CELEX: 62011CJ0036
Žemės ūkis
Genetiškai modifikuoti organizmai
Direktyva 2002/53/EB
Bendrasis žemės ūkio augalų veislių katalogas
Genetiškai modifikuoti organizmai, įtraukti į bendrąjį katalogą
Reglamentas (EB) Nr. 1829/2003
20 straipsnis
Esami produktai
Direktyva 2001/18/EB
26a straipsnis
Priemonės, skirtos išvengti atsitiktinio genetiškai modifikuotų organizmų atsiradimo
Nacionalinės priemonės, kuriomis draudžiama auginti į bendrąjį katalogą įtrauktus genetiškai modifikuotus organizmus, kuriems išduotas leidimas kaip esamiems produktams, kol bus priimtos Direktyvos 2001/18/EB 26a straipsniu grindžiamos priemonės

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2001 m. kovo 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/18/EB dėl genetiškai modifikuotų organizmų apgalvoto išleidimo į aplinką ir panaikinančios Tarybos direktyvą 90/220/EEB (
OL L 106, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 6 t., p. 77), iš dalies pakeistos 2008 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/27/EB (
OL 81, p. 45
, toliau – Direktyva 2001/18), 26a straipsnio, skaitomo kartu su 2003 m. liepos 23 d. Komisijos rekomendacija 2003/556/EB dėl nacionalinės strategijos ir gerosios patirties kūrimo, kad būtų užtikrintas genetiškai modifikuotų kultūrų ir tradicinių bei ekologiškų kultūrų sambūvis, gairių (
OL L 189, p. 36
; toliau – 2003 m. liepos 23 d. rekomendacija) ir 2010 m. liepos 13 d. Komisijos rekomendacija dėl nacionalinių sambūvio priemonių, kuriomis siekiama išvengti netyčinio GMO atsiradimo tradicinėse ir ekologiškose kultūrose, rengimo gairių (
OL C 200, p. 1
; toliau – 2010 m. liepos 13 d. rekomendacija), išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp
Pioneer Hi Bred Italia Srl
(toliau –
Pioneer
) ir
Ministero delle Politiche agricole alimentari e forestali
(Žemės ūkio, maisto produktų ir miškų ūkio politikos ministerija) dėl pastarosios pranešimo, kuriuo informavo
Pioneer
negalinti nagrinėti jos prašymo leisti auginti genetiškai modifikuotus kukurūzų hibridus, jau įtrauktus į bendrąjį žemės ūkio augalų veislių katalogą (toliau – bendrasis katalogas), kol regionai nepriėmė normų, galinčių užtikrinti genetiškai modifikuotų kultūrų sambūvį su tradicinėmis ir ekologiškomis kultūromis, teisėtumo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisės aktai
Direktyva 2001/18
Direktyva 2001/18 reglamentuojamas genetiškai modifikuotų organizmų (GMO) apgalvotas išleidimas į aplinką ir GMO tiekimas į rinką kaip atskirų produktų ar esančių kituose produktuose.
Direktyvos 2001/18 34 straipsnyje nustatyta, kad ji turi būti perkelta į nacionalinę teisę vėliausiai iki 2002 m. spalio 17 d. 36 straipsnyje numatyta, kad 2002 m. spalio 17 d. panaikinama 1990 m. balandžio 23 d. Tarybos direktyva 90/220/EEB dėl genetiškai modifikuotų organizmų apgalvoto išleidimo į aplinką (
OL L 117, p. 15
), o nuorodos į šią direktyvą laikomos nuorodomis į Direktyvą 2001/18, kaip numatyta priede pateiktoje koreliacijos lentelėje.
Remiantis Direktyvos 2001/18 18 ir 28 konstatuojamosiomis dalimis, ja, kaip ir anksčiau Direktyva 90/220, nustatoma suderinta tvarka ir kriterijai, kaip vertinti kiekvieno konkretaus atvejo potencialią riziką, kylančią dėl to, kad į aplinką apgalvotai išleidžiami GMO, ir Bendrijos leidimo teikti į rinką atitinkamus produktus tvarka, kai juos naudojant pagal paskirtį organizmai apgalvotai išleidžiami į aplinką.
Šios direktyvos 50–52 konstatuojamosiose dalyse skelbiama:
„50)
Sutikimai, duoti pagal [Direktyvą 90/220], turi būti atnaujinti siekiant išvengti neatitikimų tarp sutikimų, duotų pagal minėtą ir pagal šią direktyvą, bei stengiantis tinkamai atsižvelgti į [Direktyvoje 90/220] numatytas sutikimo davimo sąlygas.
51)
Tokiam atnaujinimui reikalingas pereinamasis laikotarpis, kuriuo pagal [Direktyvą 90/220] duoti sutikimai liktų galioti.
52)
Atnaujinant sutikimą, turėtų būti galima patikslinti visas pirmojo sutikimo sąlygas, įskaitant monitoringą ir sutikimo termino apribojimą.“
Kalbant apie GMO tiekimą į rinką kaip atskirų produktų ar esančių kituose produktuose, reikia pažymėti, kad Direktyvos 2001/18 13–24 straipsniais iš esmės reglamentuojama naujų produktų įvertinimo ir sutikimo dėl jų davimo procedūra, sutikimo dėl esamų produktų atnaujinimas, produktų, dėl kurių duotas sutikimas, monitoringas, jų ženklinimas bei apsaugos sąlyga, leidžianti valstybėms narėms priimti ribojamąsias priemones, jei keliama rizika žmonių sveikatai ar aplinkai.
Iki 2002 m. spalio 17 d. pagal Direktyvą 90/220 duotų sutikimų atnaujinimo iki 2006 m. spalio 17 d. tvarka įtvirtinta Direktyvos 2001/18 17 straipsnyje „Sutikimo atnaujinimas“. Pagal šios nuostatos 9 dalį atitinkamas ūkio subjektas, kuris pateikė pranešimą dėl sutikimo atnaujinimo iki 2006 m. spalio 17 d., gali tol tiekti GMO į rinką pagal tame sutikime nurodytas sąlygas, kol bus priimtas galutinis sprendimas dėl prašomo atnaujinimo.
