CELEX: 62010CJ0256
Smernica 2003/10/ES
Hodnoty vystavenia
Hluk
Chrániče sluchu
Potrebný účinok

Návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu článku 3 a článkov 5 až 7 smernice 2003/10/ES Európskeho parlamentu
a Rady zo 6. februára 2003 o minimálnych zdravotných a bezpečnostných požiadavkách, pokiaľ ide o vystavenie pracovníkov rizikám
vyplývajúcim z fyzikálnych faktorov (hluk) (sedemnásta samostatná smernica v zmysle článku 16 ods. 1 smernice 89/391/EHS)
(Ú. v. EÚ L 42, s. 38; Mim. vyd. 05/004, s. 300), zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2007/30/ES z 20. júna
2007 (Ú. v. EÚ L 165, s. 21, ďalej len „smernica 2003/10“).
Tieto návrhy boli predložené v rámci dvoch sporov medzi Davidom Barcenillom Fernándezom (C‑256/10) a Pedrom Macedom Lozanom
(C‑261/10) na jednej strane a spoločnosťou Gerardo García SL (ďalej len „Gerardo“) na druhej strane z dôvodu povinnosti tejto
spoločnosti zaplatiť mzdový príplatok na základe ustanovenia vnútroštátneho práva, ktoré stanovuje takýto príplatok za prácu
vo výnimočne sťažených pracovných podmienkach.

Právny rámec

Právo Únie
Podľa odôvodnenia č. 10 smernice 2003/10:
„Hladina vystavenia hluku sa môže účinnejšie znížiť začlenením preventívnych opatrení do projektov pracovných miest a pracovísk
a voľbou pracovného zariadenia, postupov a metód tak, aby sa uprednostnilo znižovanie rizík pri zdroji. Ustanovenia súvisiace
s pracovným zariadením a metódami tým prispievajú k ochrane daných pracovníkov. V súlade so všeobecnými zásadami prevencie
stanovenými v článku 6 ods. 2 smernice Rady 89/391/EHS z 12. júna 1989 o zavádzaní opatrení na podporu zlepšenia bezpečnosti
a ochrany zdravia pracovníkov pri práci [Ú. v. ES L 183, s. 1; Mim. vyd. 05/001, s. 349] majú opatrenia kolektívnej ochrany
prednosť pred opatreniami na ochranu jednotlivcov.“
Podľa odôvodnenia č. 12 smernice 2003/10:
„… Zhodnotené alebo objektívne namerané hodnoty by mali byť rozhodujúce pre začatie krokov očakávaných na dolných a horných
akčných hodnotách vystavenia. Sú potrebné limitné hodnoty vystavenia, aby sa vyhlo trvalému poškodeniu sluchu pracovníkov,
hluk zasahujúci ucho by sa mal udržiavať pod limitnými hodnotami vystavenia.“
Článok 3 tejto smernice, nazvaný „Limitné hodnoty vystavenia a akčné hodnoty vystavenia“, stanovuje:
„1.      Na účely tejto smernice limitné hodnoty vystavenia a akčné hodnoty vystavenia vo vzťahu k denným hladinám vystavenia hluku
a vrcholovému akustickému tlaku sú stanovené takto:
a)      limitné hodnoty vystavenia: L
EX,8h
= 87 dB(A) a p
peak
= 200 Pa;
b)      horné akčné hodnoty vystavenia: L
EX,8h
= 85 dB(A) a p
peak
= 140 Pa;
c)      dolné akčné hodnoty vystavenia: L
EX,8h
= 80 dB(A) a p
peak
= 112 Pa.
2.      Pri uplatňovaní limitných hodnôt vystavenia sa pri určovaní efektívneho vystavenia pracovníka berie do úvahy tlmenie spôsobené
osobnými chráničmi sluchu, ktoré pracovník používa. Pri akčných hodnotách vystavenia sa neberú do úvahy účinky žiadnych takýchto
chráničov.
