CELEX: 62010CJ0119
Preču zīmes
Direktīva 89/104/EEK
5. panta 1. punkta b) apakšpunkts
Skārda kārbu, kas jau ir marķētas ar preču zīmei līdzīgu apzīmējumu, piepildīšana
Pakalpojuma sniegšana trešās personas uzdevumā un atbilstoši tās norādījumiem
Preču zīmes īpašnieka celta prasība pret pakalpojuma sniedzēju

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK,
ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.), 5. panta 1. un 3. punktu.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
Red Bull GmbH
(turpmāk tekstā – “
Red Bull
”) un
Frisdranken Industrie Winters BV
(turpmāk tekstā – “
Winters
”) saistībā ar faktu, ka
Winters
piepilda ar atspirdzinošiem dzērieniem skārda kārbas, kas ir marķētas ar
Red Bull
preču zīmēm līdzīgiem apzīmējumiem.

Atbilstošās tiesību normas
Direktīvas 89/104 5. panta 1.–3. punktā ir paredzēts:
“1.      Reģistrētā preču zīme piešķir īpašniekam šajā ziņā ekskluzīvas tiesības. Īpašniekam ir tiesības atturēt visas trešās personas,
kas nav saņēmušas viņa piekrišanu, lietot [izmantot] komercdarbībā:
a)      jebkuru apzīmējumu, kas ir identisks preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski tiem, attiecībā
uz ko ir reģistrēta preču zīme;
b)      jebkuru apzīmējumu, ja tā identitātes vai līdzības preču zīmei un preču vai pakalpojumu, uz ko attiecas preču zīme, identitātes
vai līdzības dēļ pastāv varbūtība maldināt sabiedrību, kas ietver asociācijas iespēju starp apzīmējumu un preču zīmi.
2.      Ikviena dalībvalsts var arī paredzēt, ka īpašniekam ir tiesības aizkavēt visas trešās personas, kam nav viņa piekrišanas,
lietot [izmantot] komercdarbībā jebkuru apzīmējumu, kas ir identisks vai līdzīgs preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem,
kuri nav līdzīgi tiem, kam šī preču zīme reģistrēta, ja pēdējai ir reputācija dalībvalstī un ja šīs zīmes nepamatota lietošana
rada negodīgas priekšrocības vai rada kaitējumu preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai.
3.      Saskaņā ar šī panta 1. un 2. punktu cita starpā var aizliegt šādas darbības:
a)      apzīmējuma piestiprināšanu precēm vai to iepakojumam [apzīmējuma izvietošanu uz precēm vai to iepakojuma];
b)      preču piedāvāšanu vai to laišanu tirgū, vai uzkrājumu veidošanu šiem nolūkiem, izmantojot šo apzīmējumu, vai pakalpojumu piedāvāšanu
vai sniegšanu ar šo apzīmējumu nosaukumu;
c)      preču importu vai eksportu, izmantojot šo apzīmējumu;
d)      apzīmējuma lietošanu [izmantošanu] darījumu dokumentos un reklāmā.
[..]”

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi

Red Bull
ražo enerģijas dzērienu un pārdod to ar pasaulē pazīstamu preču zīmi “RED BULL”. Šo preču zīmi
Red Bull
ir starptautiski reģistrējusi, tostarp attiecībā uz Beniluksa valstīm.

Winters
ir uzņēmums, kura pamatdarbība ir paša vai trešo personu ražoto dzērienu pildīšana skārda kārbās.

Smart Drinks Ltd
(turpmāk tekstā – “
Smart Drinks
”), saskaņā ar Britu Virdžīnu salu tiesībām dibināta juridiskā persona, ir
Red Bull
konkurente.

Winters
, rīkojoties
Smart Drinks
uzdevumā, pildīja atspirdzinošos dzērienus skārda kārbās. Šim nolūkam
Smart Drinks
piegādāja
Winters
tukšas skārda kārbas un to vāciņus, kas bija marķēti ar dažādiem apzīmējumiem, ornamentiem un uzrakstiem. Uz šīm skārda kārbām
tostarp bija apzīmējumi “BULLFIGHTER”, “PITTBULL”, “RED HORN” (kas vēlāk kļuva par “LONG HORN”) un “LIVE WIRE”.
