CELEX: 62009TJ0427
Közösségi védjegy
Megszűnés megállapítása iránti eljárás
A CENTROTHERM közösségi szóvédjegy
A védjegy tényleges használata
A 207/2009/EK rendelet 51. cikke (1) bekezdésének a) pontja

A jogvita előzményei
1999. szeptember 7‑én a beavatkozó, a Centrotherm Systemtechnik GmbH a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK
módosított tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) (helyébe lépett
a közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet [HL L 78., 1. o.]) alapján közösségi védjegybejelentést
tett a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalnál (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM).
A lajstromoztatni kívánt védjegy a CENTROTHERM szómegjelölés volt.
A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 11., 17., 19. és 42. osztályba tartozó árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban
tették, az egyes osztályoknak megfelelő, következő leírással:
–        11. osztály: „Fűtéscsövek, füstcsatornák kéményeknél, fűtőkazánok merev csövei, csatlakozóelemek gázégőkhöz, fűtő-, légkondicionáló-,
gőzfejlesztő-, szárító- és szellőztető rendszerek mechanikus elemei, légszűrőberendezések és alkatrészeik, gázrendszerek mechanikus
elemei, csőkulcsok, kéményelosztók”;
–        17. osztály: „Csőcsatlakozások, csőkarmantyúk, felszerelések csővezetékekhez, rugalmas csövek, valamennyi felsorolt áru nem
fémből; tömítések, szigetelések; tömítőanyagok; szigetelőanyagok nyílászárókhoz, tömítőanyagok; szigetelők; részben feldolgozott
műanyag; a 17. osztályba tartozó műanyagból készült cikkek”;
–        19. osztály: „Építőanyagok; merev csövek, csőszerelvények különösen építési célokra, vízvezetékcsövek; elágazócsövek, felszerelések
építkezéshez; alkatrészek falborításhoz; épületpanelok, panelok; kályhacsövek; hosszabbítók kéményekhez; kéményoszlopok; szellőzőkürtök;
kéménytoldatok; kandallóburkolatok, a fent nevezett cikkek nem fémből”;
–        42. osztály: „Építési tanácsadás; építési tervezés, mérnöki szolgáltatások; projektek műszaki tervezése; szakvélemények adása
mérnöki munkákkal kapcsolatban”.
A CENTROTHERM védjegyet a fenti 3. pontban felsorolt áruk és szolgáltatások tekintetében 2001. január 19‑én lajstromozták
közösségi védjegyként.
A felperes, a centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG 2007. február 7‑én a 40/94 rendelet 15. cikkének és 50. cikke (1) bekezdése
a) pontjának (jelenleg a 207/2009 rendelet 15. cikke és 51. cikke (1) bekezdésének a) pontja) alapján a CENTROTHERM védjegyen
fennálló oltalom megszűnésének megállapítása iránti kérelmet nyújtott be az árujegyzékben szereplő valamennyi áru és szolgáltatás
tekintetében.
A megszűnés megállapítása iránti kérelemről a beavatkozót 2007. február 15‑én értesítették, és felszólították esetleges észrevételeinek
és a vitatott védjegy tényleges használatát igazoló bizonyítékoknak három hónapos határidőn belül történő benyújtására.
2007. május 11‑i észrevételeiben a beavatkozó vitatta a megszűnés megállapítása iránti kérelmet, és védjegye tényleges használatának
igazolásául az alábbi bizonyítékokat nyújtotta be:
–        tizennégy digitális fotó;
–        négy számla;
–        egy, „eidesstattliche Versicherung” (eskü alatt tett nyilatkozat) című nyilatkozat, amelyet M. W. tett a beavatkozó ügyvezetőjének
minőségében.
A beavatkozó kijelentette, hogy a birtokában van számos egyéb számlamásolatnak, amelyek benyújtását kezdetben, azok bizalmas
voltára történő hivatkozással, megtagadta. Miután kijelentette, hogy más dokumentumokat is be tud nyújtani, kérelemmel fordult
az OHIM törlési osztályához, hogy tegye meg a szükséges eljárási intézkedést, amennyiben az ügy irataihoz egyéb bizonyítékokat
és egyedi dokumentumokat kíván csatolni.
2007. október 30‑án a törlési osztály megállapította a CENTROTHERM védjegyen fennálló oltalom megszűnését, mivel álláspontja
szerint a beavatkozó által benyújtott bizonyítékok nem elégségesek az említett védjegy tényeleges használatának bizonyításához.
