CELEX: 62012CJ0237
Неизпълнение на задължения от държава членка
Директива 91/676/ЕИО
Член 5, параграф 4
Буква A, точки 1
3 и 5 от приложение II
Параграф 1, точки 1
3 и параграф 2 от приложение III
Опазване на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници
Периоди на разпръскване
Капацитет на местата, предназначени за събиране на отпадни води от животни
Ограничаване на разпръскването
Забрана за разпръскване по земи с остър наклон или върху замръзнали или покрити със сняг почви
Несъответствие на националната правна уредба

С исковата си молба Европейската комисия иска от Съда да установи, че като не е приела необходимите мерки за пълното и правилно прилагане на всички изисквания по член 5, параграф 4 от Директива 91/676/ЕИО на Съвета от 12 декември 1991 година за опазване на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници (
ОВ L 375, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 81) във връзка с буква A, точки 1—3 и 5 от приложение II и с параграф 1, точки 1—3 и параграф 2 от приложение III към тази директива, Френската република не е изпълнила задълженията си по посочената директива.
Правна уредба
Правото на Съюза
Според единадесето съображение от Директива 91/676 програмите за действие „трябва да съдържат мерки, чиято цел е да се ограничи разпръскването на всякакви торове, съдържащи азот, върху почвите и, в частност, да се определят специални граници при разпръскването на изтичащи животновъдни води“.
В член 1 от тази директива се уточнява, че нейната цел е намаляване на замърсяването на водите, предизвикано или породено от нитрати от селскостопански източници, и предотвратяване на всяко ново замърсяване от този вид.
Член 4, параграф 1 от същата директива гласи:
„С оглед да се осигури за всички води определено ниво на обща защита от замърсяване, държавите членки следва в срок до две години, считано от съобщаването на настоящата директива:
a)
да съставят кодекс или кодекси за добра селскостопанска практика, които да се прилагат доброволно от земеделските производители и които следва да съдържат поне елементите, изброени в приложение II, буква А;
[…]“.
Член 5 от Директива 91/676 предвижда:
„1.   За нуждите на предвидените в член 1 цели и в срок до две години от първоначалното посочване в съответствие с член 3, параграф 2 или една година след всяко ново посочване в съответствие с член 3, параграф 4 държавите членки съставят програми за действие за посочените уязвими зони.
[…]
3.   Програмите за действие са съобразени със:
a)
специфичните данни и наличните техники, отнасящи се главно до съответните количества азот със земеделски произход или от други източници;
б)
условията на околната среда в съответните области на въпросната държава членка.
4.   Програмите за действие се прилагат в срок до четири години считано от тяхното изготвяне и съдържат следните задължителни мерки:
a)
мерките, посочени в приложение III;
б)
мерките, които държавите членки са определили в кодекса или кодексите за добрата селскостопанска практика, в съответствие с член 4, с изключение на тези, които са заменени с мерките, посочени в приложение III.
[…]“.
В буква A, точки 1—3 и 5 от приложение II към тази директива, озаглавено „Кодекс(и) на добра селскостопанска практика“, е предвидено следното:
„Кодексът или кодексите на добрата селскостопанска практика, които имат за цел да намалят замърсяването с нитрати и се съобразяват с характерните условия в различните райони на Общността, би трябвало да съдържат правила относно следващите по-долу елементи, доколкото те са правилни:
1)
периодите, през които разпръскването на подобряващи почвата вещества е неуместно;
2)
условията за разпръскване на подобряващи почвата вещества по земи с остър наклон;
3)
условията за разпръскване на подобряващи почвата вещества върху влажни, наводнени, замръзнали или покрити със сняг почви;
[…]
5)
капацитета и конструкцията на местата, предназначени за събиране на отпадните води, и по-специално мерките за намаляване на замърсяването на водите посредством стичане или инфилтриране в почвата или чрез оттичане в повърхностните води на течности, съдържащи отпадни води от животни и отпадни води от растителни вещества, като силажиран фураж;
[…]“.
Приложение III към тази директива, озаглавено „Мерки за включване в програмите за действие съгласно член 5, параграф 4, буква а)“, гласи следното в параграфи 1—3:
„1.
Мерките съдържат правила относно:
1)
периодите, през които разпръскването на някои видове подобряващи почвата вещества е забранено;
2)
капацитета на местата, предназначени за събиране на отпадните води от животновъдството; той трябва да надвишава необходимия капацитет за събиране на води през най-дългия период на забрана за разпръскване в уязвимата зона, освен ако може да бъде доказано на компетентните органи, че обемът на отпадните води, който надвишава реалния капацитет за събиране, ще бъде евакуиран по безвреден за околната среда начин;
3)
ограничаването на разпръскването на подобряващи почвата вещества съгласно добрите селскостопански практики и съобразно характеристиките на съответната уязвима зона, и по-специално:
a)
на състоянието на почвите, техния състав и техния наклон;
б)
на климатичните условия, валежите и напояването;
в)
на използването на почвите и селскостопанските практики, и по-специално на системите за ротация на културите;
и основаващо се на равновесие между:
i)
предвидимите нужди на културите от азот,
и
ii)
азота, осигурен на културите чрез почвата и подобряващите я вещества, съответстващ на:
—
наличното количество азот в почвата в момента, когато културите започват да го използват в значителни пропорции (количества, останали в края на зимата),
—
привнасянето на азот чрез чистата минерализация на резервите от органичен азот в почвата,
—
привнасянето на азотни съединения, произтичащи от отпадните води,
—
привнасянето на азотни съединения, произлизащи от изкуствени торове и други съединения.
2.
Тези мерки гарантират, че при всяка употреба или отглеждане разпръснатото годишно количество отпадни води, включително и от самите животни, няма да надвиши определено количество на хектар.
Това определено количество на хектар съответства на количеството отпадни води, съдържащо 170 kg азот. Въпреки това:
a)
за първата четиригодишна програма за действие държавите членки могат да допуснат количество отпадни води, съдържащо 210 килограма азот;
б)
за първата четиригодишна програма и в края на тази програма държавите членки могат да определят количества, различни от посочените по-горе. Тези количества следва да бъдат определени така, че да не попречат на осъществяването на целите, посочени в член 1, и следва да бъдат съобразени с обективни критерии като:
—
дълги периоди на развитие,
—
култури със силна абсорбция на азот,
—
завишено количество на валежите в уязвимата зона,
—
почви, които са с прекомерно висок капацитет на деазотиране.
Ако дадена държава членка разреши различно количество съгласно втора алинея, буква б), то тя уведомява за това Комисията, която преценява доводите за това в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 9, параграф 2.
3.
Държавите членки могат да пресметнат посочените в точка 2 количества според броя на животните.
[…]“.
Френското право
Член 5 от Директива 91/776 е транспониран във френското право с Декрет № 2001‑34 от 10 януари 2001 г. относно програмите за действие, които следва да се приложат с оглед на опазването на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници. Разпоредбите на този декрет са кодифицирани в членове R. 211‑80—R. 211‑85 от Кодекса за околната среда.
Наредбата от 6 март 2001 г. относно програмите за действие, които следва да се приложат в уязвимите зони, за да се намали замърсяването на водите с нитрати от селскостопански източници (JORF от 25 март 2001 г., стр. 4712, наричана по-нататък „Наредбата от 6 март 2001 г.“) е приета въз основа на Декрет № 2001‑34.
С Наредба от 1 август 2005 г. за определяне на минимални изисквания, които трябва да се прилагат в уязвимите зони, и за изменение на Наредбата от 6 март 2001 г. относно програмите за действие, които следва да се приложат в уязвимите зони, за да се намали замърсяването на водите с нитрати от селскостопански източници (JORF от 16 септември 2005 г., стр. 15019, наричана по-нататък „Наредбата от 1 август 2005 г.“), се установяват тези изисквания, по-конкретно относно правилата за изчисляване на максималното количество азот, съдържащо се в животинските отпадъци, което може да се разпръсква ежегодно.
Окръжното от 15 май 2003 г., озаглавено „Инструкции относно прилагането на PMPOA [programme de maîtrise des pollutions d’origine agricole — Програма за овладяване на замърсяването от селскостопански източници]: опростяване и приспособяване“, определя стойности на изхвърляния азот по видове животни (наричано по-нататък „Окръжното от 15 май 2003 г.“).
Декрет № 2011‑1257 от 10 октомври 2011 г. относно програмите за действие, които следва да се приложат за опазването на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници (JORF от 11 октомври 2011 г., стр. 17097), изменя членове R. 211‑80—R. 211‑85 от кодекса за околната среда.
Наредбата от 19 декември 2011 г. относно националната програма за действие, която следва да се приложи в уязвимите зони, за да се намали замърсяването на водите с нитрати от селскостопански източници (JORF от 21 декември 2011 г., стр. 21556, наричана по-нататък „Наредбата от 19 декември 2011 г.“), е приета въз основа на Декрет № 2011‑1257.
Наредбата от 6 март 2001 г.
Наредбата от 6 март 2001 г. има приложение, озаглавено „Технически норми за изработването на програмите за действие“. В част 2 от това приложение са точки 2.3—2.5. Посочената точка 2.3., озаглавена „Балансирано подобряване с азот на парцел, включително за напояваните култури“, гласи:
„Дозата на разпръскваните подобряващи почвата вещества трябва да се ограничи на основата на равновесието между предвидимите нужди от азот на културите и привнасянията и източниците на азот от всякакво естество. Привнасянията на азот, които трябва да се вземат предвид, включват всички подобряващи почвата вещества […].
Редът и условията за разпръскване, които трябва да се спазват, за да се осигури това балансирано подобряване на почвата, включително свързаното с напояваните култури приспособяване, са описани в програмата за действие. По култури това са най-малко елементите за изчисляване на дозата (предвиждан добив, снабдяване на почвата с азот[…]) и редът и условията за разделянето ѝ на части, като следва да се прави разграничение между напоявани и ненапоявани култури.
Тези елементи за изчисляване и ред и условия се определят въз основа на наличните местни агрономически данни, като се взима предвид нивото на изпускане на нитрати, съвместимо с изискванията за качество на водата.
Земеделският производител трябва да е запознат с количествата азот, привнесени от животинските отпадъци, или от други органични подобряващи почвата вещества […]. Когато тези вещества са от външни за стопанството източници, елементите, въз основа на които стопаните могат да получат информация за това, както и за вида подобряващо почвата вещество, към което те спадат, трябва да се изискват от техните доставчици“.
