CELEX: 62011FJ0029
Veřejná služba
Všeobecné výběrové řízení

Návrhem došlým kanceláří Soudu dne 21. března 2011 podala BA projednávanou žalobu, kterou se domáhala zrušení rozhodnutí ředitele
Evropského úřadu pro výběr personálu (EPSO) ze dne 10. prosince 2010, kterým byla zamítnuta její stížnost a zrušení rozhodnutí
komise v rámci výběrového řízení EPSO/AD/147/09 o jejím nepřipuštění k ústní zkoušce v rámci výběrového řízení.

Právní rámec
Článek 1d služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“) stanoví:
„1. Při používání tohoto služebního řádu se zakazuje jakákoli diskriminace na základě pohlaví, rasy, barvy pleti, etnického
nebo sociálního původu, genetických znaků, jazyka, náboženského vyznání nebo víry, politického nebo jiného názoru, příslušnosti
k národnostní menšině, majetku, původu, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace.
[…]
5. Pokud osoby podléhající tomuto služebnímu řádu, které se domnívají, že byly poškozeny, protože v jejich případě nebyla
uplatněna výše stanovená zásada rovného zacházení, uvedou skutečnosti, z nichž lze dovodit, že došlo k přímé či nepřímé diskriminaci,
je povinností orgánu prokázat, že k žádnému porušení zásady rovného zacházení nedošlo. Toto ustanovení se nepoužívá v disciplinárních
řízeních.
6. Při zachování zásady zákazu diskriminace a zásady proporcionality musí být každé omezení těchto zásad odůvodněno objektivními
a přijatelnými důvody a zaměřeno na dosažení oprávněných cílů obecného zájmu v rámci personální politiky. Uvedenými cíli lze
ospravedlnit zvláště zavedení povinné věkové hranice pro odchod do důchodu a minimální věkové hranice pro čerpání důchodu.“
Článek 27 služebního řádu stanoví:
„Přijímání se řídí potřebou orgánu zajistit si služby úředníků s nejvyšší úrovní způsobilosti, výkonnosti a bezúhonnosti,
vybraných na co nejširším zeměpisném základě ze státních příslušníků členských států Unie.
Žádné pracovní místo není vyhrazeno státním příslušníkům určitého členského státu.“
Článek 28 služebního řádu stanoví:
„ Úředník může být jmenován pouze za podmínky, že
a)       je státním příslušníkem jednoho z členských států Unie, pokud orgán oprávněný ke jmenování neučiní výjimku, a požívá veškerých
občanských práv;
[…]
f)      prokáže důkladnou znalost jednoho z jazyků Unie a uspokojivou znalost dalšího jazyka Unie v rozsahu nezbytném pro výkon služebních
povinností.“
Článek 1 odst. 1 přílohy III služebního řádu stanoví:
„1. Výběrové řízení vyhlašuje orgán oprávněný ke jmenování po projednání se smíšeným výborem.
Vyhlášení výběrového řízení musí obsahovat:
[…]
f)      případně jazykové znalosti vyžadované s ohledem na zvláštní povahu obsazovaného pracovního místa;
[…]“
Článek 1 nařízení Rady č. 1 ze dne 15. dubna 1958 o užívání jazyků v Evropském hospodářském společenství (Úř. věst. 1958,
17, s. 385; Zvl. vyd. 01/01, s. 3), ve znění použitelném v projednávané věci, stanoví:
„Úředními a pracovními jazyky orgánů Evropské unie jsou angličtina, bulharština, čeština, dánština, estonština, finština,
francouzština, irština, italština, litevština, lotyština, maďarština, maltština, němčina, nizozemština, polština, portugalština,
rumunština, řečtina, slovenština, slovinština, španělština a švédština.“
Článek 2 nařízení č. 1 stanoví:
„Texty zasílané orgánům členským státem nebo osobou podléhající jurisdikci členského státu se sepisují v jednom z úředních
jazyků dle volby odesílatele. Odpověď se podává v témže jazyce.“
Článek 3 nařízení č. 1 stanoví:
„Texty zasílané orgánem členskému státu nebo osobě podléhající jurisdikci členského státu se sepisují v jazyce tohoto členského
státu.“
Článek 6 nařízení č. 1 stanoví:
„Orgány mohou stanovit podrobnosti o užívání jazyků svými vnitřními předpisy.“
Článek 8 nařízení č. 1 stanoví:
„V případě členských států, které mají více úředních jazyků, se používání jazyků stanoví na žádost dotyčného státu podle obecných
pravidel vyplývajících z právních předpisů tohoto státu.
[…]“
Článek 2 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 401/2004 ze dne 23. února 2004, kterým se při příležitosti přistoupení Kypru, České
republiky, Estonska, Maďarska, Lotyšska, Litvy, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska zavádějí zvláštní dočasná opatření pro
nábor úředníků Evropských společenství (Úř. věst. L 67, s. 1; Zvl. vyd. 01/05, s. 33), stanoví:
„Do 31. prosince 2010 se obecná výběrová řízení konají i pro přijímání úředníků, kteří mají jako svůj hlavní jazyk jeden ze
stávajících jedenácti úředních jazyků. Tato výběrová řízení se konají současně pro všechny tyto jazyky.“
Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1760/2006 ze dne 28. listopadu 2006 , kterým se při příležitosti přistoupení Bulharska a Rumunska
k Evropské unii zavádějí zvláštní dočasná opatření pro přijímání úředníků Evropských společenství (Úř. věst. L 335, s. 5),
stanoví:
„[…]
(1)      Při příležitosti nadcházejícího přistoupení Bulharska a Rumunska k Evropské unii by měla být přijata zvláštní dočasná opatření,
která se odchylují od služebního řádu […].
