CELEX: 62010CJ0256
Direktiv 2003/10/EF
eksponeringsværdier
støj
høreværn
effektiv virkning

Anmodningerne om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 3 og 5-7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv
2003/10/EF af 6. februar 2003 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes eksponering
for risici på grund af fysiske agenser (støj) (17. særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) (EUT
L 42, s. 38), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/30/EF af 20. juni 2007 (EUT L 165, s. 21, herefter
»direktiv 2003/10«).
Disse anmodninger er blevet fremsat inden for rammerne af to retssager, der føres af David Barcenilla Fernández (sag C-256/10)
og Pedro Antonio Macedo Lozano (sag C-261/10) mod Gerardo García SL (herefter »Gerardo«) vedrørende sidstnævnte virksomheds
forpligtelse til at betale et løntillæg i henhold til en bestemmelse i national ret, såfremt arbejdsvilkårene er særligt belastende.

Retsforskrifter

EU-retten
Tiende betragtning til direktiv 2003/10 har følgende ordlyd:
»En nedsættelse af støjeksponeringen gennemføres mest effektivt gennem iværksættelse af forebyggende foranstaltninger allerede
ved planlægningen af arbejdsstederne og arbejdspladserne samt gennem valget af udstyr, fremgangsmåde og arbejdsmetoder, således
at risiciene fortrinsvis nedsættes ved kilden. Bestemmelser om udstyr og arbejdsmetoder bidrager således til beskyttelsen
af de arbejdstagere, der anvender dem. I henhold til de generelle forebyggelsesprincipper i artikel 6, stk. 2, i Rådets direktiv
89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under
arbejdet [EFT L 183, s. 1] har foranstaltninger til kollektiv beskyttelse højere prioritet end foranstaltninger til individuel
beskyttelse.«
Tolvte betragtning til direktiv 2003/10 har følgende ordlyd:
»[…] De vurderede eller objektivt målte værdier bør være bestemmende for udløsning af de foranstaltninger, der er fastsat
for de nedre og øvre eksponeringsaktionsniveauer. Eksponeringsgrænseværdier er nødvendige for at undgå, at arbejdstagerne
påføres uoprettelige høreskader; den støj, der når øret, bør holdes under eksponeringsgrænseværdierne.«
Direktivets artikel 3 med overskriften »Eksponeringsgrænseværdier og eksponeringsaktionsværdier« bestemmer:
»1.      I dette direktiv fastsættes eksponeringsgrænseværdierne og eksponeringsaktionsværdierne for den daglige støjbelastning og
det maksimale lydtryk til:
a)      eksponeringsgrænseværdier: hhv. L
EX,8h
= 87 dB(A) og P
max
= 200 Pa […]
b)      øvre eksponeringsaktionsværdier: hhv. L
EX,8h
= 85 dB(A) og P
max
= 140 Pa […]
c)      nedre eksponeringsaktionsværdier: hhv. L
EX,8h
= 80 dB(A) og P
max
= 112 Pa […]
2.      Ved anvendelsen af eksponeringsgrænseværdierne tages der ved fastsættelsen af arbejdstagerens effektive støjeksponering hensyn
til nedsættelsen heraf som følge af arbejdstagerens brug af personlige høreværn. Der tages ikke hensyn til virkningen af eventuelle
høreværn i forbindelse med eksponeringsaktionsværdierne.
[…]«
I direktivets artikel 5 med overskriften »Bestemmelser med sigte på at undgå eller begrænse eksponeringen« er følgende fastsat:
»1.      Under hensyn til den tekniske udvikling og de foranstaltninger, der kan anvendes for at reducere risikoen ved kilden, skal
de risici, der er en følge af eksponeringen for støj, elimineres ved kilden eller begrænses til et minimum.