2007. december 14‑én a beavatkozó e határozattal szemben fellebbezést nyújtott be, amelynek az OHIM negyedik fellebbezési
tanácsa 2009. augusztus 25‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) részben helyt adott.
A fellebbezési tanács hatályon kívül helyezte a törlési osztály határozatát, és a megszűnés megállapítása iránti kérelmet
elutasította a 11. osztályba tartozó „fűtéscsövek, füstcsatornák kéményeknél, fűtőkazánok merev csövei; csatlakozóelemek gázégőkhöz;
fűtőrendszerek mechanikus elemei; gázrendszerek mechanikus elemei, csőkulcsok, kéményelosztók”, a 17. osztályba tartozó „csőcsatlakozások,
csőkarmantyúk, felszerelések csővezetékekhez, rugalmas csövek, valamennyi felsorolt áru nem fémből” és a 19. osztályba tartozó
„merev csövek, csőszerelvények különösen építési célokra; elágazócsövek és kályhacsövek tekintetében. A fellebbezési tanács
a fellebbezést ezt meghaladó részében elutasította.
A fellebbezési tanács úgy ítélte meg különösen, hogy a CENTROTHERM védjegy tényleges használata a megszűnés megállapítása
iránti kérelem benyújtását, azaz 2007. február 7‑ét megelőző ötéves időszak (a továbbiakban: releváns időszak) vonatkozásában
igazolást nyert a fenti 11. pontban felsorolt áruk tekintetében, mivel a beavatkozó által benyújtott fotók bizonyítják a védjegy
használatának jellegét, továbbá a benyújtott számlák tanúsítják, hogy az említett árukat a vitatott védjegy alatt forgalmazták.

A felek kérelmei
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot a CENTROTHERM védjegyen fennálló oltalom megszűnésének megállapítása iránti
kérelmet elutasító részében;
–        az OHIM‑ot kötelezze a költségek viselésére.
Az OHIM és a beavatkozó azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.

Indokolás

A felek érvei
A felperes keresete alátámasztásául egyetlen, a bizonyítékok téves értékelésén alapuló jogalapra hivatkozik. Álláspontja szerint
a fellebbezési tanács annak megállapításával, hogy a beavatkozó által benyújtott bizonyítékok elégségesek a vitatott védjegy
tényleges használatának igazolásához, megsértette a 207/2009 rendelet 51. cikke (1) bekezdésének a) pontját, valamint a 40/94
rendelet végrehajtásáról szóló, 1995. december 13‑i 2868/95/EK módosított bizottsági rendelet (HL L 303., 1. o.; magyar nyelvű
különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 189. o.) 40. szabályának (5) bekezdését és 22. szabályának (2) és (3) bekezdését.
A felperes álláspontja szerint a fellebbezési tanács értékelése sérti a vonatkozó rendelkezések által előírt, nevezetesen
valamely védjegy használata helyének, idejének, mértékének és jellegének igazolására vonatkozó követelményeket. A felperes
lényegében azt állítja, hogy a fotók nincsenek dátummal ellátva, a számlákon nem a vitatott védjegy hanem a beavatkozó cégneve
van feltüntetve, a beavatkozó ügyvezetőjének eskü alatt tett nyilatkozata nem bír bizonyító erővel, és ezen különféle tényezők
összességében nem teszik lehetővé annak megállapítását, hogy a fotókon megjelenített árukat ténylegesen a releváns időszak
folyamán hozták forgalomba.
Az OHIM vitatja a felperes érveit, és arra hivatkozik, hogy noha az ügy irataihoz csatolt dokumentumok egyenként nem tekinthetők
a tényleges használatra vonatkozó megfelelő bizonyítékoknak, együttesen és minden kétséget kizáróan alátámasztják, hogy a
vitatott védjegy használatát tényleges használatnak lehet minősíteni.
A beavatkozó ugyancsak vitatja a felperes érveit. Noha elismeri, hogy az ügy irataihoz csatolt fotók a releváns időszakot
követően készültek, úgy véli, túlzás valamely védjegy jogosultjától megkövetelni, hogy több hónappal, sőt akár több évvel
korábban készült fotókat nyújtson be, amelyeken ráadásul még szerepel is azon időpont, amikor, a releváns időszak folyamán,
készültek. Ez azt feltételezné ugyanis, hogy a védjegyjogosult elővigyázatosságból, minden árujáról rendszeresen fotót készít,
és azokat archiválja, hogy megszűnés megállapítása iránti eljárás esetén majd benyújthassa azokat. A beavatkozó szerint egy
ilyen követelmény nem valószerű.