…“
Článok 5 uvedenej smernice, nazvaný „Ustanovenia zamerané na vyhýbanie sa vystaveniu alebo na jeho zníženie“, stanovuje:
„1.      Berúc do úvahy technický pokrok a dostupnosť opatrení na reguláciu rizika pri zdroji, riziká vznikajúce z vystavenia hluku
sa eliminujú alebo znižujú na minimum pri svojom zdroji.
Zníženie takýchto rizík sa zakladá na všeobecných zásadách prevencie stanovených v článku 6 ods. 2 smernice 89/391/EHS a berúc
do úvahy najmä:
a)      iné pracovné metódy, ktoré si vyžadujú menšie vystavenie hluku;
b)      výber vhodného pracovného zariadenia vydávajúceho najmenší možný hluk vrátane možnosti sprístupniť pre pracovníkov pracovné
zariadenie podliehajúce ustanoveniam spoločenstva s cieľom alebo účinkom obmedzenia vystavenia hluku;
c)      dizajn a usporiadanie pracovísk a pracovných miest;
d)      primerané informácie a odbornú prípravu na vyškolenie pracovníkov o tom, ako majú správne používať zariadenie, aby sa znížilo
ich vystavenie hluku na minimum;
e)      zníženie hluku technickými prostriedkami:
i)      zníženie hluku šíreného vzduchom napríklad protihlukovými clonami, krytmi, zvuk pohlcujúcimi obkladmi;
ii)      zníženie hluku šíreného pevnými konštrukciami, napr. tlmením alebo izoláciou;
f)      vhodné programy údržby pre pracovné zariadenie, pracovisko a systémy na pracovisku;
g)      organizáciu práce zameranú na zníženie hluku:
i)      obmedzenie dĺžky trvania a intenzity vystavenia hluku;
ii)      vhodné harmonogramy práce s primeranými prestávkami na oddych.
2.      Na základe posúdenia rizík uvedeného [uvedených –
neoficiálny preklad
] v článku 4, ak sa presiahnu horné akčné hodnoty vystavenia, zamestnávateľ zavedie a vykoná program technických, resp. organizačných
opatrení so zámerom znížiť vystavenie hluku, berúc do úvahy najmä opatrenia uvádzané v odseku 1.
…“
Článok 6 smernice 2003/10, nazvaný „Osobná ochrana“, uvádza:
„1.      Ak sa inými prostriedkami nedá zabrániť rizikám vznikajúcim z vystavenia hluku, dajú sa k dispozícii vhodné, správne prispôsobené
osobné chrániče sluchu pre pracovníkov, ktorí ich používajú v súlade s ustanoveniami smernice Rady 89/656/EHS z 30. novembra
1989 o minimálnych požiadavkách na ochranu zdravia a bezpečnosti na používanie osobných ochranných prostriedkov na pracovisku
pracovníkmi (tretia samostatná smernica v zmysle článku 16 ods. 1 smernice 89/391/EHS [Ú. v. ES L 393, s. 18; Mim. vyd. 05/001,
s. 349] a článku 13 ods. 2 smernice 89/391/EHS a na základe podmienok stanovených nižšie:
a)      ak vystavenie hluku presiahne dolné akčné hodnoty vystavenia, zamestnávateľ dá pracovníkom k dispozícii osobné chrániče sluchu;
b)      ak sa vystavenie hluku rovná horným akčným hodnotám vystavenia alebo ich presiahne, sa musia použiť osobné chrániče sluchu;
…“
Článok 7 smernice 2003/10, nazvaný „Obmedzenie vystavenia“, stanovuje:
„1.      Vystavenie pracovníka určené v súlade s článkom 3 ods. 2 za žiadnych okolností nepresiahne limitné hodnoty vystavenia.
