CELEX: 62012CJ0355
Direktiva 2001/29/EZ
Autorsko i srodna prava u informacijskom društvu
Pojam ,tehničkih mjera’
Zaštitni uređaj
Oprema i dopunski zaštićeni proizvodi
Slični dopunski uređaji, proizvodi ili sastavni dijelovi koje proizvode druga poduzeća
Isključivanje svake interoperabilnosti među njima
Opseg tih tehničkih mjera
Relevantnost

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 6. Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (
SL L 167, str. 10
.), (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 119.).
Ovaj zahtjev upućen je u okviru spora između Nintendo Co. Ltd, Nintendo of America Inc. i Nintendo of Europe GmbH (u daljnjem tekstu zajedno: poduzeća Nintendo) protiv PC Box Srl (u daljnjem tekstu: PC Box) i 9Net Srl (u daljnjem tekstu: 9Net), o prodaji „mod chips“ i „game copiers“ (u daljnjem tekstu: uređaji PC Boxa) od strane PC Boxa putem internetske stranice kojom isti upravlja, a udomljuje je 9Net.
Pravni okvir
Međunarodno pravo
Sukladno odredbama članka 2. stavka 1. Konvencije za zaštitu književnih i umjetničkih djela, potpisane u Bernu 9. rujna 1886. (Pariška povelja od 24. srpnja 1971.), u izmijenjenoj verziji od 28. rujna 1979.:
„Izrazi ‚književna i umjetnička djela’ obuhvaćaju sve tvorevine iz književnoga, znanstvenoga i umjetničkoga područja, bez obzira na način i oblik njihova izražavanja [...]“ [neslužbeni prijevod]
Pravo Unije
Direktiva 2001/29
Uvodne izjave 9. i 47. do 50. Direktive 2001/29 glase:
„(9)
Svako usklađivanje autorskog prava i srodnih prava mora se temeljiti na visokoj razini zaštite, budući da su takva prava ključna za intelektualno stvaralaštvo. [...]
[...]
(47)
Tehnološki razvoj omogućiti će nositeljima prava da upotrijebe tehničke mjere namijenjene sprečavanju ili ograničavanju radnji koje nisu odobrili nositelji bilo autorskog prava, bilo srodnih prava bilo prava
sui generis
na bazama podataka. Opasnost, međutim, postoji od poduzimanja neovlaštenih radnji koje omogućavaju ili olakšavaju izbjegavanje tehničke zaštite koju pružaju te mjere. Kako bi se izbjegli različiti pravni pristupi koji bi mogli narušavati funkcioniranje unutarnjeg tržišta, potrebno je osigurati usklađenu pravnu zaštitu protiv izbjegavanja učinkovitih tehničkih mjera i protiv proizvodnje tomu namijenjenih uređaja, proizvoda ili usluga.
(48)
Takva pravna zaštita trebala bi biti osigurana u odnosu na tehničke mjere koje učinkovito ograničavaju radnje koje nisu odobrili nositelji bilo autorskog prava, bilo srodnih prava bilo prava
sui generis
na bazama podataka, međutim, bez sprečavanja normalnog funkcioniranja elektroničke opreme i njezinog tehnološkog razvoja. Takva pravna zaštita ne razumijeva obvezu izrade uređaja, proizvoda, sastavnih dijelova ili usluga koji udovoljavaju tehničkim mjerama, sve dok taj uređaj, proizvod, sastavni dio ili ta usluga na neki drugi način nije zabranjena člankom 6. Takva pravna zaštita trebala bi poštovati razmjernost i ne bi trebala zabranjivati one uređaje ili radnje koje imaju komercijalno značajnu namjenu ili uporabu različitu od izbjegavanja tehničke zaštite. Osobito, ova zaštita ne bi trebala sprečavati istraživanje kriptografije.
(49)
Pravna zaštita tehničkih mjera ne dovodi u pitanje primjenu bilo koje nacionalne odredbe koja može zabranjivati privatno posjedovanje uređaja, proizvoda ili sastavnih dijelova za izbjegavanje tehničkih mjera.
