštátnu sféru jediného členského štátu (pozri v tomto zmysle predovšetkým rozsudok Omalet, C‑245/09,
EU:C:2010:808
, body 12 až 15, ako aj citovanú judikatúru).
Vnútroštátny súd sa svojou otázkou Súdneho dvora predovšetkým pýta, či zásada lojálnej spolupráce upravená v článku 4 ods. 3 ZEÚ bráni vnútroštátnej právnej úprave, akou je tá v konaní vo veci samej, ktorá môže mať za následok zníženie alebo zamietnutie vyplácania starobného dôchodku zamestnancovi splatného na základe príspevkov, ktoré odviedol v súlade s právnymi predpismi tohto členského štátu z dôvodu, že daný zamestnanec následne pracoval tiež pre inštitúciu Únie. V tomto rámci sa predovšetkým pýta, či vo veci, ktorá mu bola predložená v konaní vo veci samej, možno uplatniť judikatúru Súdneho dvora vyplývajúcu z rozsudku My (C‑293/03,
EU:C:2004:821
).
Ako v podstate uviedol generálny advokát v bodoch 33 a 34 svojich návrhov, nemožno sa domnievať, že by spor vo veci samej nemal žiadnu súvislosť s právom Únie umožňujúcu konštatovať právomoc Súdneho dvora na zodpovedanie položenej otázky. Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu totiž vyplýva, že vnútroštátny súd sa predovšetkým pýta, či taká vnútroštátna právna úprava, akou je tá v konaní vo veci samej, sťažuje inštitúciám Únie prijímanie úradníkov štátnej príslušnosti s určitým počtom odpracovaných rokov. Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania sa preto v podstate týka článku 4 ods. 3 ZEÚ v spojení so služobným poriadkom, a preto má súvislosť s právom Únie.
Okrem toho okolnosť, že podľa belgickej vlády nie je situácia dotknutá vo veci samej porovnateľná so situáciami dotknutými vo veciach, v ktorých boli vydané rozsudky My (C‑293/03,
EU:C:2004:821
) a Melchior (C‑647/13,
EU:C:2015:54
), a že v dôsledku toho zásady Súdneho dvora vyjadrené v uvedených rozsudkoch nie sú na skutkové okolnosti dotknuté v konaní vo veci samej uplatniteľné, je súčasťou meritórneho preskúmania položenej otázky, a nemá tak vplyv na právomoc Súdneho dvora na ňu odpovedať.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že Súdny dvor má právomoc odpovedať na položenú otázku.
O prejudiciálnej otázke
O prípustnosti
Belgická vláda tvrdí, že položená otázka má čisto hypotetickú povahu, a je preto neprípustná, keďže vnútroštátny súd zakladá svoje rozhodnutie predložiť vec Súdnemu dvoru na neoverenej okolnosti, podľa ktorej článok 10a kráľovského nariadenia č. 50 „by mohol Európskemu spoločenstvu sťažiť prijímanie úradníkov belgickej štátnej príslušnosti s určitým počtom odpracovaných rokov“.
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie položených vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré tento súd vymedzí na svoju vlastnú zodpovednosť, a ktorých správnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, platí prezumpcia relevantnosti. Zamietnutie návrhu vnútroštátneho súdu Súdnym dvorom je možné len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá žiadnu súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi údajmi potrebnými na užitočnú odpoveď na otázky, ktoré sa mu položili (pozri predovšetkým rozsudky Commune de Mesquer, C‑188/07,
EU:C:2008:359
, bod 30 a citovanú judikatúru, ako aj Verder LabTec, C‑657/13,
EU:C:2015:331
, bod 29).
