CELEX: 62009CJ0027
Muutoksenhaku
Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka
Tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvat rajoittavat toimenpiteet terrorismin torjumiseksi
Yhteinen kanta 2001/931/YUTP
Asetus (EY) N:o 2580/2001
Euroopan unionin neuvoston laatimaan, tarkastelemaan ja muuttamaan luetteloon sisällytetyn ryhmän varojen jäädyttäminen
Puolustautumisoikeudet

Valituksellaan Ranskan tasavalta vaatii kumottavaksi Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-284/08,
People’s Mojahedin Organization of Iran vastaan neuvosto, 4.12.2008 antaman tuomion (Kok., s. II‑3487; jäljempänä valituksenalainen
tuomio), jolla hyväksyttiin People’s Mojahedin Organization of Iranin (jäljempänä PMOI) nostama kanne, joka koski tiettyihin
henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi annetun asetuksen
(EY) N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta sekä päätöksen 2007/868/EY kumoamisesta 15.7.2008 tehdyn neuvoston
päätöksen 2008/583/EY (EUVL L 188, s. 21; jäljempänä riidanalainen päätös) kumoamista sikäli kuin se koskee PMOI:ta.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselma 1373 (2001)
Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvosto hyväksyi 28.9.2001 päätöslauselman 1373 (2001), johon sisältyy laaja-alaisia
strategioita terrorismin torjumiseksi ja erityisesti terrorismin rahoituksen estämiseksi. Päätöslauselman 1 kohdan c alakohdassa
velvoitetaan erityisesti kaikkia valtioita jäädyttämään viipymättä sellaisten henkilöiden varat, muut rahoituksen lähteet
tai taloudelliset resurssit, jotka syyllistyvät terroritekoihin tai niiden yritykseen taikka osallistuvat niiden toteuttamiseen
tai edesauttavat niitä, sekä tällaisille henkilöille kuuluvien tai heidän määräysvallassaan olevien yhteisöjen samoin kuin
tällaisten henkilöiden tai yhteisöjen puolesta tai johdolla toimivien henkilöiden ja yhteisöjen varat, muut rahoituksen lähteet
tai taloudelliset resurssit.
Päätöslauselmassa ei vahvisteta niiden henkilöiden luetteloa, joihin näitä rajoittavia toimenpiteitä on sovellettava.

Yhteinen kanta 2001/931/YUTP
Katsottuaan, että Euroopan yhteisön toiminta oli tarpeellista päätöslauselman 1373 (2001) täytäntöön panemiseksi, Euroopan
unionin neuvosto hyväksyi 27.12.2001 muun muassa yhteisen kannan 2001/931/YUTP erityistoimenpiteiden toteuttamisesta terrorismin
torjumiseksi (EYVL L 344, s. 93).
Yhteisen kannan 1 artiklan 1 kohta kuuluu seuraavasti:
”Tätä yhteistä kantaa sovelletaan seuraavien artiklojen säännösten mukaisesti terroritekoihin sekaantuneisiin henkilöihin,
ryhmiin ja yhteisöihin, jotka on luetteloitu liitteessä.”
Yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan 2 kohdassa määritellään, mitä ”terroritekoihin sekaantuneilla henkilöillä, ryhmillä ja
yhteisöillä” tarkoitetaan, ja 3 kohdassa määritellään, mitä ”terroriteolla” tarkoitetaan.
Yhteisen kannan 1 artiklan 4 ja 6 kohta kuuluvat seuraavasti:
”4. Liitteessä oleva luettelo laaditaan tarkkojen tietojen tai sellaisten asiaan liittyvien seikkojen perusteella, jotka osoittavat,
että toimivaltainen viranomainen on tehnyt kyseisiä henkilöitä, ryhmiä tai yhteisöjä koskevan päätöksen, riippumatta siitä,
koskeeko päätös terroritekoa, sen yritystä, siihen osallistumista tai sen edistämistä koskevan tutkinnan tai syytteeseenpanon
aloittamista luotettavien ja uskottavien todisteiden tai näytön perusteella tai tällaisista teoista tuomitsemista. Luetteloon
voidaan lisätä henkilöt, ryhmät tai yhteisöt, joilla Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvosto on todennut olevan yhteyksiä
terrorismiin ja joille turvallisuusneuvosto on määrännyt seuraamuksia.
Tässä kohdassa ’toimivaltaisella viranomaisella’ tarkoitetaan oikeusviranomaista, tai jos oikeusviranomaisilla ei ole toimivaltaa
tässä kohdassa tarkoitetulla alalla, vastaavaa asiassa toimivaltaista viranomaista.
– –
6. Luettelossa olevien henkilöiden ja yhteisöjen nimet tarkistetaan säännöllisin väliajoin, vähintään kuitenkin kerran puolessa
vuodessa, sen varmistamiseksi, että niiden säilyttäminen luettelossa on perusteltua.”
PMOI lisättiin yhteisen kannan 2001/931 liitteenä olevaan luetteloon yhteisen kannan 2001/931 ajantasaistamisesta 2.5.2002
hyväksytyllä neuvoston yhteisellä kannalla 2002/340/YUTP (EYVL L 116, s. 75).
PMOI:n sisällyttäminen yhteisen kannan 2001/931 liitteenä olevaan luetteloon pysytettiin tämän jälkeen useissa neuvoston kyseisen
yhteisen kannan 1 artiklan 6 kohdan mukaisesti tekemissä päätöksissä.

Asetus (EY) N:o 2580/2001
Neuvosto antoi 27.12.2001 asetuksen (EY) N:o 2580/2001 tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista
toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi (EYVL L 344, s. 70 ja oikaisu EYVL L 52, s. 58).
Asetuksen N:o 2580/2001 johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Yhteisön toiminta on tarpeen erityistoimenpiteiden toteuttamisesta terrorismin torjumiseksi hyväksytyn yhteisen kannan 2001/931/YUTP
yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevien osien täytäntöön panemiseksi.”
Asetuksen 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäljempänä 5 ja 6 artiklassa tarkoitettuja poikkeuksia lukuun ottamatta:
a)      kaikki 3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa mainituille luonnollisille tai oikeushenkilöille, ryhmille tai yhteisöille kuuluvat
tai niiden omistamat tai hallussa olevat varat, muut rahoituksen lähteet ja taloudelliset resurssit on jäädytettävä;
b)      varoja, muita rahoituksen lähteitä ja taloudellisia resursseja ei saa luovuttaa suoraan tai välillisesti 3 kohdassa tarkoitetussa
luettelossa mainittujen luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, ryhmien ja yhteisöjen käyttöön tai niiden hyväksi.