2.      Ak sa aj napriek opatreniam vykonaným podľa tejto smernice zistí vystavenie vyššie, než sú povolené limitné hodnoty, zamestnávateľ:
a)      okamžite prijme opatrenia na zníženie vystavenia pod limitné hodnoty vystavenia;
b)      určí dôvody, prečo prišlo k prekročeniu hodnôt vystavenia, a
c)      zmení a doplní opatrenia na ochranu a prevenciu, aby nedošlo k opakovaniu.“

Vnútroštátne právo
Smernica 2003/10 bola prebratá španielskym kráľovským dekrétom 286/2006 o ochrane zdravia a bezpečnosti pracovníkov pred rizikami
vznikajúcimi z vystavenia hluku (Real Decreto 286/2006 sobre la protección de la salud y la seguridad de los trabajadores
contra los riesgos relacionados con la exposición al ruido) z 10. marca 2006 (BOE č. 60 z 11. marca 2006, s. 9842).
Článok 5 ods. 1 kráľovského dekrétu 286/2006 rozlišuje akčné hodnoty vystavenia a limitné hodnoty vystavenia, ktoré nemôžu
byť v nijakom prípade prekročené. Podľa článku 8 tohto dekrétu sa limitná hodnota, ktorú nemožno prekročiť, rovná priemernej
dennej hladine 87 dB(A).
Článok 5 ods. 2 kráľovského dekrétu 286/2006 uvádza, že „pri uplatňovaní limitných hodnôt vystavenia sa na určenie skutočného
vystavenia pracovníka hluku berie do úvahy tlmenie dosiahnuté osobnými chráničmi sluchu, ktoré pracovník používa“.
Kolektívna zmluva vzťahujúca sa na odvetvie stavebníctva a verejných prác provincie Palencia na obdobie 2007 – 2011 (ďalej
len „kolektívna zmluva“) vo svojom článku 27 stanovuje:
„1.      Osobám, ktoré pracujú vo výnimočne sťažených, zdraviu škodlivých alebo nebezpečných podmienkach, patrí príplatok vo výške
20 % ich základnej mzdy. Tento príplatok predstavuje 10 %, ak vykonávajú svoje pracovné úlohy len pol pracovného dňa alebo
kratšie.
…
3.      Príplatky sa prestanú vyplácať, ak z akéhokoľvek dôvodu pominú podmienky výnimočného sťaženia, zdravotnej škodlivosti alebo
nebezpečnosti.
…“

Spory vo veciach samých a prejudiciálne otázky
Činnosť spoločnosti Gerardo, zamestnávateľa žalobcov vo veci samej, spočíva vo výrobe kamenných materiálov z prírodného kameňa.
Žalobcovia vo veci samej obvykle obsluhujú automatickú pílu.
Počas pracovných dní prekračuje priemerná denná hladina vystavenia hluku na ich pracovisku 85 dB(A). Na zlepšenie tejto situácie
im spoločnosť Gerardo dala k dispozícii osobné chrániče sluchu. Vďaka tlmiacemu účinku dosiahnutému týmito chráničmi je priemerná
denná hladina vystavenia žalobcov vo veci samej hluku nižšia ako 80 dB(A).
Žalobcovia vo veci samej žiadali na základe článku 27 kolektívnej zmluvy zaplatenie mzdového príplatku z dôvodu sťažených
pracovných podmienok, ktoré vyplývajú zo skutočnosti, že sú vystavení hluku prekračujúcemu priemernú dennú hladinu 85 dB(A).
Juzgado de lo Social, ktorý sa domnieval, že konanie spoločnosti Gerardo bolo v súlade s kráľovským dekrétom 286/2006, ktorým
bola prebratá smernica 2003/10, ich návrhy zamietol. Podľa uvedeného súdu sa pri určovaní, či sa podmienky na ich pracovisku
majú považovať za sťažené, musí zohľadniť účinok zníženia hluku, ktoré bolo dosiahnuté pomocou osobného chrániča sluchu.
Žalobcovia vo veci samej sa proti tomuto rozhodnutiu odvolali na vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho
konania.