Direktyvos 2001/18 26a straipsnyje „Priemonės, skirtos išvengti netyčinio GMO atsiradimo“ numatyta:
„1.   Valstybės narės gali imtis atitinkamų priemonių, kad išvengtų netyčinio GMO atsiradimo kituose produktuose.
2.   Komisija renka ir derina informaciją, paremtą Bendrijos ir nacionaliniais tyrinėjimais, stebi valstybių narių sambūvio pasiekimus ir remdamasi minėta informacija bei pasiekimais tobulina rekomendacijas dėl genetiškai modifikuotų, tradicinių ir organinių kultūrų.“
2003 m. liepos 23 d. rekomendacija
2003 m. liepos 23 d. rekomendacijos 4 konstatuojamojoje dalyje nurodoma:
„Direktyvoje [2001/18] numatyta galutinio sutikimo suteikimo procedūra apima, prireikus konkrečias sambūvio priemonės, kuriomis siekiama apsaugoti aplinką ir žmonių sveikatą; šių priemonių įgyvendinimas yra privalomas.“
2003 m. liepos 23 d. rekomendacijos priede pateikiamų gairių 1.1 punkte „Sambūvio sąvoka“ numatyta:
„[GMO] auginimas neišvengiamai turės įtakos žemės ūkio produktų gamybos organizavimui Europos Sąjungoje. Pirma, dėl jo kyla klausimas, kokių priemonių imtis, kai genetiškai modifikuotos kultūros atsitiktinai (netyčia) atsiranda genetiškai nemodifikuotose ir atvirkščiai, ir, antra, kaip galima užtikrinti augintojo galimybę rinktis skirtingas gamybos sistemas. Iš esmės ūkininkai turėtų turėti galimybę auginti pasirinktų rūšių žemės ūkio kultūras, t. y. genetiškai modifikuotas, tradicines ar ekologiškas kultūras. Sąjungoje neturi būti neleidžiama užsiimti kokia nors žemdirbystės forma.
Be to, kyla klausimas, susijęs su vartotojų pasirinkimu. Siekiant suteikti Europos vartotojams galimybę rinktis tarp genetiškai modifikuotų ir genetiškai nemodifikuotų maisto produktų, neužtenka vien tik tinkamai veikiančios atsekamumo ir ženklinimo sistemos, taip pat reikalingas žemės ūkio sektorius, kuris galėtų tiekti skirtingų rūšių produktus. Maisto pramonės įmonių gebėjimas vartotojui suteikti didelį pasirinkimą susijęs su žemės ūkio sektoriaus gebėjimu taikyti skirtingas gamybos sistemas.
Sambūvis susijęs su ūkininkų galimybe realiai rinktis genetiškai modifikuotas, ekologiškas ar tradicines kultūras paisant teisės aktuose nustatytų pareigų ženklinimo ir (arba) grynumo standartų srityje.
Jei GMO kiekis atsitiktinai didesnis nei Bendrijos teisės aktuose nustatyta leistina riba, būtina etiketėje nurodyti, kad produkte yra GMO. Dėl to galėtų būti prarandamos pajamos, nes sumažėtų atitinkamo produkto rinkos kaina arba būtų sunku jį parduoti. Be to, ūkininkai gali patirti papildomų išlaidų, jei jie turės įdiegti monitoringo sistemas ir priemones, kuriomis siekiama sumažinti genetiškai modifikuotų ir genetiškai nemodifikuotų kultūrų susimaišymo lygį. Taigi dėl sambūvio kyla problema dėl galimo genetiškai modifikuotų žemės ūkio produktų ir kitų produktų susimaišymo ekonominio poveikio ir taikytinų valdymo priemonių, skirtų sumažinti bet kokią susimaišymo riziką, ir šių priemonių sąnaudų nustatymo.
<…>“
2010 m. liepos 13 d. rekomendacija
2010 m. liepos 13 d. rekomendacija panaikinta ir pakeista 2003 m. liepos 23 d. rekomendacija.
2010 m. liepos 13 d. rekomendacijos priede pateikiamose gairėse pakartojamos ir plėtojamos 2003 m. liepos 23 d. rekomendacijos priede pateiktų gairių nuostatos.
Direktyva 2002/53/EB
2002 m. birželio 13 d. Tarybos direktyvos 2002/53/EB dėl bendrojo žemės ūkio augalų veislių katalogo (
OL L 193, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 36 t., p. 281), iš dalies pakeistos 2003 m. rugsėjo 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu Nr. 1829/2003 (
OL L 268, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 36 t., p. 281, toliau – Direktyva 2002/53), 11 konstatuojamojoje dalyje skelbiama:
„Bendrijoje turi būti laisvai prekiaujama sėklomis [ar dauginamąja medžiaga], [kurioms] taikoma ši direktyva, kai tik [jos paskelbiamos] Bendrajame kataloge.“
Šios direktyvos 1 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Ši direktyva reglamentuoja augalų veislių [be kita ko, javų] įtraukimą [į bendrąjį katalogą].
2.   [Bendrasis katalogas] sudaromas remiantis valstybių narių nacionaliniais katalogais.“
Minėtos direktyvos 4 straipsnyje numatyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad veislė yra priimtina tik tuomet, jeigu ji yra išskirtinė, stabili ir pakankamai vienoda. Veislė privalo būti pakankamai vertinga auginti ir vartoti.
<…>
4.   Genetiškai modifikuotos veislės atveju <...> sąmoningas genetiškai modifikuotų organizmų išleidimas į aplinką yra priimtinas tik tada, jeigu buvo imtasi visų tinkamų priemonių siekiant išvengti neigiamo poveikio žmogaus sveikatai ir aplinkai.