(2)      Vzhledem k relativní velikosti přistupujících zemí a počtu potenciálně dotčených osob by měla tato byť dočasná opatření zůstat
v platnosti dostatečnou dobu. Přiměřeným přechodným obdobím se jeví doba do 31. prosince 2011.
(3)      Vzhledem k potřebě umožnit plánované přijímání zaměstnanců co nejdříve po přistoupení by toto nařízení mělo být přijato před
skutečným dnem přistoupení,
[…]
Článek 1
1. Odchylně od čl. 4 druhého a třetího pododstavce, čl. 7 odst. 1, čl. 27 druhého pododstavce a čl. 29 odst. 1 písm. a) a b)
služebního řádu mohou být po skutečném dni přistoupení dotyčných zemí až do 31. prosince 2011 s přihlédnutím k rozpočtovým
hlediskům volná místa obsazována až do stanoveného počtu jmenováním bulharských a rumunských státních příslušníků.
2. Jmenování se provádějí:
a)      pro všechny platové třídy po skutečném dni přistoupení;
b)      s výjimkou vyšších úředníků (generální ředitelé nebo úředníci na rovnocenných místech v platových třídách AD 16 nebo AD 15
a ředitelé nebo úředníci na rovnocenných místech v platových třídách AD 15 nebo AD 14) po výběrových řízeních na základě kvalifikačních
předpokladů a zkoušek podle přílohy III služebního řádu.
[…]“
Dne 21. ledna 2009 bylo zveřejněno vyhlášení obecného výběrového řízení EPSO/AD/147/09, které EPSO zorganizoval zejména k vytvoření
seznamu kandidátů vhodných na přijetí na pozici administrátorů (AD 5) rumunské státní příslušnosti v oblasti evropské veřejné
správy (Úř. věst. C 14 A, s. 1), které bylo změněno opravou zveřejněnou dne 13. března 2009 (Úř. věst. C 59 A/2, s. 2) (dále
jen „vyhlášení výběrového řízení“).
Oddíl I, B, bod 2 písm. c) vyhlášení výběrového řízení, nadepsaný „Jazykové znalosti“, stanoví:
„Hlavní jazyk (jazyk 1)
Kandidáti musejí prokázat
[…]
–        důkladnou znalost rumunského jazyka [...]
Druhý jazyk (jazyk 2)
Kandidáti musejí prokázat uspokojivou znalost němčiny, angličtiny nebo francouzštiny.
[…]“
Oddíl III, bod 1 vyhlášení výběrového řízení, nadepsaný „Písemné zkoušky – Hodnocení“, stanoví:
„Písemné zkoušky a) a b) probíhají v němčině, v angličtině nebo ve francouzštině (jazyk 2).
a)      Zkouška, kterou tvoří série otázek s více variantami odpovědí, jejímž cílem je zhodnotit specifické znalosti kandidátů ve
zvolené oblasti.
[…]
b)      Zkouška týkající se vybraného tématu ve zvolené oblasti […]
c)      Vypracování krátké zprávy v hlavním jazyce (jazyk 1) kandidáta uvádějící argumenty a závěry písemné zkoušky b). Cílem této
zkoušky je ověřit, zda kandidát ovládá svůj hlavní jazyk, jak prostřednictvím kvality vypracování, tak prezentace.
Za tuto zkoušku lze udělit 0 až 10 bodů (požadované minimum: 8 bodů).
[…]“
Příloha vyhlášení výběrového řízení kromě toho uvádí:
„[…]
Žádost o přezkum
Ve lhůtě deseti kalendářních dnů od data on‑line odeslání dopisu oznamujícího rozhodnutí podat žádost o přezkum ve formě odůvodněného
dopisu […]“

Skutkový základ sporu
Žalobkyně, která má rumunskou a maďarskou státní příslušnost, náleží k maďarské menšině v Rumunsku.
Jakožto rumunská státní příslušnice se jako kandidátka účastnila obecného výběrového řízení EPSO/AD/147/09 organizovaného
EPSO zejména pro vytvoření seznamu kandidátů vhodných na přijetí na pozici administrátorů rumunské státní příslušnosti v oblasti
„Evropská veřejná správa“. Poté, co žalobkyně úspěšně absolvovala přístupové testy, byla připuštěna k absolvování písemných
zkoušek.
Dopisem ze dne 21. dubna 2010 oznámil EPSO žalobkyni její výsledky v rámci písemných zkoušek. Žalobkyně obdržela známky vyšší
než vyžadované minimum ze zkoušek a) a b), pro které se používal jazyk 2 (němčina, angličtina nebo francouzština) zvolený
kandidátem, a sice jazyk, jehož „uspokojivá znalost“ byla požadována ve vyhlášení výběrového řízení. Naproti tomu žalobkyně
obdržela známku 6/10, vedoucí k jejímu vyloučení z výběrového řízení, ze zkoušky c), pro kterou se používal jazyk 1 (rumunština),
jehož „důkladná znalost“ byla požadována ve vyhlášení výběrového řízení.
V odpověď na žádost o přezkum podanou dne 21. dubna 2010 EPSO žalobkyni informoval dopisem ze dne 18. června 2010 o tom, že
po přezkumu jejího vypracování písemné zkoušky c) výběrová komise potvrdila své rozhodnutí o jejím nepřipuštění k ústní zkoušce.
E‑mailem ze dne 7. července 2010 žalobkyně požádala o to, aby byl proveden nový přezkum její situace, neboť se domnívala,
že je obětí diskriminace na základě skutečnosti, že musela absolvovat písemnou zkoušku c) v rumunštině, a nikoli v maďarštině,
která je jejím mateřským jazykem.