En begrænsning af disse risici foretages på grundlag af de generelle principper om forebyggelse i artikel 6, stk. 2, i direktiv
89/391/EØF, og der tages navnlig hensyn til:
a)      alternative arbejdsmetoder, der medfører lavere eksponering for støj
b)      valg af passende arbejdsudstyr med det lavest mulige støjniveau under hensyn til det arbejde, der skal udføres, herunder muligheden
for at stille arbejdsudstyr til rådighed for arbejdstagerne i henhold til EF-bestemmelser, der tager sigte på eller har den
virkning at begrænse eksponeringen for støj
c)      arbejdsstedernes og arbejdspladsernes udformning og indretning
d)      relevant information til og træning af arbejdstagerne med hensyn til korrekt anvendelse af arbejdsudstyret, således at deres
eksponering for støj reduceres til et minimum
e)      teknisk støjreduktion:
i)      reduktion af luftbåren støj, f.eks. ved hjælp af afskærmninger, indeslutninger og afdækninger med lydabsorberende materiale
ii)      reduktion af strukturbåret støj, f.eks. ved hjælp af støjdæmpning eller isolering
f)      passende programmer for vedligeholdelse af arbejdsudstyr, arbejdssteder og arbejdspladssystemer
g)      støjreduktion ved arbejdstilrettelæggelsen:
i)      begrænsning af eksponeringens varighed og omfang
ii)      passende arbejdsplaner med tilstrækkelige pauser.
2.      Hvis de øvre eksponeringsaktionsværdier overskrides, skal arbejdsgiveren på grundlag af risikovurderingen i henhold til artikel
4 fastlægge og gennemføre et program med tekniske og/eller organisatoriske foranstaltninger, som tager sigte på at begrænse
eksponeringen for støj, idet der navnlig tages hensyn til de i stk. 1 omhandlede foranstaltninger.
[…]«
Artikel 6 i direktiv 2003/10 med overskriften »Personlige værnemidler« har følgende ordlyd:
»1.      Hvis de risici, der er en følge af eksponeringen for støj, ikke kan forebygges med andre midler, skal der stilles passende,
korrekt tilpassede personlige høreværn til rådighed for arbejdstagerne, som skal bruge dem i overensstemmelse med Rådets direktiv
89/656/EØF af 30. november 1989 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes brug af
personlige værnemidler under arbejdet (tredje særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) [EFT L 393,
s. 18] og artikel 13, stk. 2, i direktiv 89/391/EØF og på følgende betingelser:
a)      hvis støjeksponeringen overskrider de nedre eksponeringsaktionsværdier, skal arbejdsgiveren stille personlige høreværn til
rådighed for arbejdstagerne
b)      hvis støjeksponeringen er lig med eller overskrider de øvre eksponeringsaktionsværdier, skal der anvendes personlige høreværn
[…]«
Artikel 7 i direktiv 2003/10 med overskriften »Begrænsning af eksponering for støj« er sålydende:
»1.      Arbejdstagerens eksponering for støj, jf. artikel 3, stk. 2, må under ingen omstændigheder overskride eksponeringsgrænseværdierne.
2.      Hvis der, på trods af de foranstaltninger, der er truffet til gennemførelse af dette direktiv, konstateres eksponeringer over
grænseværdierne, skal arbejdsgiveren:
a)      øjeblikkeligt tage skridt til at bringe eksponeringen ned under eksponeringsgrænseværdierne
b)      fastslå årsagerne til, at der er sket en overeksponering, og
c)      tilpasse beskyttelses- og forebyggelsesforanstaltningerne for at undgå, at grænseværdierne overskrides igen.«

Nationale bestemmelser
Direktiv 2003/10 blev gennemført ved kongeligt dekret 286/2006 om beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under
arbejdet mod risici i forbindelse med støj (Real Decreto no 286/2006 sobre la protección de la salud y la seguridad de los
trabajadores contra los riesgos relacionados con la exposición al ruido) af 10. marts 2006 (BOE nr. 60 af 11.3.2006, s. 9842).
