CELEX: 62010CJ0382
Priemyselná politika
Hygiena potravín
Nariadenie (ES) č. 852/2004
Samoobslužný predaj pekárenských a cukrárenských výrobkov

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu kapitoly IX bodu 3 prílohy II nariadenia Európskeho parlamentu a Rady
(ES) č. 852/2004 z 29. apríla 2004 o hygiene potravín (Ú. v. EÚ L 139, s. 1; Mim. vyd. 13/034, s. 319, a korigendum v Ú. v. EÚ
L 226, s. 3, ďalej len „nariadenie“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporov medzi E. Albrechtom, T. Neumannom, V.‑L. Sundarom, A. Svobodom a S. Tothom na jednej
strane a Landeshauptmann von Wien (predseda vlády spolkovej krajiny Viedeň) na druhej strane z dôvodu rozhodnutí týkajúcich
sa úpravy zásobníkov na samoobslužný predaj pekárenských a cukrárenských výrobkov.

Právny rámec

Právna úprava Únie
Článok 1 nariadenia s názvom „Rozsah pôsobnosti“ v odseku 1 stanovuje:
„Toto nariadenie ustanovuje všeobecné predpisy o hygiene potravín pre prevádzkovateľov potravinárskych podnikov s prihliadnutím
najmä na tieto zásady:
a)      prvotná zodpovednosť za bezpečnosť potravín spočíva na prevádzkovateľovi potravinárskeho podniku;
…
d)      zodpovednosť prevádzkovateľov potravinárskych podnikov by sa mala posilniť všeobecným zavedením postupov založených na zásadách
HACCP spolu s uplatňovaním správnej hygienickej praxe;
…“
Článok 4 nariadenia s názvom „Všeobecné a osobitné hygienické požiadavky“ v odseku 2 stanovuje:
„Prevádzkovatelia potravinárskych podnikov, ktorí vykonávajú akýkoľvek stupeň výroby, spracovania alebo distribúcie potravín
nasledujúci po tých stupňoch, na ktoré sa vzťahuje odsek 1, dodržiavajú všeobecné hygienické požiadavky ustanovené v prílohe
II…“
Článok 5 nariadenia s názvom „Analýza nebezpečenstva a kritické kontrolné body“ v odsekoch 1 a 2 stanovuje:
„1.      Prevádzkovatelia potravinárskych podnikov musia určiť, zaviesť a zachovávať trvalý postup alebo postupy založené na zásadách
HACCP.
2.      Zásady HACCP uvedené v odseku 1 pozostávajú z:
a)      identifikovania všetkých nebezpečenstiev, ktorým sa musí zabrániť, vylúčiť ich alebo znížiť na prijateľnú úroveň;
…“
V prílohe II nariadenia s názvom „Všeobecné hygienické požiadavky pre všetkých prevádzkovateľov potravinárskych podnikov (okrem
prípadov, na ktoré sa uplatňuje príloha I)“ kapitola IX tejto prílohy II s názvom „Ustanovenia uplatniteľné na potraviny“
zahŕňa bod 3, ktorý znie:
„Potraviny sa musia na všetkých stupňoch výroby, spracovania a distribúcie chrániť pred akoukoľvek kontamináciou, ktorá by
mohla spôsobiť, že potraviny budú nevhodné na ľudskú spotrebu, škodlivé pre zdravie alebo kontaminované takým spôsobom, že
by bolo bezdôvodné očakávať, že by sa mohli v takom stave konzumovať.“

Vnútroštátna právna úprava
Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že podľa § 39 ods. 1 bodu 13 zákona o bezpečnosti potravín a ochrane spotrebiteľa
(Lebensmittelsicherheits‑ und Verbraucherschutzgesetz, BGBl. 2006 I, 13/2006), ak sa zistí, že došlo k porušeniu právnych
predpisov uplatňujúcich sa na potraviny, v závislosti od povahy porušenia Landeshauptmann prijme v súlade so zásadou proporcionality
potrebné opatrenia na odstránenie nedostatkov alebo zníženie nebezpečenstva, pričom sa prípadne stanoví primerané lehota,
ako aj nevyhnutné požiadavky alebo podmienky. Tieto opatrenia sa môžu týkať najmä uskutočnenia architektonických, technických
a inštalačných úprav. Náklady súvisiace s týmito opatreniami znáša podnik.
Na základe článku 90 ods. 3 bodu 1 uvedeného zákona, kto poruší články 96 a 97 tohto zákona, dopúšťa sa správneho priestupku,
za ktorý mu okresný správny orgán uloží pokutu až do výšky 20 000 eur, ktorá však v prípade opakovaného porušenia môže dosahovať
výšku 40 000 eur, a v prípade nezaplatenia tejto pokuty náhradný trest odňatia slobody až na šesť týždňov.