Smart Drinks
piegādāja
Winters
arī atspirdzinošā dzēriena ekstraktu. Tad
Winters
saskaņā ar
Smart Drinks
norādēm un receptēm iepildīja skārda kārbās noteiktu daudzumu ekstrakta, pievienoja ūdeni un ogļskābo gāzi un aizvākoja skārda
kārbas. Pēc tam
Winters
piepildītās skārda kārbas nodeva atpakaļ
Smart Drinks
, kas tās vēlāk eksportēja ārpus Beniluksa.

Winters
darbība
Smart Drinks
uzdevumā ietvēra vienīgi šos piepildīšanas pakalpojumus. Tas neveica ne šo skārda kārbu piegādi, ne arī pārdeva tās trešām
personām.
2006. gada 2. augustā
Red Bull
uzsāka
Rechtbank ´s‑Hertogenbosch
[Hertogenbosas apgabaltiesā] pagaidu noregulējuma tiesvedību pret
Winters
, lūdzot uzdot tam nekavējoties un nākotnē izbeigt jebkādā veidā izmantot apzīmējumus, kas līdzinās vai asociējas ar dažām
tās preču zīmēm.
Red Bull
šajā ziņā apgalvoja, ka
Winters
, piepildot skārda kārbas, kas marķētas ar apzīmējumiem “BULLFIGHTER”, “PITTBULL”, “RED HORN”, “LONG HORN” un “LIVE WIRE”,
pārkāpjot tās preču zīmju tiesības. Pagaidu noregulējuma tiesa uzskatīja, ka skārda kārbu piepildīšana ir jāpielīdzina šo
apzīmējumu izmantošanai, bet ka vienīgi apzīmējums “BULLFIGHTER” kopā ar šajā ziņā izmantotajām skārda kārbām līdzinās
Red Bull
preču zīmēm. Tādēļ tā ar 2006. gada 26. septembra nolēmumu uzdeva
Winters
izbeigt skārda kārbu “BULLFIGHTER” piepildīšanu.

Red Bulls
un
Winters
par šo nolēmumu
Gerechtshof te ’s Hertogenbosch
[Hertogenbosas apelācijas tiesā] iesniedza attiecīgi apelācijas sūdzību un pretapelācijas sūdzību.

Gerechtshof
apstiprināja
Rechtbank
secinājumu, saskaņā ar kuru
Winters
veiktā skārda kārbu piepildīšana ir jāpielīdzina apzīmējumu, kurus uz tām izvietojusi
Smart Drinks
, izmantošanai. Šajā ziņā tā atsaucās uz preču zīmes pamatfunkciju, kā arī uz faktu, ka saistībā ar attiecīgajām precēm, proti,
dzērieniem, apzīmējumu nevar izvietot citādi, kā vien apvienojot dzērienu ar iepakojumu, uz kura jau ir šis apzīmējums. Apvienojot
atšķaidīto ekstraktu ar skārda kārbām, uz kurām jau ir attiecīgie apzīmējumi, lai iegūtu galaproduktu,
Winters
esot izvietojis šos apzīmējumus uz minētajām precēm, pat ja tas nav izvietojis šos apzīmējumus uz skārda kārbām.
Saistībā ar minēto apzīmējumu un
Red Bull
preču zīmju līdzību
Gerechtshof
atzina, ka tā pastāv attiecībā uz apzīmējumiem “BULLFIGHTER”, “PITTBULL” un “LIVE WIRE”. Šajā kontekstā tā uzskatīja, ka,
ievērojot preču veidu, par vērā ņemamo sabiedrības daļu ir jāuzskata plaša sabiedrības daļa un, tā kā preces, ko
Winters
sagatavo
Smart Drinks
, nav paredzētas Beniluksa, bet gan trešām valstīm, abstrakti – vidusmēra patērētājs Beniluksa teritorijā.