2.      Jäljempänä 5 ja 6 artiklassa tarkoitettuja poikkeuksia lukuun ottamatta on kiellettävä rahoituspalvelujen tarjoaminen 3 kohdassa
tarkoitetussa luettelossa mainituille luonnollisille henkilöille, oikeushenkilöille, ryhmille ja yhteisöille tai niiden hyväksi.
3.      Neuvosto laatii yksimielisesti luettelon niistä henkilöistä, ryhmistä ja yhteisöistä, joihin tätä asetusta sovelletaan, tarkastelee
ja muuttaa sitä yhteisen kannan 2001/931/YUTP 1 artiklan 4, 5 ja 6 kohdan määräysten mukaisesti. − −”
PMOI sisällytettiin asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun luetteloon asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan
3 kohdan täytäntöönpanosta ja päätöksen 2001/927/EY kumoamisesta 2.5.2002 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2002/334/EY (EYVL
L 116, s. 33).
PMOI:n sisällyttäminen kyseiseen luetteloon pysytettiin neuvoston myöhemmillä päätöksillä, jotka tehtiin asetuksen N:o 2580/2001
2 artiklan 3 kohdan mukaisesti ja joihin riidanalainen päätös kuuluu.
PMOI poistettiin luettelosta asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta sekä päätöksen 2008/583/EY kumoamisesta
26.1.2009 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2009/62/EY (EUVL L 23, s. 25).
Päätöksen 2009/62 johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”[Valituksenalaisen] tuomion mukaisesti yhtä ryhmää ei ole sisällytetty luetteloon niistä henkilöistä, ryhmistä ja yhteisöistä,
joihin asetusta (EY) N:o 2580/2001 sovelletaan.”
On kiistatonta, että tuossa perustelukappaleessa tarkoitettu ryhmä on PMOI.

Asian tausta
Nyt käsiteltävän asian ensimmäisten vaiheiden kuvauksen yhteydessä valituksenalaisen tuomion 1 kohdassa viitataan ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-228/02, Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran vastaan neuvosto, 12.12.2006
antamaan tuomioon (Kok., s. II‑4665, 1–26 kohta) ja asiassa T-256/07, People’s Mojahedin Organization of Iran vastaan neuvosto,
23.10.2008 antamaan tuomioon (Kok., s. II-3019, 1–37 kohta).
Edellä mainitussa asiassa Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran vastaan neuvosto annetun tuomion 1, 2, 12 ja 16 kohdassa
todettiin seuraavaa:
”1      Oikeudenkäyntiaineistosta ilmenee, että [PMOI] perustettiin vuonna 1965 ja se otti tehtäväkseen Iranin shaahin ja sittemmin
mullahien valtaan perustuvan järjestelmän syrjäyttämisen demokraattisella järjestelmällä. Kyseinen järjestö oli vuonna 1981
mukana perustamassa Iranin kansallista vastarintaneuvostoa, joka määritteli itsensä Iranin ’maanpaossa olevaksi vastarintaparlamentiksi’.
Käsiteltävänä olevan oikeusriidan taustalla olevien tosiseikkojen tapahtuma-aikaan järjestö muodostui viidestä erillisestä
organisaatiosta sekä erillisestä osasta, joka muodosti Iranissa toimivan aseellisen siiven. [PMOI] on kuitenkin todennut,
että se ja kaikki sen kannattajat ovat nimenomaisesti luopuneet vuoden 2001 kesäkuusta alkaen kaikesta sotilaallisesta toiminnasta
ja ettei sillä enää nykyään ole aseellista siipeä.
2      [PMOI] sisällytettiin Secretary of State for the Home Departmentin (Yhdistyneen kuningaskunnan sisäasiainministeri, jäljempänä
Home Secretary) 28.3.2001 [tekemällä päätöksellä] vuoden 2000 Terrorism Actin (terrorismilaki) nojalla kiellettyjen järjestöjen
luetteloon. [PMOI haki samanaikaisesti muutosta kyseiseen päätökseen siten, että se valitti siitä] Proscribed Organisations
Appeal Commissioni[in] (kiellettyjä järjestöjä koskeva valituslautakunta, jäljempänä POAC) ja nosti siitä judicial review
‑menettelyn mukaisen kanteen High Court of Justice (England [&] Wales), Queen’s Bench Divisionissa (Administrative Court)
– –.
– –
12      [Kyseinen tuomioistuin] hylkäsi 17.4.2002 antamallaan tuomiolla judicial review -menettelyn mukaisen kanteen, jonka [PMOI]
oli nostanut Home Secretaryn 28.3.2001 tekemästä päätöksestä – –, koska se katsoi ennen kaikkea, että POAC oli [asianmukainen]
elin käsittelemään [PMOI:n] väitteitä, mukaan lukien väitettä siitä, että sen oikeutta tulla kuulluksi oli loukattu.
– –
16      POAC hylkäsi 15.11.2002 [tekemällään päätöksellä valituksen], jonka [PMOI oli tehnyt] Home Secretaryn 28.3.2001 [tekemästä
päätöksestä] – –, koska se katsoi, ettei mikään edellyttänyt [PMOI:n] kuulemista etukäteen, minkä lisäksi tällainen kuuleminen
ei olisi käytännöllistä tai toivottavaa sen takia, että kyse oli terroristijärjestöjen vastaisesta lainsäädännöstä. Saman
ratkaisun mukaan vuoden 2000 Terrorism Actiin perustuvassa oikeudellisessa järjestelmässä säädetään tosiasiallisesta mahdollisuudesta
siihen, että [PMOI:n] näkemys voidaan kuulla POAC:ssa.”