Tento súd uvádza, že Juzgado de lo Social zamietol návrhy žalobcov vo veci samej v súlade s najnovšou judikatúrou Tribunal
Supremo, podľa ktorej sa pri určovaní, či je pracovník vystavený sťaženým pracovným podmienkam, má zohľadniť tlmenie hluku
dosiahnuté pomocou osobných chráničov sluchu. Podľa vnútroštátneho súdu sa v judikatúre, v ktorej je vyložený pojem „sťaženosť“
s ohľadom na smernicu 2003/10, a vnútroštátne právo, ktoré túto smernicu preberá, z týchto predpisov odvodzuje, že ich cieľom
je ochrana zamestnanca pred zdravotnými rizikami súvisiacimi so skutočným vystavením hluku. Z toho vyplýva, že pracovné podmienky
nie sú sťažené, ak osobný chránič sluchu umožňuje znížiť hluk prenikajúci do ucha na hladinu nižšiu ako 80 dB(A).
Vnútroštátny súd má pochybnosti v súvislosti so zlučiteľnosťou tejto judikatúry Tribunal Supremo so smernicou 2003/10. Vnútroštátny
súd, ktorý síce v tejto súvislosti pripúšťa, že spory v konaní vo veci samej sa týkajú vyplatenia mzdového príplatku, ktorý
nie je upravený touto smernicou, sa domnieva, že od výkladu uvedenej smernice závisí určenie toho, či majú žalobcovia vo veci
samej na tento príplatok nárok.
Vnútroštátny súd sa domnieva, že povinnosť stanovená v článku 27 kolektívnej zmluvy vyplatiť mzdový príplatok z dôvodu sťažených
pracovných podmienok závisí od dodržania povinností vyplývajúcich zo smernice 2003/10 a z kráľovského dekrétu 286/2006 zamestnávateľom.
Podľa vnútroštátneho súdu by bolo v rozpore s potrebným účinkom tejto smernice, ak by sa zamestnávateľ mohol vyhnúť povinnosti
vyplatiť takýto mzdový príplatok iba na základe skutočnosti, že svojim zamestnancom dal k dispozícii osobné chrániče sluchu,
hoci nedodržal požiadavky uvedenej smernice týkajúce sa preventívnych povinností, ktoré stanovuje.
Za týchto podmienok Tribunal Superior de Justicia de Castilla y Léon rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto
prejudiciálne otázky, ktoré sú rovnaké v oboch veciach predložených tomuto súdu:
„1.      Majú sa článok 3, článok 5 ods. 2 a články 6 a 7 smernice 2003/10… vykladať tak, že podnik, kde denná hladina hluku, ktorému
sú vystavení pracovníci (nameraná bez ohľadu na účinok chráničov sluchu), prekračuje 85 dB(A), si splní povinnosti prevencie
ustanovené [touto] smernicou vo vzťahu k vecným podmienkam práce, ak dá pracovníkom k dispozícii také chrániče sluchu, ktorých
tlmiaci účinok zníži dennú hladinu vystavenia hluku týchto pracovníkov pod hodnotu 80 dB(A)?
2.      Má sa článok 5 ods. 2 smernice 2003/10… vykladať tak, že cieľom programu technických, resp. organizačných opatrení, ktorý
je povinný prijať podnik, kde denná hladina vystavenia hluku pracovníkov (nameraná bez ohľadu na účinok chráničov sluchu)
prekračuje 85 dB(A), je zníženie hladiny vystavenia hluku pod hodnotu 85 dB(A)?
3.      Má sa v prípade zápornej odpovede na prvú otázku smernica 2003/10… vykladať tak, že bráni ustanoveniu vnútroštátnych predpisov
alebo vnútroštátnej súdnej praxi, ktoré by zbavovali podnik povinnosti poskytnúť finančnú náhradu, ktorá spravidla musí byť
vyplatená pracovníkom vystaveným denným hladinám hluku prevyšujúcim 85 dB(A), ak dá pracovníkom k dispozícii chrániče sluchu,
ktorých tlmiaci účinok znižuje denné vystavenie pod hodnotu 80 dB(A)?“

O prejudiciálnych otázkach

O prvej a druhej otázke
Prvými dvoma otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má smernica 2003/10 vykladať
v tom zmysle, že zamestnávateľ v podniku, v ktorom denná hladina vystavenia pracovníkov hluku meraná bez ohľadu na účinok
osobných chráničov sluchu presahuje 85 dB(A), si splní povinnosti vyplývajúce z tejto smernice len tým, že zamestnancom poskytne
také chrániče sluchu, ktoré umožňujú znížiť denné vystavenie hluku pod hodnotu 80 dB(A), a či sa má článok 5 ods. 2 uvedenej
smernice vykladať v tom zmysle, že má za cieľ znížiť dennú hladinu vystavenia hluku meranú bez ohľadu na účinok osobných chráničov
sluchu pod hodnotu 85 dB(A).