V dopise ze dne 20. září 2010, který byl u EPSO zaevidován následujícího dne, podala žalobkyně stížnost na základě čl. 90
odst. 2 služebního řádu, přičemž zpochybnila rozhodnutí výběrové komise, ve kterém jí byla v rámci písemné zkoušky c) přiznána
známka 6/10, jakož i legalitu vyhlášení výběrového řízení.
Dopisem ze dne 10. prosince 2010 ředitel EPSO jakožto orgán oprávněný ke jmenování (dále jen „OOJ“) stížnost žalobkyně zamítl
(dále jen „rozhodnutí o zamítnutí stížnosti“).

Návrhová žádání účastnic řízení
Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
–        zrušil rozhodnutí o zamítnutí stížnosti;
–        v případě potřeby zrušil rozhodnutí výběrové komise, kterým se žalobkyni v rámci písemné zkoušky c) přiznává známka 6/10,
vedoucí k jejímu vyloučení z výběrového řízení;
–        zorganizoval novou písemnou zkoušku c);
–        uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
Komise navrhuje, aby Soud:
–        žalobu zamítl;
–        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

K předmětu žaloby
Prvním bodem návrhových žádání se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí o zamítnutí stížnosti.
Podle ustálené judikatury mají návrhová žádání, která formálně směřují ke zrušení rozhodnutí o zamítnutí stížnosti, v případě,
kdy toto rozhodnutí nemá samostatný obsah, ten účinek, že se Soudu předkládá akt, proti němuž byla stížnost podána (v tomto
smyslu viz rozsudek Soudního dvora ze dne 17. ledna 1989, Vainker v. Parlament, 293/87, bod 8).
V projednávané věci byla stížnost ze dne 20. září 2010, kterou OOJ dne 10. prosince 2010 zamítl, namířena proti rozhodnutí
výběrové komise, kterým byla žalobkyni v rámci písemné zkoušky c) přiznána známka 6/10. Rozhodnutí o zamítnutí stížnosti nemá
samostatný obsah, jelikož po přezkumu výběrové komise jen potvrzuje rozhodnutí přijaté dne 18. června 2010, a to pomocí odůvodnění,
které v podstatě přebírá odůvodnění tohoto rozhodnutí, i když ho o něco více rozvádí (rozsudek Soudu ze dne 1. července 2010,
Mandt v. Parlament, F‑45/07, bod 43).
Pokud osoba, jejíž žádost o připuštění do výběrového řízení organizovaného orgány Unie byla zamítnuta, žádá dále o přezkum
tohoto rozhodnutí na základě konkrétního ustanovení, kterým je správa vázána, je aktem, který nepříznivě zasahuje do právního
postavení ve smyslu čl. 90 odst. 2, nebo případně čl. 91 odst. 1 služebního řádu, rozhodnutí přijaté výběrovou komisí po přezkumu
(rozsudek Soudu ze dne 1. července 2010, Časta v. Komise, F‑40/09, bod 27 a citovaná judikatura).
V projednávané věci v souladu s přílohou vyhlášení výběrového řízení požádala žalobkyně dne 21. dubna 2010 o přezkum rozhodnutí
výběrové komise o jejím nepřipuštění k ústní zkoušce.
V dopise ze dne 18. června 2010 odpověděl EPSO žalobkyni, že se zasedání výběrové komise uskutečnilo dne 11. června 2010 a že
výběrová komise rozhodla o potvrzení známky 6/10, kterou žalobkyně obdržela v rámci písemné zkoušky c), jakož i rozhodnutí
o jejím nepřipuštění k ústní zkoušce.
Rozhodnutí ze dne 18. června 2010, které bylo téhož dne oznámeno žalobkyni, představuje v projednávané věci akt nepříznivě
zasahující do právního postavení ve smyslu čl. 90 odst. 2 služebního řádu.
Z předcházejícího vyplývá, že je projednávanou žalobu třeba považovat za žalobu směrující ke zrušení rozhodnutí ze dne 18. června
2010 přijatého po přezkumu (dále jen „napadené rozhodnutí“).

K přípustnosti
Argumenty účastnic řízení
Komise tvrdí, že je žaloba zjevně nepřípustná. Žalobkyně rozhodnutí o nepřipuštění k pozdější fázi výběrového řízení napadla
nikoli z důvodu zjevně nesprávného posouzení při opravě písemné zkoušky c), ale pouze proto, že v průběhu této zkoušky nemohla
používat maďarštinu, to znamená svůj mateřský jazyk. Rozhodnutím, kterým se skutečně nepříznivě zasahuje do právního postavení
žalobkyně, je vyhlášení výběrového řízení v rozsahu, v němž ukládá průběh této zkoušky pouze v rumunštině. Vzhledem k tomu,
že žalobkyně nepodala žalobu ve stanovené lhůtě od zveřejnění vyhlášení výběrového řízení, došlo k promlčení práva žalobkyně
na podání žaloby.
Žalobkyně má za to, že vyhlášení výběrového řízení v zásadě není aktem nepříznivě zasahujícím do jejího právního postavení
a že v projednávané věci ji vyhlášení výběrového řízení ze zkoušek přímo nevylučuje. Naproti tomu tvrdí, že se v rámci žaloby
směřující proti individuálnímu rozhodnutí, které nepříznivě zasahuje do jejího právního postavení, může dovolávat nesrovnalostí,
k nimž došlo v průběhu výběrového řízení, včetně nesrovnalostí, jež mají svůj původ ve vyhlášení výběrového řízení, a že následně
může vyhlášení výběrového řízení zpochybnit incidenčně.