5.   Tačiau, jeigu iš augalo veislės pagamintą medžiagą ketinama dėti [į maistą arba į pašarus, kuriems taikomas 2003 m. rugsėjo 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1829/2003 dėl genetiškai modifikuoto maisto ir pašarų (
OL L 268, p. 1
)], veislė pripažįstama [priimtina] tik tada, jei buvo patvirtinta remiantis tuo reglamentu.
<…>“
7 straipsnio 1 ir 4 dalyse nustatyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad veislių priimtinumas būtų paremtas oficialių tyrimų rezultatais, ypač auginimo bandymų, apimančių tokį savybių skaičių, kad būtų galima aprašyti veislę. <...>
<…>
4   a) 4 straipsnio 4 dalyje minimos genetiškai modifikuotos veislės atveju atliekamas aplinkos rizikos [poveikio aplinkai] įvertinimas, lygiavertis [Direktyvoje 90/220] nustatytam įvertinimui.
b) Procedūros, garantuojančios, kad aplinkos rizikos [poveikio aplinkai] įvertinimas ir kiti reikiami elementai atitiktų [Direktyvoje 90/220] numatytas procedūras, priimamos Komisijos pasiūlymu Tarybos reglamentu, kuris remiasi atitinkamu juridiniu Sutarties pagrindu. Iki šio reglamento įsigaliojimo genetiškai modifikuotos veislės priimamos tik norint įtraukti į nacionalinius katalogus, po to, kai jos yra priimtinos prekybai pagal [Direktyvą 90/220].
<…>“
16 straipsnyje nustatyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad nuo 17 straipsnyje minimos datos veislių, priimtų laikantis šios direktyvos nuostatų ar šią direktyvą atitinkančių principų, publikacijos, sėkloms negalioja jokie prekybos apribojimai, taikomi pačiai veislei.
2.   Pateikus paraišką <...> valstybei narei gali būti suteikta teisė uždrausti vartoti veislę visoje ar tam tikroje jos teritorijos dalyje, arba nustatyti tam tikras sąlygas šiai veislei auginti, c punkte numatytais atvejais, pagal produktų, kurie yra tokio auginimo rezultatas, vartojimo sąlygas:
a)
jeigu nustatoma, kad veislės auginimas galėtų kenkti augalų sveikatai auginant kitas veisles ar rūšis; arba;
<…>
c)
jeigu ji turi svarių priežasčių, be jau minėtų ar tų, kurios galėjo būti paminėtos [vykstant priėmimo norint įtraukti į nacionalinį veislių katalogą] procedūroje [procedūrai] siekiant nustatyti, ar veislė kelia grėsmę žmogaus sveikatai ar aplinkai.“
17 straipsnyje numatyta:
„Komisija, remdamasi valstybių narių [laipsniškai gaunama] informacija, paskelbia [bendrajame kataloge] veislių, kurių sėkloms ir dauginamajai medžiagai pagal 16 straipsnį netaikomi jokie prekybiniai veislės apribojimai, sąrašą <...>. Paskelbtame pranešime nurodomos valstybės narės, gavusios 16 straipsnio 2 dalyje ar 18 straipsnyje numatytus leidimus.
<…>
Paskelbtame pranešime aiškiai nurodomos genetiškai modifikuotos veislės.“
18 straipsnyje nustatyta:
„Jeigu nustatoma, kad veislės, įtrauktos į bendrąjį veislių katalogą, auginimas bet kurioje valstybėje narėje galėtų kenkti augalų sveikatai auginant kitas veisles ar rūšis, ar kelti grėsmę aplinkai ar žmogaus sveikatai, tai valstybei narei, jos prašymu, galėtų būti suteikta teisė <...> uždrausti pardavinėti tos veislės sėklas ar dauginamąją medžiagą visoje ar dalyje jos teritorijos. Jeigu žalingų organizmų išplitimo pavojus ar grėsmė žmogaus sveikatai ar aplinkai yra akivaizdūs, minėta valstybė narė gali sankcionuoti tokį uždraudimą iš karto, pateikusi prašymą, kol nebus priimtas galutinis sprendimas. Tas sprendimas dėl genetiškai modifikuotos veislės priimamas per tris mėnesius <...>“
Reglamentas Nr. 1829/2003
Vadovaujantis Reglamento Nr. 1829/2003, taikomo pagal jo 49 straipsnį nuo 2004 m. balandžio 18 d., 7 ir 11 konstatuojamosiomis dalimis, jame numatyta vienoda Bendrijos leidimų išdavimo tvarka, taikytina būtent pašarams, kurių sudėtyje yra, kurie susideda arba yra pagaminti iš GMO, ir GMO, kurie bus naudojami kaip žaliava gaminti šiuos pašarus.
Reglamento Nr. 1829/2003 16 straipsnio 1, 2 ir 7 dalyse nustatyta:
„1.   [Reglamente Nr. 1829/2003] nurodyti pašarai neturi:
a)
turėti neigiamo poveikio žmonių ir gyvūnų sveikatai arba aplinkai;
<...>
2.   Niekam neleidžiama išleisti į rinką, naudoti arba perdirbti [gyvuliams skirto genetiškai modifikuoto produkto, patenkančio į Reglamento Nr. 1829/2003 taikymo sritį], jeigu tam produktui pagal šio skirsnio nuostatas neišduotas leidimas ir nesilaikoma atitinkamų leidimo išdavimo sąlygų.