Na účely odpovede na túto otázku treba pripomenúť regulačný rámec zavedený smernicou 2003/10.
V prvom rade podľa článku 5 ods. 1 prvého pododseku tejto smernice sa riziká vznikajúce z vystavenia hluku eliminujú alebo
znižujú na minimum pri svojom zdroji vzhľadom na technický pokrok a dostupnosť opatrení na reguláciu rizika pri zdroji.
V tejto súvislosti druhý pododsek uvedeného článku 5 ods. 1 stanovuje, že zníženie takýchto rizík sa zakladá na všeobecných
zásadách prevencie, a konkretizuje opatrenia, ktoré sú spôsobilé podporiť dosiahnutie tohto cieľa.
Ak sa presiahnu horné akčné hodnoty vystavenia hluku, zamestnávateľ v súlade s článkom 5 ods. 2 smernice 2003/10 zavedie a vykoná
program na zníženie vystavenia hluku. V tejto súvislosti z článku 3 ods. 1 písm. b) a článku 3 ods. 2 druhej vety tejto smernice
vyplýva, že táto hodnota vystavenia stanovená na 85 dB(A) sa má merať bez ohľadu na účinok osobných chráničov sluchu.
Ďalej podľa článku 6 uvedenej smernice pracovníkom sú poskytnuté osobné chrániče sluchu vtedy, keď vystavenie hluku presahuje
horné akčné limity vystavenia, ak „sa inými prostriedkami nedá zabrániť rizikám vznikajúcim z vystavenia hluku“.
Napokon v súlade s článkom 7 ods. 1 smernice 2003/10 vystavenie pracovníka nemôže za žiadnych okolností presiahnuť limitné
hodnoty vystavenia, to znamená v súlade s článkom 3 ods. 1 písm. a) a článkom 3 ods. 2 prvou vetou tejto smernice hodnotu
87 dB(A) meranú s ohľadom na účinok osobných chráničov sluchu.
Smernica 2003/10 tak zakotvuje poradie povinností uložených zamestnávateľovi.
Na prvom mieste má zamestnávateľ podľa článku 5 ods. 2 uvedenej smernice povinnosť vykonať program na účely zníženia vystavenia
hluku, ak sú pracovníci vystavení hladine hluku presahujúcej 85 dB(A) meranej bez ohľadu na účinok osobných chráničov sluchu.
Len v prípade, že tento program neumožňuje takéto vystavenie hluku znížiť, stanovuje článok 6 smernice 2003/10 na druhom mieste
ďalšiu povinnosť poskytnúť pracovníkom osobné chrániče sluchu.
Na treťom a poslednom mieste článok 7 uvedenej smernice stanovuje osobitné povinnosti v prípade, že používanie osobných chráničov
sluchu neumožní zabrániť prekročeniu limitných hodnôt vystavenia.
Z jednoznačného znenia a štruktúry týchto ustanovení vyplýva, že zamestnávateľ si nesplní svoje povinnosti stanovené v článku
5 ods. 2 smernice 2003/10 len tým, že zamestnancom poskytne osobné chrániče sluchu, ale musí aj vykonať program určený na
zníženie vystavenia hluku, ak sú pracovníci vystavení hladine hluku presahujúcej 85 dB(A) meranej bez ohľadu na účinok osobných
chráničov sluchu.
Tento výklad smernice je potvrdený aj odôvodnením č. 10 danej smernice, podľa ktorého je táto smernica založená na koncepte
prevencie, ktorý znamená, že sa uprednostňuje znižovanie rizík pri zdroji a opatrenia kolektívnej ochrany majú prednosť pred
opatreniami na ochranu jednotlivcov.