Kromě toho v rozhodnutí o zamítnutí stížnosti OOJ uvedl, že je stížnost nepřípustná z důvodu porušení lhůt stanovených ve
služebním řádu. Žalobkyně se o napadeném rozhodnutí dozvěděla dne 18. června 2010 a stížnost měla podat nejpozději dne 18. září
2010, nikoli dne 20. září 2010.
Žalobkyně uplatňuje čl. 100 odst. 2 první pododstavec jednacího řádu, podle něhož „[p]řipadne‑li konec lhůty na sobotu, neděli
nebo úřední svátek, končí lhůta uplynutím nejblíže následujícího pracovního dne“. Vzhledem k tomu, že 18. září 2010 byla sobota,
žalobkyně tvrdí, že je žaloba přípustná, neboť stížnost byla podána v pondělí 20. září 2010, a sice první pracovní den po
uplynutí uvedené lhůty.
Ve vyjádření k žalobě Komise neuvádí, že by stížnost byla podána po uplynutí lhůty.
Závěry Soudu
S ohledem na zvláštní povahu přijímacího řízení, které je složitou administrativní operací skládající se ze sledu velmi úzce
souvisejících rozhodnutí, je žalobce oprávněn dovolávat se v rámci žaloby směřující proti takovému pozdějšímu individuálnímu
rozhodnutí, jako je rozhodnutí o nepřipuštění ke zkouškám, nesrovnalostí, k nimž došlo v průběhu výběrového řízení, včetně
nesrovnalostí, jež mohou mít svůj původ v samotném znění vyhlášení výběrového řízení (rozsudek Soudního dvora ze dne 11. srpna
1995, Komise v. Noonan, C‑448/93 P, bod 19; rozsudek Soudu ze dne 14. dubna 2011, Clarke a další v. OHIM, F‑82/08, bod 79).
V takovém řízení totiž nelze od žalobce požadovat, aby podal tolik žalob, kolik uvedené řízení obsahuje aktů, jež mohou nepříznivě
zasahovat do jeho právního postavení (výše uvedený rozsudek Komise v. Noonan, bod 17).
Bylo rovněž rozhodnuto, že není namístě rozlišovat podle stupně jasnosti a přesnosti vyhlášení výběrového řízení (výše uvedený
rozsudek Komise v. Noonan, bod 19).
Konečně bylo uvedeno, že vyhlášení výběrového řízení může být rovněž výjimečně předmětem žaloby na neplatnost, jestliže v důsledku
toho, že ukládá podmínky vylučující kandidaturu žalobce, představuje rozhodnutí nepříznivě zasahující do jeho právního postavení
ve smyslu článků 90 a 91 služebního řádu (výše uvedený rozsudek Clarke a další v. OHIM, bod 79).
Jinak řečeno, i když připustíme pouze pro potřeby dalšího sledu úvah, že žalobkyně mohla vyhlášení výběrového řízení zpochybnit
na základě žaloby na neplatnost, tato okolnost sama o sobě nezpůsobuje promlčení práva žalobkyně na podání žaloby proti napadenému
rozhodnutí, přičemž jen pro úplnost je třeba uvést, že nezpůsobuje ani nepřípustnost žalobních důvodů, které směřují případně
ke zpochybnění legality vyhlášení výběrového řízení.
Kromě toho stížnost nebyla podána opožděně.
Jelikož akt nepříznivě zasahující do právního postavení představuje rozhodnutí přijaté výběrovou komisí po přezkumu, je to
rovněž toto rozhodnutí přijaté po přezkumu, které zahajuje běh lhůty pro podání stížnosti a žaloby (výše uvedený rozsudek
Časta v. Komise, bod 27).
Mezi účastnicemi řízení je nesporné, že se žalobkyně o napadeném rozhodnutí dozvěděla dne 18. června 2010 a že stížnost proti
tomuto rozhodnutí byla podána dne 20. září 2010.
Článek 100 odst. 2 první pododstavec jednacího řádu, na nějž žalobkyně odkazuje, se však na postup před zahájením soudního
řízení nepoužije.
Vzhledem k tomu, že v samotném služebním řádu nejsou uvedena specifická pravidla týkající se lhůt stanovených v jeho článku
90, je třeba odkázat na nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1182/71 ze dne 3. června 1971, kterým se určují pravidla pro lhůty,
data a termíny (Úř. věst. L 124, s. 1; Zvl. vyd. 01/01, s. 51) (usnesení Soudu ze dne 8. července 2009, Sevenier v. Komise,
F‑62/08, bod 27). Článek 3 odst. 4 tohoto nařízení stanoví, že připadne‑li poslední den lhůty na svátek, neděli nebo sobotu,
skončí tato lhůta uplynutím poslední hodiny následujícího pracovního dne.
Vzhledem k tomu, že v projednávané věci je posledním dnem lhůty sobota 18. září 2010, lhůta skončila dne 20. září 2010. Stížnost
tedy nebyla podána opožděně.
S ohledem na předcházející je třeba žalobu považovat za přípustnou.

K věci samé
Žalobkyně upřesňuje, že na podporu své žaloby uplatňuje porušení:
–        zásad rovného zacházení a zákazu diskriminace;
–        čl. 1d odst. 1, 5 a 6 služebního řádu;
–        článku 2 SEU;
–        článku 21 Listiny základních práv Evropské unie;
–        článků 3, 4, 5, 10 a 19 Rámcové úmluvy o ochraně národnostních menšin uzavřené ve Štrasburku dne 1. února 1995 (dále jen „rámcová
úmluva“).
