CELEX: 62011CJ0471
Nye medlemsstaters tiltrædelse
overgangsforanstaltninger
landbrugsprodukter
sukker
forordning (EF) nr. 60/2004
sats og grundlag for afgiften på overskudslagre

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 6, stk. 3, i Kommissionens forordning (EF) nr. 60/2004 af 14. januar 2004 om overgangsforanstaltninger for sukker som følge af Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse (
EUT L 9, s. 8
), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1667/2005 af 13. oktober 2005 (
EUT L 269, s. 3
, herefter »forordning nr. 60/2004«).
Anmodningen er indgivet under en sag mellem Cido Grupa SIA (herefter »Cido Grupa«) og Valsts ieņēmumu dienests (skattemyndighed i Letland, herefter »VID«) vedrørende opkrævning af en afgift på overskudslagre af sukkersirup.
Retsforskrifter
Artikel 41, stk. 1, i akten vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union (
EUT 2003 L 236, s. 33
), giver Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mulighed for at vedtage foranstaltninger, der kan lette overgangen for de nye medlemsstater til ordningen vedrørende en fælles landbrugspolitik i en periode på tre år efter tiltrædelsesdatoen. Kommissionen vedtog forordning nr. 60/2004 bl.a. på grundlag af denne bestemmelse.
I præamblen til forordning nr. 60/2004 er anført følgende:
»[...]
(5)
Der er betydelig risiko for, at sukkermarkederne bliver ødelagt af produkter, der i spekulationsøjemed indføres til de nye medlemsstater før deres tiltrædelse. Der bør derfor træffes foranstaltninger til at lette overgangen og undgå spekulative bevægelser i forbindelse med de nye medlemsstaters tiltrædelse. Der er tidligere ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1972/2003 blevet truffet lignende foranstaltninger med hensyn til handelen med landbrugsprodukter på grund af Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse. Det er nødvendigt at vedtage særregler som følge af de særlige forhold, der gælder i sukkersektoren.
[...]
(7)
Desuden skal de mængder af lagrene af sukker og isoglucose, der overskrider de normale overførselslagre, i overensstemmelse med tiltrædelsesakten fjernes fra markedet for de nye medlemsstaters regning. Kommissionen skal bestemme overskudslagrene på grundlag af udviklingen i handelen, produktionen og forbruget i de nye medlemsstater i perioden fra den 1. maj 2000 til den 30. april 2004. I denne forbindelse bør foruden sukker og isoglucose også andre produkter med et betydeligt sukkerækvivalentindhold tages i betragtning, da de ligeledes kan blive mål for spekulation. Hvis den fastlagte overskudsmængde af sukker og isoglucose ikke fjernes fra EU’s marked senest den 30. april 2005, bliver de pågældende nye medlemsstater finansielt ansvarlige for den relevante mængde. Det beløb, som en ny medlemsstat skal betale til fællesskabsbudgettet, hvis overskudslageret ikke fjernes, bliver den højeste eksportrestitution for perioden den 1. maj 2004 til den 30. april 2005.«
I artikel 4, nr. 1), i forordning nr. 60/2004 defineres begrebet »sukker« således:
»[...]
a)
rør- og roesukker i fast form under KN-kode 1701
b)
sukkersirup under KN-kode 1702 60 95, 1702 90 99 og 2106 90 59
c)
inulinsirup under KN-kode 1702 60 80 og 1702 90 80.«
Denne forordnings artikel 6, stk. 1, har følgende ordlyd:
»Kommissionen fastsætter senest den 31. maj 2005 for hver ny medlemsstat [...] den mængde sukker i uforarbejdet stand eller sukker i forarbejdede produkter, isoglucose og fruktose, der overstiger den mængde, der betragtes som et normalt overførselslager pr. 1. maj 2004, og som skal fjernes fra markedet for de nye medlemsstaters regning.