Vzhľadom na uvedené treba na prvé dve otázky odpovedať tak, že smernica 2003/10 sa má vykladať v tom zmysle, že zamestnávateľ
v podniku, ktorého denná hladina vystavenia pracovníkov hluku meraná bez ohľadu na použitie osobných chráničov sluchu prekračuje
85 dB(A), si nesplní povinnosti vyplývajúce z tejto smernice len tým, že zamestnancom dá k dispozícii osobné chrániče sluchu,
ktoré umožňujú znížiť denné vystavenie hluku pod hodnotu 80 dB(A), lebo tento zamestnávateľ má povinnosť vykonať program technických
alebo organizačných opatrení s cieľom znížiť túto hladinu vystavenia hluku meranú bez ohľadu na účinky osobných chráničov
sluchu, pod 85 dB(A).

O tretej otázke
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má smernica 2003/10 vykladať v tom zmysle, že vyžaduje, aby
zamestnávateľ, ktorý nevykonal program technických alebo organizačných opatrení na účely zníženia dennej hladiny vystavenia
hluku, vyplatil mzdový príplatok pracovníkom, ktorí sú vystavení hladine hluku presahujúcej 85 dB(A) meranej bez ohľadu na
účinok osobných chráničov sluchu, hoci dal pracovníkom k dispozícii chrániče sluchu, ktorých tlmiaci účinok znižuje denné
vystavenie pod hodnotu 80 dB(A).
V súvislosti s touto otázkou treba pripomenúť, že podľa kolektívnej zmluvy majú na mzdový príplatok nárok osoby, ktoré pracujú
vo výnimočne sťažených podmienkach, pričom takéto sťaženie môže vyplývať aj z ich vystavenia hluku.
V tejto súvislosti vnútroštátny súd uvádza, že podľa najnovšej judikatúry Tribunal Supremo k takémuto sťaženiu nedochádza,
ak osobný chránič sluchu umožňuje znížiť hluk prenikajúci do ucha pod hodnotu 80 dB(A). Podľa vnútroštátneho súdu táto judikatúra
vychádza z výkladu smernice 2003/10, podľa ktorého cieľom tejto smernice je ochrana zamestnanca pred zdravotnými rizikami
súvisiacimi so skutočným vystavením hluku. Takýto reštriktívny výklad by však bol v rozpore s potrebným účinkom danej smernice.
Zamestnávateľ by sa tak mohol vyhnúť povinnosti vyplatiť uvedený mzdový príplatok iba na základe skutočnosti, že svojim zamestnancom
dal k dispozícii osobné chrániče sluchu, hoci nedodržal požiadavky uvedenej smernice týkajúce sa preventívnych povinností,
ktoré stanovuje.
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, ako uvádza Európska komisia, že smernica 2003/10 sama osebe neupravuje ani poskytnutie
mzdového príplatku z dôvodu sťažených pracovných podmienok vyplývajúcich z vystavenia hluku, ani či sa na účely určenia hodnoty
vystavenia hluku, po ktorej prekročení vzniká povinnosť takýto mzdový príplatok poskytnúť, má alebo nemá zohľadniť účinok
osobných chráničov sluchu.
Smernica 2003/10 teda nevyžaduje, aby nedodržanie preventívnych povinností stanovených touto smernicou zo strany zamestnávateľa
bolo potrestané povinnosťou vyplatiť mzdový príplatok.
V súvislosti s otázkami vnútroštátneho súdu však treba spresniť, že uvedené preventívne povinnosti, ktorých cieľom je čo najviac
znížiť vystavenie hluku pri zdroji vykonaním programu technických alebo organizačných opatrení, sú súčasťou cieľa smernice
2003/10 chrániť zdravie pracovníkov.