Līdz ar to
Gerechtshof
ar 2008. gada 29. janvāra spriedumu, pamatojoties uz Beniluksa Konvenciju par intelektuālo īpašumu (preču zīmēm un dizainu
vai modeļiem), kas parakstīta Hāgā 2005. gada 25. februārī, atbilstoši Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta b) apakšpunktam
un 2. punktam uzdeva
Winters
izbeigt skārda kārbu “BULLFIGHTER”, “PITTBULL” un “LIVE WIRE” pildīšanu.
Šādos apstākļos
Hoge Raad der Nederlanden
[Nīderlandes Augstākā tiesa] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      a)     Vai vienkārša “pildīšana” ar apzīmējumu [marķētos] iepakojumos ir uzskatāma par šī apzīmējuma lietošanu [izmantošanu] komercdarbībā
Direktīvas 89/104 par preču zīmēm 5. panta izpratnē pat tad, ja šī pildīšana ir pakalpojums trešai personai tās uzdevumā,
lai nošķirtu šī pasūtītāja preces?
b)      Vai atbildi uz 1) jautājuma a) punktu ietekmē apstāklis, ka ir [izdarīts] Preču zīmju direktīvas 5. panta 1. punkta ievaddaļas
un a) vai b) apakšpunkta pārkāpums?
2)      Ja atbilde uz 1) jautājuma a) punktu ir apstiprinoša, vai saskaņā ar Direktīvas 89/104 par preču zīmēm 5. pantu apzīmējuma
izmantošanu Beniluksa teritorijā var aizliegt arī tad, ja ar apzīmējumu marķētās preces ir paredzētas vienīgi eksportam uz
valstīm ārpus [pirmkārt] Beniluksa teritorijas vai [otrkārt] Eiropas Savienības teritorijas un attiecīgajā teritorijā tās
nevar nonākt sabiedrības uztveres lokā, – izņemot uzņēmumu, kurā notikusi iepildīšana?
3)      Ja atbilde uz 2) jautājuma a) vai b) punktu ir apstiprinoša, kāds kritērijs ir izmantojams, pārbaudot, vai ir izdarīts preču
zīmes pārkāpums: vai jāpamatojas uz šajos apstākļos tikai teorētiski vai abstrakti nosakāma, samērā informēta, uzmanīga un
apdomīga patērētāja uztveri attiecīgi Beniluksa teritorijā un Eiropas Savienības teritorijā, vai tomēr ir piemērojams cits
kritērijs, piemēram, tās valsts, uz kuru preces tiek eksportētas, patērētāja uztvere?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par pirmo jautājumu
Ar savu pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts ir jāinterpretē
tādējādi, ka pakalpojuma sniedzējs, kurš, rīkojoties trešās personas uzdevumā un atbilstoši tās norādījumiem, piepilda iepakojumus,
kurus tam ir piegādājusi šī trešā persona un uz kuriem tā iepriekš ir izvietojusi apzīmējumu, kas ir identisks vai līdzīgs
apzīmējumam, kurš tiek aizsargāts kā preču zīme, pats veic šī apzīmējuma izmantošanu, kas var tikt aizliegta saskaņā ar minēto
tiesību normu.
Tiesai iesniegtie apsvērumi

Winters
uzskata, ka iepakojuma, uz kura ir apzīmējums, vienkārša piepildīšana, kas veikta, sniedzot pakalpojumu trešai personai,
nav minētā apzīmējuma izmantošana Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta izpratnē. Tas it īpaši pamatojas uz 2010. gada 23. marta
spriedumu apvienotajās lietās no C‑236/08 līdz C‑238/08
Google France
un
Google
(Krājums, I‑2417. lpp., 50., 56. un 57. punkts), kurā Tiesa esot nospriedusi, ka [interneta] saišu norādīšanas pakalpojuma
sniedzējs dod iespēju saviem klientiem izmantot saites, kas veido atslēgvārdus, pats tomēr neveicot šo izmantošanu, neraugoties
uz faktu, ka par minēto pakalpojumu ne vien tiek saņemta atlīdzība un ir radīti vajadzīgie tehniskie nosacījumi, lai klienti
izmantotu minētos apzīmējumus, bet tas arī nozīmē tiešu kontaktu ar sabiedrību.