(50)
Takva usklađena pravna zaštita ne utječe na posebne odredbe o zaštiti predviđene Direktivom [2009/24/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o pravnoj zaštiti računalnih programa (
SL L 111, str. 116
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 268.)]. Osobito, ona se ne bi trebala primjenjivati na zaštitu tehničkih mjera korištenih u vezi s računalnim programima, što se isključivo regulira tom Direktivom. Ona ne bi smjela zabraniti ni spriječiti razvoj ili uporabu ikakvih sredstava za izbjegavanje tehničke mjere koja je potrebna da se omogući poduzimanje radnji u skladu s uvjetima iz članka 5. stavka 3. ili članka 6. Direktive [2009/24]. Članci 5. i 6. te Direktive isključivo određuju iznimke od isključivih prava primjenjivih na računalne programe.“
Članak 1. Direktive 2001/29 određuje:
„1.   Ova se Direktiva odnosi na pravnu zaštitu autorskog i srodnih prava u okviru unutarnjeg tržišta, s posebnim naglaskom na informacijsko društvo.
2.   Osim u slučajevima iz članka 11., ova Direktiva ostavlja netaknutima i ni na koji način ne utječe na postojeće odredbe Zajednice koji se odnose na:
a)
pravnu zaštitu računalnih programa;
[...]“
Članak 6. stavci 1. do 3. te direktive predviđa:
„1.   Države članice moraju predvidjeti odgovarajuću pravnu zaštitu protiv izbjegavanja učinkovitih tehničkih mjera, koje određena osoba obavlja znajući to ili imajući osnova to znati.
2.   Države članice moraju predvidjeti odgovarajuću pravnu zaštitu protiv proizvodnje, uvoza, distribucije, prodaje, iznajmljivanja, oglašavanja prodaje ili iznajmljivanja ili posjedovanja u komercijalne svrhe uređaja, proizvoda ili sastavnih dijelova ili pružanja usluga koji:
a)
promiču se, oglašavaju ili prodaju na tržištu s ciljem izbjegavanja mjera; ili
b)
imaju samo ograničenu komercijalnu svrhu ili ograničenu uporabu koja nije izbjegavanje; ili
c)
prvenstveno su dizajnirani, proizvedeni, prilagođeni ili izrađeni s ciljem omogućavanja ili olakšavanja izbjegavanja;
bilo kojih učinkovitih tehničkih mjera.
3.   Za potrebe ove Direktive, izraz ‚tehničke mjere’ znači svaka tehnologija, uređaj ili sastavni dio napravljen da u uobičajenom djelovanju sprečava ili ograničava radnje, u odnosu na djela ili druge predmete zaštite, koje nisu odobrene od strane nositelja bilo kojeg autorskog prava ili srodnog prava kao što je propisano zakonom ili pravom
sui generis
propisanim poglavljem III. Direktive 96/9/EZ [Europskog parlamenta i Vijeća od 11. ožujka 1996. o pravnoj zaštiti baza podataka (
SL L 77, str. 20
.)] Tehničke se mjere smatraju učinkovitima kad nositelji prava korištenje zaštićenog djela ili drugog predmeta zaštite ograničavaju putem primjene kontrole pristupa ili zaštitnog postupka, kao što je enkripcija, premetanje ili druga preinaka djela ili drugog predmeta zaštite, ili putem nadzora umnožavanja, kojima se postiže cilj zaštite.“
Direktiva 2009/24
Članak 1. stavak 1. Direktive 2009/24 glasi kako slijedi:
„U skladu s odredbama ove Direktive države članice zaštićuju računalne programe autorskim pravom kao književna djela u smislu Bernske konvencije za zaštitu književnih i umjetničkih djela. Za potrebe ove Direktive pojam ‚računalni program’ obuhvaća i pripremni dizajnerski materijal.“
Talijansko pravo
Članak 102.c Zakona br. 633, o zaštiti autorskog prava i drugih prava povezanih s njegovim izvršavanjem (legge n. 633 – Protezione del diritto d’autore e di altri diritti connessi al suo esercizio), od 22. travnja 1941. (GURI br. 166 od 16. srpnja 1941.), kako je izmijenjen i dopunjen Zakonodavnim dekretom br. 68, koji prenosi Direktivu 2001/29/EZ o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (decreto legislativo n. 68 – Attuazione della direttiva 2001/29/CE sull’armonizzazione di taluni aspetti del diritto d’autore e dei diritti connessi nella società dell’informazione), od 9. travnja 2003. (GURI br. 87, od 14. travnja 2003., redovni dodatak), glasi:
„1.   Nositelji autorskih i srodnih prava kao i prava predviđenog člankom 102.a stavkom 3. [koji se odnosi na baze podataka] na zaštićena djela ili predmete zaštite mogu primijeniti učinkovite tehničke mjere zaštite koje uključuju svaku tehnologiju, uređaj ili sastavni dio napravljen da u uobičajenom djelovanju sprječava ili ograničava radnje koje nisu odobrili nositelji prava.