Okrem toho je potrebné pripomenúť ustálenú judikatúru, podľa ktorej sloboda výberu spôsobov a prostriedkov určených na zabezpečenie
vykonania smernice nemá žiadny dosah na povinnosť uloženú všetkým členským štátom, ktorým je určená, prijať všetky potrebné
opatrenia na zabezpečenie plného účinku dotknutej smernice v súlade s cieľom sledovaným touto smernicou (rozsudok z 15. apríla
2008, Impact, C‑268/06, Zb. s. I‑2483, bod 40 a citovaná judikatúra) a zabezpečiť, aby v prípade, že cieľom predmetnej smernice
je vytvoriť práva jednotlivcom, aby sa nositelia týchto práv mohli na ne odvolávať pred vnútroštátnymi súdmi (rozsudok z 30. mája
1991, Komisia/Nemecko, C‑361/88, Zb. s. I‑2567, bod 15).
Z toho vyplýva, že vnútroštátne právo treba vykladať spôsobom, ktorý umožní zamestnancom požadovať, aby ich zamestnávateľ
dodržiaval preventívne povinnosti zavedené smernicou 2003/10, ktorá má konkrétne za cieľ, ako vyplýva z jej odôvodnenia č. 10,
prispieť k ochrane zamestnancov.
Vzhľadom na uvedené treba na tretiu otázku odpovedať tak, že smernica 2003/10 sa má vykladať v tom zmysle, že nevyžaduje,
aby zamestnávateľ vyplatil mzdový príplatok zamestnancom, ktorí sú vystavení hladine hluku presahujúcej 85 dB(A) meranej bez
ohľadu na účinok osobných chráničov sluchu, len z toho dôvodu, že nevykonal program technických alebo organizačných opatrení
určených na zníženie dennej hladiny vystavenia hluku. Vnútroštátne právo však musí upravovať príslušné mechanizmy, ktoré zaistia,
že zamestnanec vystavený hladine hluku presahujúcej 85 dB(A) meranej bez ohľadu na účinok osobných chráničov sluchu bude môcť
požadovať, aby zamestnávateľ dodržal preventívne povinnosti stanovené v článku 5 ods. 2 tejto smernice.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol takto:
1.
Smernica 2003/10/ES Európskeho parlamentu a Rady zo 6. februára 2003 o minimálnych zdravotných a bezpečnostných požiadavkách,
pokiaľ ide o vystavenie pracovníkov rizikám vyplývajúcim z fyzikálnych faktorov (hluk) (sedemnásta samostatná smernica v zmysle
článku 16 ods. 1 smernice 89/391/EHS), zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2007/30/ES z 20. júna 2007,
sa má vykladať v tom zmysle, že zamestnávateľ v podniku, kde denná hladina hluku, ktorej sú vystavení pracovníci, meraná bez
ohľadu na použitie osobných chráničov sluchu prekračuje 85 dB(A), si nesplní povinnosti vyplývajúce z tejto smernice len tým,
že zamestnancom dá k dispozícii osobné chrániče sluchu, ktoré umožňujú znížiť denné vystavenie hluku pod hodnotu 80 dB(A),
lebo tento zamestnávateľ má povinnosť vykonať program technických alebo organizačných opatrení s cieľom znížiť túto hladinu
vystavenia hluku meranú bez ohľadu na účinky osobných chráničov sluchu pod 85 dB(A).
2.
Smernica 2003/10, zmenená a doplnená smernicou 2007/30, sa má vykladať v tom zmysle, že nevyžaduje, aby zamestnávateľ vyplatil
mzdový príplatok zamestnancom, ktorí sú vystavení hladine hluku presahujúcej 85 dB(A) meranej bez ohľadu na účinok osobných
chráničov sluchu len z toho dôvodu, že nezaviedol program technických alebo organizačných opatrení určených na zníženie dennej
hladiny vystavenia hluku. Vnútroštátne právo však musí upravovať príslušné mechanizmy, ktoré zaistia, že zamestnanec vystavený
hladine hluku presahujúcej 85 dB(A) meranej bez ohľadu na účinok osobných chráničov sluchu bude môcť požadovať, aby zamestnávateľ
dodržal preventívne povinnosti stanovené v článku 5 ods. 2 tejto smernice.
Podpisy
*
Jazyk konania: španielčina.