Winters
no tā secina, ka
a fortiori
tā pakalpojumus, kas ir vienīgi piepildīšana kā ražošanas procesa daļa, nepiedaloties dzērienu pārdošanā vai kaut niecīgākajā
komunikācijā ar sabiedrību, nevar kvalificēt kā “izmantošanu”.
Šo viedokli būtībā atbalsta Polijas valdība, kas it īpaši uzsver, ka skārda kārbu ārējam veidolam nav nekādas ietekmes ne
uz
Winters
darbību, ne uz ekonomisko labumu, ko šis uzņēmums gūst no savas darbības un kas esot tāds pats neatkarīgi no tā, vai uz šīm
skārda kārbām ir vai nav minētie apzīmējumi. Protams,
Winters
veicot saimniecisko darbību, bet tai esot vienīgi tehnisks raksturs.
Winters
darbojas kā vienkāršs izpildītājs.
Turklāt Direktīvas 89/104 5. panta 3. punktā uzskaitītās darbības veidojot pārkāpumu vienīgi gadījumā, kad esot īstenojušies
šī panta 1. punktā paredzētie nosacījumi. Tā kā šie nosacījumi neesot īstenojušies, neesot nozīmes tam, ka skārda kārbas,
uz kuras ir apzīmējums, piepildīšanu var kvalificēt kā šī apzīmējuma “izvietošanu” uz attiecīgās preces. Turklāt tēze, ko
aizstāv
Red Bull
un Eiropas Komisija, esot apstrīdama, tādēļ ka apzīmējums patiesībā ir izvietots nevis uz preces, bet uz iepakojuma. Tāpat,
ja šī tēze tiktu pieņemta, rastos jautājums par to, kurš uzņēmums ir pārkāpis preču zīmju tiesības – tas, kurš ir uzdrukājis
apzīmējumu uz skārda kārbām, vai tas, kurš ir veicis šo kārbu piepildīšanu.
Savukārt
Red Bull
un Komisija uzskata, ka apzīmējuma izmantošana Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta izpratnē nozīmē iepakojuma, uz kura ir
apzīmējums, piepildīšanu, pat ja šī piepildīšana ir veikta, sniedzot pakalpojumu atbilstoši klienta norādījumam un lai nošķirtu
tā preces.
Vispirms – skārda kārbu, uz kurām ir apzīmējums, piepildīšana, ņemot vērā, ka tieši šajā ražošanas procesa brīdī apzīmējums
tiek pievienots precei, esot līdzvērtīga šo apzīmējumu “izvietošanai” uz preces Direktīvas 89/104 5. panta 3. punkta a) apakšpunkta
izpratnē. Jēdziens “izvietot” esot jāsaprot tādējādi, ka tas nozīmē fiziskas saiknes radīšanu starp apzīmējumu un preci neatkarīgi
no tehniskā veida, kādā šī saikne tiek radīta. Turklāt no iepriekš minētā sprieduma apvienotajās lietās
Google France
un
Google
61. punkta izrietot, ka Direktīvas 89/104 5. panta 3. punktā uzskaitītās darbības ir “izmantošanas” piemēri minētā 5. panta
1. punkta izpratnē.
Turpinot, kad pakalpojuma sniedzējs par atlīdzību sniedz klientam pakalpojumu, kas balstās uz apzīmējuma izmantošanu, šī izmantošana
esot jākvalificē kā “izmantošana komercdarbībā”. Fakts, ka pakalpojuma sniedzējs rīkojas atbilstoši klienta norādījumam, neko
nemainot, jo pakalpojums tik un tā esot komercdarbība.