Treba konštatovať, že ani jedna z týchto okolností v prejednávanom prípade nenastala. Predovšetkým nemožno domnienku vyjadrenú vnútroštátnym súdom, ktorou argumentuje belgická vláda, považovať za niečo, čo by položenej otázke dodávalo hypotetickú povahu, pretože v skutočnosti predstavuje samotný dôvod jeho návrhu na začatie prejudiciálneho konania. Práve z dôvodu, že Tribunal du travail de Bruxelles sa zaoberá tým, či právna úprava dotknutá v konaní vo veci samej môže mať obmedzujúci účinok uvedený v bode 31 tohto rozsudku v zmysle judikatúry Súdneho dvora, podal uvedený súd návrh na začatie konania o prejudiciálnej otázke uvedenej v bode 23 toho istého rozsudku. Uvedená otázka je preto prípustná.
O veci samej
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 4 ods. 3 ZEÚ na jednej strane a článok 34 ods. 1 Charty na druhej strane vykladať v tom zmysle, že bránia takej právnej úprave členského štátu, akou je tá v konaní vo veci samej, ktorá môže mať za následok zníženie alebo zamietnutie starobného dôchodku zamestnancovi z tohto členského štátu splatného na základe príspevkov, ktoré odviedol v súlade s právnymi predpismi tohto členského štátu, ak uplatnením spôsobov výpočtu upravených v tejto právnej úprave súčet odpracovaných rokov ako zamestnanec v uvedenom členskom štáte a ako úradník Únie vykonávajúci svoju funkciu v tom istom členskom štáte prekročí podiel 1/1 zo stanoveného počtu 45 odpracovaných rokov upravený uvedenou právnou úpravou.
Treba pripomenúť, že právo Únie nezasahuje do právomoci členských štátov organizovať svoje systémy sociálneho zabezpečenia, a že pokiaľ chýba harmonizácia na úrovni Únie, je na právnej úprave každého členského štátu, aby stanovila podmienky poskytovania dávok sociálneho zabezpečenia. Stále platí, že pri výkone tejto právomoci musia členské štáty dodržiavať právo Únie (rozsudok Melchior, C‑647/13,
EU:C:2015:54
, bod 21 a citovaná judikatúra), ktoré zahrnuje zásady zakotvené Súdnym dvorom v jeho judikatúre týkajúcej sa výkladu zásady lojálnej spolupráce v spojení so služobným poriadkom.
V tejto súvislosti už Súdny dvor uviedol, že služobný poriadok bol prijatý nariadením Rady, nariadením č. 259/68, ktoré má podľa článku 288 druhého odseku ZFEÚ všeobecnú platnosť, je záväzné vo svojej celistvosti a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch, a z čoho vyplýva, že okrem účinkov, ktoré vyvoláva vo vnútornom poriadku správy Únie, služobný poriadok zaväzuje aj členské štáty v celom rozsahu, v akom je ich súčinnosť nevyhnutná na účely jeho vykonania (pozri v tomto zmysle rozsudky Komisia/Belgicko, 137/80,
EU:C:1981:237
, body 7 a 8, ako aj Komisia/Belgicko, 186/85,
EU:C:1987:208
, bod 21).
Súdny dvor navyše už v rozsudku My (C‑293/03,
EU:C:2004:821
) rozhodol, že zásada lojálnej spolupráce uvedená v článku 10 ES – ktorá je teraz vyjadrená v ustanovení článku 4 ods. 3 ZEÚ – v spojení so služobným poriadkom sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá neumožňuje zohľadniť roky, ktoré občan Únie odpracoval v službe inštitúcie Únie na účely priznania práva na predčasný starobný dôchodok podľa vnútroštátneho systému. V uznesení Ricci a Pisaneschi (C‑286/09 a C‑287/09,
EU:C:2010:420
) Súdny dvor spresnil, že to platí rovnako, pokiaľ ide o priznanie práva na riadny starobný dôchodok.
Pri tomto rozhodovaní Súdny dvor v bodoch 45 až 47 rozsudku My (C‑293/03,
EU:C:2004:821
), ako aj v bodoch 29 až 32 uznesenia Ricci a Pisaneschi (C‑286/09 a C‑287/09,
EU:C:2010:420
), uviedol, že právne úpravy dotknuté vo veciach, v ktorých bol vydaný tento rozsudok a toto uznesenie, mohli sťažiť prijímanie úradníkov členských štátov, ktorí majú odpracované určité roky vo verejnej službe, do zamestnania v inštitúciách a orgánoch Únie.