A beavatkozó továbbá a szóban forgó piac sajátosságait emeli ki. E tekintetben arra hivatkozik, hogy a védjegye oltalma alatt
álló áruk és szolgáltatások olyan áruk, illetve szolgáltatások, amelyeket nem a végfogyasztók, hanem építési vállalkozások
körében forgalmaznak, illetve nyújtanak. Az árukat nagyrészt nem a kiskereskedelemben vagy az interneten forgalmazzák, hanem
közvetlenül kínálják és szállítják a kereskedelmi ügyfelek részére. Ez azt jelenti, hogy a CENTROTHERM védjeggyel érintett
áruk ritkábban szerepelnek újságokban vagy folyóiratokban megjelenő, illetve rádiós vagy televíziós reklámban, mint szakvásárokon,
prospektusokban, valamint a beavatkozó kereskedelmi leveleiben és számláin. A védjegy fő felhasználása mindenekelőtt annak
az árukra és csomagolásukra, azaz kartondobozokra és raklapokra való ragasztása.
A beavatkozó szerint az érintett piacon nem megszokott a gyári védjegyek kiterjedt használata és promóciója. Míg ugyanis a
fogyasztási cikkek vásárlói általában nagyszámú, különböző beszállítók által kínált, azonos jellegű termékhez hozzáférhetnek,
és a védjegyek alapján kell eligazodniuk, addig a jelen ügyben releváns áruk vásárlói általában egyetlen beszállítónál szerzik
be hosszabb időszakra az áruk és kiegészítők széles skáláját a kapcsolódó szolgáltatásokkal együtt. A beavatkozó szerint ez
az oka annak, hogy általában a cégnév vagy a cégjelzés elegendő áruk széles skálájának a védjegyhez hasonló módon történő
megkülönböztetéséhez.

A Törvényszék álláspontja
Elöljáróban emlékeztetni kell a megszűnés megállapítása mint szankció eljárására és céljaira, valamint azon elvekre, amelyek
a megszűnés megállapítása iránti eljárás során a bizonyításfelvétel kereteit alkotják.
A 207/2009 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének első bekezdéséből és 51. cikke (1) bekezdésének a) pontjából az következik,
hogy az OHIM‑hoz benyújtott kérelem alapján a közösségi védjegyoltalom megszűnését kell megállapítani, ha a jogosult az árujegyzékben
szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban a védjegy tényleges használatát az Európai Unióban megszakítás nélkül
öt éven át elmulasztja, és a jogosult a használat elmaradását kellőképpen nem igazolja.
A 2868/95 rendelet 40. cikkének (5) bekezdése akként rendelkezik, hogy megszűnés megállapítása iránti kérelem esetén az OHIM
határidőt jelöl meg a közösségi védjegy jogosultja számára a védjegy használatának igazolására. Ha a védjegyjogosult a megjelölt
határidőn belül ezt nem igazolja, az OHIM megállapítja a védjegyen fennálló oltalom megszűnését. A 2868/95 rendelet 22. cikkének
(3) bekezdése értelmében, amely ugyanezen rendelet 40. szabályának (5) bekezdése értelmében a megszűnés megállapítása iránti
kérelmekre alkalmazandó, a védjegy használatának igazolására szolgáló bizonyítékoknak a használat helyére, idejére, mértékére
és jellegére kell vonatkozniuk.
Azon követelmény célja, miszerint valamely védjegynek ahhoz, hogy az uniós jog címén oltalom alatt állhasson, tényleges használat
tárgyát kell képeznie, abban a tényben keresendő, hogy az OHIM védjegylajstroma nem tekinthető olyan, stratégiai fontosságú
és statikus jegyzéknek, amely a tevékenységét nem gyakorló birtokosok számára határozatlan időre monopóliumot biztosít. Épp
ellenkezőleg és összhangban a 207/2009 rendelet (10) preambulumbekezdésével, az említett védjegylajstromnak hűen kell tükröznie,
hogy melyek azok a megjelölések, amelyeket a vállalkozások ténylegesen használnak a piacon áruiknak és szolgáltatásaiknak
a gazdasági életben történő megkülönböztetésére (lásd ebben az értelemben és analógia útján a Bíróság C‑259/02. sz. La Mer
Technology ügyben 2004. január 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑1159. o.] 18–22. pontját).