2.   Tehničke se mjere smatraju učinkovitima kad nositelji korištenje zaštićenog djela ili predmeta zaštite ograničavaju putem primjene pristupnog uređaja ili zaštitnog postupka, kao što je enkripcija, premetanje ili druga preinaka zaštićenog djela ili predmeta zaštite, ili kad je takvo korištenje ograničeno putem nadzora umnožavanja, kojim se postiže cilj zaštite.
3.   Predmetni članak ne dovodi u pitanje primjenu pravnih pravila o računalnim programima koja su predviđena u odjeljku VI. poglavlja IV. glave I.“
Glavni postupak i prethodna pitanja
Poduzeća Nintendo, članovi grupe koja osmišlja i proizvodi videoigre, prodaju dvije vrste proizvoda za te igre, odnosno prijenosne sustave, konzole „DS“ i sustave igara na kućnim konzolama, konzole „Wii“.
Poduzeća Nintendo usvojila su tehničke mjere, odnosno sustav prepoznavanja instaliran u konzole i kriptirani kôd fizičkog medija na kojem su snimljene videoigre zaštićene autorskim pravom. Te mjere sprječavaju korištenje protupravnih umnoženih primjeraka videoigre. Igre koje nisu kodirane ne mogu biti pokrenute ni na jednoj od dviju vrsta uređaja koje prodaju poduzeća Nintendo.
Iz odluke kojom je sud uputio zahtjev također proizlazi da te tehničke mjere sprječavaju da se na konzolama upotrebljavaju programi, igre i uopće multimedijalni sadržaji čiji proizvođač nije Nintendo.
Poduzeća Nintendo ukazala su na postojanje uređaja PC Boxa koji nakon instalacije na konzolu izbjegavaju sustav zaštite sadržan na „hardwareu“ i omogućuju korištenje krivotvorenih videoigara.
Smatrajući da je glavni cilj uređajâ PC Boxa izbjeći i zaobići tehničke mjere zaštite Nintendo igara, poduzeća Nintendo podnijela su tužbu protiv PC Boxa i 9Neta pred Tribunale di Milano.
PC Box prodaje izvorne Nintendove konzole zajedno s dopunskim „softwareom“ koji čine određeni programi nezavisnih proizvođača, „homebrews“, dizajnirani isključivo za upotrebu na tim konzolama i čije korištenje zahtijeva prethodnu instalaciju uređaja PC Boxa koji deaktiviraju instalirani uređaj koji čini tehničku mjeru zaštite.
Prema mišljenju PC Boxa, stvarni cilj poduzeća Nintendo jest spriječiti korištenje nezavisnog „softwarea“, koji nije protupravni umnoženi primjerak videoigre, već omogućuje učitavanje MP3 datoteka, filmova i video snimaka na konzolama u svrhu potpunog iskorištavanja tih konzola.