В точка 2.4. от Наредбата от 6 март 2001 г., озаглавена „Видове подобряващи почвата вещества и периоди на забрана на разпръскването“, са определени минималните периоди, през които разпръскването на различните видове подобряващи почвата вещества е забранено. Според съдържащата се в тази точка таблица за есенните полски култури разпръскването на подобряващите почвата вещества от вид II е забранено от 1 ноември до 15 януари, а на подобряващите почвата вещества от вид III — от 1 септември до 15 януари. За пролетните полски култури разпръскването на подобряващите почвата вещества от вид I е забранено от 1 юли до 31 август, на подобряващите почвата вещества от вид II — от 1 юли до 15 януари и на подобряващите почвата вещества от вид III — от 1 юли до 15 февруари. За засетите преди повече от шест месеца пасища, разпръскването на подобряващите почвата вещества от вид II е забранено от 15 ноември до 15 януари, а на подобряващите почвата вещества от вид III — от 1 октомври до 31 януари.
Точка 2.5. от тази наредба, озаглавена „Особени условия на разпръскване“, гласи:
„[…]
2° По земите с остър наклон
Разпръскването на подобряващите почвата вещества е забранено по земите с остър наклон. В програмата за действие се уточняват положенията, за които се отнася забраната, с оглед на опасността от стичане извън имота, в който се осъществява разпръскването, а когато тези положения не са уточнени, се посочва процентът на наклона, при превишаване на който разпръскването е забранено.
3° Върху почвите, голяма част от които са замръзнали, наводнени или влажни, покрити със сняг
В долната таблица са посочени ограниченията за разпръскването. При регламентирано разпръскване програмата за действие уточнява условията, при които се осъществява разпръскването. [Според посочената в тази точка таблица за почва, голяма част от която е замръзнала, разпръскването на подобряващите почвата вещества от вид I и вид III е забранено или регламентирано, а на подобряващите почвата вещества от вид II — забранено. За покрита със сняг почва разпръскването на подобряващите почвата вещества от вид I е забранено или регламентирано, а на подобряващите почвата вещества от вид II и вид III — забранено.]
Върху замръзнали само на повърхността почви, които последователно замръзват и се размразяват в рамките на двадесет и четири часа, е възможно разпръскването на всички видове подобряващи почвата вещества.
[…]“.
Наредбата от 1 август 2005 г.
В приложение II към Наредбата от 1 август 2005 г. точка 1, озаглавена „Изчисляване на наличното количеството азот, съдържащо се в животинските отпадъци в стопанството“, предвижда следното:
„Става въпрос за количеството отделян от животните азот, получено, като се умножи бройката по стойностите на отделяния от едно животно подлежащ на разпръскване азот, коригирано, ако има такива, с разпръснатите при трети лица количества азот и количествата азот с произход от трети лица.
[…]“.
Наредбата от 19 декември 2011 г.
Според член 2 от Наредбата от 19 декември 2011 г:
„I. –
За прилагането на част II от приложение I относно определянето на размера на съоръженията за събиране се предвиждат следните срокове:
„1
o
Капацитетът за събиране, изчислен според метода DEXEL [(Екологична оценка на животновъдното стопанство)] и въз основа на периодите на забрана на разпръскването, посочени в наредбите на префектите за създаване на програмите за действие от четвъртата група, става изискуем веднага след публикуването на настоящата наредба. […]
o
Капацитетът за събиране, изчислен според метода DEXEL въз основа на предвидените в част I от приложение I разпоредби […] става изискуем най-късно три години след подписването на областните програми за действие от петата група и във всеки случай не по-късно от 1 юли 2016 г.
[…]
II. –
Разпоредбите, съдържащи се в I, в 2° от II, в буква c) от 1° от III, в 2° и 3° от III, в IV, V и VI от приложение I, влизат в сила на 1 септември 2012 г.“.
Посочената наредба предвижда следното в приложение I, част II, озаглавена „Предписания относно събирането на животинските отпадъци“:
„1°
Дейност по събиране.
Тези предписания се прилагат по отношение на всички животновъдни стопанства, намиращи се в уязвима зона. […].
[…]
С оглед на възможностите за преработване или премахване на животинските отпадъци без опасност за качеството на водата капацитетът за събиране на животински отпадъци трябва да покрива поне минималните периоди на забрана за разпръскване, определени в I от настоящото приложение […], и да отчита допълнителните опасности, свързани с климатичните условия.
Изискваният за всяко животновъдно стопанство минимален капацитет за събиране се измерва в седмици, през които се събират животински отпадъци. Той отговаря на агрономическия капацитет, изчислен по метода DEXEL, разработен в рамките на програмата за овладяване на замърсяването от селскостопански източници […]. Капацитетът за събиране се определя на равнище стопанство за всеки вид животински отпадъци.
2°
Складиране на някои животински отпадъци на полето.
[…]
Твърдите торове, които не могат да изтекат, могат да се складират или компостират на полето след период от два месеца складиране под животните или на торище при посочените по-долу условия.
[…]
Периодът на складиране не превишава десет месеца и ново складиране на същото място може да се осъществи най-рано след три години.
[…]“.
В приложение II, A—E към същата наредба се определят нормите на отделяне на азот с екскрементите по животински видове за целитe на прилагането на част V от приложение I към тази наредба, която се отнася до начина на изчисляване на максималното количество азот, съдържащо се в животинските отпадъци, които може да се разпръскват ежегодно, за всяко стопанство.
Процедура, предхождаща съдебното производство
Комисията образува предвиденото в член 258 ДФЕС производство, тъй като смята, че Френската република не е приложила правилно и цялостно предписанията, съдържащи се в член 5, параграф 4 от Директива 91/676 във връзка с буква A, точки 1—5 от приложение II и параграф 1, точки 1—3 и параграф 2 от приложение III към нея.
След като изпраща на тази държава членка официално уведомително писмо с покана да изложи съображенията си и като приема, че те не са приемливи, на 28 октомври 2011 г. Комисията издава мотивирано становище, като приканва Френската република да вземе необходимите мерки, за да се съобрази с това становище в двумесечен срок от получаването му.
С писмо от 29 декември 2011 г. Френската република отговаря на мотивираното становище, като посочва по-конкретно, че твърденията за нарушение на Комисията станали причина тя да промени из основи френската правна уредба. Така по силата на декрет № 2011‑1257 основаната на програми за действие по департаменти система била заменена с национална програма за действие и с областни програми за действие. Освен това одобрената с наредбата от 19 декември 2011 г. национална програма за действие била от такова естество, че щяла да гарантира повишено равнище на защита на околната среда за следващата стопанска година. Що се отнася до областните програми за действие, Френската република се позовава на факта, че по силата на задължителните процедури за допитване до обществеността и за екологична оценка няма реална възможност те да бъдат конкретизирани преди средата на 2013 г.
Тъй като не е удовлетворена от дадения от Френската република отговор на мотивираното становище, Комисията предявява настоящия иск, като се отказва обаче от изложеното в мотивираното становище твърдение за нарушение във връзка с изискването, предвидено в буква A, точка 4 от приложение II към Директива 91/676.
По иска
В самото начало е важно да се припомни, че целта на Директива 91/676 е да създаде необходимите средства, които да гарантират опазването на водите в Европейския съюз от замърсяване с нитрати от селскостопански източници (решение Комисия/Нидерландия, C‑322/00,
EU:C:2003:532
, т. 41 и цитираната съдебна практика).
Както се установява от член 5, параграф 1 от Директива 91/676, за постигането на тези цели държавите членки следва да съставят и приложат програми за действие за посочените уязвими зони.
От единадесето съображение от Директива 91/676 следва, че в тези програми за действие трябва да има мерки, чиято цел е да се ограничи разпръскването на всякакви торове, съдържащи азот, върху почвите, и в частност да се определят специални граници при разпръскването на изтичащи животновъдни води.
Според член 5, параграф 4, букви а) и б) от Директива 91/676 тези програми за действие, които държавите членки следва да прилагат, трябва да съдържат по-конкретно някои задължителни мерки, посочени в приложения II и III към тази директива.
Според член 5, параграф 3, букви а) и б) от Директива 91/676 и приложение II, A, точка 1 към нея тези програми за действие са съобразени с най-добрите налични научни и технически познания (вж. по аналогия решение Комисия/Ирландия C‑418/04,
EU:C:2007:780
, т. 63), както и с физическите, геоложки и климатични условия на всеки регион (вж. в този смисъл решение Комисия/Нидерландия,
EU:C:2003:532
, т. 136 и 155).
Следва също да се отбележи, че макар държавите членки да имат известна свобода при избора на конкретните условия за прилагане на предписанията на Директива 91/676 (вж. в този смисъл решение Комисия/Нидерландия,
EU:C:2003:532
, т. 46), както отбелязва генералният адвокат в точка 30 от заключението си, с оглед на изискванията на член 191, параграфи 1 и 2 ДФЕС те трябва да осигурят във всеки случай постигането на целите на тази директива, а следователно и целите на политиката на Съюза във връзка с опазването на околната среда.
Освен това според трайната практика на Съда, когато става въпрос за директива като Директива 91/676, която съдържа технически правила от областта на околната среда, за да бъде спазено напълно изискването за правна сигурност, държавите членки трябва да обърнат особено внимание на яснотата и точността на законодателството за транспониране на тази директива (вж. в този смисъл решение Комисия/Обединено кралство, C‑6/04,
EU:C:2005:626
, т. 21 и 26 и решение Комисия/Белгия, C‑120/09,
EU:C:2009:802
, т. 27).
Накрая следва също да се припомни, че според постоянната практика на Съда в производство за установяване на неизпълнение на задължения в тежест на Комисията е да установи наличието на твърдяното неизпълнение и да представи на Съда необходимите доказателства, въз основа на които той да провери дали е налице това неизпълнение на задължения, без Комисията да може да се основава на каквато и да било презумпция (вж. решение Комисия/Кипър, C‑340/10,
EU:C:2012:143
, т. 53 и цитираната съдебна практика).
Поради това по настоящото дело Съдът следва да провери дали Комисията е представила необходимите доказателства, въз основа на които може да се установи, че приетите от Френската република мерки във връзка с транспонирането на Директива 91/676 не са съобразени с изискванията на тази директива.
В подкрепа на иска си Комисията повдига шест твърдения за нарушения.