K žalobním důvodům vycházejícím z porušení zásad rovného zacházení a zákazu diskriminace a z porušení čl. 1d odst. 1, 5 a 6
služebního řádu
Oba tyto žalobní důvody je třeba přezkoumat společně.
–       Argumenty účastnic řízení
Žalobkyně tvrdí, že skutečnost, že písemnou zkoušku c) nemohla absolvovat ve svém hlavním jazyce, a sice v maďarštině, představuje
porušení zásad rovného zacházení a zákazu diskriminace.
Připomíná, že jejím mateřským a hlavním jazykem je maďarština, která je úředním jazykem Evropské unie. I když maďarština úředním
jazykem Rumunska není, je nicméně komunikačním jazykem, jehož užívání tato země maďarské menšině přiznává. Rumunsko tak podle
žalobkyně plní cíl sledovaný evropskými orgány pro ochranu národnostních menšin. Žalobkyně má za to, že maďarská menšina v Rumunsku
nepřestávala v průběhu doby nabývat nových práv, k nimž pro její členy patří právo absolvovat vzdělání v maďarském jazyce.
Žalobkyně zdůrazňuje, že získala diplomy osvědčující základní, středoškolské a univerzitní vzdělání v maďarštině a že diplom
získaný po ukončení jejího studia jí v Rumunsku přiznává tatáž práva, jako jsou práva přiznaná osobám, které tentýž diplom
získaly v rumunském jazyce.
V důsledku toho ji skutečnost, že nemohla absolvovat písemnou zkoušku c) v maďarštině, objektivně znevýhodnila v porovnání
se spoluobčany, kteří absolvovali studium na základní a střední škole a univerzitní studium v rumunštině.
Má za to, že za okolností projednávané věci měla být kandidátům nabídnuta možnost zvolit si mezi jazyky, kterými se v Rumunsku
hovoří, jde‑li o úřední jazyky Unie.
Na podporu tohoto argumentu žalobkyně uplatňuje skutečnost, že vyhlášení obecného výběrového řízení EPSO/AD/53/06 (Úř. věst.
C 172 A, s. 3), vyhrazeného kyperským státním příslušníkům na základě článku 2 nařízení č. 401/2004, ukládalo důkladnou znalost
řeckého jazyka jakožto hlavního jazyka a výjimečně pro kyperské státní příslušníky, jejichž hlavním jazykem není řečtina,
stanoví možnost volby jednoho z jiných úředních jazyků Unie, přičemž druhý jazyk musí být v takovém případě odlišný od zvoleného
základního jazyka.
Podle žalobkyně diskriminace vzniká rovněž v důsledku toho, že Komise k účasti ve výběrovém řízení dotčeném v projednávané
věci uložila podmínku státní příslušnosti a zároveň podmínku jazyka dotyčného členského státu. Žalobkyně má za to, že pokud
bylo nezbytné přijmout státní příslušníky hovořící rumunsky, nebylo namístě omezovat přijímání pouze na osoby rumunské státní
příslušnosti. Jestliže bylo naproti tomu cílem přijetí rumunských státních občanů, mělo být jediným kritériem kritérium státní
příslušnosti.
Žalobkyně zdůrazňuje, že podle článku 1d služebního řádu přísluší v každém případě Komisi, aby prokázala, zaprvé že rozhodnutí
o absolvování písemné zkoušky c) v rumunském jazyce nezakládá porušení zásady rovného zacházení a zadruhé že případné omezení
této zásady je objektivně a přiměřené odůvodněno.
Pokud jde o otázku, zda je rozdílné zacházení odůvodněné, zejména cílem uplatněným Komisí spočívajícím v dosažení přijatelné
zeměpisné rovnováhy, má žalobkyně za to, že není legitimní vyloučit rumunské kandidáty náležející k maďarské menšině z důvodu,
že Rumunsko na základě nařízení č. 1 maďarštinu nevyhlásilo jako úřední jazyk.
Domnívá se, že Komise nevysvětlila, proč potřeby služby vyžadovaly, aby úspěšní kandidáti výběrového řízení EPSO/AD/147/09,
kteří byli jmenováni úředníky, používali výlučně rumunský jazyk.
Kromě toho je třeba rozlišit mezi „zájmem služby“ a „obecným zájmem v rámci personální politiky“. Pokud by bylo přijímání
rumunských úředníků odůvodněno nezbytností komunikovat s hospodářskými a sociálními kruhy členských států, bylo by relevantní
přijmout osoby náležející k maďarské menšině za účelem komunikace s hospodářskými a sociálními subjekty v kontaktu s touto
menšinou.
Konečně žalobkyně upřesňuje, že splňuje požadavky článku 28 služebního řádu, který podle ní nedoplňuje žádnou podmínku znalosti
jazyka státu, jehož má úředník státní příslušnost.
Komise se naproti tomu domnívá, že žalobkyně nebyla obětí žádného nerovného zacházení a že v každém případě jsou jazykové
podmínky výběrového řízení odůvodněny zájmem služby, odpovídají cílům obecného zájmu v rámci personální politiky a jsou přiměřené.
Zaprvé Komise zdůrazňuje, že je třeba odlišit „jazyky Unie“, to znamená jazyky, které je třeba používat podle nařízení č. 1,
od „jazyků, kterými se v členském státě hovoří“. Podle článků 27 a 28 služebního řádu a nařízení č. 1 totiž žádný kandidát
ve výběrovém řízení nemůže vyžadovat, aby se v rámci písemných zkoušek uvedeného výběrového řízení používal jiný jazyk, než
jsou relevantní jazyky Unie na základě nařízení č. 1.