<…>
7.   Šiame reglamente nurodytas leidimų išdavimas neturi prieštarauti [be kita ko, Direktyvos 2002/53 nuostatoms].“
Šio reglamento 20 straipsnyje „Esamų produktų statusas“ numatyta:
„1.   Nukrypstant nuo 16 straipsnio 2 dalies nuostatos, produktai, kuriems taikomas šis skirsnis ir kurie iki šio reglamento taikymo teisėtai išleisti į Bendrijos rinką, gali būti ir toliau išleidžiami į rinką, naudojami ir perdirbami, jei atitinka šias sąlygas:
a)
kalbant apie produktus, kuriems leidimai išduoti pagal [Direktyvos 90/220] arba [Direktyvos 2001/18] nuostatas, <...> už šių produktų išleidimą į rinką atsakingi operatoriai per šešis mėnesius nuo šio reglamento taikymo dienos nurodo Komisijai dieną, kurią jie pirmą kartą išleido produktą į rinką;
<…>
2.   Kartu su šio straipsnio 1 dalyje nurodytu pranešimu pateikiama informacija, [kurią pateikti reikalaujama pagal Reglamentą Nr. 1829/2003, kai pirmą kartą pateikiamas juo grindžiamas prašymas išduoti leidimą] <...>
<...>
4.   Per devynerius metus nuo tos dienos, kai 1 dalies a punkte nurodyti produktai buvo pirmą kartą išleisti į rinką, bet jokiu būdu ne anksčiau kaip po trejų metų nuo šio reglamento taikymo dienos, už jų išleidimą į rinką atsakingi operatoriai remdamiesi 23 straipsnio nuostatomis pateikia paraišką, kuri taikoma
mutatis mutandis
.
<…>
5.   Šio straipsnio 1 dalyje nurodytiems produktams ir pašarams, kurių sudėtyje yra minėtų produktų arba iš kurių tie pašarai pagaminti,
mutatis mutandis
taikomos šio reglamento, ypač [jo 34 straipsnio] nuostatos.
<…>“
23 straipsnyje „Leidimo pratęsimas“ nustatyta, kad, be kita ko,
mutatis mutandis
taikoma 17 straipsnio 2 dalis, kurioje įtvirtinta tvarka, kaip nacionalinė kompetentinga institucija ir Europos maisto saugos tarnyba (toliau – Tarnyba) nagrinėja pirmąjį prašymą išduoti leidimą, grindžiamą Reglamentu Nr. 1829/2003, bei 18 ir 19 straipsniai, kuriuose atitinkamai įtvirtintos sąlygos, kurioms esant, pirma, Tarnyba, gavusi prašymą, pateikia nuomonę ir, antra, priimamas sprendimas Bendrijos lygiu. 18 straipsnio 3 dalyje, be kita ko, numatyta, kad norėdama parengti savo nuomonę Tarnyba patikrina, ar pašaras atitinka 16 straipsnio 1 dalyje nurodytus kriterijus, t. y. ypač ar jis neturi neigiamo poveikio žmonių ir gyvūnų sveikatai arba aplinkai.
2 skirsnyje „Ženklinimas“ įtvirtintame 24 straipsnyje „Taikymo sritis“ nustatyta:
„1.   Šis skirsnis taikomas pašarams [patenkantiems į Reglamento Nr. 1829/2003 taikymo sritį].
2.   Šis skirsnis netaikomas pašarams, kurių sudėtyje yra medžiagos, kurios sudėtyje yra, kuri susideda arba yra pagaminta iš GMO, kurie sudaro ne daugiau kaip 0,9 % pašaro ir kiekvieno pašaro, iš kurio ji sudaryta, jei atsiradimas yra atsitiktinis arba techniškai neišvengiamas.
<...>“
34 straipsnyje „Priemonės kilus pavojui“ nustatyta:
„Jei akivaizdu, kad produktai, kuriems leidimai išduoti remiantis šio reglamento nuostatomis, gali kelti rimtą pavojų žmonių, gyvūnų sveikatai ar aplinkai <...> [2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 178/2002, nustatančio maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiančio Europos maisto saugos tarnybą ir nustatančio su maisto saugos klausimais susijusias procedūras (
OL L 31, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 6 t., p. 463)], 53 ir 54 straipsniuose numatyta tvarka imamasi priemonių.“
Reglamentas Nr. 178/2002
Reglamento Nr. 178/2002 53 straipsnyje „Bendrijos kilmės arba iš trečiųjų šalių importuojamam maistui ir pašarams taikomos padarinių likvidavimo [skubos] priemonės“ numatyta:
„1.   Kai yra akivaizdu, kad Bendrijos kilmės arba iš trečiųjų šalių importuotas maistas arba pašarai gali kelti rimtą pavojų žmonių bei gyvūnų sveikatai ar aplinkai ir kad šio pavojaus konkrečios valstybės narės (valstybių narių) taikytomis priemonėmis sėkmingai išvengti neįmanoma, Komisija <...>, atsižvelgdama į padėties sudėtingumą, savo iniciatyva arba valstybės narės prašymu nedelsdama priima vieną arba kelias iš toliau nurodytų priemonių:
[sustabdo Bendrijos kilmės maisto ar pašarų pateikimą į rinką arba vartojimą, sustabdo tokio maisto ar pašarų importą iš trečiosios šalies, Bendrijos kilmės arba iš trečiųjų šalių importuotam maistui arba pašarams nustato specialius reikalavimus arba bet kokias kitas apsaugos priemones].
2.   Tačiau susidarius nepaprastajai padėčiai, Komisija, pasitarusi su valstybe nare (valstybėmis narėmis) ir informavusi kitas valstybes nares, gali laikinai priimti šio straipsnio 1 dalyje numatytas priemones.
<...> kuo greičiau, bet ne daugiau kaip per 10 [darbo] dienų, priimtos priemonės patvirtinamos, iš dalies pakeičiamos, atšaukiamos arba išplečiamos [pratęsiamas jų taikymas], o Komisijos sprendimo motyvai nedelsiant paskelbiami viešai.“
54 straipsnyje „Kitos padarinių likvidavimo [skubos] priemonės“ nustatyta:
„1.   Jei valstybė narė oficialiai informuoja Komisiją apie būtinybę imtis padarinių likvidavimo [skubos] priemonių ir jei Komisija nesiėmė 53 straipsnyje nurodytų priemonių, valstybė narė gali imtis laikinų apsaugos priemonių. Apie tai ji nedelsdama praneša kitoms valstybėms narėms ir Komisijai.