Az ítélkezési gyakorlat értelmében valamely védjegy akkor képezi tényleges használat tárgyát, ha alapvető rendeltetésének
megfelelően használják: hogy a védjegy biztosítsa azon áruk vagy szolgáltatások eredetének azonosíthatóságát, amelyekre vonatkozóan
a védjegyet lajstromozták, abból a célból, hogy ezeknek az áruknak és szolgáltatásoknak piacot hozzon létre vagy tartson fenn,
kivéve a szimbolikus jellegű használatot, amelynek egyetlen célja a védjegy által létrehozott jogok fenntartása. Ezenfelül
a védjegy tényleges használatának követelménye megkívánja, hogy a védjegyet – úgy, ahogyan az a vonatkozó területen oltalom
alatt áll – nyilvánosan és a külvilág felé használják (lásd a Törvényszék T‑418/03. sz., La Mer Technology kontra OHIM – Laboratoires
Goëmar [LA MER] ügyben 2007. szeptember 27‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 54. pontját és az ott hivatkozott
ítélkezési gyakorlatot).
Noha a tényleges használat fogalmával szemben áll mindenféle minimális használat, amely nem elegendő annak megállapításához,
hogy valamely védjegyet egy meghatározott piacon ténylegesen és hatékonyan használnak, ettől még a tényleges használat követelményének
nem célja, hogy a kereskedelmi sikert értékelje, sem az, hogy valamely vállalkozás gazdasági stratégiáját ellenőrizze, vagy
hogy a védjegy védelmét annak jelentős mértékű kereskedelmi használata esetére korlátozza (a Törvényszék T‑194/03. sz., Il
Ponte Finanziaria kontra OHIM – Marine Enterprise Projects [BAINBRIDGE] ügyben 2006. február 23‑án hozott ítéletének [EBHT 2006.,
II‑445. o.] 32. pontját).
Közelebbről a korábbi védjegy tényleges használatának konkrét esetben történő megvizsgálásához az ügy aktájához csatolt iratoknak
az eset összes releváns tényezőjét figyelembe vevő átfogó mérlegelését kell elvégezni. E mérlegelés során figyelembe kell
venni minden olyan tényt és körülményt, amelyek alapján megállapítható, hogy a védjegy kereskedelmi használata valóságos‑e;
idesorolhatók különösen az érintett gazdasági szektorban igazoltnak tekintendő olyan használatok, amelyek feladata az, hogy
a védjeggyel ellátott áruk és szolgáltatások számára megteremtsék és fenntartsák a piaci részesedést, továbbá az áruk és szolgáltatások
természete, a piac jellegzetességei, valamint a védjegy használatának mértéke és gyakorisága (lásd fent hivatkozott LA MER‑ügyben
hozott ítélet 53–55. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Ami a szóban forgó védjegy használatának jelentőségét illeti, figyelembe kell venni többek között az összes használati ügylet
kereskedelmi volumenét egyrészről, és annak az időszaknak a tartamát, melynek során a használati ügyletek történtek, valamint
másrészről ezeknek az ügyleteknek a gyakoriságát (lásd a fent hivatkozott LA MER‑ügyben hozott ítélet 56. pontját és az ott
hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Ez a mérlegelés magában foglalja a számításba vett tényezők bizonyos kölcsönös függőségét.
Így az érintett védjeggyel ellátott áruk vagy szolgáltatások csekély mennyiségben történő értékesítését kompenzálhatja a védjegy
intenzív használata vagy bizonyos tartóssága, és fordítva (lásd a fent hivatkozott LA MER‑ügyben hozott ítélet 57. pontját
és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Azonban minél korlátozottabb a védjegy felhasználásának kereskedelmi volumene, annál inkább szükséges az, hogy a védjegyjogosult
további bizonyítékokat nyújtson be az érintett védjegy használatának tényleges jellegét illetően esetlegesen fennálló kétségek
eloszlatása érdekében (a Törvényszék T‑382/08. sz., Advance Magazine Publishers kontra OHIM – Capela & Irmãos [VOGUE] ügyben
2011. január 18‑án hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 31. pontja).