Podľa Súdneho dvora mohli byť totiž tieto právne úpravy prekážkou, a tým odradiť od výkonu povolania v inštitúcii alebo orgáne Únie, pokiaľ zamestnanec, ktorý bol predtým poistencom vnútroštátneho dôchodkového systému, sa tým, že prijme prácu v inštitúcii alebo orgáne Únie, vystavuje nebezpečenstvu straty možnosti vzniku nároku v rámci tohto systému na starobný dôchodok, na ktorý by mal právo, pokiaľ by túto prácu neprijal.
Súdny dvor uviedol, že takéto následky sú neprípustné vzhľadom na povinnosť spolupráce a lojálnej pomoci, ktorú majú členské štáty voči Únii, a ktorá nachádza vyjadrenie v povinnosti uľahčiť jej dosiahnutie jej úlohy zakotvenej v článku 10 ES (pozri rozsudok My, C‑293/03,
EU:C:2004:821
, bod 48, ako aj uznesenie Ricci a Pisaneschi, C‑286/09 a C‑287/09,
EU:C:2010:420
, bod 33).
V bode 29 rozsudku Melchior (C‑647/13,
EU:C:2015:54
) Súdny dvor podobne rozhodol, že článok 10 ES v spojení s podmienkami zamestnávania ostatných zamestnancov Európskych spoločenstiev prijatými nariadením č. 259/68, zmeneným a doplneným nariadením Rady (ES, Euratom) č. 723/2004 z 22. marca 2004 (
Ú. v. EÚ L 124, s.1
), – ktoré, podobne ako služobný poriadok, zaväzuje aj členské štáty v celom rozsahu, v akom je ich súčinnosť nevyhnutná na účely jeho vykonania (rozsudok Melchior C‑647/13,
EU:C:2015:54
, bod 22 a citovaná judikatúra) – bráni právnej úprave členského štátu vykladanej v tom zmysle, že na účely vzniku nároku na dávky v nezamestnanosti sa nezohľadňujú doby výkonu práce ako zmluvný zamestnanec v inštitúcii Únie so sídlom v tomto členskom štáte a za dobu výkonu práce sa neuznáva doba nezamestnanosti, za ktorú bol vyplatený príspevok v nezamestnanosti podľa uvedeného systému, pričom doba nezamestnanosti, za ktorú bola vyplatená dávka podľa právnej úpravy uvedeného členského štátu, sa za takúto dobu uznáva.
Toto rozhodnutie Súdny dvor takisto založil na odradzujúcom účinku, ktorý môže mať dotknutá právna úprava pre prijímanie zmluvných zamestnancov inštitúciami Únie, ktorí majú bydlisko v členskom štáte, v ktorom má dotknutá inštitúcia Únie sídlo (pozri rozsudok Melchior, C‑647/13,
EU:C:2015:54
, body 27 a 28).
Právna úprava členského štátu, akou je tá v konaní vo veci samej, na základe ktorej sa zníži alebo zamietne starobný dôchodok zamestnancovi splatný na základe príspevkov, ktoré odviedol ako zamestnanec tohto členského štátu, z dôvodu, že následne vykonával pracovnú činnosť v inštitúcií Únie, môže týmto inštitúciám nielen sťažiť prijímanie úradníkov členských štátov, ktorí majú odpracované určité roky, ale tiež udržanie si skúsených úradníkov v služobnom pomere.
Taká právna úprava môže totiž zamestnanca, ktorý má odpracované určité roky a prispieval do dôchodkového systému zamestnancov tohto členského štátu, odradiť od prijatia pracovnej ponuky od inštitúcie Únie so sídlom v tomto členskom štáte alebo ho motivovať k predčasnému skončeniu tohto služobného pomeru, keďže mu na základe tejto právnej úpravy hrozí v dôsledku zotrvania na pracovnom mieste alebo odpracovaním vysokého počtu rokov v tejto inštitúcii strata nároku na dôchodok získaného v rámci zamestnania v tomto členskom štáte pred jeho nástupom do služobného pomeru v Únii.