Orgány kromě toho disponují širokou posuzovací pravomocí pro určení úředních jazyků, které je třeba používat v rámci jejich
útvarů, a v důsledku toho pro výběr jazyků, jejichž znalost může být od kandidátů v rámci výběrového řízení vyžadována. V tomto
ohledu ostatně čl. 1 odst. 1 písm. f) přílohy III služebního řádu právě umožňuje OOJ, aby specifikoval jazykové znalosti vyžadované
zvláštní povahou obsazovaných pracovních míst.
Kromě toho Komise uplatňuje skutečnost, že Rumunsko do současné doby nevyhlásilo maďarštinu jako další jazyk Unie na základě
článku 8 nařízení č. 1.
Komise připomíná, že výběrové řízení EPSO/AD/147/09 je „výběrovým řízením ‚rozšíření‘ “ organizovaným právě podle nařízení
č. 1760/2006, které se pro potřeby přijímání rumunských státních občanů na přechodné období odchyluje od pravidel služebního
řádu, zejména od článku 27, který zakazuje volná pracovní místa vyhrazovat státním příslušníkům určitého členského státu.
Ke splnění potřeb služby vytvořených v důsledku přistoupení Rumunska, a zejména ke komunikaci v jazyce Unie, který je třeba
používat ve vztazích s Rumunskem, bylo nezbytné v nejkratších lhůtách přijmout zaměstnance rumunské státní příslušnosti ovládající
rumunský jazyk.
Za těchto okolností Komise tvrdí, že požadavek znalosti rumunštiny ve sporném vyhlášení výběrového řízení odpovídá cílům obecného
charakteru vyplývajícím z použití nařízení č. 1760/2006 stanovícího odchylku a je objektivně odůvodněn zájmem služby s ohledem
zejména na čl. 1 odst. 1 písm. f) přílohy III služebního řádu.
Komise konečně upřesňuje, že je od kandidátů v rámci uvedeného výběrového řízení vyžadováno, aby prokázali dobrou znalost
rumunského jazyka, a nikoli perfektní znalost tohoto jazyka, což
de facto
ponechává rumunským kandidátům, kteří mají jiný mateřský jazyk než rumunštinu, možnost, aby uspěli v písemné zkoušce c).
–       Závěry Tribunálu
Úvodem je třeba poznamenat, že žalobkyně ve své replice tvrdí, že nařízení č. 1, na němž Komise zakládá velkou část své argumentace,
nesmí být v rozporu s ustanoveními Smluv, s jakýmkoli jiným právním pravidlem vyšší právní síly či s jakoukoli obecnou právní
zásadou.
I za předpokladu, přijatého pouze pro potřeby dalšího sledu úvah, že se taková námitka protiprávnosti vztahuje úzce ke stížnosti
a není podána opožděně, je nutno konstatovat, že není uvedeno žádné její upřesnění, které by umožnilo Soudu přezkoumat její
opodstatněnost.
Na základě čl. 35 odst. 1 písm. e) jednacího řádu musí žaloba obsahovat popis žalobních důvodů a uplatňovaných právních a skutkových
argumentů. Podle ustálené judikatury tyto údaje musí být dostatečně jasné a přesné pro to, aby umožnily žalovanému připravit
svou obranu a Soudu rozhodnout o žalobě případně i bez dalších informací. Za účelem zajištění právní jistoty a řádného výkonu
spravedlnosti je třeba pro to, aby byla žaloba přípustná, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je založena,
vyplývaly uceleně a srozumitelně z textu samotné žaloby (rozsudek Soudu ze dne 15. února 2011, AH v. Komise, F‑76/09, bod
29).
Vzhledem k tomu, že nebyl uveden žádný údaj, pokud jde o důvody, pro které by nařízení č. 1 bylo v rozporu s ustanoveními
Smluv, je tudíž námitka protiprávnosti nařízení č. 1 vznesená žalobkyní nepřípustná s ohledem na čl. 35 odst. 1 písm. e) jednacího
řádu.
Pokud jde o žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení a zákazu diskriminace, je třeba připomenout, že
zásada rovného zacházení, jakožto obecná zásada unijního práva, ukládá, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně
a s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněno (rozsudek Soudního dvora ze dne 16. prosince
2008, Arcelor Atlantique a Lorraine a další, C‑127/07, bod 23). K porušení zásady rovného zacházení, která se uplatní na právo
veřejné služby Unie, tak dojde tehdy, jestliže je se dvěma kategoriemi osob pracujících pro Unii, jejichž skutkové a právní
situace nevykazují podstatné odlišnosti, zacházeno odlišně a takové rozdílné zacházení není objektivně odůvodněno (rozsudek
Soudu ze dne 25. února 2010, Pleijte v. Komise, F‑91/08, bod 36).
Jelikož se žalobkyně domnívá, že v projednávané věci došlo k porušení zásady rovného zacházení z důvodu stejného zacházení
s odlišnými situacemi, je třeba ověřit, zda jsou situace v projednávané věci ze skutkového a právního hlediska odlišné.