Visbeidzot, neesot nozīmes tam, vai sabiedrība, kas izvieto apzīmējumu uz precēm vai to iepakojuma, dara to attiecībā uz savām
precēm vai sniedzot pakalpojumus trešām personām. Tādējādi Direktīva 89/104 balstoties uz principu, ka atsevišķas darbības,
tostarp tās, kas paredzētas tās 5. panta 3. punktā, ir rezervētas reģistrētas preču zīmes īpašniekam. Ar šo principu un minētā
5. panta mērķi neesot saderīgi, ka no tā piemērošanas jomas tiek izslēgtas ražošanas un tirdzniecības darbības, ko persona
veic bez minētā preču zīmes īpašnieka piekrišanas, tādēļ vien, ka preces nepieder šai personai. Šīs tiesību normas mērķi nebūtu
iespējams sasniegt, ja būtu iespējams apiet preču zīmes īpašnieka aizsardzību, gluži vienkārši sadalot ražošanas procesu un
uzticot dažādos šī procesa elementus dažādiem līgumpartneriem.
Šī interpretācija esot apstiprināta iepriekš minētajā spriedumā apvienotajās lietās
Google France
un
Google
(60. un 61. punkts), kā arī 2009. gada 19. februāra rīkojumā lietā C‑62/08
UDV North America
(Krājums, I‑1279. lpp., 39.–43. punkts). Turklāt no minētā 5. panta 3. punkta sistēmas izrietot, ka preču zīmes īpašnieks
var aizliegt tajā atsevišķi vienai no otras paredzētās darbības un attiecīgi iebilst pret savas preču zīmes izvietošanu neatkarīgi
no jautājuma par to, vai persona, kura to dara, pēc tam arī tirgo attiecīgās preces.
Tiesas atbilde
Vispirms ir jānorāda, ka no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka attiecīgie apzīmējumi, kas izvietoti uz
Winters
piepildītajām skārda kārbām, ir, augstākais, līdzīgi aizsargātajiem
Red Bull
apzīmējumiem, nevis identiski tiem. Šādos apstākļos ir skaidri izslēgts, ka
Red Bull
, pamatojoties uz Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta a) apakšpunktu, kurā ir paredzēts attiecīgo apzīmējumu identiskums,
varētu aizliegt
Winters
šo skārda kārbu piepildīšanu. Līdz ar to Tiesai šajā lietā ir jālemj vienīgi par minētā 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta,
kura piemērošanai pietiek ar minēto apzīmējumu līdzību, interpretāciju.
Piemērojot Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta b) apakšpunktu, preču zīmes īpašniekam ir tiesības aizliegt trešām personām
izmantot bez viņa piekrišanas apzīmējumu, kas ir identisks vai līdzīgs viņa preču zīmei, ja šī izmantošana notiek komercdarbībā,
attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski vai līdzīgi precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta
preču zīme, un sajaukšanas iespējas sabiedrības apziņā esamības dēļ kaitē vai var nodarīt kaitējumu preču zīmes pamatfunkcijai
garantēt patērētājiem preču vai pakalpojumu izcelsmi (skat. it īpaši 2008. gada 12. jūnija spriedumu lietā C‑533/06
O2 Holdings
un
O2 (UK)
, Krājums, I‑4231. lpp., 57. punkts un tajā minētā judikatūra).
Pamata lietā ir skaidrs, ka
Winters
veic komercdarbību un tā mērķis ir gūt ekonomisko labumu, kad, rīkojoties pakalpojuma sniedzēja statusā,
Smart Drinks
uzdevumā un atbilstoši šīs sabiedrības norādījumiem tas piepilda skārda kārbas, kuras tam ir piegādājusi iepriekš minētā sabiedrība,
kura pirms tam ir izvietojusi uz šīm kārbām
Red Bull
preču zīmēm līdzīgus apzīmējumus.
Tāpat ir skaidrs, ka iepriekšēja šo apzīmējumu izvietošana uz skārda kārbām, to piepildīšana ar atspirdzinošu dzērienu un
vēlāka galaprodukta, proti, piepildītu skārda kārbu, uz kurām ir apzīmējums, eksportēšana ir notikusi bez
Red Bulls
piekrišanas.