По първото твърдение за нарушение, изведено от нарушение на член 5, параграф 4 от Директива 91/676 във връзка с буква A, точка 1 от приложение II и параграф 1, точка 1 от приложение III към тази директива
Доводи на страните
Първото твърдение за нарушение на Комисията е разделено на пет части и е относно определените в наредбата от 6 март 2001 г. минимални периоди, през които разпръскването на различните видове подобряващи почвата вещества е забранено. В петте части Комисията упреква Френската република съответно за това, че:
—
не предвижда периоди на забрана за разпръскване на подобряващи почвата вещества от вид I за есенните полски култури, нито за засетите преди повече от шест месеца пасища,
—
в периода на забрана на разпръскването на подобряващи почвата вещества от вид I за пролетните полски култури са включени само месеците юли и август,
—
периодът на забраната за разпръскване на подобряващи почвата вещества от вид II за есенните полски култури е ограничен между 1 ноември и 15 януари и забраната за разпръскване на подобряващи почвата вещества от вид III за тези култури не продължава след 15 януари,
—
периодът на забраната за разпръскване на подобряващи почвата вещества от вид II за пролетните полски култури не продължава след 15 януари и
—
за засетите преди повече от шест месеца пасища е предвиден период на забрана за разпръскване на подобряващи почвата вещества от вид II само от 15 ноември и за тези пасища и в планинските области забраната за разпръскване на подобряващи почвата вещества от вид III не продължава до края на месец февруари.
С първата част от това твърдение за нарушение Комисията изтъква, че във френското право би трябвало да се предвидят норми, забраняващи през определени периоди разпръскването на всякакви видове подобряващи почвата вещества, тъй като непрекъснатото разпръскване на някои подобряващи почвата вещества през цялата година е вредно и не позволява да се гарантират целите на директивата, свързани с предотвратяването и намаляването на замърсяването на водите с нитрати от селскостопански източници.
Като се основава на наличните научни данни, тази институция отбелязва, че макар процесът на отделяне на азота, съдържащ се в подобряващите почвата вещества от вид I, да е бавен и че те представляват по-малка опасност в сравнение с други видове подобряващи почвата вещества, отделяното количество азот все пак може да замърси водите при излужването и при стичането. Според Комисията опасността от замърсяване на водите е особено съществена през есенния и зимния период, когато азотът не може да бъде незабавно усвоен от растенията поради ниските температури (под 5°C) и поради голямото количество валежи, които пречат на растежа им.
В части от втора до пета от първото твърдение за нарушение по еднакви с изложените в подкрепа на първата част причини Комисията поддържа, че определените във френската правна уредба периоди на забрана на разпръскването на различни видове подобряващи почвата вещества са недостатъчни и би трябвало да бъдат удължени, за да обхванат изцяло периодите, през които има значителна опасност от замърсяване на водите от неусвоения от растенията азот.
Комисията допълва, че поради изложените в приложение III към мотивираното становище причини новите периоди на забрана на разпръскването, установени с наредбата от 19 декември 2011 г., не са изцяло съобразени с изискванията по Директива 91/676. В писмената си реплика Комисията излага критиките си по отношение на графика за разпръскването и класификацията на различните видове подобряващи почвата вещества, възприети в посочената наредба, също и поради това иска от Съда да установи наличие на неизпълнение на задължения от страна Френската република.
В началото Френската република възразява, че след приемането на наредбата от 19 декември 2011 г. в националната правна уредба вече е предвиден минимален период на забрана на разпръскването на подобряващи почвата вещества от вид I за есенните полски култури и за засетите преди повече от шест месеца пасища.
Тази държава членка отбелязва освен това, че със същата наредба е променен изцяло определеният с наредбата от 6 март 2001 г. график, с изключение на този за минималните периоди на забрана на разпръскването на подобряващи почвата вещества от видове II и III и за засетите преди повече от шест месеца пасища, които според нея са съобразени с Директива 91/676.
Според Френската република трябвало Съдът да вземе предвид наредбата от 19 декември 2011 г., тъй като ставало въпрос за цялостен и директно приложим режим, приет преди изтичането на срока, определен от Комисията в мотивираното становище. Тя подчертава, че макар някои предвидени в нея мерки да не са незабавно приложими, това е защото поради естеството си те не могат да бъдат приложени в хода на стопанската година. Впрочем принципът на правна сигурност налагал на частноправните субекти да бъде даден достатъчен срок за приспособяване към въведените изменения.
След това, въз основа на научните данни, с които разполага, Френската република изтъква, че забрана за разпръскване на устойчиви органични подобряващи почвата вещества от вид I, които отделят бавно и постепенно по-малки количества азот през целия есенен и зимен период, може да бъде контрапродуктивна, тъй като поради процесите на преобразуване на азота в почвата може да бъде уместно те да се разпръскват през есента, за да може отделяният от тях азот да се използва от растението, когато то е във фаза на растеж. Впрочем това би дало възможност да се премахне опасността за околната среда от сближаване на периодите на наторяване през пролетта и лятото.
Френската република поддържа освен това, че в науката има консенсус относно обстоятелството, че тревните пасищни системи, характеризиращи се с постоянна растителна покривка, представляват системи със слабо отделяне на азот, които осигуряват солидна защита срещу замърсяването на водните маси, произхождащо именно от някои органични подобряващи почвата вещества от вид I. Поради това предвиденият от Комисията период на забрана за засетите преди повече от шест месеца пасища бил прекалено дълъг.
На последно място Френската република смята, че изложените в репликата на Комисията критики относно наредбата от 19 декември 2011 г. са недопустими, тъй като в исковата си молба тази институция ограничила твърденията си за нарушения до правната уредба, приета с наредбата от 6 март 2001 г.
Съображения на Съда
– По допустимостта
Що се отнася до допустимостта на първото твърдение за нарушение, изложено от Комисията в подкрепа на иска ѝ, следва да се отбележи, че упреците в исковата молба на тази институция са единствено за графика, определен в наредбата от 6 март 2001 г. Колкото до новия график за разпръскването, определен в наредбата от 19 декември 2011 г., Комисията излага критиките си само под формата на обикновено препращане към оценката, съдържаща се в приложение III към мотивираното становище.
Освен това критиките, изложени от Комисията в исковата ѝ молба, се отнасят или до липсата на определени периоди за забрана, или до определянето на периоди за забрана с продължителност, която е оценена като недостатъчна. За сметка на това в писмената си реплика Комисията излага твърдението си за нарушение, от една страна, във връзка с факта, че не са определени периодите на забрана, които тя смята за подходящи, и които са посочени само в приложение III към мотивираното становище, и от друга страна, във връзка с неточната класификация на различните видове подобряващи почвата вещества —въпрос, който изобщо не се споменава в исковата молба.
В това отношение следва да се отбележи, че както следва по-конкретно от член 38, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник на Съда в редакцията, която е в сила към момента на предявяване на иска, и от практиката на Съда във връзка с тази разпоредба, всяка искова молба или жалба на основание член 258 ДФЕС трябва да посочва предмета на спора и кратко изложение на основанията и това посочване трябва да е достатъчно ясно и точно, за да позволи на ответника да подготви защитата си, а на Съда — да упражни контрол (решение Комисия/Италия, C‑68/11,
EU:C:2012:815
, т. 51 и цитираната съдебна практика). Според постоянната съдебна практика това задължение не е изпълнено, ако твърденията за нарушения на Комисията са отразени в исковата молба просто като препращане към посочените в официалното уведомително писмо мотиви (решение Комисия/Гърция, C‑375/95,
EU:C:1997:505
, т. 35 и цитираната съдебна практика).
Нещо повече, независимо че член 42, параграф 2 от посочения процедурен правилник, в редакцията, която е в сила към момента на депозиране на писмената реплика на Комисията, допуска при определени условия представянето на нови основания, страната не може да изменя самия предмет на спора в хода на съдебното производство (вж. в този смисъл решение Комисия/Франция, C‑256/98,
EU:C:2000:192
, т. 31 и решение Комисия/Словения, C‑627/10,
EU:C:2013:511
, т. 44).
Поради това следва да се приеме, че първото твърдение за нарушение на Комисията е недопустимо в частта, в която тя упреква Френската република за допълнителни спрямо съдържащите се в исковата молба неизпълнения на задължения, най-малкото спрямо тези, които са достатъчно ясно описани.
Важно е все пак да се отбележи, че насочвайки в хода на производството иска си срещу разпоредбите на наредбата от 19 декември 2011 г., които само възпроизвеждат определените в наредбата от 6 март 2001 г. периоди на забрана за разпръскване на подобряващи почвата вещества от видовете II и III върху засетите преди повече от шест месеца пасища, Комисията не променя предмета на иска (вж. в този смисъл решение Комисия/Белгия, C‑221/03,
EU:C:2005:573
, т. 39 и решение Комисия/Франция, C‑197/12,
EU:C:2013:202
, т. 26). Наистина, искането на Комисията за установяване на неизпълнение на задължения във връзка с разпоредбите на наредбата от 19 декември 2011 г., които само възпроизвеждат определените в наредбата от 6 март 2001 г. периоди на забрана, е допустимо.
– По същество
В самото начало следва да се припомни, първо, че съгласно постоянната практика на Съда наличието на неизпълнение на задължения от държава членка трябва да се преценява с оглед на положението на съответната държава членка към момента, в който изтича определеният в мотивираното становище срок, и че последващи промени не се вземат предвид (решение Комисия/Италия, C‑504/06, т. 31 и цитираната съдебна практика).
Тъй като мотивираното становище на Комисията от 27 октомври 2011 г. е получено от Френската република на 28 октомври с. г. и даденият на тази държава членка срок е два месеца, считано от получаването на това становище, наличието на неизпълнението на задължения, за което е упреквана Френската република, следва да се преценява към 28 декември 2011 г.
Така, независимо че наредбата от 19 декември 2011 г. е приета преди изтичането на определения в мотивираното становище срок, следва да се вземат предвид разпоредбите от тази наредба, които вече са били в сила към 28 декември 2011 г., но не и тези, които са влезли в сила едва след тази дата.
Според член 2, част II от тази наредба разпоредбите, в които се определят минималните периоди, през които разпръскването на различни видове подобряващи почвата вещества е забранено, трябва да влязат в сила едва на 1 септември 2012 г., т.е. след изтичането на определения в мотивираното становище срок. От това следва, че Съдът не би могъл да вземе предвид измененията, направени с тези разпоредби.
На второ място, следва да се припомни, че според постоянната практика на Съда производството за неизпълнение на задължения от държава членка се основава на обективната констатация на неспазването от държава членка на задълженията, произтичащи от правото на Съюза, така че тя не би могла да се позовава на разпоредби, на практики или на положения от вътрешния си правен ред, за да обоснове несъобразяването със задълженията и със сроковете, определени с директива (вж. в този смисъл решение Комисия/Ирландия, C‑55/12,
EU:C:2013:274
, т. 45 и решение Комисия/Чешка република, C‑241/11,
EU:C:2013:423
, г. 48).
Следователно трудностите, на които се позовава Френската република, за да обоснове поетапното прилагане във времето на наредбата от 19 декември 2011 г., не биха могли да са пречка по настоящото дело да бъде направена обективната констатация за нарушение на Директива 91/676.