I artikel 5, stk. 1, i kongeligt dekret 286/2006 sondres der mellem eksponeringsaktionsværdierne og de grænseværdier, som
under ingen omstændigheder må overskrides. Det fremgår af dekretets artikel 8, at den grænseværdi, der ikke må overskrides,
er fastsat til et gennemsnitligt dagligt niveau på 87 dB(A).
I artikel 5, stk. 2, i kongeligt dekret 286/2006 er det anført, at »ved anvendelsen af eksponeringsgrænseværdierne tages der
ved fastsættelsen af arbejdstagerens effektive støjeksponering hensyn til nedsættelsen heraf som følge af arbejdstagerens
brug af personlige høreværn«.
Den kollektive overenskomst for perioden 2007-2011 gældende for bygge- og anlægssektoren i regionen Palencia (herefter »den
kollektive overenskomst«) bestemmer i artikel 27:
»1.      Personer, der arbejder under særligt belastende, gifteksponerede eller farlige vilkår har krav på at få udbetalt et tillæg
på 20% af deres grundløn. Hvis de udfører arbejdet halvdelen af dagen eller mindre, er tillægget på 10%.
[…]
3.      Skulle de særligt belastende, gifteksponerede eller farlige arbejdsvilkår af en eller anden grund ophøre, bortfalder udbetalingen
af tillægget.
[...]«

Tvisterne i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Gerardo, der er sagsøgerne i hovedsagens arbejdsgiver, beskæftiger sig med at fremstille materialer ved forarbejdning af natursten.
Sagsøgerne i hovedsagen arbejder sædvanligvis ved en automatisk skæremaskine.
I løbet af arbejdsdagen overstiger støjniveauet på deres arbejdsplads det daglige gennemsnit på 85 dB(A). For at afhjælpe
denne situation har Gerardo forsynet dem med beskyttelsesudstyr i form af personlige høreværn. På grund af den nedsættelse
af støjen, som dette udstyr forårsager, reduceres arbejdstagernes daglige støjbelastning til et niveau, der ligger under 80
dB(A).
Sagsøgerne i hovedsagen har anmodet om udbetaling af et løntillæg i medfør af artikel 27 i den kollektive overenskomst under
henvisning til deres belastende arbejdsvilkår, der følger af den omstændighed, at de er udsat for et støjniveau, der overstiger
det daglige gennemsnit på 85 dB(A). Deres krav blev afvist af Juzgado de lo Social, der fandt, at Gerardo overholdt kongeligt
dekret 286/2006, som gennemfører direktiv 2003/10 i spansk ret. Efter rettens opfattelse skal der tages hensyn til den nedsættelse
af støjen, der opnås ved det personlige høreværn, ved vurderingen af, om arbejdsvilkårene skal anses for belastende.
Sagsøgerne i hovedsagen har appelleret afgørelsen til den forelæggende ret.
Retten har anført, at den omstændighed, at Juzgado de lo Social ikke gav sagsøgerne i hovedsagen medhold i deres påstande,
er i overensstemmelse med Tribunal Supremos seneste retspraksis, hvorefter der skal tages hensyn til den nedsættelse af støjen,
som det personlige høreværn medfører, ved afgørelsen af, om arbejdstageren er udsat for belastende arbejdsvilkår. Ifølge den
forelæggende ret fortolker den nævnte praksis begrebet »belastende arbejdsvilkår« i lyset af direktiv 2003/10 og de nationale
retsforskrifter, hvorved det er gennemført, og udleder heraf, at de har til formål at beskytte arbejdstageren mod de sundhedsmæssige
risici, der er forbundet med arbejdstagernes effektive støjeksponering. Der foreligger således ikke belastende arbejdsvilkår,
når et beskyttelsesudstyr i form af personlige høreværn gør det muligt at nedsætte den støj, der når frem til øret, til et
niveau, der ligger under 80 dB(A).