Sud koji je uputio zahtjev smatra da se zaštita videoigara ne treba svesti na onu namijenjenu računalnim programima. Naime, iako videoigre temelje svoju funkcionalnost na računalnom programu, one se pokreću i razvijaju naracijskim slijedom koji su predodredili autori navedenih igara prikazivanjem niza slika i zvukova koji posjeduje izvjesnu konceptualnu samostalnost.
Navedeni se sud pita ne prelazi li implementacija tehničkih mjera zaštite, kao što su one u glavnom postupku koje koristi Nintendo, ono što je u tu svrhu predviđeno člankom 6. Direktive 2001/29, tumačenim s obzirom na njezinu uvodnu izjavu 48.
U tim je okolnostima Tribunale di Milano odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 6. Direktive [2001/29 ], ispitan osobito s obzirom na [njezinu] uvodnu izjavu 48., tumačiti u smislu da se zaštita tehničkih mjera zaštite djelâ ili predmetâ zaštićenih autorskim pravom može proširiti i na sustav koji je isto poduzeće proizvelo i stavilo u prodaju, u kojem je
hardware
opremljen uređajem koji na odvojenom mediju sa zaštićenim djelom (videoigrom koju je proizvelo isto poduzeće kao i treće osobe, nositelji zaštićenih djela) može prepoznati kôd prepoznavanja bez kojega to djelo ne može biti prikazano ni korišteno u okviru tog sustava, a koji na taj način, zajedno s uređajem čiji je dio, isključuje svaku interoperabilnost s dodatnim uređajima i proizvodima koje proizvode poduzeća koja ne proizvode sam taj sustav?
2.
Ako je potrebno ocijeniti prevladava li upotreba proizvoda ili sastavnog dijela u cilju izbjegavanja tehničke mjere zaštite nad drugim relevantnim komercijalnim svrhama ili uporabama, može li se članak 6. Direktive [2001/29 ], ispitan osobito s obzirom na [njezinu] uvodnu izjavu 48., tumačiti u smislu da nacionalni sudac treba primijeniti mjerila procjene u kojima je naglasak stavljen na osobitu svrhu koju je nositelj pravâ dodijelio proizvodu koji sadrži zaštićeni sadržaj ili, alternativno ili istodobno, kvantitativna mjerila koja se temelje na važnosti istovjetnih korištenja ili kvalitativna mjerila koja proizlaze iz naravi i važnosti samih korištenja?“
O prethodnim pitanjima
Svojim pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita, kao prvo, treba li Direktivu 2001/29 tumačiti u smislu da pojam „učinkovite tehničke mjere“ u smislu članka 6. stavka 3. navedene direktive obuhvaća tehničke mjere koje se poglavito sastoje u tome da se uređajem za prepoznavanje opreme ne samo medij na kojem je sadržano zaštićeno djelo, kao što je videoigra, u svrhu njegove zaštite od radnji koje nije odobrio nositelj autorskog prava, nego također i prijenosni uređaji i konzole koje omogućuju pristup tim igrama i njihovo korištenje.
Kao drugo, navedeni sud u biti pita Sud prema kojim mjerilima valja procjenjivati opseg pravne zaštite protiv izbjegavanja učinkovitih tehničkih mjera u smislu članka 6. Direktive 2001/29. Taj sud osobito nastoji saznati jesu li u tom pogledu relevantni, s jedne strane, posebna svrha koju je nositelj prava namijenio proizvodu koji sadrži zaštićeni sadržaj, kao što su konzole Nintendo, i, s druge strane, opseg, narav i važnost korištenja uređajâ, proizvodâ ili sastavnih dijelova koji mogu izbjeći navedene učinkovite tehničke mjere, kao što su uređaji PC Boxa.