Také následky sú neprípustné vzhľadom na povinnosť spolupráce a lojálnej pomoci, ktorú majú členské štáty voči Únii, a ktorá nachádza vyjadrenie v povinnosti uľahčiť jej dosiahnutie jej úloh zakotvenej v článku 4 ods. 3 ZEÚ.
Je zaiste pravda, ako uviedla belgická vláda vo veciach, v ktorých boli vydané rozsudky My (C‑293/03,
EU:C:2004:821
) a Melchior (C‑647/13,
EU:C:2015:54
), ako aj v uznesení Ricci a Pisaneschi (C‑286/09 a C‑287/09,
EU:C:2010:420
), že obdobia odpracované v inštitúciách alebo orgánoch Únie neboli zohľadnené na účely vzniku nároku na dávky systému sociálneho zabezpečenia dotknutého členského štátu, ktoré by si mohli dotknuté osoby nárokovať, ak by počas tohto obdobia prispievali do tohto systému, zatiaľ čo v konaní vo veci samej bolo obdobie odpracované pani Wojciechowskou pre Komisiu riadne zohľadnené na účely výpočtu jej starobného dôchodku ako zamestnanca v rámci belgického systému.
Táto okolnosť však nemôže spochybniť konštatovanie vykonané v bodoch 43 až 45 tohto rozsudku, keďže toto zohľadnenie vedie k rovnakému výsledku zníženia, dokonca odňatia práv, ktorých by sa pani Wojciechowski mohla domáhať od belgického systému zamestnancov, ak by následne nenastúpila do služobného pomeru s inštitúciou Únie, a prejavuje sa teda voči nej takisto odradzujúcim účinkom.
Treba však uviesť, že zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že strata všetkých práv na dôchodok, ktorých by sa pani Wojciechowski mohla domáhať, pokiaľ by počas celého pracovného obdobia ostala poistená v rámci belgického systému zamestnancov, nevyplýva zo samotného uplatnenia zásady podielu 1/1 odpracovaných rokov stanovenej v článku 10a kráľovského nariadenia č. 50, ale zo spôsobu, akým príslušné belgické orgány vypočítavajú zlomok vyjadrujúci podiel starobného dôchodku pani Wojciechowskej vyplácaného Úniou, ktorý stavia na rovnakú úroveň 35 odpracovaných rokov v inštitúciách Únie a 45 rokov účasti v belgickom systéme zamestnancov.
Z uvedeného spisu totiž vyplýva, že tieto práva na dôchodok by sa neodňali, ak by sa uvedené orgány domnievali, že 35 rokov služobného pomeru v Komisii zodpovedá podielu 35/45 celkového počtu rokov odpracovaných zamestnancom v Belgicku, a ak by tieto orgány v dôsledku toho dospeli k záveru, že celkový počet rokov odpracovaných pani Wojciechowskou predstavuje podiel 48/45, čo by tak malo za následok, že pri výpočte výšky jej dôchodku vyplývajúcej z výkonu zamestnania v Belgicku by došlo k jej zníženiu zodpovedajúcemu nanajvýš odpočítaniu troch rokov, ktoré zakladajú nárok na najmenej výhodný dôchodok, ako je to pri znížení, ktoré by sa uplatnilo na ostatných belgických zamestnancov, ktorí by odpracovali 48 rokov v rámci belgického systému zamestnancov.