Den forelæggende ret er i tvivl om, hvorvidt Tribunal Supremos retspraksis er i overensstemmelse med direktiv 2003/10. Den
forelæggende ret har – idet den medgiver, at tvisterne i hovedsagen vedrører udbetaling af et løntillæg, der i sig selv ikke
er reguleret ved dette direktiv – i denne forbindelse anført, at en fortolkning af direktivet er en forudsætning for at kunne
afgøre, om sagsøgerne i hovedsagen har ret til dette tillæg.
Retten er nemlig af den opfattelse, at den forpligtelse, der er fastsat i artikel 27 i den kollektive overenskomst til at
udbetale et løntillæg som følge af belastende arbejdsvilkår, afhænger af arbejdsgiverens overholdelse af de forpligtelser,
der følger af direktiv 2003/10 og af kongeligt dekret nr. 286/2006. Det ville være uforeneligt med direktivets effektive virkning,
såfremt en arbejdsgiver kunne unddrage sig forpligtelsen til at betale et sådant løntillæg af den årsag alene, at han har
stillet høreværn til rådighed for sine ansatte, selv om han ikke har opfyldt direktivets krav med hensyn til de forebyggende
foranstaltninger, der påbydes heri.
Under disse omstændigheder har Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen
følgende præjudicielle spørgsmål, der er enslydende i begge de for den forelæggende ret verserende sager:
»1)      Skal artikel 3, artikel 5, stk. 2, artikel 6 og 7 i direktiv 2003/10 […] fortolkes således, at en virksomhed, hvori arbejdstagernes
daglige støjeksponering overstiger 85 dB(A) (som målt uden hensyntagen til virkningen af høreværn), opfylder de forpligtelser
til forebyggelse, der er fastsat i direktivet i relation til de materielle arbejdsvilkår, ved udlevering af høreværn til disse
arbejdstagere, således at deres daglige støjeksponeringsniveau ved hjælp af den nedsættelse af støjen, som disse høreværn
medfører, reduceres til under 80 dB(A)?
2)      Skal artikel 5, stk. 2, i direktiv 2003/10 […] fortolkes således, at det »program med tekniske og/eller organisatoriske foranstaltninger«,
som en virksomhed, hvori arbejdstagernes daglige støjeksponering overstiger 85 dB(A) (som målt uden hensyntagen til virkningen
af høreværn), skal gennemføre, har til formål at reducere støjeksponeringsniveauet til under 85 dB(A)?
3)      Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, spørges: Er direktiv 2003/10 […] til hinder for en national bestemmelse
eller national retspraksis, hvorefter virksomheden fritages for at betale en økonomisk godtgørelse – som den principielt skal
betale til arbejdstagere, der udsættes for et dagligt støjeksponeringsniveau på over 85 dB(A) – som følge af den omstændighed,
at den forsyner disse arbejdstagere med høreværn, hvis beskyttelse bevirker en nedsættelse af det daglige støjeksponeringsniveau
til under 80 dB(A)?«

Om de præjudicielle spørgsmål

Det første og det andet spørgsmål
Med disse to spørgsmål, der behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om direktiv 2003/10 skal
fortolkes således, at arbejdsgiveren i en virksomhed, hvori arbejdstagernes daglige støjeksponeringsniveau overstiger 85 dB(A)
som målt uden hensyntagen til virkningen af personlige høreværn, opfylder de forpligtelser, der er fastsat i direktivet, blot
ved udlevering af sådanne høreværn til disse arbejdstagere, der gør det muligt at nedsætte den daglige støjeksponering til
under 80 dB(A), og om direktivets artikel 5, stk. 2, skal fortolkes således, at den har til formål at nedsætte den daglige
støjeksponering til et niveau, der ligger under 85 dB(A) som målt uden hensyntagen til virkningen af personlige høreværn.
For at besvare disse spørgsmål skal der knyttes nogle bemærkninger til de retlige rammer, der er indført ved direktiv 2003/10.