U tom pogledu najprije valja napomenuti da se Direktiva 2001/29, kao što to osobito proizlazi iz njezinog članka 1. stavka 1., odnosi na pravnu zaštitu autorskog prava i srodnih prava što za autore podrazumijeva isključiva prava u odnosu na njihova djela. Djela kao što su računalni programi zaštićena su autorskim pravom pod uvjetom da su izvorna, to jest ako predstavljaju intelektualno stvaralaštvo njihovog autora (vidjeti presudu od 16. srpnja 2009., Infopaq International, C‑5/08,
Recueil
, str. I‑6569., t. 35.).
S obzirom na pojedine dijelove djela, valja ustvrditi da u Direktivi 2001/29 ništa ne upućuje na to da su ti dijelovi podložni režimu različitom od onoga koji vrijedi za čitavo djelo. Iz toga slijedi da su oni zaštićeni autorskim pravom kada kao takvi sudjeluju u izvornosti čitavog djela (vidjeti gore navedenu presudu Infopaq International, t. 38.).
To utvrđenje ne pobija činjenica da Direktiva 2009/24 predstavlja
lex specialis
u odnosu na Direktivu 2001/29 (vidjeti presudu od 3. srpnja 2012., UsedSoft, C‑128/11, t. 56.). Naime, sukladno njezinom članku 1. stavku 1., zaštita koju jamči Direktiva 2009/24 ograničena je na računalne programe. Međutim, kao što proizlazi iz odluke kojom je sud uputio zahtjev, videoigre kao što su one koje su predmet glavnog postupka čine složeni materijal koji se sastoji ne samo od računalnih programa nego također i od grafičkih i zvučnih elemenata koji, iako su kodirani na računalni jezik, imaju vlastitu stvaralačku vrijednost koja se ne može svesti na navedeno kodiranje. U mjeri u kojoj dijelovi videoigre, u konkretnom slučaju ti grafički i zvučni elementi, sudjeluju u izvornosti djela, oni su zajedno s čitavim djelom zaštićeni autorskim pravom u okviru režima koji je ustanovila Direktiva 2001/29.
S obzirom na članak 6. Direktive 2001/29, važno je napomenuti da on obvezuje države članice da predvide odgovarajuću pravnu zaštitu protiv izbjegavanja svake učinkovite „tehničke mjere“ koja je u njegovom stavku 3. definirana kao tehnologija, uređaj ili sastavni dio napravljen da u uobičajenom djelovanju sprečava ili ograničava radnje, u odnosu na djela ili druge predmete zaštite, koje nisu odobrene od strane nositelja bilo kojeg autorskog prava ili srodnog prava kao što je propisano zakonom ili pravom
sui generis
propisanim poglavljem III. Direktive 96/9.
Budući da se, kao što proizlazi iz članaka 2. do 4. Direktive 2001/29, navedene radnje sastoje u reproduciranju djelâ, njihovom priopćavanju i stavljanju na raspolaganje javnosti, kao i distribuciji izvornika ili umnoženih primjeraka djela, pravna zaštita predviđena člankom 6. navedene direktive primjenjuje se samo u svrhu zaštite navedenog nositelja od radnji za koje je potrebno njegovo odobrenje.
U tom pogledu valja kao prvo ustvrditi da u navedenoj direktivi ništa ne upućuje na zaključak da se njezin članak 6. stavak 3. ne odnosi na tehničke mjere kao što su one koje su predmet glavnog postupka i koje su, s jedne strane, sadržane u fizičkim medijima igara, i, s druge strane, na konzolama i koje zahtijevaju njihovo međudjelovanje.
Naime, kao što je nezavisna odvjetnica navela u točki 43. svoga mišljenja, iz navedene odredbe proizlazi da je pojam „učinkovite tehničke mjere“ široko definiran i da uključuje primjenu pristupnog kôda ili zaštitnog postupka, kao što je enkripcija, premetanje ili druga preinaka djela, ili drugog predmeta zaštite, ili nadzora umnožavanja. Osim toga, takva je definicija u skladu s glavnim ciljem Direktive 2001/29 koji je, kako i proizlazi iz njezine uvodne izjave 9., uspostaviti visoku razinu zaštite, osobito u korist autora, a koja je ključna za intelektualno stvaralaštvo.