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že samotná skutočnosť, že by sa rokom odpracovaným v služobnom pomere v inštitúcii Únie priznala rovnaká časová hodnota, ako rokom odpracovaným v rámci belgického systému zamestnancov, umožňuje vylúčiť riziko odradzujúceho účinku opísané v bodoch 43 až 45 tohto rozsudku. Totiž iba také rovnaké započítanie období odpracovaných ako zamestnanec a ako úradník Únie umožňuje neutralizovať uvedený odradzujúci účinok, ktorý môže v opačnom prípade vyplynúť, ako sa konštatovalo v uvedených bodoch, z prijatia pracovného miesta v inštitúcii Únie po predchádzajúcom výkone zamestnania v Belgicku.
Belgická vláda sa napokon na účely odôvodnenia odňatia všetkých práv na dôchodok, ktoré pani Wojciechowski získala v rámci belgického systému zamestnancov, nemôže dovolávať skutočnosti, že sa táto rozhodla neuplatniť voči Únii právo na prevod kapitálovej hodnoty práv na dôchodok, ktoré získala na základe svojho zamestnania pred nástupom do služobného pomeru v Únii, zakotvené v článku 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku.
Ako totiž vyplýva z jeho znenia, toto ustanovenie stanovuje iba možnosť, ktorú úradníci môžu, ale nemusia využiť. Z jej nevyužitia tak nemôže vyplývať strata práv, ktoré úradník nadobudol na základe príspevkov odvedených do vnútroštátneho systému sociálneho zabezpečenia, ktorého účastníkom bol pred svojím nástupom do služobného pomeru Únie, pretože v opačnom prípade by sa táto možnosť zmenila na povinnosť, čo by bolo v rozpore s jednoznačným znením tohto ustanovenia, a teda neprípustné.
S prihliadnutím na vyššie uvedené úvahy a bez potreby skúmania položenej otázky z pohľadu článku 34 ods. 1 Charty treba ma túto otázku odpovedať tak, že článok 4 ods. 3 ZEÚ v spojení so služobným poriadkom sa má vykladať tak, že bráni takej vnútroštátnej právnej úprave, akou je tá v konaní vo veci samej, ktorá môže mať za následok zníženie alebo zamietnutie starobného dôchodku zamestnancovi z tohto členského štátu splatného na základe príspevkov, ktoré odviedol v súlade s právnymi predpismi tohto členského štátu, ak súčet odpracovaných rokov ako zamestnanec v uvedenom členskom štáte a ako úradník Únie pridelený v tom istom členskom štáte prekročí podiel 1/1 zo stanoveného počtu 45 odpracovaných rokov upravený uvedenou právnou úpravou, keďže na základe spôsobu výpočtu zlomku vyjadrujúceho podiel dôchodku vyplácaného Úniou je toto zníženie väčšie ako v prípade, ak by uvedený zamestnanec celú dobu pracoval ako zamestnanec v dotknutom členskom štáte.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

Článok 4 ods. 3 ZEÚ v spojení so Služobným poriadkom úradníkov Európskej únie zavedeným nariadením Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 z 29. februára 1968, ktorým sa ustanovuje Služobný poriadok úradníkov a Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov Európskych spoločenstiev [a zavádzajú osobitné opatrenia dočasne uplatniteľné na úradníkov Komisie –
neoficiálny preklad
], zmeneným a doplneným nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 1080/2010 z 24. novembra 2004 sa má vykladať v tom zmysle, že bráni takej vnútroštátnej právnej úprave, akou je tá v konaní vo veci samej, ktorá môže mať za následok zníženie alebo zamietnutie starobného dôchodku zamestnancovi z tohto členského štátu splatného na základe príspevkov, ktoré odviedol v súlade s právnymi predpismi tohto členského štátu, ak súčet odpracovaných rokov ako zamestnanec v uvedenom členskom štáte a ako úradník Európskej únie pridelený v tom istom členskom štáte prekročí podiel 1/1 zo stanoveného počtu 45 odpracovaných rokov upravený uvedenou právnou úpravou, keďže na základe spôsobu výpočtu zlomku vyjadrujúceho podiel dôchodku vyplácaného Úniou je toto zníženie väčšie ako v prípade, ak by uvedený zamestnanec celú dobu pracoval ako zamestnanec v dotknutom členskom štáte.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.