Във връзка с това твърдение за нарушение по същество е важно да се отбележи, че член 5, параграф 4 от същата директива, във връзка с буква A, точка 1 от приложение II и параграф 1, точка 1 от приложение III към нея, предвижда задължението в посочените програми за действие да се включат правила, обхващащи периодите, през които разпръскването на подобряващи почвата вещества е неподходящо, дори забранено. Съдът вече е приел, че забраната за разпръскване през някои периоди от годината е съществена разпоредба от Директива 91/676, в която не се предвиждат дерогации (вж. в този смисъл решение Комисия/Люксембург, C‑526/08,
EU:C:2010:379
, т. 54, 55 и 57).
В случая, когато става въпрос за части от първа до четвърта от първото твърдение за нарушение на Комисията, е достатъчно да се отбележи, че Френската република не оспорва, че графикът за разпръскването, определен с наредбата от 6 март 2001 г., не е съобразен с изискванията на Директива 91/676. Наистина, тази държава членка само посочва, че с новите разпоредби на наредбата от 19 декември 2011 г. са определени или удължени минималните периоди, през които разпръскването на различните видове подобряващи почвата вещества е забранено.
Във връзка с петата част от твърдението за нарушение трябва да се отбележи, че в представените на Съда писмени становища Френската република изтъква, че органичните подобряващи почвата вещества от вид II, чиято минерализация е бърза, както и минералните подобряващи почвата вещества от вид III трябва да се разпръскват във възможно най-близкия до периода на растежа на растенията период. Тази държава членка обаче не оспорва нито факта, че на цялата територия на Франция възможността за усвояване от растенията престава да съществува преди 15 ноември, нито факта, че в планинските области температурите остават по-дълго под прага (5°C), над който растенията могат да абсорбират азота.
Освен това изложените от Френската република доводи във връзка с устойчивите органични подобряващи почвата вещества от вид I, обобщени в точки 35 и 36 от настоящото решение, не биха могли да обосноват разрешението за разпръскване на органични подобряващи почвата вещества от вид II в периода, през който растенията не усвояват азота. Наистина, от доказателствата в представената на Съда преписка, които не са оспорени от Френската република, се установява, че има по-голяма опасност от замърсяване на водите в резултат на разпръскването им през такъв период поради вече наличното в тези подобряващи почвата вещества по-високо съдържание на азот в минерална форма. Неизбежно същото важи и за минералните подобряващи почвата вещества от вид III.
Впрочем, както беше отбелязано в точка 29 от настоящото решение, налага се изводът, че специфичните климатични условия в планинските области трябва да се взимат предвид при определянето на периодите на забрана на разпръскването на различните видове подобряващи почвата вещества.
Нещо повече, когато става въпрос за довода на Френската република, изведен от наличието на постоянно растително покритие на пасищата, което гарантира защитата на водите от изпускането на нитрати, трябва да се уточни, че научното изследване, на което се основава този довод, изобщо не изключва опасността от замърсяване в резултат на разпръскването на подобряващи почвата вещества при липсата на растеж на растенията, тъй като това изследване в действителност само установява, че измереното равнище на загубите на азот под тревните пасищни системи е било по-ниско.
При това положение следва да се приеме, че първото твърдение за нарушение на Комисията е основателно.
По второто твърдение за нарушение, изведено от нарушение на член 5, параграф 4 от Директива 91/676 във връзка с буква A, точка 5 от приложение II и параграф 1, точка 2 от приложение III към тази директива
Доводи на страните
С второто си твърдение за нарушение, разделено на три части, Комисията критикува съдържащи се в наредбата от 6 март 2001 г. и в програмите за действие на департаментите предписания във връзка със събирането на животинските отпадъци. Тези части са изведени съответно от:
—
липсата на задължителни норми за земеделските производители, съдържащи ясни, точни и обективни критерии за определяне на необходимия капацитет за събиране,
—
липсата на норми, които да могат да гарантират наличието на достатъчен капацитет за събиране в стопанствата, и
—
разрешаването на складирането на полето на компостирани със слама животински торове, и то в продължение на десет месеца.
В подкрепа на първата част от твърдението си за нарушение Комисията изтъква, че в националната правна уредба няма никакъв ясен, точен и обективен критерий, който да даде възможност на земеделските производители да изчисляват капацитета за събиране, с който трябва да разполагат, а на администрацията — да контролира по подходящ начин управлението на животинските отпадъци. Тази институция смята, че капацитет за събиране, определен в отделеното за месеци и седмици количество животински отпадъци в съчетание с определянето на обемите на отделените животински отпадъци по категории животни, е най-доброто средство за постигане на тази цел.
В подкрепа на втората част от второто си твърдение за нарушение Комисията отбелязва, че във френското право няма задължение капацитетът за събиране да е съобразен с маржа за сигурност, необходим за събирането, когато разпръскването на животинските отпадъци може да бъде невъзможно поради особени климатични условия. Според Комисията трябвало да се изисква минимален капацитет за събиране, отговарящ поне на пет месеца за департаментите от областите Languedoc-Roussillon, Aquitaine, Midi-Pyrénées и Provence-Alpes-Côte d’Azur и поне на шест месеца за департаментите от другите области на Франция.
В рамките на тези две първи части Комисията отбелязва също, че предвиденият в наредбата от 19 декември 2011 г. метод за определяне на капацитета за събиране DEXEL, не е подходящ, тъй като той установява сложни правила, изискващи индивидуализирано прилагане за всяко стопанство от одобрен експерт. Освен това изчисляването на капацитета за събиране въз основа на неточните периоди на забрана на разпръскването, предвидени наредбата от 6 март 2001 г., би могло да продължи до 1 юли 2016 г. Комисията изтъква, че във всеки случай истинската цел на посочения метод е приспособяването на капацитета за събиране към икономическите и агрономическите изисквания за всяко стопанство, а не към периодите на забрана на разпръскването.
В третата част от това твърдение за нарушение Комисията отбелязва, че почти всички програми за действие на департаментите разрешават непосредственото складиране на полето на компостирани със слама животински торове в продължение на десет месеца. Според тази институция този вид складиране през такъв период без предпазно средство между почвата и животинските отпадъци и без те да са покрити, крие сериозна опасност от замърсяване на водите и би трябвало да се забрани. В писмената си реплика Комисията допълва, че за националните органи не е възможно да контролират продължителността на това складиране, тъй като в наредбата от 19 декември 2011 г. няма изискване стопанинът да записва датата на складиране на полето.
Френската република оспорва становището на Комисията. Тя твърди, че методът DEXEL отчита всички съществени параметри с оглед на надеждното определяне на нуждите от събиране на всяко стопанство, разположено в уязвима зона, включително и непредвидените климатични явления. Следователно при прилагането на този метод се получавал минимален капацитет за събиране, превишаващ необходимия капацитет за събиране през най-дългия период на забрана на разпръскването. Според тази държава членка, налагането на капацитет за събиране за шест месеца в повечето френски области и за пет месеца в областите в Южна Франция не позволявало да се отчетат разнообразието на стопанствата и на френските почвено-климатични и агрономически условия.
Що се отнася до третата част от второто повдигнато от Комисията твърдение за нарушение, в самото начало Френската република поддържа, че тя е недопустима, доколкото се отнася до самия принцип на разрешаването на складиране на полето на компостирани със слама животински торове, условията при които се осъществява това складиране, както и условията за контрол според приложимите национални разпоредби, тъй като Комисията се ограничила до излагане на критики във връзка с прекомерната продължителност на периода, през който е разрешен този вид складиране, в хода на досъдебното производство.
По същество във връзка с тази част Френската република изтъква, че тъй като наредбата от 19 декември 2011 г. възпроизвежда определените по-рано в програмите за действие на департаментите предписания, в нея се предвижда, че складиране на полето е възможно само след складиране в постройка в продължение на два месеца и при условие че животинските отпадъци не могат да изтекат. Тези изисквания позволявали да се предотврати всяка опасност от замърсяване на водите.
Съображения на Съда
– По допустимостта
Що се отнася до допустимостта на второто твърдение за нарушение на Комисията, следва да се отбележи, че в мотивираното становище Комисията не отправя критика нито във връзка със самото разрешаване на складирането на полето на компостирани със слама животински торове, като освен това изрично приема, че такова складиране е възможно, стига да не продължава повече от няколко седмици, нито във връзка с липсата на възможност за съответните органи да проверяват реалната продължителност на това складиране.
В това отношение следва да се припомни, че от постоянната практика на Съда следва, че предметът на иск, предявен на основание член 258 ДФЕС, се определя в предвиденото в тази разпоредба досъдебно производство и поради това в хода на съдебното производство той вече не може да се разширява. Мотивираното становище на Комисията и искът трябва да се основават на едни и същи мотиви и основания, така че Съдът не може да разглежда твърдение за нарушение, неформулирано в мотивираното становище, което трябва да съдържа последователно и подробно изложение на съображенията, довели Комисията до убеждението, че заинтересованата държава членка не е изпълнила едно от задълженията си по Договора (вж. решение Комисия/Германия, C‑160/08,
EU:C:2010:230
, т. 43 и решение Комисия/Испания, C‑67/12,
EU:C:2014:5
, т. 52).
Поради това трябва да се приеме, че второто твърдение за нарушение на Комисията, в частта, в която се отправят критики към Френската република за неизпълнение на други задължения, които не са включени в мотивираното становище, е недопустимо.
Обратно, що се отнася до условията, при които се осъществява складирането на полето на компостирани със слама животински торове, следва да се отбележи, че твърдението за нарушение е изложено по един и същ начин в досъдебната и съдебната фаза. Наистина, още в мотивираното становище Комисията посочва свързаната с този вид складиране опасност от замърсяване на водите точно поради условията, при които то е разрешено, и то въпреки представените от Френската република доказателства във връзка с предварителните изисквания за такова складиране.
При това положение трябва да се приеме, че по този въпрос Комисията не разширява твърдението си за нарушение, а в исковата си молба само уточнява упреците относно споменатите условия и изисквания именно за да отговори на изложените от Френската република доводи.
Затова трябва да се приеме, че частта от второто твърдение за нарушение на Комисията, която се отнася до условията, при които се осъществява складирането на полето на компостирани със слама животински торове, е допустима.
Трябва освен това да се отбележи, че както следва от точка 51 от настоящото решение, изложеното в писмената реплика на Комисията искане за установяване на неизпълнение на задължения с оглед на разпоредбите на наредбата от 19 декември 2011 г., доколкото в нея само се възпроизвеждат предписанията от програмите за действие на департаментите във връзка със складирането на животинските отпадъци на полето, е допустимо.
