CELEX: 62009CJ0083
Muutoksenhaku
Valtiontuet
EY 88 artiklan 2 ja 3 kohta
Asetus (EY) N:o 659/1999
Vastustamatta jättämistä koskeva päätös
Kumoamiskanne
Tutkittavaksi ottamisen edellytykset
Kumoamisperusteet, joihin voidaan vedota
Osapuolen, jota asia koskee, käsite
Kilpailusuhde
Etuihin vaikuttaminen
Hankintamarkkinat

Euroopan komissio vaatii valituksellaan kumoamaan Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-388/02,
Kronoply ja Kronotex vastaan komissio, 10.12.2008 antaman tuomion (jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla kyseinen tuomioistuin
otti tutkittavaksi Kronoply GmbH & Co. KG:n ja Kronotex GmbH & Co. KG:n (jäljempänä molemmat yhdessä Kronoply ja Kronotex)
nostaman kanteen 19.6.2002 tehdystä komission päätöksestä K(2002) 2018 lopullinen, jossa komissio päätti olla vastustamatta
Saksan viranomaisten Zellstoff Stendhal GmbH:lle myöntämiä valtiontukia (jäljempänä riidanalainen päätös).

Asiaa koskevat oikeussäännöt
EY:n perustamissopimuksen [88] artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annetun neuvoston
asetuksen (EY) N:o 659/1999 (EYVL L 83, s. 1) toisen perustelukappaleen mukaan tämän asetuksen tarkoituksena on koota ja vahvistaa
komission Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti kehittämä ja käyttöön ottama EY 88 artiklan soveltamista
koskeva yhtenäinen käytäntö.
Mainitun asetuksen 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
− −
h)      asianomaisella osapuolella; jäsenvaltiota, henkilöä, yritystä tai yritysten yhteenliittymää, jonka etuihin tuen myöntäminen
voi vaikuttaa, erityisesti tuensaajaa, kilpailevia yrityksiä ja alan järjestöjä.”
Saman asetuksen 4 artiklan, jonka otsikkona on ”Ilmoituksen alustava tutkinta ja komission päätökset”, 2−4 kohdassa säädetään
seuraavaa:
”2.      Jos komissio alustavan tutkinnan jälkeen toteaa, että ilmoitettu toimenpide ei ole tukea, se tekee asiasta tämän seikan toteavan
päätöksen.
3.      Jos komissio alustavan tutkinnan jälkeen toteaa, että ilmoitetun toimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille ei ole epäilyjä
ja jos toimenpide kuuluu EY 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, se päättää, että tuki soveltuu yhteismarkkinoille (jäljempänä
vastustamatta jättämistä koskeva päätös). Päätöksessä on mainittava, mitä perustamissopimuksen mukaista poikkeusta on sovellettu.
4.      Jos komissio alustavan tutkinnan jälkeen toteaa, että ilmoitetun toimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille on epäilyjä,
se päättää aloittaa perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn (jäljempänä muodollisen tutkintamenettelyn
aloittamista koskeva päätös).
− −”
Asetuksen N:o 659/1999 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esitetään asiaan liittyvät oikeudelliset seikat ja tosiseikat
lyhyesti, komission alustava arvio ehdotetun toimenpiteen tukiluonteesta ja epäilyt toimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille.
Päätöksessä pyydetään asianomaista jäsenvaltiota ja muita asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa asetetussa määräajassa,
joka yleensä on enintään yksi kuukausi. Asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa komissio voi jatkaa asetettua määräaikaa.”
Tosiseikkojen tapahtuma-aikana voimassa olleissa monialaisissa puitteissa alueellisesta tuesta suurille investointihankkeille
(EYVL 1998, C 107, s. 7; jäljempänä vuoden 1998 monialaiset puitteet), jotka olivat voimassa tosiseikkojen tapahtumisaikana,
määritellään kyseisten puitteiden soveltamisalaan kuuluvia tukia koskevat arviointisäännöt EY 87 artiklan 3 kohdan soveltamista
varten.
Vuoden 1998 monialaisten puitteiden nojalla komissio vahvistaa tapauksittain tuen intensiteetin sallitun enimmäismäärän hankkeille,
joita koskee asetuksen N:o 659/1999 2 artiklassa säädetty ilmoitusvelvollisuus.

Asian tausta
Saksan viranomaiset ilmoittivat komissiolle 9.4.2002 suunnitelmasta myöntää Zellstoff Stendhal GmbH:lle (jäljempänä ZSG) valtiontukea.