2.   Per dešimt darbo dienų Komisija <...> pateikia šį klausimą svarstyti [Maisto grandinės ir gyvūnų sveikatos nuolatiniam komitetui], kad šis išplėstų, iš dalies pakeistų arba panaikintų nacionalines laikinąsias apsaugos priemones.
3.   Nacionalines laikinąsias apsaugos priemones valstybė narė gali taikyti tol, kol bus priimtos Bendrijos priemonės.“
Reglamentas (EB) Nr. 641/2004
2004 m. balandžio 6 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 641/2004 dėl Reglamento Nr. 1829/2003 išsamių įgyvendinimo taisyklių, taikomų prašymams išduoti leidimą naujam genetiškai modifikuotam maistui ir pašarams, pranešimams apie esamus produktus ir atsitiktinai arba techniškai neišvengiamai atsiradusią genetiškai modifikuotą medžiagą, kurios rizikos įvertinimas jai palankus (
OL L 102, p. 14
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 34 t., p. 36), 2 skirsnyje „Papildomi reikalavimai pranešimams apie tam tikrus produktus, pateiktus į rinką iki 2004 m. balandžio 18 d.“ įtvirtintame 11 straipsnyje nustatyta:
„1.   <...> pranešimuose apie GMO, kurie buvo pateikti į rinką pagal direktyvos [90/220] C dalį arba direktyvos [2001/18] C dalį, pateikiama atitinkamo sutikimo, duoto pagal šias direktyvas, kopija.
2.   Laikoma, kad sprendimo suteikti sutikimą pagal direktyvą [90/220] arba direktyvą [2001/18] paskelbimo
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
diena yra diena, kada produktas buvo pirmą kartą pateiktas į rinką, nebent pranešėjas pateikia patvirtinamų įrodymų, kad produktas į rinką buvo pateiktas vėliau.“
Nacionalinės teisės aktai
2001 m. balandžio 24 d. Įstatyminio dekreto Nr. 212 (GURI, Nr. 131, 2001 m. birželio 8 d.; toliau – Įstatyminis dekretas Nr. 212/2001) 1 straipsnyje nustatyta:
„<…>
2.   „<…> Sėklų auginimui <…> turi pritarti Žemės ūkio ir miškų politikos ministras, priimdamas su Aplinkos ministru ir Sveikatos ministru suderintą aktą, atsižvelgęs į [genetiškai modifikuotų veislių sėklų komisijos] nuomonę, kuriame nustatomos priemonės, galinčios užtikrinti, kad iš genetiškai modifikuotų veislių sėklų išaugintos kultūros nesusimaišys su iš tradicinių sėklų išaugintomis kultūromis ir nepadarys biologinės žalos tiesioginei aplinkai, atsižvelgiant į ekologiško ūkininkavimo, aplinkos, dirvožemio bei klimato ypatybes.“
<…>
5.   Asmeniui, kuris sėja genetiškai modifikuotų veislių sėklas be 2 dalyje nurodyto leidimo, gali būti taikoma laisvės atėmimo nuo šešių mėnesių iki trejų metų bausmė arba bauda, kuri gali siekti iki 100 milijonų lirų. Tokia pati bausmė taikoma, jei leidimas atšauktas arba sustabdytas jo galiojimas.
<…>“
2004 m. lapkričio 22 d. Dekretu įstatymu Nr. 279 (GURI, Nr. 280, 2004 m. lapkričio 29 d.), iš dalies pakeistu ir pertvarkytu į įstatymą 2005 m. sausio 28 d. Įstatymu Nr. 5 (GURI, Nr. 22, 2005 m. sausio 28 d., toliau – Dekretas įstatymas Nr. 279/2004), numatytas sambūvio priemonių priėmimas atsižvelgiant į 2003 m. liepos 23 d. rekomendaciją.
Šio dekreto įstatymo 3 straipsnyje numatyta, kad šios sambūvio priemonės priimamos nenorminio pobūdžio
Ministro delle Politiche agricole alimentari e forestali
(Žemės ūkio ir miškų politikos ministras) dekretu, gavus Nuolatinės konferencijos, atsakingos už santykius tarp valstybės, regionų ir Trento bei Bolzano autonominių provincijų, pritarimą, kuris paskelbiamas gavus kompetentingų Parlamento komitetų nuomones.
Pagal šį straipsnį ir Dekreto įstatymo Nr. 279/2004 4 straipsnį šiame nenorminio pobūdžio priimtiname dekrete turi būti numatytos pagrindinės sambūvio nuostatos, kurių paisydami regionai patvirtina savo pačių kultūrų sambūvio planus, priimdami aktus
ad hoc
.
Pagal Dekreto įstatymo Nr. 279/2004 4 straipsnio 1 dalį kiekvienas regionas ir autonominė provincija priima kultūrų sambūvio planą, kuriame įtvirtinamos sambūvio įgyvendinimo techninės taisyklės ir numatomos priemonės, kuriomis užtikrinamas teritorinių vietos valdžios institucijų bendradarbiavimas remiantis subsidiarumo, diferenciacijos ir proporcingumo principais.
To paties dekreto įstatymo 8 straipsnyje numatyta, kad kol bus priimti įvairūs sambūvio planai, genetiškai modifikuotų kultūrų, išskyrus tas, kurios skirtos tyrimams ir eksperimentams, auginti neleidžiama.
2006 m. kovo 17 d. sprendime, kurį išnagrinėjęs Markė regiono pateiktą skundą priėmė
Corte costituzionale
(Konstitucinis Teismas), konstatuota, kad Dekreto įstatymo Nr. 279/2004 3, 4 ir 8 straipsniai neatitinka Konstitucijos
Konkrečiai dėl šio dekreto įstatymo 4 straipsnio jis nusprendė, kad juo pažeidžiama regionų teisėkūros kompetencija žemės ūkio srityje, nes šioje srityje regionai turi teisę nustatyti kultūrų sambūvio principo taikymo tvarką atskirų regionų teritorijose, kurios akivaizdžiai skiriasi morfologiniu ir gamybiniu požiūriais.