Ezenkívül egy védjegy tényleges használatát nem lehet valószínűség vagy feltételezések alapján igazolni, ehhez konkrét és
objektív bizonyítékokra kell támaszkodni, amelyek bizonyítják az érintett piacon történő tényleges és elegendő használatot
(lásd a fent hivatkozott LA MER‑ügyben hivatkozott ítélet 59. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
E megfontolásokra tekintettel kell értékelni, hogy a fellebbezési tanács helytállóan vélte‑e úgy, hogy a beavatkozó által
benyújtott bizonyítékok igazolják a CENTROTHERM védjegy tényleges használatát a fenti 11. pontban felsorolt áruk tekintetében.
A felperes szerint a fellebbezési tanács megállapításának nincs kellő ténybeli alapja.
A jelen ügyben a beavatkozó által a törlési osztály előtt a védjegy tényleges használatának igazolásául benyújtott bizonyítékok
az alábbiak: ügyvezetőjének eskü alatt tett nyilatkozata, négy számla és tizennégy digitális fotó.
Elöljáróban meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács okfejtéséből nem következik, hogy a fenti 11. pontban felsorolt
áruk tekintetében történő tényleges használat megállapítására vonatkozó következtetése a beavatkozó eskü alatt tett nyilatkozatán
alapulna. Ugyanis, amint az a megtámadott határozat 26–30. pontjából következik, a fellebbezési tanácsot a fotók bizonyítóereje
és a négy számla bizonyítóereje közötti kölcsönös függőség vezette annak megállapítására, hogy a CENTROTHERM védjegy tényleges
használata igazolást nyert. A megtámadott határozat 27–31. pontjában az említett nyilatkozatra vonatkozóan tett utalások mindössze
e nyilatkozat hiányosságainak és a tartalmát alátámasztó további bizonyítékok hiányának megállapítására irányulnak.
Következésképpen azt kell megvizsgálni, hogy a fotók és a négy számla átfogó értékelése alapján megállapítható‑e, hogy a vitatott
védjegy tényleges használat tárgyát képezte a fenti 25–29. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat által kidolgozott elveknek
megfelelően.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a négy számla közül három 2006. júliusi keltezésű, és Dániát, Magyarországot, valamint
Szlovákiát érinti, míg a negyediken 2007. januári keltezés található, és Németországot érinti. A „centrotherm” szó az említett
számlák fejlécén jelenik meg a beavatkozó cégnevének minőségében feltüntetett logójával, valamint postacímével együtt.
E számlák azt tanúsítják, hogy a beavatkozó számos, a vízvezeték-szereléshez kapcsolódó árut (csövek, csőkarmantyúk, csatlakozó
egységek fűtőkazánokhoz, könyökcsavarok, csőrendszerborítások) értékesített négy ügyfél részére olyan értékben, amely, ideértve
a 2007‑i számlát is, kevesebb mint 0,03%‑át teszi ki az – az ügyvezetője által tett nyilatkozat szerint – a CENTROTHERM védjegy
alatt forgalmazott áruk forgalmazása során 2006‑ban realizált üzleti forgalomnak.
Következésképpen az OHIM előtt a beavatkozó meglehetősen csekély volumenű eladásra vonatkozó bizonyítékkal szolgált az ügyvezetője
által tett nyilatkozatban feltüntetett összeghez képest. Ennélfogva, még ha a fellebbezési tanács figyelembe vette volna is
az említett nyilatkozatot, azt kellene megállapítani, hogy az ügy iratai nem tartalmaznak elegendő bizonyítékot e nyilatkozat
tartalmának az eladások értéke tekintetében való alátámasztására. Ezen túlmenően, ami a védjegy használatának időbeli kiterjedését
illeti, az említett számlák igen rövid, már-már pontszerű időszakra vonatkoznak, nevezetesen 2006. július 12‑re; 18‑ra és
21‑re, valamint 2007. január 9‑re.
A benyújtott fotókkal kapcsolatban meg kell állapítani, hogy a tizennégyből mindössze hét fotón vehető ki tisztán a CENTROTHERM
védjegy, mégpedig az alábbi módon:
–        nyomatként két csövön;
–        nyomatként két, cső részeinek tűnő tárgyon;
–        öntapadós matricaként felragasztva egy raklapnak tűnő tárgyon és két kartondobozon.
Négy másik fotón a vitatott védjegynek nyomára sem lehet bukkanni.