Suunnitelluilla tuilla, jotka koostuvat suorasta tuesta, verotuksessa saatavasta investointituesta ja lainan 80-prosenttisesta
takauksesta − mikä tarkoittaa komission mukaan 250,899 miljoonan euron kokonaismäärää − oli tarkoitus rahoittaa tehtaan rakentaminen
laadukkaan sellun tuottamiseksi sekä puunhankintayrityksen ja logistiikkayrityksen perustaminen Arneburgiin, Saksi-Anhaltin
osavaltioon (Saksaan).
Kronoply ja Kronotex ovat Saksan oikeuden mukaan perustettuja yhtiöitä, jotka tuottavat kuitulevyjä (MDF, HDF tai LDF) sekä
suunnattuja suurlastulevyjä (jäljempänä OSB-levyt) Heiligengrabessa, Brandenburgin osavaltiossa (Saksa) sijaitsevissa tuotantolaitoksissaan.
ZSG:n tavoin niiden toiminnassa tarvittava päämateriaali on puu.
Komissio päätti alustavan tutkinnan perusteella riidanalaisella päätöksellään olla vastustamatta suunniteltuja tukia, koska
alalla ei ollut liikakapasiteettia ja hankkeella luotiin työpaikkoja välittömästi ja välillisesti. Näin ollen se katsoi EY
88 artiklan 2 kohdassa määrättyä muodollista tutkintamenettelyä aloittamatta, että suunnitellut tuet soveltuvat sisämarkkinoille.

Menettely ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
Kronoply ja Kronotex nostivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 23.12.2002 toimittamallaan kannekirjelmällä
riidanalaisen päätöksen kumoamiseksi kanteen, jossa ne tukeutuivat kolmeen kanneperusteeseen.
Ensiksi Kronoply ja Kronotex väittivät, että todetessaan ZSG:n eduksi suunnitellun tukihankkeen soveltuvan sisämarkkinoille
komissio arvioi tosiseikkoja ilmeisen virheellisesti.
Toiseksi ne väittivät, että komissio loukkasi Kronoplyllä ja Kronotexillä EY 88 artiklan 2 kohdan mukaan olevia menettelyllisiä
takeita, kun se ei aloittanut muodollista tutkintamenettelyä.
Kolmanneksi komissio sovelsi niiden mukaan virheellisesti erityisesti EY 87 artiklan 1 kohtaa ja 3 kohdan c alakohtaa, alueellisia
suuntaviivoja ja vuoden 1998 monialaisia puitteita.
Komissio esitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 25.2.2003 jättämässään erillisessä asiakirjassa kaksi oikeudenkäyntiväitettä,
joista toinen liittyi kantajien asiavaltuuden puuttumiseen ensimmäisessä oikeusasteessa. Komission mukaan Kronoplytä ja Kronotexiä
ei voida katsoa tuen saajaan nähden kilpaileviksi yrityksiksi, eivätkä ne näin ollen voi vedota asetuksessa N:o 659/1999 tarkoitetun
”asianomaisen osapuolen” asemaan. Tämän vuoksi ne eivät voi riitauttaa riidanalaista päätöstä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti 14.6.2005 antamallaan määräyksellä käsitellä oikeudenkäyntiväitteet pääasian
yhteydessä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistutti valituksenalaisen tuomion 55 kohdassa Kronoplyn ja Kronotexin asiavaltuudesta,
että EY 230 artiklan neljännen kohdan mukaan luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi nostaa kanteen toiselle henkilölle
osoitetusta päätöksestä vain silloin, kun kyseinen päätös koskee ensin mainittua henkilöä suoraan ja erikseen. Se mainitsi
myös asiassa 25/62, Plaumann vastaan komissio, 15.7.1963 annettuun tuomioon (Kok., s. 197, Kok. Ep. I, s. 181) perustuvan
vakiintuneen oikeuskäytännön, jonka mukaan päätös voi koskea erikseen muita kuin niitä, joille se on osoitettu, ainoastaan
silloin, kun tämä päätös vaikuttaa niihin niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia,
jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista ja ne voidaan näin ollen yksilöidä samalla tavalla kuin se, jolle päätös on
osoitettu.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toi ensin valituksenalaisen tuomion 57–59 kohdassa esiin, että komission harjoittamassa
valvonnassa, joka koskee valtiontuen soveltuvuutta sisämarkkinoille, on erotettava toisistaan EY 88 artiklan 2 ja 3 kohdassa
tarkoitetut kyseiselle valvonnalle ominaiset valtiontukien alustava tutkintavaihe ja muodollinen tutkintamenettely; tämän
jälkeen se muistutti tuomion 60 ja 61 kohdassa oikeuskäytännöstä, jonka mukaan kanne, jonka tarkoituksena on kumota komission
päätös olla aloittamatta muodollista tutkintamenettelyä ja jonka on nostanut EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu osapuoli,
jota asia koskee, on otettava tutkittavaksi, jos kantaja pyrkii sen nostamisella turvaamaan ne menettelylliset oikeudet, jotka
perustuvat mainittuun määräykseen (ks. vastaavasti asia C-198/91, Cook v. komissio, tuomio 19.5.1993, Kok., s. I-2487, Kok.