Spory vo veciach samých a prejudiciálne otázky
Súdny dvor rozhoduje o viacerých žalobách, ktoré podali franšízoví prevádzkovatelia ponúkajúci na predaj pekárenské a cukrárenské
výrobky. Príslušné orgány uložili týmto prevádzkovateľom povinnosť upraviť zásobníky určené na samoobslužný predaj týchto
výrobkov takým spôsobom, aby sa predmetné výrobky dali vyberať len pomocou technických prostriedkov, akými sú kliešte alebo
vysúvacie zariadenia, a aby výrobok vybratý zo zásobníka nebolo možné vrátiť späť.
Uloženie týchto opatrení nasledovalo po úradných kontrolách, pri ktorých sa zistilo, že v obchodoch s potravinami, o ktoré
ide vo veci samej, sú inštalované zásobníky na samoobslužný predaj pekárenských a cukrárenských výrobkov. Podľa vykonaných
zistení majú príklopy týchto zásobníkov rukoväť na otvorenie umožňujúcu otvorenie príklopu jednou rukou, pričom druhou rukou
sa pomocou pripravených klieští môže vybrať výrobok. Po vybratí treba kliešte vrátiť späť a príklop opäť zatvoriť.
Landeshauptmann von Wien zastával názor, že nevýhodou týchto zásobníkov na samoobslužný predaj je, že zákazníkom umožňujú
tieto výrobky vyberať a dotýkať sa ich holou rukou, ako aj to, že na tieto výrobky môžu kašľať a kýchať. Navyše tento súd
zdôraznil, že pri uvedených zásobníkoch nemožno zákazníkovi zabrániť, aby výrobok vrátil späť do zásobníka. Podľa uvedeného
orgánu tým, že zákazníci na tieto výrobky kýchnu, môžu sa na ne preniesť baktérie a vírusy. Rovnako skutočnosť, že dôjde k uchopeniu
potraviny holou rukou, môže prispieť k prenosu baktérií.
Na vnútroštátnom súde žalobcovia tvrdia, že predmetné zásobníky boli dovezené z Nemecka, kde ich používajú stovky, či dokonca
tisícky obchodov s potravinami. Nemecké orgány doposiaľ nerozhodli, či sú tieto zásobníky v súlade najmä s požiadavkami kapitoly
IX bodu 3 prílohy II nariadenia. Žalobcovia vo veci samej zdôrazňujú aj to, že zákazníci sú výslovne vyzývaní, aby výrobky
nevracali späť do zásobníkov.
Vnútroštátny súd dodáva, že z nemeckých a rakúskych expertíz vyplýva, že uvedené zásobníky nespôsobujú hygienické problémy.
Keďže Unabhängiger Verwaltungssenat Wien dospel k záveru, že riešenie sporu, ktorý prejednáva, vyžaduje výklad kapitoly IX
bodu 3 prílohy II nariadenia, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Na základe akých kritérií možno určiť nevhodnosť potravín na ľudskú spotrebu podľa kapitoly IX bodu 3 prílohy II nariadenia?
Ide o takú nevhodnosť už v prípade, keď sa potenciálny kupujúci môže potravín ponúkaných na predaj dotknúť alebo na ne môže
kýchnuť?
2.      Na základe akých kritérií možno určiť škodlivosť potravín pre zdravie podľa kapitoly IX bodu 3 prílohy II [nariadenia]? Ide
o takú škodlivosť už v prípade, keď sa potenciálny kupujúci môže potravín ponúkaných na predaj dotknúť alebo na ne môže kýchnuť?
3.      Na základe akých kritérií možno určiť kontamináciu potravín takým spôsobom, že by bolo bezdôvodné očakávať, že by sa mohli
v takom stave konzumovať podľa kapitoly IX bodu 3 prílohy II [nariadenia]? Ide o takú kontamináciu už v prípade, keď sa potenciálny
kupujúci môže potravín ponúkaných na predaj dotknúť alebo na ne môže kýchnuť?“