A három utolsó fotón kivehetők a CENTROTHERM védjegy nyomai, mégpedig az alábbi módon:
–        a „centroth” betűk egy cső bemenetén;
–        a beavatkozó társaságának logója, valamint ezen logó közelében egy, valószínűleg a benyújtott számlák fejlécén található szöveggel
megegyező, olvashatatlan szöveg egy csövön és egy cső bemenetének tűnő tárgyon.
A fotók egyikén sincs dátum feltüntetve, de, amint az a fenti 18. pontban bemutatást nyert, a beavatkozó elismerte a tárgyaláson,
hogy e fotók a releváns időszakot követően készültek. Ezen túlmenően az említett fotók nem teszik lehetővé a CENTROTHERM címkével
ellátott raklapon, illetve két kartondobozban lévő áruk azonosítását. Noha a címkék közül kettő utal a vízvezeték-szerelésre,
sem a fotók, sem a számlák nem tartalmaznak olyan információkat, amelyekből e csomagok tényleges tartalmára következtetni
lehetne.
Ráadásul a fotókon azonosítható cikkszámok egyike sem egyezik a beavatkozó által benyújtott számlákon feltűntetett cikkszámokkal.
Következésképpen a benyújtott fotók és számlák alapján nem állapítható meg, hogy a benyújtott fotókon megjelenő árukat és
csomagolásokat ténylegesen a beavatkozó forgalmazta a releváns időszak folyamán.
Meg kell állapítani tehát, hogy a fenti 35–42. pontban bemutatott tényezők átfogó vizsgálata nem teszi lehetővé annak megállapítását,
vagy legalábbis csak valószínűség vagy feltételezések alapján, hogy a vitatott védjegy tényleges használat tárgyát képezte
a releváns időszak folyamán a fenti 11. pontban felsorolt áruk tekintetében.
Következésképpen a fellebbezési tanács tévedett, amikor úgy ítélte meg, hogy a beavatkozó az említett áruk tekintetében igazolta
a CENTROTHERM védjegy tényleges használatát.
A beavatkozónak a fenti 18–20. pontban bemutatott érvei, amelyek lényegében arra vonatkoznak, hogy a piac sajátosságai megnehezítik
a bizonyítékok összegyűjtését, e megállapítást nem vonják kétségbe.
Ugyanis valamely védjegy tényleges használata igazolásának módjai és eszközei nem korlátozottak. A Törvényszék azon megállapítása,
mely szerint a tényleges használat a jelen ügyben nem nyert igazolást, nem a túlságosan magas bizonyítási küszöbre vonatkozó
követelménynek, hanem annak a ténynek a következménye, hogy a beavatkozó úgy döntött, szűkíti a benyújtott bizonyítékok körét
(lásd a fenti 8. pontot). A törlési osztályhoz érkezett fotók gyenge minőségben ábrázolják a tárgyakat, amelyek cikkszámai
nem egyeznek meg azon árukkal, amelyek – a néhány benyújtott számla szerint – eladásra kerültek. Ezen túlmenően az említett
számlák rövid időszakot ölelnek fel, és csekély eladási értéket tanúsítanak azon értékhez képest, amelyet a beavatkozó – állítása
szerint – realizált. Ugyancsak meg kell állapítani, hogy a beavatkozó a tárgyaláson megerősítette, hogy nincs közvetlen kapcsolat
az általa az OHIM előtt benyújtott számlák és fotók között.
A Törvényszék tehát a keresetnek helyt ad.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a
pernyertes fél ezt kérte. Mivel az OHIM pervesztes lett, a felperes kérelmének megfelelően viseli az utóbbi részéről felmerült
költségeket. Mivel a beavatkozó pervesztes lett, maga viseli saját költségeit.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (hatodik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék hatályon kívül helyezi a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) negyedik fellebbezési
tanácsának 2009. augusztus 25‑i határozatát (R 6/2008‑4. sz. ügy) azon részében, amely részben hatályon kívül helyezte a törlési
osztály 2007. október 30‑i határozatát.
2)
Az OHIM maga viseli saját költségeit, valamint a centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG részéről felmerült költségeket.
3)
A Centrotherm Systemtechnik GmbH maga viseli saját költségeit.
Moavero Milanesi
Wahl
Soldevila Fragoso
Kihirdetve Luxembourgban, a 2011. szeptember 15‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: német.