Ep. XIV, s. I-211, 23 kohta ja asia C-225/91, Matra v. komissio, tuomio 15.6.1993, Kok., s. I-3203, Kok. Ep. XIV, s. I-233,
17 kohta). Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin täsmensi tältä osin, että jokainen henkilö, yritys tai yritysten yhteenliittymä,
jonka etuihin tuen myöntäminen saattaa vaikuttaa, on katsottava osapuoleksi, jota asia koskee.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 62 kohdassa, että oikeuskäytännön mukaan osapuolen,
jota asia koskee, asema voi kuitenkin perustaa asiavaltuuden ainoastaan menettelyllisten oikeuksien turvaamista koskevan kumoamiskanteen
osalta, koska päätöksen asiasisällön riitauttavan kanteen on täytettävä edellä mainittuun asiaan Plaumann vastaan komissio
perustuvassa oikeuskäytännössä esitetyt tutkittavaksi ottamisen edellytykset, minkä jälkeen se totesi mainitun tuomion 63
kohdassa, että Kronoply ja Kronotex riitauttavat käsiteltävässä asiassa esittämillään kanneperusteilla sekä komission kieltäytymisen
aloittamasta muodollista tutkintamenettelyä että riidanalaisen päätöksen asiasisällön.
Tällä perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki Kronoplyn ja Kronotexin asiavaltuuden niiden esittämiin kanneperusteisiin
nähden.
Kronoplyn ja Kronotexin asiavaltuudesta riidanalaisen päätöksen asiasisällön riitauttamiseen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
totesi valituksenalaisen tuomion 69 kohdassa, että Kronoply ja Kronotex eivät olleet osoittaneet, että mainittu päätös koskee
niitä erikseen. Näin ollen se jätti tutkimatta riidanalaisen päätöksen asiasisältöön kohdistuvan osan niiden kanteesta.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistutti valituksenalaisen tuomion 71 ja 72 kohdassa Kronoplyn ja Kronotexin asiavaltuudesta
menettelyllisiin oikeuksiinsa pääsemiseksi, että EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu osapuolen, jota asia koskee, asema
seuraa perustellusta intressistä, joka luonnollisella henkilöllä tai oikeushenkilöllä voi olla siihen, että kyseiset tukitoimenpiteet
pannaan tai että niitä ei panna täytäntöön. Näin ollen kilpailevalla yrityksellä on tällainen intressi, kun se voi osoittaa,
että tuen myöntäminen vaikuttaa tai saattaa vaikuttaa sen kilpailuasemaan markkinoilla.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 73 ja 74 kohdassa, että tuen seuraukset saattavat olla
merkittävät paitsi markkinoilla, joilla tuensaaja toimii, myös muilla mahdollisilla tuotanto- ja myyntiketjun aikaisemman
tai myöhemmän vaiheen markkinoilla, ja katsoi tämän jälkeen tuomion 76 kohdassa erityisesti, että ”kantajat ovat osoittaneet,
että puun hinnat ovat nousseet ainakin väliaikaisesti. Vaikka kantajat eivät ole osoittaneet, että hintojen nousu johtuu ZSG:n
tehtaan käyttöönotosta, ei voida sulkea pois sitä, että kantajille aiheutuu ainakin väliaikaisia negatiivisia seurauksia ZSG:n
tehtaan käyttöönoton jälkeen − ja todennäköisesti sen takia. Raaka-aineiden hintojen nousu, jota ei ole kiistetty vuoden 2003
osalta, saattaa ohjautua lopputuotteiden hintoihin ja näin ollen heikentää yritysten, joita se koskee, kilpailukykyä niihin
kilpailijoihin nähden, jotka eivät ole samassa tilanteessa”.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätteli tästä mainitun tuomion 77 kohdassa, että ”näin ollen on todettava, että kantajat
ovat osoittaneet oikeudellisesti riittävällä tavalla kilpailusuhteen olemassaolon sekä sen, että kyseisen tuen myöntäminen
mahdollisesti vaikuttaa niiden asemaan markkinoilla. Heidät on katsottava EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuiksi osapuoliksi,
joita asia koskee”.