Indledningsvis bemærkes, at det fremgår af direktivets artikel 5, stk. 1, første afsnit, at de risici, der er en følge af
eksponeringen for støj, skal elimineres ved kilden eller begrænses til et minimum under hensyn til den tekniske udvikling
og de foranstaltninger, der kan anvendes for at reducere risikoen ved kilden.
I dette øjemed bestemmes det i samme artikel 5, stk. 1, at begrænsning af disse risici foretages på grundlag af de generelle
principper om forebyggelse, og der nævnes en række foranstaltninger, der er egnet til at opnå dette formål.
I henhold til artikel 5, stk. 2, i direktiv 2003/10 skal arbejdsgiveren fastlægge og gennemføre et program, som tager sigte
på at begrænse eksponeringen for støj, hvis de øvre eksponeringsaktionsværdier overskrides. Det er herved fastsat i direktivets
artikel 3, stk. 1, litra b), og stk. 2, andet punktum, at denne eksponeringsværdi er fastsat til et niveau på 85 dB(A), og
at den skal måles uden at tage hensyn til anvendelsen af personlige høreværn.
Dernæst bestemmes det i direktivets artikel 6, at der skal stilles personlige høreværn til rådighed for arbejdstagerne, når
støjeksponeringen overskrider eksponeringsaktionsværdierne »hvis de risici, der er en følge af eksponeringen for støj, ikke
kan forebygges med andre midler«.
Endelig bemærkes, at det er fastsat i artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/10, at arbejdstagerens eksponering for støj, under
ingen omstændigheder må overskride eksponeringsgrænseværdierne, dvs. et niveau på 87 dB(A) målt under hensyntagen til anvendelsen
af personlige høreværn, jf. direktivets artikel 3, stk. 1, litra a), og stk. 2, første punktum.
Direktiv 2003/10 indeholder således en prioritering af de forpligtelser, der påhviler arbejdsgiveren.
For det første er arbejdsgiveren i henhold til direktivets artikel 5, stk. 2, forpligtet til at iværksætte et program, som
tager sigte på at begrænse eksponeringen for støj, når arbejdstagerne udsættes for et støjniveau, der overstiger 85 dB(A),
målt uden at tage hensyn til anvendelsen af personlige høreværn.
Det er kun i det omfang, at dette program ikke gør det muligt at nedsætte denne eksponering for støj, at der for det andet
i henhold til artikel 6 i direktiv 2003/10 er fastsat en supplerende forpligtelse for arbejdsgiverne til at stille personlige
høreværn til rådighed for arbejdstagerne.
For det tredje er der endelig i direktivets artikel 7 fastsat særlige forpligtelser for det tilfælde, at anvendelsen af personlige
høreværn ikke gør det muligt at undgå, at eksponeringsgrænseværdierne overskrides.
Det fremgår således af den klare ordlyd og opbygningen af disse bestemmelser, at arbejdsgiveren ikke opfylder sine forpligtelser
efter artikel 5, stk. 2, i direktiv 2003/10 blot ved udlevering af personlige høreværn til arbejdstagerne, idet han skal iværksætte
et program, som tager sigte på at begrænse eksponeringen for støj, når arbejdstagerne udsættes for et støjniveau, der overstiger
85 dB(A), målt uden at tage hensyn til anvendelsen af personlige høreværn.
Denne forståelse af direktiv 2003/10 understøttes af tiende betragtning til direktivet, hvoraf det fremgår, at direktivet
er støttet på begrebet forebyggelse, der indebærer, at risiciene fortrinsvis nedsættes ved kilden, og at foranstaltninger
til kollektiv beskyttelse har højere prioritet end foranstaltninger til individuel beskyttelse.