– По същество
В самото начало следва да се отбележи, че според член 2, част I, 1
o
, от наредбата от 19 декември 2011 г. разпоредбите от тази наредба във връзка със събирането на животинските отпадъци трябва да се приложат веднага след публикуването на тази наредба, т.е. преди изтичането на дадения в мотивираното становище срок. Поради това по изложените в точки 52—54 от настоящото решение съображения тези разпоредби трябва да се вземат предвид в настоящото производство.
По същество във връзка с това твърдение за нарушение следва да се припомни, че според член 5, параграф 4 от Директива 91/676 във връзка с точка 5, буква A от приложение II и параграф 1, точка 2 от приложение III към нея, от една страна, в програмите за действие трябва да има норми относно капацитета и конструкцията на местата, предназначени за събиране на отпадните води, целящи намаляване на замърсяването на водите. От друга страна, предвиденият капацитет за събиране трябва да надвишава капацитета за събиране, необходим през най-дългия период на забрана за разпръскване в уязвимата зона, освен ако може да се докаже, че обемът на отпадните води, който надвишава реалния капацитет за събиране, ще бъде евакуиран по безвреден за околната среда начин.
Що се отнася до първата част от второто твърдение за нарушение, следва да се отбележи, че в част II, 1
o
от приложение I към наредбата от 19 декември 2011 г. е предвидено, че всяко разположено в уязвима зона животновъдно стопанство трябва да разполага със съоръжения за събиране с капацитет, който с оглед на възможностите за преработване или премахване на тези животински отпадъци без опасност за качеството на водата трябва да обхваща поне минималните периоди на забрана за разпръскване, като се отчитат допълнителните опасности, свързани с климатичните условия. Минималният изискван капацитет за събиране се измерва в седмици събиране на животински отпадъци.
За изчисляването на необходимия капацитет за събиране член 2, част I, 1
o
от тази наредба налага метод за диагностициране, наречен DEXEL. Както се установява от данните по представената на Съда преписка, диагностицирането се осъществява от одобрен експерт съвместно със земеделския стопанин. То дава възможност да се изчисли капацитетът за събиране за твърдите животински отпадъци и за течните животински отпадъци, отговарящ на особеностите на всяко стопанство и позволяващ на земеделските стопани да пристъпят към разпръскване в най-добрия момент в зависимост от нуждите на културите. От тези данни се установява също, че методологията и правилата за изчисляване, на които се основава това диагностициране, са подробно определени, включително и данните относно месечното производство на животински отпадъци по видове животни.
Макар Комисията да поддържа, че методът DEXEL не е подходящ за изчисляването на необходимия капацитет за събиране, налага се изводът, че тя не установява точно защо поради самото си естество този метод не е надежден.
По-конкретно критиките на Комисията по отношение на сътрудничеството между одобрените експерти и земеделските стопани при прилагането на метода DEXEL не могат да се приемат. Наистина, както отбелязва генералният адвокат в точка 65 от заключението си, Директива 91/676 изобщо не изключва помощта на експерти при прилагането ѝ.
Освен това, обратно на това, което Комисията изтъква, от представените на Съда данни относно метода DEXEL не се установява капацитетът за събиране да се изчислява в нарушение на предписанията на Директива 91/676.
Поради това следва да се приеме, че първата част от второто твърдение за нарушение на Комисията не е обоснована.
Във връзка с втората част от второто твърдение за нарушение следва първо да се отбележи, че наредба та от 19 декември 2011 г. разпорежда оразмеряването на съоръженията за събиране да бъде съобразено с допълнителните опасности, свързани с климатичните условия. От това следва, че обратно на твърденията на Комисията, капацитетът за събиране, който се изисква според националната правна уредба, трябва да има марж за сигурност, който да позволява да се увеличава обемът на събиране, когато разпръскването не е възможно поради климатични причини.
След това, когато става въпрос за минималните периоди на събиране, които според Комисията трябвало да бъдат задължителни в различните области на Франция, достатъчно е да се отбележи, от една страна, че от представеното от Комисията научно изследване се установява, че във френските области, разположени в почвено-климатичната зона на Средиземно море, капацитет за събиране за срок само от четири месеца би трябвало да е достатъчен.
От друга страна, от представената на Съда преписка се установява също, че присъщи на всяко стопанство фактори, като вида получавани животински отпадъци и засадените култури, могат да повлияят на необходимия капацитет за събиране. Научните данни, посочени във връзка с това от Френската република, които не са критикувани от Комисията, показват именно, че опасността от замърсяване, свързана със системите на животновъдство, произвеждащи само устойчиви органични подобряващи почвата вещества от вид I, е по-малка, особено ако това са тревни пасищни системи.
Накрая следва да се отбележи, че член 2, част I, 2
o
от наредбата от 19 декември 2011 г. позволява в период, който може да приключи на 1 юли 2016 г., изчисляване на капацитета за събиране въз основа на графика на забраните за разпръскване, предвиден в наредбата от 6 март 2001 г., който, както беше посочено в точка 64 от настоящото решение, не отговаря на изискванията на Директива 91/676. Следователно Комисията с основание изтъква, че Френската република не е установила норми, гарантиращи оборудването на стопанствата с достатъчен капацитет за събиране.
Затова следва да се приеме, че втората част от второто твърдение за нарушение на Комисията, в която тя изтъква, че до 1 юли 2016 г. изчисляването на капацитета за събиране все още ще може да се съобразява с график за забрана на разпръскването, който не отговаря на изискванията на Директива 91/676, е обоснована.
Що се отнася до третата част от второто твърдение за нарушение на Комисията, от данните в представената на Съда преписка, които не са оспорени от Френската република, се установява, че след складирането му в постройка през първите два месеца компостираният със слама животински тор продължава да отделя азот, макар и бавно и постепенно. От това между другото следва, че фазата на чистата минерализация на освободения азот върху почвата, през която свързаната с такива подобряващи почвата вещества опасност от замърсяване е по-малка, е временна. Така, когато подобряващо почвата вещество се използва през есента, това явление продължава по принцип до края на зимата.
Следователно, тъй като складирането на животински отпадъци направо на полето и без покритие е позволено през максимален период от десет месеца, който може да продължи и след фазата на чистата минерализация на азота, свързаната с този начин на складиране опасност от замърсяване на водите не може да бъде избегната.
С оглед на изложените по-горе съображения следва да се приеме, че третата част от второто твърдение за нарушение, повдигнато от Комисията в подкрепа на иска ѝ, е основателна.
При това положение трябва да се приеме, че второто твърдение за нарушение на Комисията, относно националната правна уредба, която, от една страна, предвижда, че до 1 юли 2016 г. изчисляването на капацитета за събиране все още ще може да се съобразява с график за забрана на разпръскването, който не отговаря на изискванията на Директива 91/676, и от друга страна, разрешава складиране на полето на компостиран със слама животински тор в продължение на десет месеца, е основателно.
По третото твърдение за нарушение, изведено от нарушение на член 5, параграф 4 от Директива 91/676 във връзка с параграф 1, точка 3 от приложение III към тази директива
Доводи на страните
С третото си твърдение за нарушение Комисията упреква Френската република за липсата на норми, позволяващи на земеделските стопани и на контролните органи да изчисляват точно количеството азот, което може да се разпръсне, за да се осигури балансирано обогатяване на почвата.
В подкрепа на това твърдение за нарушение посочената институция поддържа, че макар с наредбата от 6 март 2001 г. да е въведен метод, наречен „метод на прогнозния баланс“, за изчисляване на дозата азот, която да се осигури, повечето от програмите за действие на департаментите или не определят всички необходими елементи за изчислението (нуждите от азот за всяка култура и пасище, ефикасността на азота в животинските отпадъци, съдържанието на азот в почвите и в животинските отпадъци и т.н.), или представят тези елементи по толкова сложен начин, че правилното им прилагане изобщо не е сигурно. Според Комисията определянето на максимални количествени стойности за общо осигурен азот за различните видове култури щяло да позволи да се преодолеят трудностите при прилагането на този метод и да отговори на изискването за правна сигурност.
В писмената си реплика Комисията отбелязва също, че в наредбата от 19 декември 2011 г. били определени само основните принципи на метода на прогнозния баланс, като областните референтни параметри за оперативното прилагане на този метод трябвало да се определят от областните префекти въз основа на предложение на областните експертни групи „нитрати“. След това тя излага няколко критики относно дадените в тази наредба и в наредбите на префектите предписания за неговото прилагане.
Френската република смята, че методът на прогнозния баланс е подходящ за гарантиране на балансираното обогатяване на почвата с азот, тъй като той дава възможност да се определят нормите за използване, които ограничават при източника разпръснатата доза обогатяващи почвата вещества, като отчита агрономическите и почвено-климатичните особености на всяко стопанство.
Тази държава членка изтъква освен това, че направените с наредбата от 19 декември 2011 г. изменения дават възможност да се гарантира правилно прилагане на принципа на балансирано обогатяване на почвата. Във връзка с това тя отбелязва, че в тази наредба вече изрично се посочва методът на изчисляване на прогнозния баланс и се препраща към достъпна онлайн документация, която обяснява подробно този метод. Нещо повече, тази наредба определяла необходимите за изчисляване на балансираната доза азот предписания, които били пряко противопоставими на земеделските стопани, без да е необходимо да се чака приемането на наредби от префектите с оперативни предписания на областно равнище.
Съображения на Съда
– По допустимостта
По отношение на допустимостта на третото твърдение за нарушение на Комисията следва да се отбележи, че тази институция упреква за първи път в писмената си реплика Френската република за неизпълнение на задължения във връзка с разпоредби от наредбата от 19 декември 2011 г. и от наредбите на префектите, които не се свеждат само до възпроизвеждане съдържанието на предвидените в наредбата от 6 март 2001 г. разпоредби.
Поради това, както се установява в точки 49 и 74 от настоящото решение, доколкото с това твърдение за нарушение Комисията упреква Френската република за неизпълнение на други задължения, които не са включени нито в мотивираното становище, нито в исковата молба, то следва да се отхвърли като недопустимо.
– По същество
В самото начало следва да се отбележи, че според член 2, част II, от наредбата от 19 декември 2011 г. разпоредбите ѝ, с които се налагат задължения на земеделските стопани при разпръскването на азотни подобряващи почвата вещества в уязвими зони, трябва да влязат в сила едва на 1 септември 2012 г., т.е. след изтичане на дадения с мотивираното становище срок.
Безспорно е освен това, че към момента на изтичането на този срок областните референтни параметри, необходими за прилагането на разпоредбите на тази наредба за изчисляването на количеството азот, което да бъде осигурено с подобряващите почвата вещества според метода на прогнозния баланс, още не са били определени.