Tällä perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi saman tuomion 78 kohdassa, että ”tämä kanne on − − otettava
tutkittavaksi siltä osin, kuin kantajilla on asiavaltuus menettelyllisiin oikeuksiinsa pääsemiseksi. Tässä tilanteessa ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimen on tarkastettava, pyrkivätkö kantajat todella puolustamaan EY 88 artiklan 2 kohdasta johtuvia
menettelyllisiä oikeuksiaan kanneperusteillaan”.
Tällä perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin lausui Kronoplyn ja Kronotexin esittämien kolmen kanneperusteen, jotka
koskivat ilmeistä arviointivirhettä, niiden menettelyllisten takeiden noudattamatta jättämistä ja lopuksi EY 87 artiklan 1
kohdan ja 3 kohdan c alakohdan, alueellisten suuntaviivojen ja vuoden 1998 monialaisten puitteiden virheellistä soveltamista,
tutkittavaksi ottamisesta.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi näin ollen valituksenalaisen tuomion 80 kohdassa, että Kronoply ja Kronotex väittivät
toisella kanneperusteellaan nimenomaisesti, että komission olisi pitänyt aloittaa EY 88 artiklan 2 kohdassa määrätty tutkintamenettely,
ja tarkensi mainitun tuomion 81 ja 82 kohdassa, että vaikka ei ole sen tehtävä tulkita kanneperusteita, joilla pyritään yksinomaan
kyseenalaistamaan päätöksen asiasisältö, kanneperusteiksi, joilla tosiasiallisesti pyritään turvaamaan Kronoplyn ja Kronotexin
menettelylliset oikeudet, se voi kuitenkin selvittää, esitetäänkö asiasisältöä koskevissa perusteluissa myös seikkoja, joilla
tuetaan sellaista kanneperustetta, jolla pyritään nimenomaisesti turvaamaan menettelylliset oikeudet.
Näiden seikkojen perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että ensimmäinen kanneperuste sisälsi kolmannesta
kanneperusteesta poiketen aineellisia perusteluja, joilla pyrittiin riitauttamaan komission päätös olla aloittamatta muodollista
tutkintamenettelyä ja joilla voitiin tukea toista kanneperustetta, johon vedottiin menettelyllisten oikeuksien turvaamiseksi.
Se totesi valituksenalaisen tuomion 86 kohdassa, että ensimmäisen kanneperusteen yhteydessä esitetyt perustelut on otettava
huomioon toisen kanneperusteen arvioinnissa, kun taas kolmas kanneperuste on jätettävä tutkimatta.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi sitten tutkittavaksi ottamansa Kronoplyn ja Kronotexin perustelut.
Niinpä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 115 kohdassa, että komissio oli tehnyt riidanalaisen
päätöksen täydellisten ja luotettavien seikkojen perusteella, ja totesi tämän jälkeen valituksenalaisen tuomion 117, 128,
146 ja 152 kohdassa, että Kronoply ja Kronotex eivät olleet osoittaneet, että komissio oli kohdannut riidanalaisen tukitoimenpiteen
alustavassa tutkinnassa vakavia vaikeuksia, joiden vuoksi muodollisen tutkinnan aloittaminen olisi ollut tarpeellista.
Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kumoamiskanteen kokonaisuudessaan.

Asianosaisten vaatimukset
Komissio vaatii valituksessaan, että unionin tuomioistuin
–        kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä otettiin tutkittavaksi Kronoplyn ja Kronotexin nostama kanne, jossa
ne vaativat riidanalaisen päätöksen kumoamista
–        jättää tutkimatta Kronoplyn ja Kronotexin nostaman kanteen, jossa ne vaativat riidanalaisen päätöksen kumoamista
–        velvoittaa Kronoplyn ja Kronotexin korvaamaan valitukseen liittyvät oikeudenkäyntikulut.
ZSG vaatii, että unionin tuomioistuin
–        kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä otettiin tutkittavaksi Kronoplyn ja Kronotexin nostama kanne, jossa
ne vaativat riidanalaisen päätöksen kumoamista
–        jättää tutkimatta Kronoplyn ja Kronotexin nostaman kanteen, jossa ne vaativat riidanalaisen päätöksen kumoamista
–        velvoittaa Kronoplyn ja Kronotexin yhteisvastuullisesti korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Valituksen tarkastelu
Komissio vetoaa ZSG:n tukemana kolmeen valitusperusteeseen, joilla se riitauttaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin
siinä otettiin tutkittavaksi Kronoplyn ja Kronotexin kanne.