U takvim uvjetima valja zaključiti da su tehničke mjere kao što su one koje su predmet glavnog postupka, koje su s jedne strane sadržane u fizičkim podrškama videoigara a s druge strane u konzolama i koje zahtijevaju njihovo međudjelovanje, obuhvaćene pojmom „učinkovitih tehničkih mjera“ u smislu članka 6. stavka 3. Direktive 2001/29 ako je njihov cilj spriječiti ili ograničiti radnje koje štete pravima nositelja koja su njome zaštićena.
Kao drugo, valja ispitati prema kojim mjerilima treba procijeniti opseg pravne zaštite protiv izbjegavanja učinkovitih tehničkih mjera u smislu članka 6. Direktive 2001/29.
Kao što je nezavisna odvjetnica navela u točkama 53. do 63. svoga mišljenja, ispitivanje tog pitanja zahtijeva uzimanje u obzir činjenice da pravna zaštita protiv radnji koje nije odobrio nositelj autorskih prava treba, sukladno članku 6. stavku 2. Direktive 2001/29 tumačenom s obzirom na njezinu uvodnu izjavu 48., poštovati načelo proporcionalnosti i ne smije zabraniti uređaje ili radnje koji imaju, u komercijalnom kontekstu, svrhu ili uporabu različitu od olakšavanja ostvarenja tih radnji izbjegavanjem tehničke zaštite.
Dakle, navedena pravna zaštita odobrava se samo u odnosu na tehničke mjere koje, s obzirom na djela, imaju za cilj spriječiti ili ukloniti radnje koje nije odobrio nositelj autorskog prava, a koje su navedene u točki 25. predmetne presude. Navedene mjere moraju biti prikladne za ostvarenje tog cilja i ne smiju prelaziti ono što je potrebno za njegovo ostvarenje.
U tom kontekstu potrebno je ispitati mogu li druge mjere ili mjere koje nisu sadržane na konzolama uzrokovati manje smetnji radnjama trećih koje ne trebaju odobrenje nositelja autorskih prava ili manja ograničenja tih radnji uz pružanje istovjetne zaštite pravima navedenog nositelja.
U tu svrhu važno je uzeti u obzir ponajprije troškove različitih vrsta tehničkih mjera, tehničke i praktične aspekte njihove implementacije kao i usporedbu učinkovitosti tih različitih vrsta tehničkih mjera s obzirom na zaštitu pravâ nositelja, a da pritom ta učinkovitost ipak ne treba biti apsolutna.
Kao što je navela nezavisna odvjetnica u točki 67. svoga mišljenja, procjena opsega predmetne pravne zaštite ne treba se izvršiti u odnosu na posebno korištenje konzola kakvo je predvidio nositelj autorskih prava. Naprotiv, prilikom te procjene treba uzeti u obzir mjerila predviđena u članku 6. stavku 2. Direktive 2001/29 u odnosu na uređaje, proizvode ili sastavne dijelove koji mogu izbjeći zaštitu učinkovitih tehničkih mjera.
Preciznije, navedena odredba obvezuje države članice da predvide primjerenu pravnu zaštitu protiv navedenih uređaja, proizvoda i sastavnih dijelova koji imaju za cilj izbjeći navedenu zaštitu učinkovitih tehničkih mjera, koji imaju samo ograničenu komercijalnu svrhu ili ograničenu upotrebu koja nije izbjegavanje te zaštite ili koji su prvenstveno dizajnirani, proizvedeni, prilagođeni ili izrađeni s ciljem omogućavanja ili olakšavanja tog izbjegavanja.
U tom pogledu, u cilju ispitivanja svrhe navedenih uređaja, proizvoda ili sastavnih dijelova, dokaz njihovog stvarnog korištenja od strane trećih bit će, s obzirom na predmetne okolnosti, iznimno bitan. Sud koji je podnio zahtjev može osobito ispitati učestalost kojom se uređaji PC Boxa stvarno koriste kako bi se na konzolama Nintendo koristili neovlašteno umnoženi primjerci igre Nintendo i pod licencom Nintendo, kao i učestalost kojom se ti uređaji koriste u svrhe koje ne čine povredu autorskog prava na igrama Nintendo i pod licencom Nintendo.