Asian myöhemmät vaiheet tiivistetään valituksenalaisen tuomion 2–10 kohdassa seuraavasti:
”2      Court of Appeal (England & Wales) (Englannin ja Walesin valitustuomioistuin, Yhdistynyt kuningaskunta, jäljempänä Court of
Appeal) hylkäsi 7.5.2008 antamallaan tuomiolla [Home Secretaryn] pyynnön saada valittaa tuolle tuomioistuimelle [POAC:n] 30.11.2007
tekemästä päätöksestä, jolla hyväksyttiin valitus Home Secretaryn 1.9.2006 tekemästä päätöksestä, jolla kieltäydyttiin poistamasta
toteamusta, jonka mukaan [PMOI] oli terrorismiin sekaantunut kielletty järjestö, ja määrättiin, että Home Secretaryn oli tehtävä
Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentille esitys [päätöksestä] (Order), jolla [PMOI] poistetaan vuoden 2000 – – Terrorism Actin
nojalla kiellettyjen järjestöjen luettelosta.
3      Tuossa päätöksessä POAC muun muassa totesi, että Home Secretaryn 1.9.2006 tekemään päätökseen, jolla kieltäydyttiin poistamasta
toteamusta, jonka mukaan [PMOI] oli terrorismiin sekaantunut kielletty järjestö, sisältyvä toteamus, jonka mukaan kantaja
oli edelleen tuona ajankohtana vuoden 2000 Terrorism Actissa tarkoitettu ”terrorismiin sekaantunut” (concerned in terrorism)
järjestö, oli virheellinen (perverse). – –
– –
5      Court of Appeal pysytti [edellä mainitulla tuomiollaan] POAC:n arvioinnit. Se totesi lisäksi, että Home Secretaryn toimittamat
luottamukselliset tiedot vahvistivat toteamusta, jonka mukaan Home Secretary ei voinut kohtuullisesti katsoa, että PMOI:llä
olisi ollut aikomus alkaa harjoittaa uudelleen terrorismia tulevaisuudessa.
6      Näin ollen Home Secretary poisti 23.6.2008 tekemällään [päätöksellä], joka tuli voimaan 24.6.2008, PMOI:n nimen vuoden 2000
Terrorism Actin nojalla kiellettyjen järjestöjen luettelosta. Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin molemmat kamarit hyväksyivät
tämän luettelosta poistamisen.
7      Neuvosto säilytti kuitenkin [riidanalaisella päätöksellä] muiden nimien ohella myös [PMOI:n] nimen [asetuksen N:o 2580/2001]
liitteessä olevassa luettelossa – –.
8      [Riidanalaisen] päätöksen viidennessä perustelukappaleessa, jonka osalta on selvää, että se koskee PMOI:tä, todetaan seuraavaa:
’Yhden ryhmän osalta neuvosto otti huomioon sen, että kyseisen ryhmän luetteloon sisällyttämisen perusteena olleen toimivaltaisen
viranomaisen päätöksen voimassaolo päättyi 24 päivänä kesäkuuta 2008. Neuvoston tietoon on kuitenkin tullut uusia [tätä ryhmää
koskevia] seikkoja, joiden perusteella neuvosto katsoo, että on aihetta sisällyttää tämä ryhmä luetteloon.’
9      [Riidanalainen] päätös annettiin [PMOI:lle] tiedoksi 15.7.2008 päivätyllä neuvoston kirjeellä. Tuossa kirjeessä neuvosto totesi
erityisesti seuraavaa:
’Neuvosto on uudestaan päättänyt sisällyttää [PMOI:n] – – luetteloon. Neuvosto on pannut merkille, että [PMOI:n] luetteloon
sisällyttämisen perusteena olleen toimivaltaisen viranomaisen päätöksen voimassaolo päättyi 24 päivänä kesäkuuta. Neuvosto
on kuitenkin saanut uusia tietoja, joilla on merkitystä luetteloon sisällyttämisen kannalta. Otettuaan nämä tiedot huomioon
neuvosto päätti, että [PMOI] oli yhä sisällytettävä edellä mainittuun luetteloon. Näin ollen neuvosto on tämän seurauksena
muuttanut perusteluja.’
10      Neuvosto totesi tiedoksiantokirjeeseen liitetyissä perusteluissa – – seuraavaa:
’[PMOI] on vuonna 1965 perustettu ryhmä, jonka alkuperäisenä tarkoituksena oli šaahinvallan kukistaminen. Sen jäsenet osallistuivat
näin ollen aikaisemmin vallassa olleen järjestelmän useiden tuhansien ’vaikuttajien’ eliminoimiseen ja olivat vastuussa panttivankien
sieppaamisesta Yhdysvaltojen suurlähetystössä Teheranissa. PMOI oli aluksi yksi islamilaisen vallankumouksen kaikkein radikaaleimpia
toimijoita, ja sen jälkeen, kun sen toiminta kiellettiin, se alkoi toimia maan alla ja toteutti useita toimia vallassa ollutta
järjestelmää vastaan Teheranissa. Järjestö oli näin ollen useiden terroristihyökkäyksien taustalla – –. Lisäksi järjestön
Euroopan unionin eri jäsenvaltioihin sijoittautuneita jäseniä vastaan on vireillä syytteitä näiden toimintojen rahoittamiseksi
harjoitetuista rikollisista toiminnoista. Näihin toimiin sovelletaan yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan 3 kohdan a, c, d,
f, g, h ja i alakohdan määräyksiä, ja ne on toteutettu sen 1 artiklan 3 kohdan i ja iii alakohdassa mainittuja tarkoituksia
varten.
[PMOI] kuuluu asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan.
Tribunal de grande instance de Paris’n terrorismin torjuntaan erikoistunut syyttäjäviranomainen aloitti huhtikuussa 2001 esitutkinnan,
joka koski Ranskan oikeudessa, erityisesti 22.7.1996 annetussa laissa 96/647, tarkoitettua ’osallistumista rikollisjärjestön
toimintaan terroritekojen valmistelemiseksi’. Tämän esitutkinnan yhteydessä tehdyt selvitykset koskivat lopulta [PMOI:n] oletettujen
jäsenten tekemää sarjaa rikoksia, joissa kaikissa oli pääasiallisesti tai liitännäisesti kyseessä kollektiivinen hanke, jonka
tavoitteena oli häiritä vakavalla tavalla yleistä järjestystä herättämällä pelkoa ja kauhua. Mainitun syytteen lisäksi tämä
tutkimus koskee myös Ranskan oikeudessa, erityisesti päivittäisestä turvallisuudesta 15.11.2001 annetussa laissa 2001/1062,
tarkoitettua ’terroristiryhmän rahoittamista’.