Ensimmäinen ja toinen valitusperuste
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
Ensiksi komissio väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin otti Kronoplyn ja Kronotexin nostaman kanteen virheellisesti
tutkittavaksi EY 230 artiklan neljännessä kohdassa määrätyistä edellytyksistä poikkeavilla edellytyksillä. Tältä osin oikeuskäytännössä,
johon ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nojautunut, vahvistetaan SEUT 108 artiklan perusteella tutkittavaksi ottamisen
vaihtoehtoiset edellytykset.
Koska unionin lainsäätäjä on EY 230 artiklan neljännessä kohdassa nimenomaisesti vahvistanut toimielinten toimista nostettujen
kanteiden tutkittavaksi ottamisen edellytykset, ei voida katsoa, että tämä sama lainsäätäjä olisi aikonut poiketa niistä implisiittisesti
SEUT 108 artiklassa.
ZSG lisää, etteivät komission päätöksestä nostetun kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset voi vaihdella esitettyjen
kanneperusteiden mukaan.
Toiseksi komissio, jota ZSG tukee tältä osin, toteaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen todenneen riidanalaisen tuomion
81 kohdassa, että sen asiana ei ole tulkita ”kantajan kannetta, jolla riitautetaan yksinomaan päätöksen, jolla arvioidaan
tukea, aineellinen oikeellisuus sellaisenaan, siten, että sillä pyritään tosiasiassa suojaamaan EY 88 artiklan 2 kohtaan perustuvia
kantajan menettelyllisiä oikeuksia, jos kantaja ei ole nimenomaisesti esittänyt tällaista kanneperustetta”, mutta teki tämän
jälkeen juuri tällaisen tulkinnan mainitun tuomion 82 kohdassa.
Tällä perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin yhtäältä ylitti toimivaltansa, koska sitä sitoo kanteen sanamuoto
sellaisena, kuin se on sille esitetyissä kirjelmissä. Toisaalta tällainen näkökanta loukkaa asianosaisten yhdenvertaisuutta
unionin tuomioistuimissa, koska kantajien asemaa suositaan komission asemaan nähden.
ZSG tarkentaa, että näin toimiessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ennakoi virheellisesti tulkintaa, joka komission
olisi pitänyt tehdä asiasta muodollisessa tutkintamenettelyssä, vaikka suunniteltua tukea ei tutkittu perusteellisesti alustavan
vaiheen aikana.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensiksi EY 230 artiklan neljännen kohdan mukaisten edellytysten rikkomiseen liittyvästä valitusperusteesta on aluksi muistutettava,
että asetuksen N:o 659/1999 4 artiklassa säädetään ilmoitettujen tukitoimenpiteiden alustavasta tutkinnasta, jonka tarkoituksena
on mahdollistaa se, että komissio muodostaa ensimmäisen mielipiteen kyseisen tuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. Tämän
vaiheen päätteeksi komissio toteaa, että tämä toimenpide ei ole tuki tai että se kuuluu EY 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
Viimeksi mainitussa tapauksessa kyseisen toimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille joko ei ole tai on epäilyjä.
Jos komissio alustavan tutkinnan jälkeen toteaa, ettei ilmoitetun ja EY 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvan toimenpiteen
soveltuvuudesta yhteismarkkinoille ole epäilyjä, se tekee asetuksen N:o 659/1999 4 artiklan 3 kohdan nojalla vastustamatta
jättämistä koskevan päätöksen.
Kun komissio tekee vastustamatta jättämistä koskevan päätöksen, se ei pelkästään katso, että toimenpide soveltuu yhteismarkkinoille,
vaan myös jättää implisiittisesti aloittamatta EY 88 artiklan 2 kohdassa ja asetuksen N:o 659/1999 6 artiklan 1 kohdassa säädetyn
muodollisen tutkintamenettelyn.
Jos komissio alustavan tutkinnan jälkeen toteaa, että ilmoitetun toimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille on epäilyjä,
sen on päätettävä aloittaa asetuksen N:o 659/1999 4 artiklan 4 kohdan nojalla EY 88 artiklan 2 kohdassa määrätty ja mainitun
asetuksen 6 artiklan 1 kohdassa säädetty muodollinen tutkintamenettely. Jälkimmäisen säännöksen mukaan tällaisessa päätöksessä
pyydetään asianomaista jäsenvaltiota ja muita asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa asetetussa määräajassa, joka
yleensä on enintään yksi kuukausi.