O prejudiciálnych otázkach
Svojimi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či kapitola IX bod 3 prílohy II nariadenia
sa majú vykladať v tom zmysle, že za okolností, o aké ide vo veci samej, samotná skutočnosť, že pokiaľ ide o zásobníky na
samoobslužný predaj pekárenských a cukrárenských výrobkov, potenciálny kupujúci sa teoreticky mohol potravín ponúkaných na
predaj dotknúť holou rukou alebo na ne kýchnuť, umožňuje konštatovať, že tieto potraviny nie sú chránené pred akoukoľvek kontamináciou,
ktorá by mohla spôsobiť, že potraviny budú nevhodné na ľudskú spotrebu, škodlivé pre zdravie alebo kontaminované takým spôsobom,
že by bolo bezdôvodné očakávať, že by sa mohli v takom stave konzumovať.
V tejto súvislosti treba uviesť, že uvedený bod 3 obsahuje všeobecné pravidlo hygieny, ktoré sú prevádzkovatelia potravinárskych
podnikov, uvedení v článku 4 ods. 2 nariadenia, povinní na základe toho istého ustanovenia dodržiavať.
Tento bod 3 v spojení s článkom 4 ods. 2 nariadenia tak ukladá uvedeným prevádzkovateľom povinnosť, aby potraviny na všetkých
stupňoch výroby, spracovania a distribúcie chránili pred akoukoľvek kontamináciou, ktorá by mohla spôsobiť, že potraviny budú
nevhodné na ľudskú spotrebu, škodlivé pre zdravie alebo kontaminované takým spôsobom, že by bolo bezdôvodné očakávať, že by
sa mohli v takom stave konzumovať.
Pokiaľ ide o kontext uvedených ustanovení, ktorý sa musí v súlade s ustálenou judikatúrou zohľadniť na účely výkladu (pozri
v tomto zmysle rozsudok z 22. decembra 2010, Feltgen a Bacino Charter Company, C‑116/10, Zb. s. I‑14187, bod 12 a citovanú
judikatúru), treba vziať do úvahy článok 5 nariadenia, ako to správne tvrdia žalobcovia vo veci samej, česká a holandská vláda,
ako aj Európska komisia.
Na základe odseku 1 uvedeného článku 5 prevádzkovatelia potravinárskych podnikov musia určiť, zaviesť a zachovávať trvalý
postup alebo postupy založené na zásadách HACCP. Medzi týmito zásadami je aj zásada uvedená v článku 5 ods. 2 písm. a) nariadenia,
ktorá vyžaduje zisťovať akékoľvek nebezpečenstvá, pri ktorých je potrebná prevencia, vylúčenie alebo zníženie na primeranú
mieru.
Ako vyplýva najmä z článku 1 ods. 1 písm. a) a d) nariadenia, povinnosť stanovená v článku 5 ods. 1 tohto nariadenia vyjadruje
cieľ normotvorcu Únie pripísať prvotnú zodpovednosť za bezpečnosť potravín prevádzkovateľom potravinárskeho podniku.
Kapitola IX bod 3 prílohy II nariadenia sa však musí vykladať bez toho, aby bol článok 5 tohto nariadenia zbavený potrebné
účinku.
Z toho vyplýva, že v takej situácii, o akú ide vo veci samej, v ktorej sa nezdá, že príslušné orgány konštatovali skutočnú
kontamináciu, nemožno dospieť k záveru o porušení tohto bodu 3 dotknutými prevádzkovateľmi potravinárskych podnikov len na
základe konštatovania, že potenciálny kupujúci sa teoreticky mohol dotknúť holou rukou potravín ponúkaných na predaj alebo
na ne kýchnuť, bez toho, aby sa zohľadnili opatrenia, ktoré títo prevádzkovatelia prijali na základe článku 5 nariadenia na
prevenciu nebezpečenstva, ktoré kontaminácia uvedená v kapitole IX bode 3 prílohy II tohto nariadenia môže predstavovať, jeho
vylúčenie alebo zníženie na primeranú mieru, a bez toho, aby sa konštatovala nepostačujúca povaha opatrení, ktoré boli v tejto
súvislosti prijaté s prihliadnutím na všetky relevantné dostupné informácie.
V tomto poslednom ohľade predovšetkým nemožno vyvodiť záver o nepostačujúcej povahe týchto opatrení bez náležitého zohľadnenia
prípadných expertíz, ktoré títo prevádzkovatelia predložili na preukázanie, že takéto zásobníky na samoobslužný predaj nespôsobujú
hygienické problémy.
V dôsledku toho treba na položené otázky odpovedať tak, že kapitola IX bod 3 prílohy II nariadenia sa má vykladať v tom zmysle,
že za takých okolností, o aké ide vo veci samej, samotná skutočnosť, že pokiaľ ide o zásobníky na samoobslužný predaj pekárenských
a cukrárenských výrobkov, potenciálny kupujúci sa teoreticky mohol potravín ponúkaných na predaj dotknúť holou rukou alebo
na ne kýchnuť, neumožňuje konštatovať, že tieto potraviny nie sú chránené pred akoukoľvek kontamináciou, ktorá by mohla spôsobiť,
že potraviny budú nevhodné na ľudskú spotrebu, škodlivé pre zdravie alebo kontaminované takým spôsobom, že by bolo bezdôvodné
očakávať, že by sa mohli v takom stave konzumovať.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:
Kapitola IX bod 3 prílohy II nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 z 29. apríla 2004 o hygiene potravín
sa má vykladať v tom zmysle, že za takých okolností, o aké ide vo veci samej, samotná skutočnosť, že pokiaľ ide o zásobníky
na samoobslužný predaj pekárenských a cukrárenských výrobkov, potenciálny kupujúci sa teoreticky mohol potravín ponúkaných
na predaj dotknúť holou rukou alebo na ne kýchnuť, neumožňuje konštatovať, že tieto potraviny nie sú chránené pred akoukoľvek
kontamináciou, ktorá by mohla spôsobiť, že potraviny budú nevhodné na ľudskú spotrebu, škodlivé pre zdravie alebo kontaminované
takým spôsobom, že by bolo bezdôvodné očakávať, že by sa mohli v takom stave konzumovať.
Podpisy
*
Jazyk konania: nemčina.