Henset til ovenstående bemærkninger, skal de to første spørgsmål besvares med, at direktiv 2003/10 skal fortolkes således,
at arbejdsgiveren i en virksomhed, hvori arbejdstagernes daglige støjeksponeringsniveau overstiger 85 dB(A) som målt uden
hensyntagen til virkningen af personlige høreværn, ikke opfylder de forpligtelser, der er fastsat i direktivet, blot ved udlevering
af sådanne høreværn til arbejdstagerne, der gør det muligt at nedsætte den daglige støjeksponering til under 80 dB(A), da
arbejdsgiveren er forpligtet til at iværksætte et program med tekniske eller organisatoriske foranstaltninger, som tager sigte
på at begrænse eksponeringen for støj til et niveau, der ligger under 85 dB(A), målt uden at tage hensyn til anvendelsen af
personlige høreværn.

Det tredje spørgsmål
Med det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om direktiv 2003/10 skal fortolkes således, at
der stilles krav om, at en arbejdsgiver, der ikke har iværksat et program med tekniske eller organisatoriske foranstaltninger,
som tager sigte på at begrænse det daglige støjniveau, skal udbetale et løntillæg til arbejdstagere, der er udsat for et støjniveau,
der ligger over 85 dB(A) som målt uden hensyntagen til virkningen af personlige høreværn, selv om han har forsynet disse arbejdstagere
med sådanne høreværn, hvis beskyttelse bevirker en nedsættelse af den daglige støjeksponering til et niveau, der ligger under
80 dB(A).
Herved bemærkes, at der ifølge den kollektive overenskomst skal betales et løntillæg til personer, der arbejder under særligt
belastende forhold, og at særligt belastende arbejdsvilkår kan være en følge af støjeksponering.
I denne forbindelse har den forelæggende ret anført, at der ifølge Tribunal Supremos seneste retspraksis ikke er tale om belastende
arbejdsvilkår, når personlige høreværn bevirker, at den støj, der når frem til øret, nedsættes til et niveau, der ligger under
80 dB(A). Ifølge den forelæggende ret er denne retspraksis støttet på en fortolkning af fortolkning af direktiv 2003/10, hvorefter
direktivets formål er at beskytte arbejdstageren mod de sundhedsmæssige risici, der er forbundet med arbejdstagernes effektive
støjeksponering. En sådan restriktiv fortolkning er imidlertid efter rettens opfattelse til hinder for direktivets effektive
virkning. En arbejdsgiver ville således kunne unddrage sig forpligtelsen til at betale et sådant løntillæg af den årsag alene,
at han har stillet personlige høreværn til rådighed for sine ansatte, selv om han ikke har opfyldt direktivets krav med hensyn
til de forebyggende foranstaltninger, der påbydes heri.
Som Kommissionen har anført, skal det i denne sammenhæng fremhæves, at direktiv 2003/10 i sig selv ikke regulerer hverken
udbetaling af løntillæg som følge af belastende arbejdsvilkår forårsaget af støjeksponering, eller spørgsmålet om, hvorvidt
der kan eller skal tages hensyn til virkningen af personlige høreværn ved fastsættelsen af det støjeksponeringsniveau, der
udløser forpligtelsen til at udbetale et sådant løntillæg.
Der stilles således ikke i direktiv 2003/10 noget krav om, at arbejdsgiverens manglende overholdelse af de forebyggende forpligtelser
i henhold til direktivet sanktioneres ved en forpligtelse til at betale et løntillæg.
Henset til den forelæggende rets overvejelser bemærkes imidlertid, at disse forebyggende forpligtelser, eftersom de har til
formål i videst muligt omfang at nedsætte støjeksponeringen ved kilden via gennemførelsen af et program med tekniske eller
organisatoriske foranstaltninger, indgår i formålet med direktiv 2003/10 om at beskytte arbejdstagernes sundhed.