Der tages ved fastsættelsen af denne overskudsmængde især hensyn til udviklingen i det år, der går forud for tiltrædelsen i forhold til de foregående års:
a)
importerede og eksporterede mængder sukker i uforarbejdet stand eller sukker i forarbejdede produkter, isoglucose og fruktose
b)
produktion, forbrug og lagre af sukker og isoglucose
c)
omstændigheder, hvorunder lagrene opbyggedes«.
I henhold til forordningens artikel 6, stk. 2, skal de nye medlemsstater senest den 30. november 2005 fjerne den mængde sukker eller isoglucose, som Kommissionen fastsætter som overskydende for hver af disse medlemsstater.
Forordningens artikel 6, stk. 3, bestemmer:
»Med henblik på anvendelsen af stk. 2 indfører myndighederne i de nye medlemsstater pr. 1. maj 2004 et system til identificering hos branchens hovedaktører af indkøbte eller producerede overskudsmængder af uforarbejdet sukker eller sukker i forarbejdede produkter, isoglucose eller fruktose. Systemet skal bl.a. bygge på sporing af import, afgiftskontrol, undersøgelser baseret på aktørernes regnskaber og på fysiske lagre samt omfatte foranstaltninger som f.eks. risikogaranti. Identifikationssystemet skal baseres på en risikovurdering, der især tager hensyn til følgende kriterier:
—
karakteren af de pågældende aktørers aktiviteter
—
oplagringsfaciliteternes kapacitet
—
aktivitetsniveauet.
De nye medlemsstater skal ved hjælp af den nye ordning tvinge aktørerne til for egen regning at fjerne en mængde sukker eller isoglucose fra markedet svarende til den overskudsmængde, der er bestemt for dem hver især. De pågældende aktører skal på en for den nye medlemsstat tilfredsstillende måde godtgøre, at produkterne blev fjernet fra markedet senest pr. 30. november 2005.
Godtgøres dette ikke behørigt, skal den nye medlemsstat opkræve et beløb svarende til den pågældende mængde multipliceret med den højeste importafgift, der anvendes for det pågældende produkt i perioden fra den 1. maj 2004 til den 30. november 2005, forhøjet med 1,21 EUR/100 kg udtrykt som hvidt sukker eller tørstof.
Det beløb, der omhandles i tredje afsnit, skal overføres til den nye medlemsstats statsbudget.«
Artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 60/2004 bestemmer:
»Fremlægges der ikke bevis for fjernelsen fra markedet, jf. stk. 1, for en del af eller hele overskudsmængden, pålægges det den nye medlemsstat at betale et beløb svarende til den ikke fjernede mængde multipliceret med den højeste eksportrestitution for hvidt sukker henhørende under KN-kode 1701 99 10 i perioden fra den 1. maj 2004 til den 30. november 2005. [...]«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Ved beslutning af 12. september 2006 fastslog VID, at Cido Grupa havde et overskudslager af sukkersirup (KN-kode 2106 90 59) og fastsatte størrelsen af den skyldige afgift til 79697,88 LVL, dvs. ca. 113400 EUR. Beløbet er beregnet ud fra den tilsvarende mængde hvidt sukker (KN-kode 1701 99 10) i sukkersiruppen. Med henblik herpå havde VID ganget mængden af overskydende sukkersirup på lagret, dvs. 295 857 kg, med koncentrationsgraden af hvidt sukker i dette produkt, dvs. 69%, og havde herved fastlagt en overskudsmængde på 204141 kg. Ved fastsættelsen af størrelsen af den skyldige afgift havde VID på denne mængde anvendt den importafgift, der skulle finde anvendelse på hvidt sukker, forhøjet med 1,21 EUR/100 kg, dvs. 55,55 EUR/100 kg.
Denne beslutning blev som følge af en sag anlagt af Cido Grupa delvist annulleret af retten i første instans. Denne ret fastslog, at VID havde begået en fejl ved at anvende den importafgiftssats, som er fastsat for hvidt sukker, skønt det omhandlede produkt var sukkersirup, som er underlagt en lavere importafgiftssats. Da denne dom blev stadfæstet af appelretten, anlagde VID og Cido Grupa kassationsappel ved den forelæggende ret.