От това следва, че поради изложените в точки 52—54 от настоящото решение съображения не следва да се проверява дали направените с тази наредба изменения биха могли да представляват валидно изпълнение на задълженията, произтичащи от параграф 1, точка 3 от приложение III към Директива 91/676.
За останалото следва да се припомни, че според член 5, параграф 4 от Директива 91/676 във връзка с параграф 1, точка 3 от приложение III към нея мерките, които трябва да се включат в програмите за действие, съдържат правила относно ограничаването на разпръскването на подобряващи почвата вещества, основани на равновесие между предвидимите нужди на културите от азот и азота, осигурен на културите чрез почвата и подобряващите я вещества.
В случая се налага изводът, че макар от представената на Съда преписка да се установява, че логиката, на която се основава методът на прогнозния баланс, би трябвало по принцип да доведе до оптимално количество осигурен азот за всяка култура, все пак самата Френска република признава, че разпоредбите на наредбата от 6 март 2001 г. относно балансираното обогатяване на почвата с азот не позволяват да се осигури пълното прилагане на параграф 1, точка 3 от приложение III към Директива 91/676 по достатъчно ясен и точен начин.
Във връзка с това е важно да се отбележи, че както в настоящото производство, така и в досъдебната фаза тази държава членка само сочи измененията, направени с наредбата от 19 декември 2011 г., за да стане прилагането на метода на прогнозния баланс „просто и разбираемо“ и да бъде дадена възможност на земеделските стопани и на контролните органи да изчисляват правилно количеството азот, което може да бъде разпръснато, за да се осигури балансираното обогатяване на почвата, което е цел на Директива 91/676, а това е надлежно доказателство, че при действието на наредбата от 6 март 2001 г. това не е било така.
Следователно трябва да се приеме, че третото твърдение за нарушение, изложено от Комисията в подкрепа на иска ѝ, е обосновано.
По четвъртото твърдение за нарушение, изведено от нарушение на член 5, параграф 4 от Директива 91/676 във връзка с параграф 2 от приложение III към тази директива
В самото начало следва да се уточни, че след като се запознава с доводите, изложени от френските власти в писмената им защита, в репликата си Комисията решава да се откаже от една част от четвъртото твърдение за нарушение, в която става въпрос за стойностите на отделяния азот, определени за течните отпадъци от свине, която при това положение вече не е предмет на настоящия иск.
Доводи на страните
С четвъртото си твърдение за нарушение, разделено на осем части, основавайки се на научни изследвания, Комисията поддържа, че предвидените в окръжното от 15 май 2003 г. стойности на отделяния азот за различни видове животни, на които се позовават голяма част от програмите за действие на департаментите, са изчислени на основата на неточни количества на азота, отделен с екскрементите на животните, или на завишени коефициенти на загуба на азот чрез изпаряване. Поради това посоченото окръжно не позволявало да се гарантира спазването на максималните количества за разпръскване на животински отпадъци, определени с Директива 91/676 на 170 kg азот на хектар годишно. Осемте части на това твърдение за нарушение на Комисията са изведени съответно от:
—
определянето на стойностите за млечните крави на основата на неточно количество на отделяния с екскрементите азот и на неправилен коефициент на изпаряване 30 %,
—
определянето на стойностите за другите говеда на основата на неправилен коефициент на загуба чрез изпаряване 30 %,
—
липсата на определени стойности на отделяне на азот за твърдите животински отпадъци за свинете,
—
определянето на стойностите за птиците на основата на неправилен коефициент на изпаряване 60 %,
—
определянето на стойностите за овцете на основата на неправилен коефициент на изпаряване 30 %,
—
определянето на стойностите за козите на основата на неправилен коефициент на изпаряване 30 %,
—
определянето на стойностите за конете на основата на неправилен коефициент на изпаряване 30 % и
—
определянето на стойностите за зайците на основата на неправилен коефициент на изпаряване 60 %.
В първата част от четвъртото твърдение за нарушение Комисията приема, от една страна, че определената за млечните крави стойност на отделяния азот се основава на количество отделен с екскрементите азот, без да се отчитат различните равнища на производство на мляко, при положение че съдържащият се в животинските отпадъци азот варира в зависимост от нивото на производството на мляко от животното и много френски области се характеризират с интензивно производство. От друга страна, тази стойност се основавала на много висок коефициент на изпаряване, тъй като средният коефициент на изпаряване трябвало да се определи в размер на 24 %.
Тази институция изтъква освен това, че съдържащата с е в част В от приложение II към наредбата от 19 декември 2011 г. преходна разпоредба, по силата на която за периода от 1 септември 2012 г. до 31 август 2013 г. се прилага междинна стойност за животновъдните стопанства за млечни крави, които имат повече от 75 % тревни площи в главната фуражна площ, води до прекомерно обогатяване на земите и до дерогиране на задължението за спазване на максималното количество от 170 kg азот на хектар годишно.
Във втората част от четвъртото си твърдение за нарушение Комисията поддържа, че коефициентът на изпаряване, възприет за другите говеда, е прекалено висок, тъй като в научни данни се възприема коефициент на изпаряване, по-нисък от 21 %. В писмената си реплика Комисията оспорва и количествата отделен с екскрементите азот, възприети от Френската република за определянето на тези стойности.
В третата част от това твърдение за нарушение Комисията приема, че стойностите на отделения азот би трябвало да се определят също и за твърдите отпадъци от свинете.
В четвъртата част от това твърдение за нарушение Комисията отбелязва, че предложеният в научната литература коефициент на изпаряване за течните оборски торове е 30 %. По този начин за отделящите течни оборски торове птици установените във френската правна уредба стойности водели до голямо подценяване на подлежащото на разпръскване азотно съдържание на животинските отпадъци.
В петата и шестата част от същото твърдение за нарушение тази институция поддържа, че възприетите за овцете и за козите коефициенти на изпаряване са прекалено високи, тъй като в научните изследвания се посочвали коефициенти 9,5 %.
Колкото до седмата част от четвъртото ѝ твърдение за нарушение, Комисията изтъква, че в научната литература за конете се предлага коефициент на изпаряване, по-нисък с 13,1 % от предвидения в националната правна уредба.
Накрая, в осмата част от това твърдение за нарушение Комисията посочва, че възприетият в националната правна уредба коефициент на изпаряване за зайците също е прекалено висок. Във връзка с това тя посочва, че в различни научни изследвания се предлагат коефициенти 28 % и 44 %.
Френската република, първо, възразява, че стойностите на отделяния азот, преизчислени от Комисията чрез прилагането на коефициенти на изпаряване, които тя смята за подходящи, са неправилни, тъй като тези коефициенти трябва да се прилагат само по отношение на частта от азота, отделен в постройки и при складиране. Комисията обаче ги приложила и за количеството азот, отделен на открито.
Тази държава членка смята освен това, че упрекът на Комисията относно количествата отделен с екскрементите азот, предвидени за говедата, с изключение на млечните крави, е недопустим, тъй като е изложен за първи път в репликата.
След това Френската република посочва, че наредбата от 19 декември 2011 г. вече предвижда, от една страна, по-нисък коефициент на изпаряване, т.е. 25 % за млечните крави, и от друга страна, определя стойности за отделен азот, приложими за твърдите отпадъци от свине.
Накрая Френската република отбелязва, че възприетите във френската правна уредба коефициенти на изпаряване се основават на работата на Комитета за насоките за земеделските практики, съобразени с опазването околната среда (Corpen) и са получени на основата на сравнителните методи, при които разликата между азота, отделен с екскрементите на животните, и азота, измерен в изпражненията на изхода на постройка или на съоръжение за събиране, се обяснява с изпаряването. Тези методи били по-добре приспособени за изчисляването на стойностите на отделяния азот от методологията на прякото измерване, на която се основават представените от Комисията изследвания, която изследва въздушните потоци и съдържанието на газове, излизащи и влизащи в постройките и в инсталациите за събиране. Тази държава членка изтъква, че във всеки случай наличните научни данни относно азотните газови емисии, отделени от животинските отпадъци, показват голяма променливост на свързаните с тези емисии стойности.
Съображения на Съда
– По допустимостта
По отношение на допустимостта на изложеното от Комисията четвърто твърдение за нарушение следва да се отбележи, от една страна, че упреците във връзка с предвидена в част В от приложение II към наредбата от 19 декември 2011 г. преходна разпоредба за отделянето на подлежащ на разпръскване азот от млечните крави не фигурират в мотивираното становище. От друга страна, докато в исковата молба Комисията изрично заявява, че тя не оспорва възприетите количества отделен с екскрементите азот за другите говеда, в писмената си реплика тя поставя под въпрос тези елементи за изчисление.
Поради това, тъй като с това твърдение за нарушение Комисията критикува междинната стойност за млечните крави, определена в преходната разпоредба в част В от приложение II към наредбата от 19 декември 2011 г., както и определените с окръжното от 15 май 2003 г. отделяни с екскрементите количества азот за другите говеда, поради изложените в точки 49 и 74 от настоящото решение съображения, това твърдение за нарушение трябва да се отхвърли като недопустимо.
За сметка на това, както се установява в точка 51 от настоящото решение, направеното в писмената реплика на Комисията искане за установяване на неизпълнението на задължения във връзка с разпоредбите на наредбата от 19 декември 2011 г., в които се възпроизвеждат стойностите за отделяне на азот, определени за говедата, с изключение на млечните крави, както и за птиците, овцете, козите, конете и зайците, е допустимо.
– По същество
В самото начало следва да с е отбележи, че според член 2 от част II от наредбата от 19 декември 2011 г. разпоредбите ѝ относно начина на изчисляване за всяко стопанство на съдържащото се в животинските отпадъци максимално количество азот, което може да бъде разпръснато ежегодно, трябвало да влязат в сила едва на 1 септември 2012 г., т.е. след определения в мотивираното становище срок. По необходимост същото се отнася и за нормите за отделения с екскрементите азот по животински видове, предвидени в същата наредба за прилагането на посочените разпоредби. Поради това, както беше посочено в точки 52—54 от настоящото решение, Съдът не би могъл да вземе предвид измененията, направени с наредбата от 19 декември 2011 г.
За останалото следва да се припомни, че член 5, параграф 4 от Директива 91/676 във връзка с параграф 2 от приложение III към нея предвижда задължение за включване в програмите за действие на правила за ограничаването на разпръскването на подобряващи почвата вещества, целящи да гарантират, че „при всяка употреба или отглеждане разпръснатото годишно количество отпадни води, включително и от самите животни, няма да надвиши определено количество на хектар“. Това ограничение отговаря на количеството животински отпадъци, съдържащи до 170 kg азот, а при определените в параграф 2, букви а) и б) от приложение III към Директива 91/676 условия държавите членки имат възможност да разрешат друго количество животински отпадъци.