Det skal desuden bemærkes, at den faste retspraksis, hvorefter medlemsstaterne har adgang til at vælge de fremgangsmåder og
midler, der skal sikre et direktivs gennemførelse, ikke berører forpligtelsen for hver medlemsstat, som direktivet retter
sig til, til at træffe alle foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre direktivet fuld virkning i overensstemmelse med
dets formål (dom af 15.4.2008, sag C-268/08, Impact, Sml. I, s. 2483, præmis 40 og den deri nævnte retspraksis) og til at
sikre sig, at de af direktivet omfattede personer i det omfang, det ved direktivet tilsigtes at skabe rettigheder for den
enkelte, sættes i stand til at håndhæve disse rettigheder ved de nationale domstole (dom af 30.5.1991, sag C-361/88, Kommissionen
mod Tyskland, Sml. I, s. 2567, præmis 15).
Det følger heraf, at de nationale retsforskrifter skal fortolkes på en sådan måde, at arbejdstagerne har adgang til at sikre
sig, at arbejdsgiverne rent faktisk overholder de forebyggende forpligtelser, der er fastsat i direktiv 2003/10, hvilke forpligtelser
som anført i tiende betragtning til direktivet netop har til formål at bidrage til beskyttelsen af arbejdstagerne.
Henset til ovenstående bemærkninger, skal det tredje spørgsmål besvares med, at direktiv 2003/10 skal fortolkes således, at
det ikke kræver, at en arbejdsgiver skal udbetale et løntillæg til arbejdstagere, der er udsat for et støjniveau, der ligger
over 85 dB(A) som målt uden hensyntagen til virkningen af personlige høreværn, alene af den årsag, at arbejdsgiveren ikke
har iværksat et program med tekniske eller organisatoriske foranstaltninger, som tager sigte på at begrænse det daglige støjniveau.
De nationale retsforskrifter skal imidlertid indeholde passende mekanismer, der sikrer, at en arbejdstager, der er udsat for
et støjniveau, der ligger over 85 dB(A) som målt uden hensyntagen til virkningen af personlige høreværn, kan gøre gældende,
at arbejdsgiveren skal overholde de forebyggende forpligtelser, der er fastsat i direktivets artikel 5, stk. 2.

Sagsomkostningerne
Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgør et led i de sager, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i
forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Syvende Afdeling) for ret:
1)
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/10/EF af 6. februar 2003 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse
med arbejdstagernes eksponering for risici på grund af fysiske agenser (støj) (17. særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1,
i direktiv 89/391/EØF), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/30/EF af 20. juni 2007, skal fortolkes
således, at arbejdsgiveren i en virksomhed, hvori arbejdstagernes daglige støjeksponeringsniveau overstiger 85 dB(A) som målt
uden hensyntagen til virkningen af personlige høreværn, ikke opfylder de forpligtelser, der er fastsat i direktivet, blot
ved udlevering af sådanne høreværn til arbejdstagerne, der gør det muligt at nedsætte den daglige støjeksponering til under
80 dB(A), da arbejdsgiveren er forpligtet til at iværksætte et program med tekniske eller organisatoriske foranstaltninger,
som tager sigte på at begrænse eksponeringen for støj til et niveau, der ligger under 85 dB(A), målt uden at tage hensyn til
anvendelsen af personlige høreværn.
2)
Direktiv 2003/10, som ændret ved direktiv 2007/30, skal fortolkes således, at det ikke kræver, at en arbejdsgiver skal udbetale
et løntillæg til arbejdstagere, der er udsat for et støjniveau, der ligger over 85 dB(A) som målt uden hensyntagen til virkningen
af personlige høreværn, alene af den årsag, at arbejdsgiveren ikke har iværksat et program med tekniske eller organisatoriske
foranstaltninger, som tager sigte på at begrænse det daglige støjniveau. De nationale retsforskrifter skal imidlertid indeholde
passende mekanismer, der sikrer, at en arbejdstager, der er udsat for et støjniveau, der ligger over 85 dB(A) som målt uden
hensyntagen til virkningen af personlige høreværn, kan gøre gældende, at arbejdsgiveren skal overholde de forebyggende forpligtelser,
der er fastsat i direktivets artikel 5, stk. 2.
Underskrifter
*
Processprog: spansk.