I forbindelse med sin appel har VID kritiseret appelretten for at have anlagt en fejlagtig fortolkning af artikel 6 i forordning nr. 60/2004, da den fastslog, at afgiftsgrundlaget for den i hovedsagen omhandlede afgift skulle være den overskydende mængde sukkersirup, og at satsen herfor skulle være den, der var fastsat som importafgift på dette produkt. Den forelæggende ret er følgelig af den opfattelse, at afgørelsen af den pågældende tvist afhænger af fortolkningen af begreberne »den pågældende mængde« og »det pågældende produkt« i artikel 6, stk. 3, tredje afsnit, i forordning nr. 60/2004.
Under disse omstændigheder har Augstākās Tiesas Senāts besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal artikel 6, stk. 3, tredje afsnit, i [forordning nr. 60/2004] fortolkes således, at såfremt det konstateres, at en erhvervsdrivende ligger inde med en overskudsmængde af et produkt, der kan betegnes som sukker i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i forordningens artikel 4, stk. 1, er den pågældende forpligtet til at indbetale et beløb til afgiftsmyndighederne, som beregnes på grundlag af mængden af hvidt sukker (kombineret nomenklatur-kode 1701 99 10) svarende til den mængde sukker, der er indeholdt i det produkt, som er konstateret i vedkommendes besiddelse, og ikke på grundlag af mængden af selve det produkt, som er konstateret i dennes besiddelse (f.eks. sukkersirup)?
2)
Er det de højeste importafgiftssatser, der anvendes på hvidt sukker, der skal indgå i beregningen af dette beløb, frem for dem, der finder anvendelse på det konkrete produkt, der er konstateret i den erhvervsdrivendes besiddelse?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Med de to præjudicielle spørgsmål, der gennemgås samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 6, stk. 3, tredje afsnit, i forordning nr. 60/2004 skal fortolkes således, at grundlaget for afgiften på overskudslagre af sukkersirup er den mængde hvidt sukker, som faktisk findes i dette produkt, og at satsen herfor er den, der er fastsat som importafgift på hvidt sukker forhøjet med 1,21 EUR/100 kg.
Hvad angår satsen for afgiften på overskudslagre henviser artikel 6, stk. 3, tredje afsnit, blot til den højeste importafgift, der finder anvendelse på »det pågældende produkt«. Det drejer sig følgelig om at afklare om dette udtryk – som Cido Grupa har anført – henviser til importafgiften på det produkt, der haves en overskudsmængde af, i det foreliggende tilfælde sukkersirup, eller – som anført af VID, den lettiske og den estiske regering samt Kommissionen – den sats, der anvendes på hvidt sukker.
Det er korrekt, at idet det ikke er præciseret, kan begrebet »det pågældende produkt« i artikel 6, stk. 3, tredje afsnit, i forordning nr. 60/2004 forstås som en henvisning til det produkt, der er en overskudsmængde af. En sådan fortolkning ville imidlertid være i strid med den sammenhæng, som bestemmelsen indgår i, og tilsidesætte formålet med forordning nr. 60/2004, som i henhold til femte betragtning til forordningen består i at begrænse risikoen for, at sukkermarkederne bliver ødelagt af produkter, der i spekulationsøjemed indføres til de nye medlemsstater.
Forordningens artikel 6, stk. 3, andet afsnit, bestemmer, at de pågældende aktører for egen regning skal fjerne de overskudsmængder af sukker og isoglucose fra markedet, som myndighederne i de nye medlemsstater har fastsat, eller betale en afgift, hvis de ikke kan fremlægge bevis for, at de pågældende mængder er fjernet fra markedet. I lyset af denne bestemmelse skal udtrykket »det pågældende produkt« i artikel 6, stk. 3, tredje afsnit, i forordning nr. 60/2004 forstås således, at det henviser til sukker og isoglucose, som er de to produkter, der er omhandlet i det foregående afsnit i artikel 6, stk. 3.