Lai gan no šiem faktiem izriet, ka tāds pakalpojuma sniedzējs kā
Winters
darbojas “komercdarbībā”, trešās personas uzdevumā piepildot minētās skārda kārbas, no tā tomēr neizriet, ka šis pakalpojuma
sniedzējs pats “izmanto” šos apzīmējumus Direktīvas 89/104 5. panta izpratnē (pēc analoģijas skat. iepriekš minēto spriedumu
apvienotajās lietās
Google France
un
Google
, 55. punkts).
Tiesa faktiski jau ir konstatējusi, ka fakts, ka tiek radīti vajadzīgie tehniskie apstākļi, lai izmantotu apzīmējumu, un tiek
saņemta atlīdzība par šo pakalpojumu, nenozīmē, ka tas, kurš sniedz šo pakalpojumu, pats izmanto minēto apzīmējumu (iepriekš
minētais spriedums apvienotajās lietās
Google France
un
Google
, 57. punkts).
Ir jākonstatē, ka tāds pakalpojuma sniedzējs kā pamata lietā, kurš trešās personas uzdevumā un atbilstoši tās norādījumiem
vienīgi piepilda skārda kārbas, uz kurām jau ir preču zīmēm līdzīgi apzīmējumi, un tātad veic vienīgi galaprodukta ražošanas
procesa vienu daļu, nekādi nebūdams ieinteresēts minēto skārda kārbu, tostarp uz tām izvietoto apzīmējumu, ārējā izrādīšanā,
pats neveic šo apzīmējumu “izmantošanu” Direktīvas 89/104 5. panta izpratnē, bet vienīgi rada vajadzīgos tehniskos nosacījumus,
lai šī trešā persona varētu veikt šādu izmantošanu.
Šo konstatējumu papildina fakts, ka
Winters
situācijā esošs pakalpojuma sniedzējs nekādā gadījumā neveiktu minēto apzīmējumu “izmantošanu” attiecībā uz “precēm vai pakalpojumiem”,
kas ir identiski vai līdzīgi tiem, attiecībā uz ko ir reģistrēta preču zīme, minētā panta izpratnē. Tiesa jau ir norādījusi,
ka šis izteiciens principā attiecas uz trešās personas precēm vai pakalpojumiem, kura veic apzīmējuma izmantošanu (skat. 2007. gada
25. janvāra spriedumu lietā C‑48/05
Adam Opel
, Krājums, I‑1017. lpp., 28. un 29. punkts; iepriekš minēto spriedumu lietā
O2 Holdings
un
O2 (UK)
, 34. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās
Google France
un
Google
, 60. punkts). Ir skaidrs, ka pamata lietā
Winters
sniegtais pakalpojums ietver skārda kārbu piepildīšanu un ka šim pakalpojumam nav nekādas līdzības ar preci, attiecībā uz
kuru ir reģistrētas
Red Bull
preču zīmes.
Patiešām, Tiesa ir arī nospriedusi, ka minētais izteiciens noteiktos apstākļos var attiekties uz citas personas, kuras vārdā
rīkojas trešā persona, precēm vai pakalpojumiem. Tādējādi tā uzskatīja, ka minētais izteiciens attiecas uz situāciju, kurā
pakalpojuma sniedzējs izmanto citas personas preču zīmei atbilstošu apzīmējumu, lai reklamētu preces, kuras kāds no tā klientiem
pārdod ar šī pakalpojuma palīdzību, ja šī izmantošana ir notikusi tādā veidā, ka tiek radīta saikne starp minēto apzīmējumu
un šo pakalpojumu (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās
Google France
un
Google
, 60. punkts; 2011. gada 12. jūlija spriedumu lietā C‑324/09
L’Oréal
u.c., Krājums, I‑0000. lpp., 91. un 92. punkts, kā arī iepriekš minēto rīkojumu lietā
UDV North America
, 43.–51. punkts).