Käsiteltävässä asiassa riidanalainen päätös on vastustamatta jättämistä koskeva päätös, joka perustuu asetuksen N:o 659/1999
4 artiklan 3 kohtaan ja jonka laillisuus riippuu siitä, onko tuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille epäilyjä. Koska tällaisten
epäilyjen johdosta on aloitettava muodollinen tutkintamenettely, johon voivat osallistua asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan
h alakohdassa mainitut asianomaiset osapuolet (ts. osapuolet, joita asia koskee), on katsottava, että tällainen päätös koskee
suoraan ja erikseen jokaista tässä viimeksi mainitussa säännöksessä tarkoitettua asianomaista osapuolta. Niillä, joiden hyväksi
EY 88 artiklan 2 kohdassa määrätyt ja asetuksen N:o 659/1999 6 artiklan 1 kohdassa säädetyt menettelylliset takeet on annettu,
on mahdollisuus saada aikaan se, että näitä takeita noudatetaan, vain, jos ne voivat saattaa vastustamatta jättämistä koskevan
päätöksen unionin tuomioistuinten tutkittavaksi (ks. vastaavasti asia C-78/03 P, komissio v. Aktionsgemeinschaft Recht und
Eigentum, tuomio 13.12.2005, Kok., s. I-10737, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; asia C-487/06 P, British Aggregates
v. komissio, tuomio 22.12.2008, Kok., s. I-10515, 28 kohta ja asia C-319/07 P, 3F v. komissio, tuomio 9.7.2009, Kok., s. I-5963,
31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näin ollen asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan h alakohdassa tarkoitettu erityinen osapuolen, jota asia koskee, asema, joka
liittyy kanteen erityiseen kohteeseen, riittää yksilöimään EY 230 artiklan neljännen kohdan mukaisesti kantajan, joka riitauttaa
vastustamatta jättämistä koskevan päätöksen.
Käsiteltävässä asiassa yhtäältä valituksenalaisesta tuomiosta ja etenkin sen 16 kohdasta ilmenee, että Kronoply ja Kronotex
pyrkivät saamaan kumottua asetuksen N:o 659/1999 4 artiklan 3 kohdan nojalla tehdyn vastustamatta jättämistä koskevan päätöksen.
Toisaalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 77 kohdassa, että Kronoply ja Kronotex on
katsottava asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan h alakohdassa tarkoitetuiksi osapuoliksi, joita asia koskee.
Toiseksi komissio ja ZSG väittävät, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muutti kanteen kohdetta, kun se tutki paitsi
osapuolten, jota asia koskee, menettelyllisten takeiden loukkaamiseen liittyvän toisen kanneperusteen, myös ensimmäisen kanneperusteen
yhteydessä esitetyt väitteet, joissa kyseenalaistetaan vastustamatta jättämistä koskevan päätöksen asiasisällön oikeellisuus.
Vaikka kantajan, joka riitauttaa komission päätöksen olla aloittamatta muodollista tutkintamenettelyä, on ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan määriteltävä kanteensa kohde kannekirjelmässään, tämä
vaatimus täytetään oikeudellisesti riittävällä tavalla, kun kantaja yksilöi päätöksen, jonka kumoamista se vaatii.
Ei ole merkityksellistä, ilmoitetaanko kannekirjelmässä, että sillä pyritään kumoamaan vastustamatta jättämistä koskeva päätös
− joka on asetuksen N:o 659/1999 4 artiklan 3 kohdassa oleva ilmaisu − vai päätös olla aloittamatta muodollista tutkintamenettelyä,
koska komissio päättää näistä kysymyksen kahdesta osasta yhdessä päätöksessä.
Käsiteltävässä asiassa on muistutettava, että Kronoply ja Kronotex vaativat ensimmäisessä oikeusasteessa komission päätöksen
”olla vastustamatta Saksan liittotasavallan ZSG:lle myöntämää tukea” kumoamista kolmeen kanneperusteeseen vetoamalla.
Tästä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 80 kohdassa, että Kronoply ja Kronotex väittävät
nimenomaisesti ainoastaan toisessa kanneperusteessaan, että komission olisi pitänyt aloittaa muodollinen tutkintamenettely.