Както следва от единадесето съображение от тази директива, определянето на специални граници за разпръскването на изтичащи животновъдни води има особено значение за постигането на целта да се ограничава и предотвратява замърсяването на водите с нитрати от селскостопански източници.
Според параграф 3 от приложение III към тази директива количествата животински отпадъци, които могат да бъдат разпръснати, могат да се изчислят според броя животни. За тази цел, както беше посочено в точка 29 от настоящото решение, държавите членки трябва вземат предвид най-добрите налични научни и технически познания, както и физическите, геоложките и климатичните условия на всяка област.
В настоящия случай според точка 1 от приложение II към наредбата от 1 август 2005 г. изчисляването на наличното количество отделен от животните азот в стопанството се прави, като се умножи броят на животните по стойностите на отделяния от животно подлежащ на разпръскване азот. Не се спори, че тези стойности се определят, като от брутното количество отделен с екскрементите на животните азот се извади изпареният азот, когато животното е в постройка и когато се събират животинските отпадъци, като се прилагат коефициенти за изпаряване.
В светлината на изложените по-горе съображения следва да се приеме, първо, че допуснатите от Комисията грешки при преизчисляването на стойностите на отделения азот, които самата тя признава в писмената си реплика, не се отразяват на упреците ѝ относно брутните количества азот, отделени с екскрементите, и коефициентите на загубите на азот чрез изпаряване, установени в националната правна уредба за различните видове животни. Този извод не се оспорва от Френската република, която по този въпрос се задоволява да наблегне на неправилното прилагане на въпросните коефициенти спрямо общото количество отделен от животните с екскрементите азот.
След това, когато става въпрос за първата и третата част от четвъртото твърдение за нарушение на Комисията, е достатъчно да се отбележи, на първо място, че Френската република, когато съобщава за направените с наредбата от 19 декември 2011 г. изменения в това отношение, признава, от една страна, че преди приемането на тази наредба е определила прекалено висок коефициент за изпаряване за млечните крави и от друга страна, че е пропуснала да определи стойностите за отделяне на азот за твърдите животински отпадъци от свине.
На второ място, когато става въпрос за това, че равнището на производството на мляко не е взето предвид при изчисляването на брутното количество азот, отделено от млечните крави с екскрементите, е важно да се подчертае, че доводите на Комисията не са оспорени от Френската република, а споменатата наредба вече предвижда няколко равнища на отделен подлежащ на разпръскване азот в зависимост от произведеното мляко.
Накрая, когато става въпрос за втората част и частите от четвърта до осма от това твърдение за нарушение, които следва да бъдат разгледани заедно, е важно да се уточни, че за да обоснове критиките си относно коефициентите на изпаряване, възприети в националната правна уредба на основата на изводите на Corpen, Комисията се основава на съдържащи се в няколко научни изследвания технически данни.
Френската република, която не оспорва посочените от Комисията изводи от изследванията, по същество само посочва, от една страна, недостатъците на методологията за непосредствено измерване, на която се основават посочените изследвания, за изчисляването на приложимите за животновъдните стопанства коефициенти на изпаряване. От друга страна, тази държава членка набляга на факта, че не изглежда възможно коефициентите на изпаряване да могат да бъдат точно определени от научна гледна точка, като тази несигурност се проявява в променливостта на наличните в научната литература стойности на коефициентите на изпаряване.
На първо място, когато става въпрос дали методологията на прякото измерване е подходяща, е важно да се отбележи, че възраженията на Френската република сами по себе си не биха могли да поставят под въпрос състоятелността на предлаганите от Комисията коефициенти на изпаряване. Наистина, от представените на съда доказателства се установява, че както тази методология, така и методът на баланса се основават на експериментална дейност, която не отчита специфичния контекст на всеки вид изследвано животновъдно стопанство. Нещо повече, последното преизчисляване на референциите на Corpen не разкрива никакво методологично предпочитание.
Второ, когато става въпрос за маржа на флуктуация на данните за изпаряване, за който се съобщава в научните публикации, е важно да се подчертае, че текстът на параграф 2 от приложение III към Директива 91/676 ясно показва, че тази разпоредба изисква специфичната максимална стойност, определена за разпръскването на животинските отпадъци в размер на 170 kg азот на хектар годишно, да бъде спазвана редовно от всяко стопанство или животновъдно стопанство, включително когато в съответствие с параграф 3 от посоченото приложение държавите членки решат да изчислят тази максимална стойност в зависимост от броя на животните.
Впрочем от представената на съда преписка се установява, че променливостта на наличните в научната литература стойности на коефициентите на изпаряване може да се обясни по-специално с хетерогенността на условията на отглеждане и климатичните особености, които са предмет на проведените научни изследвания, като в съдебното заседание Френската република наблегна именно на разнообразието на френските животновъдни стопанства.
При това положение, както отбелязва генералният адвокат в точки 123—126 от заключението си, само определянето на коефициенти на изпаряване на основата на данните, при които е приет най-нисък процент на загубите на азот чрез изпаряване, позволява да се гарантира надлежното спазване на максималната предвидена в Директива 91/676 стойност за разпръскване на животински отпадъци от всички френски животновъдни стопанства.
Тъй като коефициентите на изпаряване, които Френската република е предвидила за говедата, с изключение на млечните крави, както и за птиците, овцете, козите, конете и зайците, са значително по-високи от възприетите от Комисията въз основа на научни данни, чиято точност тази държава членка не оспорва, следва да се приеме, че тези коефициенти на изпаряване, определени от националната правна уредба, не отговарят на изискванията по Директива 91/676.
В светлината на изложените по-горе съображения следва да се приеме, че четвъртото твърдение за нарушение, изложено от Комисията в подкрепа на иска ѝ, е обосновано.
По петото твърдение за нарушение, изведено от нарушение на член 5, параграф 4 от Директива 91/676 във връзка с буква A, точка 2 от приложение II и параграф 1, точка 3, буква а) от приложение III към тази директива
Доводи на страните
В петото си твърдение за нарушение Комисията упреква Френската република за липсата на задоволителни норми, съдържащи ясни, точни и обективни критерии относно условията за разпръскване на подобряващи почвата вещества върху земи с остър наклон. Тази институция смята, че за да се гарантира правилното прилагане на предписанията на Директива 91/676, би следвало в националната правна уредба да се определят проценти на наклон, над които разпръскване на подобряващи почвата вещества ще бъде забранено.
Френската република възразява, че наредбата от 6 март 2001 г. забранява разпръскването върху земите с остър наклон, при положение че то създава опасност от стичане извън парцела, в който се осъществява разпръскването. Тя поддържа освен това, че опасността от замърсяване на водите не зависи само от степента на наклона, но също и от множество други фактори като равномерността на наклона, естеството и посоката на засаждането на растителната покривка, естеството на почвата, формата на парцела, вида и посоката на обработването на почвата, както и вида животински отпадъци. Следователно забраната за разпръскване, основана единствено на градусите на ъгъла на наклона на терена, не била подходяща.
Тази държава членка допълва, че в наредбата от 19 декември 2011 г. са предвидени норми за условията за разпръскване, отнасящи се до потоци, които в съчетание със забраната за разпръскване по земите с остър наклон допринасят за постигането на целите на Директива 91/676.
Съображения на Съда
В самото начало следва да се отбележи, че според член 2 от част II от наредбата от 19 декември 2011 г. разпоредбите от тази наредба относно условията за разпръскване отнасящи се до потоците трябва да влязат в сила едва на 1 септември 2012 г., т.е. след края на дадения с мотивираното становище срок. От това следва, че поради изложените в точки 52—54 от настоящото решение съображения Съдът не би трябвало да се съобразява с разпоредбите от тази наредба за условията за разпръскване отнасящи се до потоците.
По същество следва да се отбележи, че според член 5, параграф 4 от Директива 91/676 във връзка с буква A, точка 2 от приложение II и параграф 1, точка 3, буква а) от приложение III към тази директива в програмите за действие трябва да има норми относно условията за разпръскване на подобряващи почвата вещества по земи с остър наклон.
Освен това, както вече беше посочено в точка 31 от настоящото решение, държавите членки трябва да обърнат особено внимание на задължението законодателството им, с което се транспонира Директива 91/676, да бъде ясно и точно.
Във връзка с това следва първо да се отбележи, че Комисията изтъква, без това да е оспорено от Френската република, че в някои програми за действие на департаментите няма никакви правила във връзка с условията за разпръскване на подобряващите почвата вещества по земите с остър наклон, основани на процента на наклона или на различните фактори, които тази държава членка би счела, че трябва да вземе предвид. Освен това в голям брой програми за действие на департаментите бил само възпроизведен общият принцип, установен с наредбата от 6 март 2001 г., според който разпръскването не трябва да се осъществява при условия, които водят до стичане извън парцела на разпръскване.
Второ, от прегледа на относимите разпоредби от наредбата от 6 март 2001 г. се установява, че тя първо се ограничава до забрана на разпръскването на подобряващите почвата вещества по земи с остър наклон, а след това предвижда, че програмите за действие трябва да уточнят положенията, за които се отнася забраната, с оглед на опасността от стичане извън пределите на парцела, в който се извършва разпръскването, или ако няма такова уточнение, процента на наклона, след превишаването на който разпръскването е забранено.
Налага се изводът, че характерно за тези разпоредби е, че те са толкова общи, че не могат да попълнят празнотите в програмите за действие, а следователно и да гарантират пълното прилагане на разпоредбите от буква A, точка 2 от приложение II и параграф 1, точка 3, буква а) от приложение III към Директива 91/676 по достатъчно ясен и точен начин в съответствие с изискванията на принципа на правна сигурност.
При това положение трябва да се приеме, че петото твърдение за нарушение на Комисията е основателно.
По шестото твърдение за нарушение, изведено от нарушение на член 5, параграф 4 от Директива 91/676 във връзка с буква A, точка 3 от приложение II и параграф 1, точка 3, букви а) и б) от приложение III към тази директива
Доводи на страните
С шестото си твърдение за нарушение, като се основава на научни данни, Комисията упреква Френската република за това, че не е приела норми, с които се забранява разпръскването на всякакви видове подобряващи почвата вещества върху замръзнали или покрити със сняг почви, при положение че това разпръскване създава сериозна опасност от стичане или излужване. Във връзка с това Комисията отбелязва, че в наредбата от 6 март 2001 г. се предвижда, че разпръскването на подобряващите почвата вещества от видове I и III върху почви, голяма част от които са замръзнали, както и разпръскването на подобряващите почвата вещества от вид I върху покрити със сняг почви трябва да бъдат регламентирани. Освен това според посочената наредба разпръскването на всякакви подобряващи почвата вещества било разрешено върху почви, замръзнали само на повърхността в резултат на цикъл от замръзване и размразяване в рамките на двадесет и четири часа. На последно място, в някои стопанства било възможно върху почви, голяма част от които са замръзнали, да се разпръскват компостирани със слама животински торове и компост от животински отпадъци.