Tomēr, kā to būtībā ir uzsvērusi ģenerāladvokāte savu secinājumu 28. punktā, skārda kārbu, uz kurām ir preču zīmēm līdzīgi
apzīmējumi, piepildīšana pēc sava rakstura nav salīdzināma ar pakalpojumu, kura mērķis ir reklamēt preču, kas marķētas ar
šādiem apzīmējumiem, tirdzniecību, un tā it īpaši nenozīmē saiknes starp šiem apzīmējumiem un piepildīšanas pakalpojumu radīšanu.
Uzņēmums, kas veic piepildīšanu, nenokļūst patērētāja redzeslokā, un tas izslēdz jebkādu asociāciju starp šiem pakalpojumiem
un minētajiem apzīmējumiem.
Tā kā no iepriekš minētā izriet, ka Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētie nosacījumi nav īstenojušies
tādā situācijā kā pamata lietā, jo īpašnieks nevar, pamatojoties uz šo normu, aizliegt pakalpojuma sniedzējam piepildīt skārda
kārbas, uz kurām ir viņa preču zīmēm līdzīgi apzīmējumi, nav nozīmes jautājumam par to, vai šī piepildīšana ir vai nav apzīmējumu
izvietošana uz precēm vai to iepakojuma šī panta 3. punkta a) apakšpunkta izpratnē.
Ciktāl šāds pakalpojuma sniedzējs dod iespēju saviem klientiem izmantot preču zīmēm līdzīgus apzīmējumus, viņa loma nevar
tikt izvērtēta, ņemot vērā Direktīvas 89/104 normas, bet attiecīgā gadījumā tā ir jāizvērtē citu tiesību normu kontekstā (pēc
analoģijas skat. iepriekš minētos spriedumus apvienotajās lietās
Google France
un
Google
, 57. punkts, kā arī lietā
L’Oréal
u.c., 104. punkts).
Turklāt, pretēji tam, par ko bažījas
Red Bull
un Komisija, konstatējumam, ka preču zīmes īpašnieks, pamatojoties vienīgi uz Direktīvu 89/104, nevar celt prasību pret pakalpojuma
sniedzēju, noteikti nav tādas sekas, kas dod šī pakalpojuma sniedzēja klientam iespēju apiet aizsardzību, kura šim īpašniekam
ir piešķirta ar minēto direktīvu, sadalot ražošanas procesu un uzticot dažādus šī procesa elementus pakalpojumu sniedzējiem.
Šajā ziņā pietiek konstatēt, ka šos pakalpojumus var attiecināt uz minēto klientu, kurš attiecīgi turpina būt atbildīgs saskaņā
ar šo direktīvu.
Ievērojot iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts
ir jāinterpretē tādējādi, ka pakalpojuma sniedzējs, kurš trešās personas uzdevumā un atbilstoši tās norādījumiem piepilda
iepakojumus, kurus tam ir piegādājusi šī trešā persona un uz kuriem tā iepriekš ir izvietojusi apzīmējumu, kas ir identisks
vai līdzīgs apzīmējumam, kurš ir aizsargāts kā preču zīme, pats neveic šī apzīmējuma izmantošanu, kuru var aizliegt saskaņā
ar minēto tiesību normu.

Par otro un trešo prejudiciālo jautājumu
Ņemot vērā uz pirmo jautājumu sniegto atbildi, nav jāatbild uz iesniedzējtiesas uzdoto otro un trešo jautājumu.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi,
nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm,
5. panta 1. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pakalpojuma sniedzējs, kurš trešās personas uzdevumā un atbilstoši
tās norādījumiem piepilda iepakojumus, kurus tam ir piegādājusi šī trešā persona un uz kuriem tā iepriekš ir izvietojusi apzīmējumu,
kas ir identisks vai līdzīgs apzīmējumam, kurš ir aizsargāts kā preču zīme, pats neveic šī apzīmējuma izmantošanu, kuru var
aizliegt saskaņā ar minēto tiesību normu.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – holandiešu.