Pariisin terrorismin torjuntaan erikoistunut syyttäjäviranomainen toteutti 19.3.2007 ja 13.11.2007 täydentäviä syytetoimia,
jotka koskivat [PMOI:n] oletettuja jäseniä. Näitä syytetoimia perusteltiin tarpeella tutkia uusia seikkoja, mikä oli seurausta
vuosina 2001–2007 tehdyistä selvityksistä. Ne koskevat Ranskan oikeudessa, erityisesti 2.8.2003 annetussa laissa 2003/706,
tarkoitettua ’erityisen haavoittuviin henkilöihin kohdistuviin petoksiin liittyvillä rikoksilla saadun suoran tai välillisen
hyödyn rahanpesua ja petoksia järjestäytyneenä joukkona’ terroristihankkeen yhteydessä.
Toimivaltainen viranomainen teki tämän jälkeen yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun [PMOI:tä] koskevan
päätöksen.
Neuvosto panee merkille, että nämä syytetoimet ovat yhä vireillä ja että niitä on laajennettu vuonna 2007 terroristiryhmien
suorittamien rahoitustoimien torjunnan yhteydessä. Neuvosto katsoo, että syyt [PMOI:n] sisällyttämiseksi niistä henkilöistä
ja yhteisöistä, joihin asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädettyjä toimenpiteitä sovelletaan, laadittuun
luetteloon ovat yhä päteviä.
Otettuaan nämä seikat huomioon neuvosto päätti, että on jatkettava asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen
toimenpiteiden soveltamista [PMOI:hin].’”

Kanne ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
PMOI nosti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 21.7.2008 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, joka koski
riidanalaisen päätöksen kumoamista ja jossa se vaati ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta
–        kumoamaan riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin se koskee PMOI:ta ja
–        velvoittamaan neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Ranskan tasavalta ja Euroopan komissio hyväksyttiin väliintulijoiksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tukemaan neuvoston
vaatimuksia.
PMOI vetosi vaatimustensa tueksi viiteen kanneperusteeseen, joista ensimmäinen koski ilmeistä arviointivirhettä, toinen yhteisen
kannan 2001/931 1 artiklan 4 kohdan, asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan sekä todistustaakkaa koskevien sääntöjen
rikkomista, kolmas tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden loukkaamista, neljäs puolustautumisoikeuksien ja perusteluvelvollisuuden
loukkaamista sekä viides harkintavallan tai oikeudenkäynnin väärinkäyttöä.
Neljännestä kanneperusteesta, joka koski puolustautumisoikeuksien loukkaamista, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi
valituksenalaisen tuomion 36 kohdassa, että oli selvää, että neuvosto oli tehnyt riidanalaisen päätöksen antamatta etukäteen
tiedoksi PMOI:lle sellaisia uusia tietoja tai asiakirja-aineistoon liittyviä uusia seikkoja, jotka neuvoston mukaan oikeuttivat
sen nimen säilyttämiseen asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa ja jotka koskivat tribunal
de grande instance de Paris’n terrorismin torjuntaan erikoistuneen syyttäjäviranomaisen huhtikuussa 2001 aloittamaa esitutkintaa
sekä maalis- ja marraskuussa 2007 toteuttamia kahta täydentävää syytetoimea. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin lisäsi,
että neuvosto ei erityisesti ollut antanut PMOI:lle mahdollisuutta esittää asianmukaisesti näkemystään asiasta ennen riidanalaisen
päätöksen tekemistä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätteli tästä valituksenalaisen tuomion 37 kohdassa, että oli katsottava, että riidanalainen
päätös oli tehty puolustautumisoikeuksien noudattamisen osalta muun muassa edellä mainitussa asiassa Organisation des Modjahedines
du peuple d’Iran vastaan neuvosto annetun tuomion 120, 126 ja 131 kohdassa vahvistettujen periaatteiden vastaisesti.
Lisäksi valituksenalaisen tuomion 39−44 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki ensiksi neuvoston argumenttia,
jonka mukaan kyseisen toimielimen oli perusteltua toimia näin sen erityisen tilanteen vuoksi, jossa se käsiteltävässä asiassa
oli ja jossa riidanalainen päätös oli erityisesti tehtävä kiireellisesti.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi tästä valituksenalaisen tuomion 40 kohdassa, että väitettyä kiireellisyyttä ei
ollut millään tavalla näytetty toteen.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että päivämäärän 7.5.2008, jolloin julistettiin Court of Appealin tuomio, johon
päättyi lopullisesti neuvoston mahdollisuus tukeutua Home Secretaryn 28.3.2001 tekemään päätökseen, ja riidanalaisen päätöksen
tekopäivän eli 15.7.2008 välillä oli kulunut yli kaksi kuukautta. Neuvosto ei kuitenkaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
mukaan selostanut, miksi sen ei ollut mahdollista toteuttaa heti 7.5.2008 jälkeen toimenpiteitä joko PMOI:n poistamiseksi
asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetusta luettelosta tai sen säilyttämiseksi siinä uusien seikkojen perusteella.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi lisäksi valituksenalaisen tuomion 41 kohdassa, että vaikka oletettaisiinkin,
että nämä uudet seikat annettiin tiedoksi neuvostolle vasta kesäkuussa 2008, tällä ei selity se, miksi niitä ei voitu antaa
heti tiedoksi PMOI:lle, jos neuvosto aikoi vedota niihin sitä vastaan.
Se lisäsi, että vaikka neuvosto totesi edellä mainitussa asiassa People’s Mojahedin Organization of Iran vastaan neuvosto
23.10.2008 annetussa tuomiossa esittämissään huomautuksissa nimenomaisesti aikomuksensa ottaa kiireellisesti kantaa sen tietoon
saatettuihin ”uusiin seikkoihin”, kyseinen toimielin ei antanut tiedoksi näitä uusia seikkoja PMOI:lle eikä vedonnut tässä
yhteydessä mihinkään konkreettiseen tai oikeudelliseen mahdottomuuteen siitäkään huolimatta, että ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin oli kumonnut edellä mainitussa asiassa Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran vastaan neuvosto antamallaan
tuomiolla yhden sen aikaisemmista päätöksistä juuri sillä perusteella, ettei sitä ollut annettu tällä tavalla etukäteen tiedoksi.