Minėto dekreto įstatymo 8 straipsnį
Corte costituzionale
pripažino neatitinkančiu Konstitucijos, nes jis buvo neatsiejamas nuo nuostatų, kurios pripažintos neteisėtomis.
Tad tebegalioja Dekreto įstatymo Nr. 279/2004 1 ir 2 straipsniai, iš kurių matyti teisės aktų leidėjo valia pasinaudoti galimybe imtis reikalingų priemonių siekiant išvengti netyčinio GMO atsiradimo kitose kultūrose, kaip antai tradicinėse ar ekologiškose.
Priėmus minėtą 2006 m. kovo 17 d. Konstitucinio Teismo sprendimą,
Ministro delle Politiche agricole alimentari e forestali
2006 m. kovo 31 d. priėmė Aplinkraštį Nr. 269, kuriame pripažino, kad šiuo teismo sprendimu nepaneigiamas draudimo auginti GMO, kol bus priimti sambūvio planai, teisėtumas ir kad Dekreto įstatymo Nr. 279/2004 8 straipsnio pripažinimas neatitinkančiu Konstitucijos turi būti suprantamas taip, kad jei draudimas auginti GMO ir toliau galioja, reikia numatyti, jog regiono ar provincijos valdžios institucija gali vykdyti jai priskirtas funkcijas šioje srityje.
Šio aplinkraščio 4 punkte buvo pabrėžta, kad po to, kai patys autonominiai regionai ir provincijos priima nuostatas dėl sambūvio, dar turi būti taikoma sudėtinga leidimo auginti GMO kultūras procedūra, paisant Įstatyminio dekreto Nr. 212/2001 nuostatų, pagal kurias reikalaujama, kad leidimą išduotų ministerija.
5 punkte daroma išvada, kad GMO auginti neleidžiama, kol regionai priims normas, galinčias užtikrinti genetiškai modifikuotų kultūrų sambūvį su tradicinėmis ir ekologiškomis kultūromis ir kol kaimyniniai regionai ras tinkamus sprendimus, ir kad už šio draudimo nesilaikymą taikomos Įstatyminio dekreto Nr. 212/2001 1 straipsnio 5 dalyje numatytos sankcijos.
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
1998 m. balandžio 22 d. Komisijos sprendimu 98/294/EB dėl genetiškai modifikuotų kukurūzų (
Zea mays
L. linija MON 810) pateikimo į rinką pagal Direktyvą 90/220 (
OL L 131, p. 32
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 23 t., p. 77) Komisija
Monsanto Europe

SA
(toliau –
Monsanto Europe
) prašymu leido tiekti į rinką savidulkes linijas ir hibridus, išvestus iš kukurūzų linijos MON 810, remdamasi Direktyva 90/220.
2004 m. liepos 11 d.
Monsanto Europe
, remdamasi Reglamento Nr. 1829/2003 20 straipsnio 1 dalies a punktu, pranešė Komisijai apie MON 810 kukurūzų veisles kaip apie „esamus produktus“.
2004 m. rugsėjo 8 d. Komisija patvirtino 17 iš MON 810 kukurūzų išvestų veislių įrašymą į bendrąjį katalogą.
Iki 2006 m. spalio 17 d.
Monsanto Europe
nepateikė kompetentingai nacionalinei valdžios institucijai pranešimo pagal Direktyvos 2001/18 17 straipsnio 2 dalį.
2007 m. gegužės 4 d. ji paprašė pratęsti leidimą teikti į rinką MON 810 kukurūzus pagal Reglamento Nr. 1829/2003 20 straipsnio 4 dalį.
Pioneer
yra tradicines ir genetiškai modifikuotas sėklas auginanti ir pasauliniu mastu jas platinanti bendrovė.
Ji ketina auginti į bendrąjį katalogą įrašytas MON 810 kukurūzų veisles.
2006 m. spalio 18 d. ji pateikė
Ministero delle Politiche agricole alimentari e forestali
prašymą išduoti leidimą auginti minėtas veisles pagal Įstatyminio dekreto Nr. 212 1 straipsnio 2 dalį.
2008 m. gegužės 12 d. Pranešimu Nr. 3734
Ministero delle Politiche agricole alimentari e forestali – Dipartimento delle Politiche di sviluppo economico e rurale
(Žemės ūkio, maisto produktų ir miškų ūkio politikos ministerija – Ūkio ir kaimo plėtros politikos departamentas) informavo
Pioneer
, kad negalėjo nagrinėti jos prašymo leisti auginti genetiškai modifikuotus kukurūzų hibridus, jau įrašytus į bendrąjį katalogą, „kol regionai nepriėmė normų, galinčių užtikrinti genetiškai modifikuotų kultūrų sambūvį su tradicinėmis ir ekologiškomis kultūromis, kaip tai numatyta 2006 m. kovo 31 d.
Mipaaf
[Žemės ūkio, maisto ir miškų politikos ministerijos] aplinkraštyje“.
Savo skunde, pateiktame dėl minėto pranešimo panaikinimo,
Pioneer
ginčija reikalavimą gauti nacionalinį leidimą, kai siekiama auginti produktus, kaip antai GMO, įtrauktus į bendrąjį katalogą.
Be to, ji nesutinka su Direktyvos 2001/18 26a straipsnio aiškinimu, kad Italijoje neleidžiama auginti GMO, kol regionai nepriėmė normų, skirtų įgyvendinti priemones, užtikrinančias genetiškai modifikuotų kultūrų sambūvį su tradicinėmis ir ekologiškomis kultūromis.