S obzirom na prethodna razmatranja, na postavljena pitanja valja odgovoriti tako da se Direktiva 2001/29 treba tumačiti u smislu da pojam „učinkovite tehničke mjere“ u smislu članka 6. stavka 3. te direktive može obuhvatiti tehničke mjere koje se poglavito sastoje u tome da se uređajem za prepoznavanje opremi ne samo medij na kojem je sadržano zaštićeno djelo, kao što je videoigra, u svrhu njegove zaštite protiv radnji koje nije odobrio nositelj autorskog prava, nego također i prijenosni uređaji ili konzole koje imaju namjenu omogućavanja pristupa tim igrama i njihovo korištenje.
Na nacionalnom je sudu da provjeri mogu li druge mjere ili mjere koje nisu sadržane u konzolama uzrokovati manje smetnji radnjama trećih ili manje ograničenja tih radnji, uz pružanje istovjetne zaštite pravima nositelja. U tu svrhu važno je uzeti u obzir osobito troškove različitih vrsta tehničkih mjera, tehničke i praktične aspekte njihove implementacije kao i usporedbu učinkovitosti tih različitih vrsta tehničkih mjera s obzirom na zaštitu prava nositelja, a da pritom ta učinkovitost ipak ne treba biti apsolutna. Na navedenom je sudu također ispitivanje svrhe uređaja, proizvoda ili sastavnih dijelova koji mogu izbjeći navedene tehničke mjere. U tom pogledu će, s obzirom na predmetne okolnosti, biti osobito bitan dokaz njihovog stvarnog korištenja od strane trećih. Nacionalni sud može osobito ispitati učestalost kojom se ti uređaji, proizvodi ili sastavni dijelovi stvarno koriste za povredu autorskog pravog kao i učestalost kojom se koriste u svrhe koje ne čine povredu navedenog prava.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu koji nisu troškovi postupka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (četvrto vijeće) odlučuje:

Direktiva 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskih i srodnih prava u informacijskom društvu treba se tumačiti u smislu da pojam „učinkovite tehničke mjere“ u smislu članka 6. stavka 3. te direktive može obuhvatiti tehničke mjere koje se poglavito sastoje u tome da se uređajem za prepoznavanje opremi ne samo medij na kojem je sadržano zaštićeno djelo, kao što je videoigra, u svrhu njegove zaštite protiv radnji koje nije odobrio nositelj autorskog prava, nego također i prijenosne uređaje ili konzole koje imaju namjenu omogućavanja pristupa tim igrama i njihovo korištenje.

Na nacionalnom je sudu da provjeri mogu li druge mjere ili mjere koje nisu sadržane u konzolama uzrokovati manje smetnji radnjama trećih ili manje ograničenja tih radnji, uz pružanje istovjetne zaštite pravima nositelja. U tu svrhu važno je uzeti u obzir osobito troškove različitih vrsta tehničkih mjera, tehničke i praktične aspekte njihove implementacije kao i usporedbu učinkovitosti tih različitih vrsta tehničkih mjera s obzirom na zaštitu prava nositelja, a da pritom ta učinkovitost ipak ne treba biti apsolutna. Na navedenom je sudu također ispitivanje svrhe uređaja, proizvoda ili sastavnih dijelova koji mogu izbjeći navedene tehničke mjere. U tom pogledu će, s obzirom na predmetne okolnosti, biti osobito bitan dokaz njihovog stvarnog korištenja od strane trećih. Nacionalni sud može osobito ispitati učestalost kojom se ti uređaji, proizvodi ili sastavni dijelovi stvarno koriste za povredu autorskog pravog kao i učestalost kojom se koriste u svrhe koje ne čine povredu navedenog prava.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: talijanski.