Valituksenalaisen tuomion 42 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomautti, että Court of Appealin 7.5.2008 antamalla
tuomiolla tai Home Secretaryn 23.6.2008 tekemällä päätöksellä ei ollut automaattista ja välitöntä vaikutusta tuolloin voimassa
olleeseen asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan täytäntöönpanosta sekä päätöksen 2007/445/EY kumoamisesta 20.12.2007
tehtyyn neuvoston päätökseen 2007/868/EY (EYVL L 340, s. 100), koska unionin toimielinten toimien pätevyysolettamaa koskevan
periaatteen vuoksi kyseinen päätös pysyi voimassa lainvoimaisena niin kauan kuin sitä ei ollut peruutettu, kumottu kumoamiskanteen
seurauksena tai todettu pätemättömäksi ennakkoratkaisupyynnön tai lainvastaisuusväitteen vuoksi.
Toiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi neuvoston argumentin, jonka mukaan PMOI:lle tiedoksi annettu selvitys
perusteluista mahdollisti sen puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi tästä valituksenalaisen tuomion 46 kohdassa, että neuvoston perustelut johtuvat
sekaannuksesta kahden käsitteen välillä; nämä ovat yhtäältä puolustautumisoikeuksien takaaminen hallinnollisen menettelyn
yhteydessä ja toisaalta muutoksenhakua koskevan oikeuden takaaminen menettelyn päätteeksi toteutetun, asianomaiselle vastaisen
toimen osalta.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 47 kohdassa, että koska neljäs kanneperuste oli perusteltu,
riidanalainen päätös oli kumottava PMOI:ta koskevilta osin.
Valituksenalaisen tuomion 48 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että vaikka näissä olosuhteissa ei ollutkaan
välttämätöntä lausua muista kanneperusteista, se aikoi kuitenkin tutkia toisen ja kolmannen kanneperusteen, kun otettiin huomioon
niiden merkitys tehokasta oikeussuojaa koskevan perusoikeuden kannalta.
Kyseisistä kanneperusteista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 78 kohdassa yhtäältä, ettei
ollut osoitettu oikeudellisesti riittävällä tavalla, että riidanalainen päätös oli tehty yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan
4 kohdan määräysten ja asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdan säännösten mukaisesti, ja toisaalta, että sen tekemiseen
liittyvillä seikoilla loukattiin tehokasta tuomioistuinvalvontaa koskevaa PMOI:n perusoikeutta.
Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 79 kohdassa, että toinen ja kolmas kanneperuste
olivat perusteltuja.

Asianosaisten vaatimukset muutoksenhaussa
Ranskan tasavalta vaatii valituksellaan, että unionin tuomioistuin
–        kumoaa valituksenalaisen tuomion sekä
–        ratkaisee itse riidan lopullisesti ja hylkää PMOI:n kanteen tai palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen.
PMOI vaatii, että unionin tuomioistuin
–        jättää valituksen tutkimatta
–        toissijaisesti toteaa, ettei valituksesta ole tarpeen lausua
–        tai ainakin hylkää valituksen ja
–        velvoittaa joka tapauksessa valittajan korvaamaan vastapuolen oikeudenkäyntikulut.

Valitus
Ranskan tasavalta esittää kolme valitusperustetta, jotka koskevat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemiä oikeudellisia
virheitä sen arvioidessa puolustautumisoikeuksia koskevia periaatteita, yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan 4 kohtaa sekä
periaatteita, jotka koskevat oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan.

Valituksen tutkittavaksi ottaminen
Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
PMOI muistuttaa, että riidanalainen päätös on kumottu ja korvattu päätöksellä 2009/62, jossa sitä ei enää sisällytetä asetuksen
N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun luetteloon, ja toteaa, että Ranskan tasavallalla ei ole oikeussuojan tarvetta
valituksen pysyttämiseen ja että valitus on näin ollen jätettävä tutkimatta. Toissijaisesti se väittää, että unionin tuomioistuimen
on kieltäydyttävä lausumasta valituksesta, koska siltä puuttuu kohde.
Ranskan tasavalta katsoo, että valitus voidaan ottaa tutkittavaksi, ja se väittää tästä muun muassa, että Euroopan unionin
tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan kolmannen kohdan perusteella sen ei tarvitse osoittaa oikeussuojan tarvetta.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan valittajalla on oikeussuojan tarve vain, jos valituksen lopputulos voi tuottaa valittajalle
etua (ks. mm. asia C-535/06 P, Moser Baer India v. neuvosto, tuomio 3.9.2009, Kok., s. I‑7051, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Koska Ranskan tasavalta oli väliintulijana ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä, Euroopan unionin
tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan toisesta kohdasta ilmenee, että kyseinen jäsenvaltio voi kuitenkin tehdä valituksen
myös silloin, kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaisu ei koske sitä suoraan.
Saman artiklan kolmannesta kohdasta ilmenee lisäksi, että riippumatta siitä, ovatko jäsenvaltiot olleet asianosaisina ensimmäisessä
oikeusasteessa, niiden ei pidä näyttää toteen, että niillä on oikeussuojan tarve, jotta ne voivat valittaa unionin yleisen
tuomioistuimen tuomiosta (asia C-49/92 P, komissio v. Anic Partecipazioni, tuomio 8.7.1999, Kok., s. I‑4125, 171 kohta).
Toisin kuin PMOI väittää, nyt käsiteltävä valitus ei sitä paitsi ole menettänyt kohdettaan siksi, että riidanalainen päätös,
jolla PMOI sisällytettiin asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun luetteloon, kumottiin ja korvattiin
päätöksellä 2009/62, jossa ei enää sisällytetä PMOI:ita kyseisen luettelon ajantasaistettuun versioon valituksenalaisen tuomion
mukaisesti.
Jos unionin tuomioistuin hyväksyisi valituksen ja hylkäisi PMOI:n kumoamiskanteen riidanalaisesta päätöksestä asiakysymyksen
osalta, tästä seuraisi nimittäin se, että päätös otettaisiin uudelleen osaksi unionin oikeusjärjestystä ajanjaksoksi 16.7.2008–27.1.2009,
kuten Ranskan tasavalta perustellusti esitti; näistä ensin mainittuna päivänä tuli voimaan riidanalainen päätös ja jälkimmäisenä
sen ilman takautuvaa vaikutusta kumonnut päätös 2009/62, jolla PMOI:n nimi poistettiin asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan
3 kohdassa tarkoitetusta luettelosta.