Šiomis aplinkybėmis
Consiglio di Stato
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Valstybei narei nusprendus, jog siekiant gauti leidimą auginti GMO, nors jie ir įrašyti į [bendrąjį katalogą], būtina laikytis bendro pobūdžio priemonių, galinčių užtikrinti kultūrų sambūvį su tradicinėmis ir ekologiškomis kultūromis, ar [Direktyvos 2001/18] 26a straipsnį, skaitomą kartu su [2003 m. liepos 23 d. rekomendacija] ir [2010 m. liepos 13 d. rekomendacija], reikia aiškinti taip, kad laikotarpiu, kol bus priimtos bendrosios priemonės:
a)
leidimą reikia išduoti į [bendrąjį katalogą] įrašytiems GMO;
b)
ar prašymo išduoti leidimą nagrinėjimas turi būti atidėtas, kol bus priimtos bendrojo pobūdžio priemonės;
c)
ar leidimą reikia išduoti nustatant reikalavimus, kiekvienu konkrečiu atveju tinkamus užtikrinti, kad bus išvengta, nors ir netyčinio, genetiškai modifikuotų kultūrų, kurioms išduotas leidimas, atsiradimo tradicinėse ar ekologiškose kultūrose?“
Dėl prejudicinio klausimo
Pirminės pastabos
Siekiant nustatyti prejudicinio klausimo dalyką, reikia visų pirma apibrėžti pagrindinės bylos teisinį pagrindą.
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad MON 810 kukurūzų veislių atveju iki 2006 m. spalio 17 d nebuvo pranešta apie jų leidimo atnaujinimą, remiantis Direktyvos 2001/18 17 straipsnio 2 dalimi.
Be to, reikia pažymėti, kad leidimas naudoti MON 810 kukurūzų veislių sėklas ir jomis prekiauti išduodamas remiantis dviem pagrindais.
Jos leidžiamos, nes aptariamos veislės yra „esami produktai“, kaip jie suprantami pagal Reglamento Nr. 1829/2003 20 straipsnį, kadangi pagal šio straipsnio 1 dalies a punktą ir 4 dalį apie juos, kaip apie tokius, buvo pranešta Komisijai 2004 m. liepos 11 d., t. y. iki 2004 m. spalio 18 d., ir kadangi buvo pateiktas prašymas atnaujinti jų leidimą 2007 m. gegužės 4 d., t. y. per devynerių metų tam tikslui numatytą laikotarpį, kuris prasidėjo 1998 m. gegužės 5 d. (Sprendimo 98/294 paskelbimo Oficialiajame leidinyje data) ir baigėsi 2007 m. gegužės 5 d., kaip numatyta Reglamento Nr. 641/2004 11 straipsnio 2 dalyje.
MON 810 kukurūzų veislių naudojimas ir prekyba jomis taip pat leidžiami, nes šios veislės įtrauktos į Direktyva 2002/53 reglamentuojamą bendrąjį katalogą.
Be to, reikia pažymėti, kad nors dėl MON 810 kukurūzų veislių leidimas išduotas pagal Reglamento Nr. 1829/2003 20 straipsnį ir jos įtrauktos į bendrąjį katalogą pagal Direktyvą 2002/53, pastarosios 26a straipsnis yra taikomas.
Galiausiai reikia pastebėti, kad pagrindinėje byloje tik 2003 m. liepos 23 d. rekomendacija yra svarbi
ratione temporis
.
Taip apibrėžus šios bylos teisinį pagrindą, reikia suprasti, kad savo prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar GMO, kaip antai MON 810 kukurūzų veislės, auginimas gali būti siejamas su nacionaline leidimo išdavimo procedūra, kai šių veislių naudojimas ir prekyba jomis leidžiami pagal Reglamento Nr. 1829/2009 20 straipsnį ir kai šios veislės buvo įtrauktos į Direktyva 2002/53 numatytą bendrąjį katalogą. Jis taip pat klausia, ar pagal Direktyvos 2001/18 26a straipsnį valstybė narė gali drausti auginti tokius GMO jos teritorijoje laukiant, kol bus priimtos sambūvio priemonės, skirtos išvengti netyčinio GMO atsiradimo kitose kultūrose.
Dėl pareigos prašyti nacionalinio leidimo
Reglamento Nr. 1829/2003 1 konstatuojamojoje dalyje skelbiama, kad saugaus ir sveiko maisto bei pašarų laisvas judėjimas yra pagrindinis vidaus rinkos aspektas. Pagal to paties reglamento 19 straipsnio 5 dalį šiame reglamente nustatyta tvarka suteiktas leidimas galioja visoje Sąjungoje.
Savo ruožtu Direktyvos 2002/53 11 konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad Sąjungoje turi būti laisvai prekiaujama sėklomis arba dauginamąja medžiaga, kurioms taikoma ši direktyva, kai tik jos paskelbiamos bendrajame kataloge. Todėl jos 16 straipsnio 1 dalyje reikalaujama, kad valstybės narės užtikrintų, kad nuo paskelbimo bendrajame kataloge datos veislių, įtrauktų laikantis šios direktyvos nuostatų, sėkloms nebūtų taikomi jokie prekybos apribojimai, taikomi pačiai veislei.
Iš to matyti, kad ir Reglamentu Nr. 1829/2003, ir Direktyva 2002/53 siekiama leisti laisvai naudoti GMO ir jais prekiauti visoje Sąjungos teritorijoje, jeigu dėl jų išduotas leidimas pagal Reglamentą Nr. 1829/2003 ir jie įtraukti į bendrąjį katalogą pagal Direktyvą 2002/53.
Be to, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 1829/2003 9, 33 ir 34 konstatuojamąsias dalis bei Direktyvos 2002/53 4 straipsnio 4 ir 5 dalis ir 7 straipsnio 4 dalį, matyti, kad šiais dviem teisės aktais nustatytos sąlygos, atitinkamai susijusios su leidimu ir įtraukimu į bendrąjį katalogą, apima sveikatos ir aplinkos apsaugos reikalavimus.