Отговорът на Френската република на този довод е, че Директива 91/676 не изисква разпръскването на подобряващи почвата вещества върху покрити със сняг почви или почви, голяма част от които е замръзнала, да бъде винаги забранено, а само регламентирано. Тя приема, че с оглед на опасността, която може да създаде разпръскването на подобряващи почвата вещества при такива условия, тази операция трябва да бъде подложена на сериозни ограничения. Тази държава членка обаче смята, че наредбата от 6 март 2001 г. въвежда такива ограничения, тъй като разпръскването на подобряващите почвата вещества от вид II върху почви, голяма част от които е замръзнала, както и разпръскването на подобряващите почвата вещества от видове II и III върху покрити със сняг почви е забранено при всякакви обстоятелства.
Съображения на Съда
В член 5, параграф 4 от Директива 91/676 във връзка с буква A, точка 3 от приложение II и параграф 1, точка 3, букви а) и б) от приложение III към тази директива има изискване за държавите членки да вземат мерки за ограничаване на разпръскването на подобряващи почвата вещества при замръзнали или покрити със сняг почви.
Освен това, както беше посочено в точка 29 от настоящото решение, според член 5, параграф 3, буква a) от посочената директива програмите за действие трябва да са съобразени с най-добрите налични научни познания.
Както отбелязва генералният адвокат в точка 144 от заключението си, в настоящия случай според научното изследване, представено на съда от Комисията, изводите от което не са оспорени от Френската република, разпръскването на подобряващи почвата вещества върху замръзнали или покрити със сняг почви трябва да бъде забранено във всички случаи. Наистина замръзналите почви или снежната покривка ограничават движението на хранителните вещества в почвата и увеличават много опасността тези хранителни вещества впоследствие да бъдат пренесени към повърхностните води, по-конкретно чрез ефекта на стичането.
Освен това опасността от замърсяване, която може да възникне при разпръскване върху замръзнали или покрити със сняг почви, не е по-малка, когато почвата е замръзнала само на повърхността в резултат на цикъл от замръзване и размразяване в рамките на двадесет и четири часа. Напротив, от научното изследване, за което става въпрос в предната точка, се установява, че циклите на замръзване и размразяване имат значително въздействие върху степента на минерализация, тъй като замръзването на размразените почви стимулира азотната минерализация.
Поради това следва да се приеме, че шестото твърдение за нарушение на Комисията е основателно.
С оглед на всички изложени дотук съображения следва да се приеме, че като не e приела необходимите мерки, за да гарантира пълното и правилно прилагане на всички изисквания, наложени ѝ с член 5, параграф 4 от Директива 91/676 във връзка с буква A, точки 1—3 и 5 от приложение II и параграф 1, точки 1—3 и параграф 2 от приложение III към тази директива, Френската република не е изпълнила задълженията, които има по силата на посочената директива, тъй като според националното законодателство, прието, за да гарантира прилагането ѝ:
—
не са предвидени периоди на забрана за разпръскване на подобряващи почвата вещества от вид I за есенните полски култури и за засетите преди повече от шест месеца пасища,
—
периодът на забрана за разпръскване на подобряващи почвата вещества от вид I за пролетните полски култури е само през месеците юли и август,
—
забраната за разпръскване на подобряващите почвата вещества от вид II за есенните полски култури е само между 1 ноември и 15 януари и забраната за разпръскване на подобряващите почвата вещества от вид III за същите култури не продължава след 15 януари,
—
периодът на забрана за разпръскване на подобряващите почвата вещества от вид II за пролетните полски култури не продължава след 15 януари,
—
предвиден е период на забрана за разпръскване на подобряващите почвата вещества от вид II за засетите преди повече от шест месеца пасища само от 15 ноември и забраната за разпръскване на подобряващите почвата вещества от вид III за тези пасища и в планинските области не е продължена до края на м. февруари,
—
до 1 юли 2016 г. при изчисляването на капацитета за събиране все още ще може да се взима предвид график за забрана на разпръскването, който не отговаря на изискванията на посочената директива,
—
складирането на полето на компостиран със слама твърд оборски тор е разрешено за период от десет месеца,
—
тази правна уредба не гарантира на земеделските стопани и на контролните органи възможност да изчисляват правилно количеството азот, което да може да бъде разпръснато, за да се гарантира балансираното обогатяване на почвата,
—
за млечните крави стойностите на отделяния азот са определени въз основа на отделеното с екскрементите количество азот, при което не се отчитат различните равнища на производство на мляко, и въз основа на коефициент на изпаряване 30 %,
—
за другите говеда стойностите на отделяния азот са определени въз основа на коефициент на изпаряване 30 %,
—
за свинете не са определени стойностите на отделяния азот за твърдите животински отпадъци,
—
за птиците стойностите на отделяния азот са определени въз основа на неправилен коефициент на изпаряване 60 %,
—
за овцете стойностите на отделяния азот са определени въз основа на коефициент на изпаряване 30 %,
—
за козите стойностите на отделяния азот са определени въз основа на коефициент на изпаряване 30 %,
—
за конете стойностите на отделяния азот са определени въз основа на коефициент на изпаряване 30 %,
—
за зайците стойностите на отделяния азот са определени въз основа на коефициент на изпаряване 60 %,
—
в посочената правна уредба няма съобразени с изискванията на принципа на правна сигурност ясни, точни и обективни критерии относно условията за разпръскване на подобряващи почвата вещества върху земите с остър наклон и
—
са разрешени разпръскването на подобряващите почвата вещества от видове I и III върху почви, голяма част от които са замръзнали, разпръскването на подобряващите почвата вещества от вид I върху покрити със сняг почви, разпръскването на подобряващи почвата вещества върху почви, замръзнали само на повърхността в резултат на цикъл от замръзване и размразяване в рамките на двадесет и четири часа, както и разпръскването на компостирани със слама животински торове и компост от животински отпадъци, върху почвите, голяма част от които са замръзнали.
Искът следва да се отхвърли в останалата част.
По съдебните разноски
По смисъла на член 138, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. По силата на член 138, параграф 3, от същия правилник, ако всяка от страните е загубила по едно или няколко от предявените основания, всяка страна понася направените от нея съдебни разноски. Съдът обаче може да реши една от страните да понесе наред с направените от нея съдебни разноски и част от съдебните разноски на другата страна, ако обстоятелствата по делото оправдават това.
Тъй като в случая Комисията е поискала да бъде осъдена Френската република, която е загубила делото в основната му част, следва тя да бъде осъдена да заплати всички съдебни разноски.

По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:

1)
Като не е приела мерки, необходими за пълното и правилно прилагане на всички изисквания, наложени ѝ с член 5, параграф 4 от Директива 91/676/ЕИО на Съвета от 12 декември 1991 година за опазване на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници във връзка с буква A, точки 1—3 и 5 от приложение II и с параграф 1, точки 1—3 и параграф 2 от приложение III към тази директива, Френската република не е изпълнила задълженията си по посочената директива, тъй като според приетото за прилагането ѝ национално законодателство:
—
не са предвидени периоди на забрана за разпръскване на подобряващите почвата вещества от вид I за есенните полски култури и за засетите преди повече от шест месеца пасища,
—
периодът на забрана за разпръскване на подобряващите почвата вещества от вид I за пролетните полски култури е само през месеците юли и август,
—
забраната за разпръскване на подобряващите почвата вещества от вид II за есенните полски култури е само в периода между 1 ноември и 15 януари и забраната за разпръскване на подобряващите почвата вещества от вид III за същите култури не продължава след 15 януари,
—
периодът на забрана за разпръскване на подобряващите почвата вещества от вид II за пролетните полски култури не продължава след 15 януари,
—
предвиденият период на забрана за разпръскване на подобряващите почвата вещества от вид II за засетите преди повече от шест месеца пасища е само от 15 ноември и забраната за разпръскване на подобряващите почвата вещества от вид III за тези пасища и в планинските области не е продължена до края на м. февруари,
—
до 1 юли 2016 г. при изчисляването на капацитета за събиране все още ще може да се взима предвид график за забрана на разпръскването, който не отговаря на изискванията на посочената директива,
—
складирането на полето на компостиран със слама твърд оборски тор е разрешено в продължение на десет месеца,
—
тази правна уредба не гарантира на земеделските стопани и на контролните органи възможност да изчисляват правилно количеството азот, което може да бъде разпръснато, за да се гарантира балансираното обогатяване на почвата,
—
за млечните крави стойностите на отделяния азот се определят въз основа на отделеното с екскрементите количество азот, при което не се отчитат различните равнища на производство на мляко, и въз основа на коефициент на изпаряване 30 %,
—
за другите говеда стойностите на отделяния азот се определят въз основа на коефициент на изпаряване 30 %,
—
за свинете не са определени стойностите на отделяния азот за твърдите животински отпадъци,
—
за птиците стойностите на отделяния азот се определят въз основа на неправилен коефициент на изпаряване 60 %,
—
за овцете стойностите на отделяния азот се определят въз основа на коефициент на изпаряване 30 %,
—
за козите стойностите на отделяния азот се определят въз основа на коефициент на изпаряване 30 %,
—
за конете стойностите на отделяния азот се определят въз основа на коефициент на изпаряване 30 %,
—
за зайците стойностите на отделяния азот се определят въз основа на коефициент на изпаряване 60 %,
—
в посочената правна уредба няма съобразени с изискванията на принципа на правна сигурност ясни, точни и обективни критерии относно условията за разпръскване на подобряващи почвата вещества върху земи с остър наклон, и
—
са разрешени разпръскването на подобряващите почвата вещества от видове I и III върху почви, голяма част от които са замръзнали, разпръскването на подобряващите почвата вещества от вид I върху покрити със сняг почви, разпръскването на подобряващи почвата вещества върху почви, замръзнали само на повърхността в резултат на цикъл от замръзване и размразяване в рамките на двадесет и четири часа, както и разпръскването на компостирани със слама животински торове и компост от животински отпадъци, върху почвите, голяма част от които са замръзнали.

2)
Отхвърля иска в останалата част.

3)
Осъжда Френската република да заплати съдебните разноски.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.