Ei myöskään vaikuta siltä, että päätöksen 2009/62 tekemisellä olisi päätetty asianosaisten välinen riita ja että valitus olisi
näin ollen tämän vuoksi menettänyt kohteensa (ks. analogisesti mm. asia C-498/01 P, SMHV v. Zapf Creation, määräys 1.12.2004,
Kok., s. I‑11349, 12 kohta).
Ranskan tasavalta nimittäin väittää edelleen, että PMOI:n sisällyttäminen riidanalaisella päätöksellä asetuksen N:o 2580/2001
2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun luetteloon oli perusteltua, ja vetosi unionin tuomioistuimessa siihen, että on edelleen
sen edun mukaista, että unionin tuomioistuin toteaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa
tekemät virheet, jotta neuvostoa voidaan vaatia sisällyttämään PMOI uudelleen kyseiseen luetteloon.
Tässä tilanteessa valitus ei ole menettänyt kohdettaan, joten unionin tuomioistuimen on ratkaistava se.

Asiakysymys
Ensimmäinen valitusperuste, joka koskee oikeudellista virhettä puolustautumisoikeuksiin liittyvien periaatteiden arvioimisessa
–       Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
Ranskan tasavalta moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että tämä katsoi valituksenalaisen tuomion 37 kohdassa,
että riidanalainen päätös oli tehty noudattamatta puolustautumisoikeuksia koskevia periaatteita, koska neuvosto teki päätöksen
ilmoittamatta ennakolta PMOI:ille uusia tietoja tai asiakirja-aineistoon liittyviä uusia seikkoja, joiden perusteella oli
sen mukaan oikeutettua säilyttää PMOI asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa.
Oikeuskäytännöstä ilmenee sen mukaan, että varojen jäädyttämistä koskevan toimenpiteen ennalta ilmoittamisen tarpeesta on
tehty poikkeuksia erityisesti, kun on kyse alkuperäisestä päätöksestä jäädyttää varat, jos ilmoittamisen takia rajoittavat
toimenpiteet eivät olisi tehokkaita (yhdistetyt asiat C-402/05 P ja C-415/05 P, Kadi ja Al Barakaat International Foundation
v. neuvosto ja komissio, tuomio 3.9.2008, Kok., s. I‑6351, 339−341 kohta).
Ranskan tasavalta väittää, että riidanalaista päätöstä tehtäessä oli ilmiselvästi olemassa uhka PMOI:hin sovellettavan varojen
jäädyttämistoimenpiteen keskeytymisestä ja siten vaara siitä, ettei tällainen toimenpide olisi tehokas.
Siitä lähtien, kun Home Secretary oli poistanut 23.6.2008 tekemällään päätöksellä, joka tuli voimaan 24.6.2008, PMOI:n nimen
vuoden 2000 Terrorism Actin perusteella kiellettyjen järjestöjen luettelosta, sen 28.3.2001 tekemä päätös – joka oli toimivaltaisen
viranomaisen päätös, johon päätös 2007/868 oli perustunut – ei Ranskan tasavallan mukaan enää voinut olla perustana PMOI:n
sisällyttämiselle asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun luetteloon, koska muussa tapauksessa olisi rikottu
yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan 4 kohtaa.
Ranskan tasavalta lisää, että vaikka kyseisellä 23.6.2008 tehdyllä päätöksellä ei toki ollut automaattista ja välitöntä vaikutusta
päätökseen 2007/868, on kuitenkin niin, ettei neuvosto voinut antaa sellaisen tilanteen jatkua, jossa kyseisellä päätöksellä
ei ollut perustaa, vaan sen oli tehtävä tästä viipymättä johtopäätökset.
Koska neuvosto sai 9.6.2008 Ranskan viranomaisilta uusia tietoja, jotka koskivat esitutkintaa, joka aloitettiin 9.4.2001 PMOI:n
17 oletettuun jäseneen liittyen, sekä 24 henkilön syyteharkintaan saattamista, minkä vuoksi kyseisten viranomaisten mukaan
niiden vaatimus PMOI:n sisällyttämisestä asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun luetteloon oli perusteltu,
neuvoston oli Ranskan tasavallan mukaan pitänyt seuraamusten tehokkuuden varmistamiseksi välttää varojen jäädyttämisen keskeytyminen
ja tehdä näin ollen mahdollisimman nopeasti uusi päätös PMOI:n sisällyttämisestä luetteloon.
Ranskan tasavalta muistuttaa myös, että yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan 6 kohdan mukaisesti neuvostolla oli velvollisuus
tutkia kesäkuussa 2008 viipymättä uudelleen kyseinen luettelo sellaisena kuin se oli päätöksellä 2007/868 vahvistettuna.
PMOI väittää, että valituksenalaisessa tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi perustellusti nämä neuvoston
esittämät perustelut, jotka toistetaan nyt käsiteltävässä valituksessa, ja katsoi muun muassa, että käsiteltävän asian olosuhteissa
neuvosto ei voinut perustellusti olla ilmoittamatta sille ennakolta asianomaisista uusista seikoista siksi, että muuten PMOI:n
varojen jäädyttäminen olisi saattanut keskeytyä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi perustui PMOI:n mukaan
lisäksi tosiseikkoihin, joita ei voida riitauttaa valituksessa.
–       Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Valituksenalaisen tuomion 36 ja 37 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että kun neuvosto teki riidanalaisen
päätöksen antamatta ennakolta tiedoksi PMOI:lle sellaisia uusia tietoja tai asiakirja-aineistoon liittyviä uusia seikkoja,
jotka neuvoston mukaan oikeuttivat PMOI:n säilyttämisen asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa,
ja erityisesti kun se ei antanut PMOI:lle mahdollisuutta esittää asianmukaisesti näkemystään asiasta ennen päätöksen tekemistä,
se loukkasi puolustautumisoikeuksia koskevia periaatteita, jotka esitetään muun muassa edellä mainitussa asiassa Organisation
des Modjahedines du peuple d’Iran vastaan neuvosto annetun tuomion 120, 126 ja 131 kohdassa.