Ensimmäisestä ja kolmannesta kanneperusteesta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi näin ollen perustellusti riidanalaisen
tuomion 81 kohdassa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sen asiana ei ole tulkita kantajan kannetta, jolla riitautetaan
yksinomaan päätöksen, jolla arvioidaan tukea, aineellinen oikeellisuus sellaisenaan, siten, että sillä pyritään todellisuudessa
suojaamaan EY 88 artiklan 2 kohtaan perustuvia kantajan menettelyllisiä oikeuksia, jos kantaja ei ole nimenomaisesti esittänyt
tällaista kanneperustetta. Tällaisessa tapauksessa kanneperusteen tulkinta johtaisi tosiasiassa kanteen kohteen määrittämiseen
uudelleen (ks. vastaavasti asia C-176/06 P, Stadtwerke Schwäbisch Hall ym. v. komissio, tuomio 29.11.2007, Kok., s. I-170,
25 kohta).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi kuitenkin valituksenalaisen tuomion 82 kohdassa, että se, että valtaan tulkita
kanneperusteita sovelletaan tällaista rajoitusta, ei estä sitä tutkimasta kantajan esittämiä aineellisia perusteluja selvittääkseen,
esitetäänkö niissä myös seikkoja, joilla tuetaan jotakin sellaista kantajan kanneperustetta, jolla nimenomaisesti ilmaistaan
vakavia vaikeuksia, jotka olisivat olleet perusteena EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamiselle.
Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 83 kohdassa, että se saattoi tutkia ensimmäistä
ja toista kanneperustetta arvioidakseen, voivatko perustelut niiden yhteydessä liittyä menettelyllisten takeiden loukkaamista
koskevaan kanneperusteeseen. Tässä yhteydessä se katsoi tuomion 86 kohdassa, että perustelut ensimmäisen kanneperusteen tueksi
on siltä osin kuin niillä pyritään riitauttamaan komission päätös olla aloittamatta muodollista tutkintamenettelyä tutkittava
samaan aikaan kuin perustelut toisen kanneperusteen tueksi.
Näin tehdessään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä.
Kun kantaja vaatii vastustamatta jättämistä koskevan päätöksen kumoamista, se riitauttaa etenkin sen, että komissio on tehnyt
päätöksen kyseisestä tuesta aloittamatta muodollista tutkintamenettelyä, millä komissio on loukannut kantajan menettelyllisiä
oikeuksia. Jotta kantajan kumoamisvaatimus hyväksyttäisiin, se voi vedota kaikenlaisiin perusteisiin, joiden tarkoituksena
on osoittaa, että komissiolla ilmoitetun toimenpiteen alustavassa tutkintavaiheessa olleiden tietojen ja todisteiden arvioinnin
olisi pitänyt herättää epäilyjä toimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. Tällaisten perusteluiden esittäminen ei kuitenkaan
voi johtaa kanteen kohteen eikä sen tutkittavaksi ottamisen edellytysten muuttamiseen (ks. vastaavasti em. asia 3F v. komissio,
tuomion 35 kohta). Sitä vastoin on näytettävä toteen nimenomaan, että tästä yhteensoveltuvuudesta on ollut epäilyjä, sen osoittamiseksi,
että komission olisi pitänyt aloittaa EY 88 artiklan 2 kohdassa ja asetuksen N:o 659/1999 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu
muodollinen tutkintamenettely.
Näin ollen ensimmäinen ja toinen valitusperuste on hylättävä kokonaisuudessaan.

Kolmas valitusperuste
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
Komissio väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi, että yritysten, jotka
eivät kilpaile valmistamillaan tuotteilla tuensaajan kanssa, voidaan katsoa olevan EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja
osapuolia, joita asia koskee. Näin tehdessään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyy kenelle tahansa kuuluvan oikeuden
nostaa kanne valtiontukia koskevien komission päätösten kumoamiseksi. Käsiteltävän asian olosuhteissa ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin katsoi siis virheellisesti, että Kronoplyllä ja Kronotexillä oli intressi vaatia riidanalaisen päätöksen kumoamista.
Tästä myös ZSG väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perusteluista seuraa niiden yritysten ryhmän, jotka voivat
riitauttaa valtiontukea koskevan päätöksen, kohtuuton suurentaminen. Vaikka ZSG käyttääkin toiminnassaan pääasiassa sellua,
se käyttää tuotannossaan myös muita aineksia ja energianlähteitä. Valituksenalaisessa tuomiossa myönnetään näin ollen asianomaisen
osapuolen asema rajoittamattomalle määrälle mahdollisia kantajia.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Asetuksen N:o 659/1999 1 artiklan h alakohdan mukaan asianomaisella osapuolella tarkoitetaan erityisesti henkilöä, yritystä
tai yritysten yhteenliittymää, jonka etuihin tuen myöntäminen voi vaikuttaa, eli erityisesti tämän tuensaajan kanssa kilpailevia
yrityksiä. Toisin sanoen kyseessä on ennalta määrittelemätön henkilöryhmä (ks. vastaavasti asia 323/82, Intermills v. komissio,
tuomio 14.11.1984, Kok., s. 3809, Kok. Ep. VII, s. 667, 16 kohta).