I overensstemmelse med formålet om afvikling af overskudslagrene af sukker, isoglucose og andre produkter med et betydeligt sukkerækvivalentindhold, som fremgår af syvende betragtning til forordning nr. 60/2004, fastsætter forordningens artikel 6, stk. 3, tredje afsnit, at det er den højeste importafgift, der anvendes for sukker eller isoglucose, der skal anvendes, idet disse to begreber er defineret i artikel 4 i forordning nr. 60/2004. I henhold til sidstnævnte bestemmelse omfatter begrebet »sukker« ud over sukker i fast form under KN-kode 1701 sukkersirup (KN-kode 1702 60 95, 1702 90 99 og 2106 90 59) og inulinsirup (KN-kode 1702 60 80 og 1702 90 80). Det fremgår imidlertid af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og Den Fælles Toldtarif (
EFT L 256, s. 1
), at blandt disse produkter er hvidt sukker underlagt den højeste afgiftssats.
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at forordning nr. 60/2004 udtrykkeligt henviser til hvidt sukker med henblik på beregningen af det skyldige beløb, når en ny medlemsstat, der ikke har fjernet det overskydende sukker og isoglucose fra markedet før den 30. november 2005, bliver holdt økonomisk ansvarlig for afviklingen af dette overskud. I en sådan situation bestemmer artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 60/2004, at den nye medlemsstat pålægges »at betale et beløb svarende til den ikke fjernede mængde multipliceret med den højeste eksportrestitution for hvidt sukker henhørende under KN-kode 1701 99 10 i perioden fra den 1. maj 2004 til den 30. november 2005«.
Det skal endelig fremhæves, at den af Cido Grupa foreslåede fortolkning, som består i at påberåbe sig anvendelsen af den importafgiftssats, som fandt anvendelse på det overskydende produkt, det vil i det foreliggende tilfælde sige sukkersirup, tilsidesætter den effektive virkning af forordning nr. 60/2004. Da sukkersirup er underlagt en afgiftssats, som er ca. 100 gange lavere end hvidt sukker, vil opkrævningen af afgift på disse lagre ikke nå et tilstrækkeligt niveau til at modvirke spekulativ adfærd og give de erhvervsdrivende et incitament til at afvikle overskudslagrene.
Artikel 6, stk. 3, tredje afsnit, i forordning nr. 60/2004 skal følgelig fortolkes således, at satsen for afgiften på overskudslagre af sukkersirup er den, der er fastsat som importafgift på hvidt sukker forhøjet med 1,21 EUR/100 kg.
Følgelig er det både logisk og rimeligt at antage, at grundlaget for den skyldige afgift på et overskudslager af sukkersirup er den mængde hvidt sukker, som indgår i dettes sammensætning.
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal de forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 6, stk. 3, tredje afsnit, i forordning nr. 60/2004 skal fortolkes således, at grundlaget for den skyldige afgift på et overskudslager af sukkersirup (KN-kode 2106 90 59) er den mængde hvidt sukker (KN-kode 1701 99 10), som faktisk findes i dette produkt, og at satsen herfor er den, der er fastsat som importafgift på hvidt sukker forhøjet med 1,21 EUR/100 kg.
Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Sjette Afdeling) for ret:

Artikel 6, stk. 3, tredje afsnit, i Kommissionens forordning (EF) nr. 60/2004 af 14. januar 2004 om overgangsforanstaltninger for sukker som følge af Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1667/2005 af 13. oktober 2005, skal fortolkes således, at grundlaget for afgiften på et overskudslager af sukkersirup (KN-kode 2106 90 59) er den mængde hvidt sukker (KN-kode 1701 99 10), som faktisk findes i dette produkt, og at satsen herfor er den, der er fastsat som importafgift på hvidt sukker forhøjet med 1,21 EUR/100 kg.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: lettisk.