Mezi dotčenými účastnicemi je nesporné, že mateřským a hlavním jazykem žalobkyně rumunské a maďarské státní příslušnosti je
ve skutečnosti maďarština. Mateřský a hlavní jazyk žalobkyně však není úředním jazykem Rumunska. Jak uznává sama žalobkyně,
ani v rumunském právním řádu maďarština není legálně uznána jako úřední jazyk. V tomto ohledu v průběhu jednání Komise u Soudu
předložila dokumenty týkající se některých rumunských legislativních aktů, které se vztahují zejména k právům a povinnostem
osob náležejících k různým a početným národnostním menšinám, které v Rumunsku existují. Mezi těmito akty figuruje zvláště
rumunský zákon č. 188/1999, jehož článek 54 týkající se přijímání úředníků stanoví, že k tomu, aby bylo možné v Rumunsku zastávat
veřejnou funkci, je třeba splnit následující podmínky: „a) být rumunským státním příslušníkem a mít bydliště v Rumunsku; b)
ovládat rumunský jazyk písemně i ústně.“ Kromě toho skutečnost, že maďarština je úředním jazykem Unie, je v projednávané věci
irelevantní, pokud jde o „výběrové řízení ,rozšíření‘ “, které je na základě nařízení č. 1760/2006 výjimečně vyhrazeno pouze
státním příslušníkům dotyčného členského státu. Žalobkyně se ostatně právě z důvodu svého postavení rumunské státní příslušnice
stala kandidátkou a byla připuštěna k účasti v uvedeném výběrovém řízení. Z předcházejícího vyplývá, že situace žalobkyně
není odlišná od situace ostatních kandidátů v rámci předmětného výběrového řízení.
Kromě toho se výběrové řízení EPSO/AD/147/09 zřetelně odlišuje od výběrového řízení EPSO/AD/53/06 organizovaného výlučně pro
kyperské státní příslušníky, a sice výběrového řízení, které žalobkyně uplatňuje na podporu své argumentace. Podle článku
2 nařízení č. 401/2004 se totiž měla konat obecná výběrová řízení pro přijímání úředníků, kteří mají jako svůj hlavní jazyk
jeden z jedenácti úředních jazyků Unie k datu přijetí nařízení č. 401/2004, a tato výběrová řízení se konala současně pro
všechny tyto jazyky. Jelikož je jedním z úředních jazyků Kyperské republiky turečtina, která však není jedním z úředních jazyků
Unie, bylo nezbytné, jak Komise na jednání upřesnila, stanovit alternativní jazyk k řečtině, která je jiným úředním jazykem
tohoto členského státu. Zvoleným jazykem tedy byla angličtina, která je rovněž jedním ze tří jazyků, který může být zvolen
pro druhou písemnou zkoušku. Za okolností této věci byla Komise povinna zajistit organizaci obecných výběrových řízení za
podmínek stanovených unijním zákonodárcem v nařízení č. 401/2001. Žádné ustanovení srovnatelné s článkem 2 nařízení č. 401/2004
naproti tomu nefiguruje v nařízení č. 1760/2006, na základě něhož bylo organizováno výběrové řízení EPSO/AD/147/09 dotčené
v projednávané věci.
Třebaže skutečnost spočívající v absolvování písemné zkoušky c) v rumunštině mohlo žalobkyni způsobit v každém případě nevýhodu
v porovnání s kandidáty, jejichž mateřským jazykem je rumunština, je třeba připomenout, že rozdílná zacházení, odůvodněná
na základě objektivních, přijatelných a přiměřených kritérií ve vztahu ke sledovanému cíli, nepředstavují porušení zásady
rovného zacházení. V tomto ohledu je třeba rovněž připomenout, že mezi kritéria, která mohou odůvodnit rozdílné zacházení
mezi úředníky, patří zájem služby (výše uvedený rozsudek Pleijte v. Komise, bod 57).
Nařízení č. 1760/2006, jehož legalita není v průběhu tohoto řízení zpochybněna, poskytuje právní základ, který jako výjimku
a odchylku od použitelných pravidel služebního řádu povoluje přijímání rumunských státních příslušníků v rámci výběrových
řízení pro ně vyhrazených. Ačkoli je pravda, že toto nařízení na rozdíl od nařízení č. 401/2004 neobsahuje žádný údaj v oblasti
výběru jazyka, je nesporné, že Rumunsko zvolilo jako úřední jazyk ve smyslu nařízení č. 1 pouze rumunštinu. Rumunština je
ostatně podle rumunské ústavy jediným úředním jazykem tohoto státu.
Skutečnost, že je v rámci výběrového řízení EPSO/AD/147/09 uložena zkouška v rumunštině, musí být v důsledku toho považována
za legitimní, neboť je odůvodněna vyššími požadavky vyplývajícími právě z přistoupení Rumunska k Evropské unii. Předmětné
požadavky jsou tedy založeny na objektivních a přiměřených kritériích a jeví se, že rozdílné zacházení při organizaci „výběrového
řízení ‚rozšíření‘ “, omezené na přechodné období, následující po přistoupení uvedeného státu, je přiměřené s ohledem na sledovaný
cíl.
Z předcházejícího vyplývá, že správní útvary Unie, jako je EPSO, které mají na základě takového nařízení stanovícího odchylku,
jako je nařízení č. 1760/2006, organizovat výběrová řízení vyhrazená státním příslušníkům Rumunska jakožto státu, který k Unii
právě přistoupil, nemohou používat jiný jazyk, než je jediný úřední jazyk této země, jedná-li se o průběh určitých selekčních
písemných zkoušek, jejichž cílem je právě ověřit důkladnou znalost uvedeného jazyka, neboť jinak by porušily zásadu rovného
zacházení. Jinak by tomu bylo, kdyby tento členský stát, pokud jde o jeho účast na činnosti unijních orgánů, formálně uznal
na základě článku 1 nařízení č. 1 menšinový jazyk existující na jeho území, který by byl nicméně úředním jazykem Unie, aniž
by byl úředním jazykem tohoto státu.