Tämä säännös ei näin ollen estä sitä, että yritys, joka ei ole suoraan tuensaajan kanssa kilpaileva yritys mutta tarvitsee
tuotannossaan samaa raaka-ainetta, katsotaan osapuoleksi, jota asia koskee, jos se väittää, että tuen myöntäminen voi vaikuttaa
sen etuihin.
Tätä varten yrityksen on osoitettava oikeudellisesti riittävällä tavalla, että tuella saattaa olla konkreettinen vaikutus
sen asemaan (ks. vastaavasti em. asia 3F v. komissio, tuomion 33 kohta).
Käsiteltävässä asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 71 kohdassa, että luonnollisen
henkilön tai oikeushenkilön on – jotta se katsottaisiin osapuoleksi, jota asia koskee – pystyttävä osoittamaan, että sillä
on perusteltu intressi siihen, että kyseiset tukitoimenpiteet joko pannaan tai niitä ei panna täytäntöön tai että tukia ei
peritä takaisin, jos ne on jo myönnetty, ja muistutti tämän jälkeen, että yrityksen osalta tällainen perusteltu intressi voi
olla kyseessä muun muassa silloin, kun on kyse sen kilpailuaseman suojelemisesta markkinoilla, jos tukitoimenpiteet vaikuttavat
siihen.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 74 ja 75 kohdassa, etteivät Kronoply ja Kronotex ole
kilpailijoita samoilla tuotemarkkinoilla mutta että ne käyttävät tuotantoprosessissaan samoja raaka-aineita eli teollisuuspuuta,
ja katsoi tällä perusteella, että kantajat ja ZSG ovat puun ostajina kilpailusuhteessa keskenään.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi tämän jälkeen valituksenalaisen tuomion 76 kohdassa, että kantajat ovat osoittaneet,
että puun hinnat ovat ainakin väliaikaisesti nousseet, ja totesi, että huolimatta siitä seikasta, etteivät kantajat olleet
osoittaneet, että tämä nousu johtuu ZSG:n tehtaan käyttöönotosta, niille ZSG:n tehtaasta todennäköisesti aiheutuvia negatiivisia
seurauksia ei voida sulkea pois.
Tällä perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi tämän saman tuomion 77 kohdassa, että Kronoply ja Kronotex
”ovat osoittaneet oikeudellisesti riittävällä tavalla kilpailusuhteen olemassaolon sekä sen, että kyseisen tuen myöntäminen
mahdollisesti vaikuttaa niiden asemaan markkinoilla”.
Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta ei voida moittia oikeudellisesta virheestä siltä osin, kuin se on katsonut,
että yritykset, jotka eivät ole kilpailusuhteessa tuensaajaan valmistamansa tuotteen markkinoilla, voivat kuulua asetuksen
N:o 659/1999 1 artiklan h alakohdassa tarkoitettuun ”asianomaisen osapuolen” käsitteeseen.
Näistä toteamuksista johtuu, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi perustellusti, että Kronoply ja Kronotex ovat
tässä säännöksessä tarkoitettuja osapuolia, joita asia koskee.
Näin ollen kolmas valitusperuste on hylättävä.
Kaiken edellä esitetyn perusteella valitus on hylättävä kokonaisuudessaan.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan, jota sovelletaan työjärjestyksen 118 artiklan nojalla
valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä
vaatinut. Saman työjärjestyksen 69 artiklan 3 kohdassa säädetään, että jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen
ja osa toisen asianosaisen hyväksi tai jos siihen on muutoin erityisiä syitä, unionin tuomioistuin voi määrätä oikeudenkäyntikulut
jaettaviksi asianosaisten kesken tai määrätä, että kukin vastaa omista kuluistaan.
Käsiteltävässä asiassa komissio, jota ZSG tukee, on hävinnyt asian. Koska ensimmäisen oikeusasteen kantajat eivät ole osallistuneet
valitusmenettelyyn eivätkä ne näin ollen ole vaatineet oikeudenkäyntikulujen korvaamista, on päätettävä, että komissio ja
ZSG vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Valitus hylätään.
2)
Euroopan komissio ja Zellstoff Stendal GmbH vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.