Kalbant apie esamus produktus, kuriuos naudoti ir kuriais prekiauti leidimai išduodami pagal Reglamento Nr. 1829/2003 20 straipsnį, reikia pažymėti kad Sąjungos teisės aktų leidėjas iš esmės nusprendė, jog šie reikalavimai, pranešus apie šiuos produktus, buvo laikinai įvykdyti dėl vertinimo, atlikto išduodant ankstesnį leidimą pagal Direktyvą 90/220 arba Direktyvą 2001/18.
Be to, Reglamento Nr. 1829/2003 20 straipsnio 4 dalyje padarius nuorodą į 23 straipsnį, o šiame – į šio reglamento 18 ir 19 straipsnius, esami produktai prilyginti produktams, kuriems pirminis leidimas išduotas remiantis Reglamentu Nr. 1829/2003, kiek tai susiję su rizikos sveikatai ir aplinkai įvertinimu prašymų atnaujinti leidimus pateikimo stadijoje.
Iš šių išvadų išplaukia, kad, atsižvelgiant į galiojančią Sąjungos teisę, valstybė narė neturi teisės GMO, kuriems išduotas leidimas pagal Reglamentą Nr. 1829/2003 ir kurie įtraukti į bendrąjį katalogą pagal Direktyvą 2002/53, auginimo sieti su nacionaliniu leidimu, grindžiamu sveikatos ar aplinkos apsaugos sumetimais.
Tačiau valstybė narė gali nustatyti draudimą auginti tokius produktus arba apriboti jų auginimą Sąjungos teisėje aiškiai numatytais atvejais.
Prie šių išimčių priskirtinos, pirma, priemonės, priimtos pagal Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnį, ir priemonės, priimtos pagal Direktyvos 2002/53 16 straipsnio 2 dalį arba 18 straipsnį, t. y. nuostatos, kurios pagrindinėje byloje nenagrinėjamos, ir, antra, sambūvio priemonės, priimtos pagal Direktyvos 2001/18 26a straipsnį.
Dėl draudimo auginti GMO laukiant, kol bus priimtos sambūvio priemonės
Visų pirma reikia konstatuoti, kad, kaip tai pabrėžia Ispanijos vyriausybė ir Komisija, Direktyvos 2001/18 26a straipsnyje numatyta tik valstybių narių galimybė priimti sambūvio priemones.
Taigi, jeigu valstybė narė nesiimtų jokių veiksmų šioje srityje, draudimas auginti GMO galėtų tęstis neribotai ir galėtų būti pagrindas apeiti procedūras, numatytas Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnyje ir Direktyvos 2002/53 16 straipsnio 2 dalyje ir 18 straipsnyje.
Todėl toks Direktyvos 2001/18 26a straipsnio aiškinimas, pagal kurį valstybės narės galėtų nustatyti tokį draudimą, prieštarautų Reglamentu Nr. 1829/2003 ir Direktyva 2002/53 nustatytai sistemai, kuria siekiama nedelsiant užtikrinti produktų, kuriems Bendrijos lygiu išduotas leidimas ir kurie įtraukti į bendrąjį katalogą, laisvą judėjimą po to, kai į sveikatos ir aplinkos apsaugos reikalavimus buvo atsižvelgta per leidimo išdavimo ir įtraukimo į bendrąjį katalogą procedūras.
Galiausiai pagal Direktyvos 2001/18 26a straipsnį apribojimai, net geografiškai apibrėžti draudimai, gali būti nustatomi tik sambūvio priemonėmis, kurios realiai priimamos, paisant jų paskirties. Todėl šia nuostata neleidžiama valstybėms narėms priimti tokios priemonės, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, kuria, laukiant, kol bus priimtos sambūvio priemonės, apskritai draudžiama auginti GMO, dėl kurių leidimas išduotas pagal Sąjungos teisės aktus ir kurie įtraukti į bendrąjį katalogą.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad:
—
GMO, kaip antai MON 810 kukurūzų veislės, auginimas negali būti siejamas su nacionaline leidimo išdavimo procedūra, kai leidimas naudoti šias veisles ir jomis prekiauti buvo išduotas pagal Reglamento Nr. 1829/2003 20 straipsnį ir kai šios veislės buvo įtrauktos į bendrąjį katalogą pagal Direktyvą 2002/53,
—
Direktyvos 2001/18 26a straipsniu neleidžiama valstybei narei bendrai drausti auginti tokius GMO jos teritorijoje laukiant, kol bus priimtos sambūvio priemonės, skirtos išvengti atsitiktinio GMO atsiradimo kitose kultūrose.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

Genetiškai modifikuotų organizmų, kaip antai MON 810 kukurūzų veislės, auginimas negali būti siejamas su nacionaline leidimo išdavimo procedūra, kai leidimas naudoti šias veisles ir jomis prekiauti buvo išduotas pagal 2003 m. rugsėjo 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1829/2003 dėl genetiškai modifikuoto maisto ir pašarų 20 straipsnį ir kai šios veislės buvo įtrauktos į bendrąjį žemės ūkio augalų veislių katalogą, numatytą 2002 m. birželio 13 d. Tarybos direktyva 2002/53/EB dėl bendrojo žemės ūkio augalų veislių katalogo, iš dalies pakeista Reglamentu Nr. 1829/2003.

2001 m. kovo 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/18/EB dėl genetiškai modifikuotų organizmų apgalvoto išleidimo į aplinką ir panaikinančios Tarybos direktyvą 90/220/EEB, iš dalies pakeistos 2008 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/27/EB, 26a straipsniu neleidžiama valstybei narei bendrai drausti auginti tokius genetiškai modifikuotus organizmus jos teritorijoje laukiant, kol bus priimtos sambūvio priemonės, skirtos išvengti atsitiktinio genetiškai modifikuotų organizmų atsiradimo kitose kultūrose.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.