Kromě toho skutečnost, že se ukládá „důkladná znalost rumunštiny“ jakožto základního jazyka výběrového řízení dotčeného v projednávané
věci, které je vyhrazeno rumunským státním příslušníkům, není svévolná ani zjevně v rozporu se zájmem služby.
Bylo totiž již rozhodnuto, že vyžadují-li to potřeby služby nebo zaměstnání, může správa oprávněně specifikovat jazyk nebo
jazyky, jejichž důkladná či uspokojivá znalost se vyžaduje (rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 5. dubna 2005, Hendrickx
v. Rada, T‑376/03, bod 26; rozsudek Soudu ze dne 29. června 2011, Angioi v. Komise, F‑7/07, bod 90 a citovaná judikatura).
Jak přitom Komise uvedla v průběhu tohoto řízení, je znalost rumunštiny užitečná, případně nezbytná, jelikož se takto přijatí
administrátoři účastní různých úkolů „v rámci orgánu, a případně souvisejících s hospodářskými a sociálními kruhy členských
států a ostatními [unijními] orgány“. Tato upřesnění objektivně a přiměřeně odůvodňují skutečnost, že je v rámci jednoho z prvních
„výběrových řízení ‚rozšíření‘ “ organizovaných po přistoupení Rumunska k Unii uložena zkouška v rumunštině.
V důsledku toho z předcházejícího vyplývá, že na základě nařízení č. 1760/2006 byla správa oprávněna organizovat výběrové
řízení, jehož se zčásti mohli účastnit pouze rumunští státní příslušníci, a ukládat těmto kandidátům v zájmu služby důkladnou
znalost jejich národního jazyka, a sice rumunštiny jakožto jediného úředního jazyka Rumunska ve smyslu nařízení č. 1.
Z ničeho tudíž nevyplývá, že by skutečnost, že je v rámci výběrového řízení dotčeného v projednávané věci vyžadována důkladná
znalost rumunštiny, byla zjevně v rozporu se zájmem služby či zakládala svévolné rozlišování.
Žalobní důvody vycházející z porušení zásad rovného zacházení a zákazu diskriminace a z porušení čl. 1d odst. 1, 5 a 6 služebního
řádu tedy musejí být zamítnuty.
K žalobním důvodům vycházejícím z porušení článku 2 SEU, článku 21 Listiny a článků 3, 4, 5, 10 a 19 rámcové úmluvy
V rozsahu, v němž lze žalobu chápat tak, že Komisi vytýká, že porušila článek 2 SEU a článek 21 Listiny, když v rámci výběrového
řízení EPSO/AD/147/09 uložila zkoušku v rumunském jazyce, je třeba vzhledem k neexistenci jakékoli diskriminace (viz body
75 až 88 výše) tento žalobní důvod zamítnout jako neopodstatněný, aniž je nezbytné se zabývat otázkou vznesenou na jednání,
zda článek 2 SEU může mít přímý účinek a založit pro žalobkyni subjektivní právo.
Pokud jde o odkazy na články 3, 4, 5, 10 a 19 rámcové úmluvy uvedené v žalobě, je třeba připomenout, že na základě čl. 35
odst. 1 písm. e) jednacího řádu musí žaloba obsahovat popis žalobních důvodů a uplatňovaných právních a skutkových argumentů.
Z důvodů právní jistoty a řádného výkonu spravedlnosti, již uvedených v bodě 73 tohoto rozsudku, je třeba pro to, aby byla
žaloba přípustná, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je založena, vyplývaly uceleně a srozumitelně z textu
samotné žaloby.
To, že je v žalobě pouze odkázáno na články 3, 4, 5, 10 a 19 rámcové úmluvy, tak s ohledem na jednací řád nelze považovat
za dostačující, jestliže v tomto ohledu není uvedeno žádné tvrzení. Tento žalobní důvod je tedy třeba odmítnout jako nepřípustný.
K třetímu bodu návrhových žádání
Žalobkyně se v podstatě domáhá toho, aby Soud nařídil Komisi uspořádat v rámci výběrového řízení novou písemnou zkoušku c).
Vzhledem k tomu, že unijní soud nemá pravomoc ukládat orgánům příkazy (rozsudek Soudu ze dne 5. července 2011, V v. Parlament,
F‑46/09, bod 63 a citovaná judikatura), je třeba návrh vycházející z tohoto bodu návrhových žádání prohlásit za nepřípustný.
S ohledem na předcházející je třeba žalobu v plném rozsahu zamítnout jako neopodstatněnou.

K nákladům řízení
Článek 87 odst. 1 jednacího řádu stanoví, že s výhradou ostatních ustanovení hlavy II kapitoly 8 uvedeného jednacího řádu
se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci
úspěch, požadoval. Podle odstavce 2 téhož článku může Soud v souladu s požadavky ekvity rozhodnout, že se účastníku řízení,
který neměl úspěch ve věci, uloží pouze částečná náhrada nákladů řízení nebo se mu náhrada nákladů řízení neuloží.
Z důvodů uvedených výše vyplývá, že žalobkyně neměla ve věci úspěch. Kromě toho Komise ve svých návrhových žádáních výslovně
žádala, aby byla žalobkyni uložena náhrada nákladů řízení. Jelikož okolnosti projednávané věci neodůvodňují použití ustanovení
čl. 87 odst. 2 jednacího řádu, ponese žalobkyně vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení vynaložených
Komisí.
Z těchto důvodů
SOUD PRO VEŘEJNOU SLUŽBU (první senát)
rozhodl takto:
1)
Žaloba se zamítá.
2)
BA ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí.
Kreppel
Perillo
Barents
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 5. prosince 2012.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: francouzština.