Periaatteet, joihin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tällä tavoin viittasi ja joita Ranskan tasavalta ei riitauta, ilmenevät
niin ikään vakiintuneesta oikeuskäytännöstä (ks. tiettyihin Osama bin Ladenia, al-Qaida-verkostoa ja Talebania lähellä oleviin
henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä sekä Afganistaniin suuntautuvan tiettyjen
tavaroiden ja palvelujen viennin kieltämisestä, Afganistanin Talebania koskevien lentokiellon ja varojen sekä muiden taloudellisten
resurssien jäädyttämisen laajentamisesta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 467/2001 kumoamisesta 27.5.2002 annetun neuvoston
asetuksen (EY) N:o 881/2002 (EYVL L 139, s. 9) yhteydessä em. yhdistetyt asiat Kadi ja Al Barakaat International Foundation
v. neuvosto ja komissio, tuomion 338−441 kohta).
Tästä on muistutettava, että varojen jäädyttämistä koskevassa alkuperäisessä päätöksessä neuvoston velvollisuutena ei ole
ilmoittaa ennakolta asianomaiselle henkilölle tai yhteisölle syitä, joiden vuoksi se aikoo sisällyttää kyseisen henkilön tai
yhteisön nimen asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuun luetteloon. Jotta tällaisen toimenpiteen tehokkuutta
ei vaarannettaisi, sillä on nimittäin sen luonteen vuoksi oltava yllättävä vaikutus ja sitä on sovellettava välittömästi alkavin
vaikutuksin. Tällaisessa tapauksessa riittää lähtökohtaisesti, että toimielin ilmoittaa asianomaiselle henkilölle tai yhteisölle
syyt ja antaa oikeuden tulla kuulluksi päätöstä tehtäessä tai välittömästi sen jälkeen.
Kun sen sijaan on kyse myöhemmästä varojen jäädyttämistä koskevasta päätöksestä, jolla asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan
3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa jo esiintyvän henkilön tai yhteisön nimi säilytetään, yllättävä vaikutus ei ole enää
tarpeen toimenpiteen tehokkuuden varmistamiseksi, joten seikat, joihin aiotaan vedota kyseistä henkilöä tai yhteisöä vastaan,
on lähtökohtaisesti ilmoitettava niille ja niille on annettava mahdollisuus tulla kuulluiksi ennen tällaisen päätöksen tekemistä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin sovelsi valituksenalaisessa tuomiossa näitä periaatteita nyt käsiteltävään asiaan ja
katsoi perustellusti, että koska PMOI:n nimi säilytettiin riidanalaisella päätöksellä asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3
kohdassa tarkoitetussa luettelossa, jossa sen nimi esiintyi sen alkuperäisestä luetteloon sisällyttämisestä – joka toteutettiin
3.5.2002 päätöksen 2002/334 perusteella – lähtien, neuvosto ei voinut ilmoittaa riidanalaista päätöstä tehdessään uusia seikkoja,
joihin se aikoi vedota PMOI:ta vastaan, kuten se teki nyt käsiteltävässä asiassa. Neuvoston olisi ehdottomasti pitänyt varmistaa
PMOI:n puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen eli niiden seikkojen ilmoittaminen, joihin sitä vastaan vedottiin, ja oikeus
tulla kuulluksi ennen kyseisen päätöksen tekemistä.
Tässä yhteydessä on korostettava, kuten julkisasiamies on tehnyt ratkaisuehdotuksensa 103 kohdassa, että se suojatekijä, jonka
tarjoavat sellaisten seikkojen, joihin jotakuta vastaan vedotaan, ilmoittamisvaatimus sekä oikeus esittää huomautuksia ennen
riidanalaisen päätöksen kaltaisen toimenpiteen, jonka perusteella rajoittavia toimenpiteitä aletaan soveltaa, toteuttamista,
on perustavanlaatuinen ja olennainen tekijä puolustautumisoikeuksien kannalta. Tämä pitää sitäkin enemmän paikkansa siksi,
että tällaisilla toimenpiteillä on tärkeä vaikutus kyseisten henkilöiden ja ryhmien oikeuksiin ja vapauksiin.
Säännön, jonka mukaan henkilöllä, jolle on osoitettu hänelle vastainen päätös, on pitänyt olla mahdollisuus esittää huomautuksensa
ennen kuin päätös tehtiin, tarkoituksena on, että asianomainen viranomainen voi ottaa asianmukaisesti huomioon kaikki merkitykselliset
seikat. Kyseisen henkilön tehokkaan suojan varmistamiseksi säännön tavoitteena on erityisesti se, että tämä henkilö voisi
korjata virheen tai esittää sellaisia seikkoja, jotka koskevat hänen henkilökohtaista tilannettaan ja jotka tukevat sitä,
että päätös tehdään, että sitä ei tehdä tai että sillä on tietty sisältö (ks. vastaavasti asia C-349/07, Sopropé, tuomio 18.12.2008,
Kok., s. I‑10369, 49 kohta).
Tämä perusoikeus puolustautumisoikeuksien kunnioittamiseen menettelyssä, joka edeltää riidanalaisen päätöksen kaltaisen rajoittavan
toimenpiteen toteuttamista, vahvistetaan sitä paitsi nimenomaisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjan, jolle SEU 6 artiklan
1 kohdassa annetaan sama oikeudellinen arvo kuin perussopimuksille, 41 artiklan 2 kohdan a alakohdassa.
Kuten edellä tämän tuomion 61 kohdassa on muistutettu, on niin, että vaikka poikkeus kyseiseen perusoikeuteen on hyväksytty
silloin, kun on kyse alkuperäisistä varojen jäädyttämispäätöksistä, tämä on oikeutettavissa tarpeella varmistaa varojen jäädyttämistoimenpiteiden
tehokkuus ja loppujen lopuksi pakottavilla näkökohdilla, jotka liittyvät turvallisuuteen tai unionin ja sen jäsenvaltioiden
kansainvälisten suhteiden hoitamiseen (ks. vastaavasti em. yhdistetyt asiat Kadi ja Al Barakaat International Foundation v.
neuvosto ja komissio, tuomion 342 kohta).
Valituksenalaisen tuomion 39−44 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kuitenkin tarkasteli neuvoston perusteluja,
joiden mukaan kyseisen toimielimen oli perusteltua ilmoittaa uudet seikat, joihin se aikoi vedota PMOI:ta vastaan, riidanalaista
päätöstä tehdessään eikä ennen sitä huolimatta siitä, ettei kyseessä ollut alkuperäinen varojen jäädyttämispäätös, sen erityisen
tilanteen vuoksi, jossa kyseinen toimielin käsiteltävässä asiassa oli, ja joka tarkemmin sanottuna oli se, että riidanalainen
päätös oli tehtävä kiireellisesti.
Ranskan tasavalta lähinnä toisti nämä perustelut nyt käsiteltävässä valituksessa.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi yhtäältä, että 7.5.2008, jolloin Court of Appealin tuomio julistettiin, päättyi
lopullisesti neuvoston mahdollisuus tukeutua Home Secretaryn 28.3.2001 tekemään päätökseen yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan
4 kohdassa tarkoitettuna toimivaltaisen viranomaisen päätöksenä PMOI:n säilyttämiseksi asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan
3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa. Lisäksi Home Secretary pani tuon tuomion täytäntöön 23.6.2008 tekemällään ja 24.6.2008
voimaan tulleella päätöksellä ja poisti PMOI:n nimen vuoden 2000 Terrorism Actin nojalla kiellettyjen järjestöjen luettelosta.
Toisaalta on kiistatonta, että neuvosto sai 9.6.2008 Ranskan tasavallalta uusia tietoja, jotka koskivat Ranskassa aloitettuja
tutkintamenettelyjä PMOI:n oletettuja jäseniä vastaan ja joista kyseinen jäsenvaltio katsoi, että ne ehkä saattoivat olla
perusteena kyseisen järjestön säilyttämiseksi asetuksen N:o 2580/2001 2 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa luettelossa.
Tästä on todettava, että neuvoston oli siis tutkittava viipymättä nämä uudet tiedot päättääkseen, että ne joko voivat olla
yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu toimivaltaisen viranomaisen päätös, johon PMOI:n säilyttäminen
kyseisessä luettelossa voidaan perustaa, tai että tämä ryhmä oli poistettava välittömästi luettelosta.
Vaikka on toki totta, kuten Ranskan tasavalta väittää, että ainakaan 24.6.2008 lähtien neuvosto ei voinut antaa sellaisen
tilanteen jatkua, jossa päätökseltä 2007/868 puuttui perusta, vaan sen oli tehtävä tästä viipymättä johtopäätökset, on kuitenkin
niin, kuten kyseinen jäsenvaltio sitä paitsi myöntää ja kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perustellusti totesi valituksenalaisen
tuomion 42 kohdassa, että Court of Appealin 7.5.2008 antamalla tuomiolla tai Home Secretaryn 23.6.2008 tekemällä päätöksellä
ei ollut automaattista ja välitöntä vaikutusta tuolloin sovellettuun päätökseen 2007/868.
Jälkimmäinen päätös oli nimittäin voimassa unionin toimielinten toimia koskevan laillisuusolettaman vuoksi; tämä olettama
merkitsee vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sitä, että kyseisillä toimilla on oikeusvaikutuksia niin kauan kuin niitä ei
ole peruutettu, kumottu kumoamiskanteen johdosta tai todettu pätemättömiksi ennakkoratkaisupyynnön tai lainvastaisuusväitteen
vuoksi (ks. mm. asia C-199/06, CELF ja Ministre de la Culture et de la Communication, tuomio 12.2.2008, Kok., s. I‑469, 60
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kun otetaan myös huomioon se, miten perustavanlaatuisen tärkeää puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen on oltava menettelyssä,
joka edeltää riidanalaisen päätöksen kaltaisen päätöksen tekemistä, kuten tämän tuomion 64 ja 65 kohdassa on muistutettu,
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei siis tehnyt oikeudellista virhettä katsoessaan valituksenalaisen tuomion 39 ja 43
kohdassa, ettei neuvosto ollut osoittanut, että riidanalainen päätös oli tehtävä niin kiireellisesti, että sen oli mahdotonta
ilmoittaa PMOI:lle uusista seikoista, joihin se aikoi vedota PMOI:ta vastaan, ja sallia sen kuuleminen ennen riidanalaisen
päätöksen tekemistä.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että ensimmäinen valitusperuste ei ole perusteltu.
Toinen ja kolmas valitusperuste
Toinen ja kolmas valitusperuste, joista ensin mainittu koskee yhteisen kannan 2001/931 1 artiklan 4 kohdan rikkomista ja jälkimmäinen
oikeudellista virhettä oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan koskevien periaatteiden arvioimisessa, kohdistuvat valituksenalaisen
tuomion toiseen osaan, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki ja katsoi perustelluiksi PMOI:n siinä esittämän toisen
ja kolmannen kanneperusteen.
Tästä on todettava, että katsottuaan valituksenalaisen tuomion 47 kohdassa, että riidanalainen päätös oli kumottava PMOI:n
puolustautumisoikeuksien loukkaamisen vuoksi, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi saman tuomion 48 kohdassa, että
vaikkei kyseisissä olosuhteissa ollutkaan välttämätöntä lausua muista kanneperusteista, se arvioisi kuitenkin tutkia siinä
esitetyn toisen ja kolmannen perusteen, kun otettiin huomioon niiden merkitys tehokkaan oikeussuojan perusoikeuden valossa.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuin hylkää alusta alkaen väitteet, jotka koskevat ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimen tuomion ylimääräisiä perusteluja, koska nämä väitteet eivät voi aiheuttaa kyseisen tuomion kumoamista, minkä
vuoksi ne ovat tehottomia (ks. mm. asia C-399/08 P, komissio v. Deutsche Post, tuomio 2.9.2010, 75 kohta, ei vielä julkaistu
oikeustapauskokoelmassa ja asia C-96/09 P, Anheuser-Busch v. Budějovický Budvar, tuomio 29.3.2011, 211 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen,
ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Tässä tilanteessa on todettava, että toinen ja kolmas valitusperuste ovat tehottomia.
Koska mitään Ranskan tasavallan esittämistä valitusperusteista ei ole hyväksytty, valitus on hylättävä.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan, jota sen 118 artiklan nojalla sovelletaan muutoksenhakuun, mukaan
asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska Ranskan
tasavalta on hävinnyt asian, se on PMOI:n vaatimuksen mukaisesti velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Valitus hylätään.
2)
Ranskan tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.