CELEX: 62012CJ0195
Direktiva 2004/8/ES
Področje uporabe
Soproizvodnja in soproizvodnja z visokim izkoristkom
Člen 7
Regionalni program podpore, s katerim je določena dodelitev ‚zelenih certifikatov‘ za naprave za soproizvodnjo
Dodelitev večjega števila zelenih certifikatov za naprave za soproizvodnjo, ki pridobivajo energijo predvsem iz biomase, ki ni v obliki lesa ali lesnih odpadkov
Načelo enakosti in prepovedi diskriminacije
Člena 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 7 Direktive 2004/8/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o spodbujanju soproizvodnje, ki temelji na rabi koristne toplote, na notranjem trgu z energijo in o spremembi Direktive 92/42/EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 12, zvezek 3, str. 3) v povezavi s členoma 2 in 4 Direktive 2001/77/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. septembra 2001 o spodbujanju proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov energije na notranjem trgu z električno energijo (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 12 zvezek 2, str. 121) in s členom 22 Direktive 2009/28/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov, spremembi in poznejši razveljavitvi direktiv 2001/77/ES in 2003/30/ES (
UL L 140, str. 16
).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Industrie du bois de Vielsalm & Cie SA (v nadaljevanju: IBV) in Valonsko regijo, ker je zadnjenavedena tej družbi zavrnila dodelitev ugodnosti iz programa dodatne podpore, v katerem je predvidena dodelitev dodatnih zelenih certifikatov.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2004/8
Direktiva 2004/8 je bila sprejetja v okviru okoljske politike Evropske unije na podlagi člena 175(1) ES.
V uvodnih izjavah 1, 5, 24, 26, 31 in 32 Direktive 2004/8 je navedeno:
„(1)
Potencial za uporabo soproizvodnje toplote in električne energije (v nadaljevanju: soproizvodnja) kot način varčevanja z energijo se trenutno v Skupnosti premalo uporablja. Ob upoštevanju možnih koristi soproizvodnje v smislu varčevanja s primarno energijo, preprečevanja izgub v omrežju, zmanjšanja emisij, zlasti toplogrednih plinov, je spodbujanje soproizvodnje z visokim izkoristkom, ki temelji na rabi koristne toplote[,] prednostna naloga Skupnosti. Poleg tega lahko učinkovita raba energije s soproizvodnjo pozitivno prispeva k zanesljivosti oskrbe z energijo in konkurenčnim razmeram Evropske unije ter njenih držav članic. Zato je treba sprejeti ukrepe za zagotovitev boljše izkoriščenosti potenciala v okviru notranjega trga z energijo.
[…]
(5)
Povečana raba soproizvodnje, usmerjene k prihrankom primarne energije, bi lahko predstavljala pomemben del paketa ukrepov, potrebnih za [uskladitev s] Kjotsk[im] protokol[om] [k] Okvirn[i] konvencij[i] Združenih narodov o spremembi podnebja [(v nadaljevanju: Kjotski protokol)] […]
[…]
(24)
Javna podpora bi morala biti v skladu z določbami smernic Skupnosti o državni pomoči za varovanje okolja [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 76, v nadaljevanju: smernice Skupnosti)], vključno glede nekumulacije pomoči. Te smernice trenutno dopuščajo nekatere vrste javne podpore, če se lahko dokaže, da so ukrepi pomoči koristni za varstvo okolja, ker je izkoristek pretvorbe zelo visok, ker bodo ukrepi omogočili, da se poraba energije zmanjša, ali ker bo postopek proizvodnje manj škodljiv za okolje. Takšna podpora bo v nekaterih primerih potrebna za nadaljnje izkoriščanje potenciala za soproizvodnjo, zlasti ob upoštevanju potrebe po internalizaciji eksternih stroškov.
[…]
(26)
Države članice uporabljajo na nacionalni ravni različne podporne mehanizme za soproizvodnjo, vključno z investicijskimi pomočmi, davčnimi oprostitvami ali olajšavami, zelenimi certifikati in neposrednimi programi zaščit[e] cen. Pomembno sredstvo za doseganje cilja te direktive je, da se zagotovi pravilno delovanje teh mehanizmov, dokler se ne začne uporabljati harmoniziran okvir Skupnosti, da bi ohranili zaupanje vlagateljev. Komisija namerava spremljati razmere in poročati o izkušnjah, pridobljenih z uporabo nacionalnih programov podpore.
[…]
(31)
Celotni izkoristek in dolgoročna sprejemljivost soproizvodnje sta odvisna od mnogih dejavnikov, kot so uporabljena tehnologija, vrste goriv, diagrami obremenitev, velikost naprave ter tudi od lastnosti toplote. […]
(32)
Skladno z načeloma subsidiarnosti in sorazmernosti, kakor ju določa člen 5 [ES], je treba splošna načela, ki določajo okvir za pospeševanje soproizvodnje na notranjem trgu z energijo določiti na ravni Skupnosti, vendar pa je podrobno izvajanje treba prepustiti državam članicam in tako vsaki državi članici omogočiti, da izbere režim, ki najbolje ustreza njenim posebnim razmeram. Ta direktiva se omejuje na tisto, kar je minimalno zahtevano za doseganje navedenih ciljev in ne prekoračuje okvirov, ki so potrebni za doseganje navedenega cilja.“
V skladu s členom 1 Direktive 2008/4 je namen te direktive „povečati energetsko učinkovitost in izboljšati zanesljivost oskrbe z oblikovanjem okvira za spodbujanje in razvoj soproizvodnje toplote in električne energije z visokim izkoristkom, ki temelji na rabi koristne toplote in prihrankih primarne energije na notranjem energetskem trgu ob upoštevanju posebnih nacionalnih okoliščin, zlasti glede podnebnih in gospodarskih razmer“.
Člen 2 Direktive 2004/8 z naslovom „Področje uporabe“ določa, da se ta direktiva „uporablja za soproizvodnjo, kakor je opredeljena v členu 3, in tehnologije za soproizvodnjo iz Priloge I“.
Člen 3 navedene direktive določa:
„V tej direktivi se uporablja naslednja opredelitve:
(a)
‚soproizvodnja‘ pomeni postopek istočasne proizvodnje toplote in električne in/ali mehanske energije;
(b)
‚koristna toplota‘ pomeni toploto, proizvedeno v postopku soproizvodnje za zadovoljitev ekonomsko opravičljivega povpraševanja po toploti in hlajenju;
[…]
(i)
‚soproizvodnja z visokim izkoristkom‘ pomeni soproizvodnjo, ki izpolnjuje merila iz Priloge III;
[…]
(l)
‚naprava za soproizvodnjo‘ pomeni napravo, ki lahko obratuje po postopku soproizvodnje;
[…]
Poleg tega se uporabljajo opredelitve iz Direktive 2003/54/ES in Direktive 2001/77/ES.“
Člen 7 Direktive 2004/8 z naslovom „Programi podpore“ v odstavkih 1 in 2 določa:
„1.   Države članice zagotovijo, da podpora soproizvodnji - obstoječe in prihodnje naprave - temelji na porabi koristne toplote in prihrankih primarne energije, v luči možnosti, ki so na voljo za zmanjšanje povpraševanja po energiji v okviru drugih ekonomsko izvedljivih ukrepov ali okoljsko ugodnih kot tudi drugih ukrepov za učinkovito rabo energije.
2.   Brez poseganja v člena 87 [ES] in 88 [ES] Komisija oceni izvajanje mehanizmov podpore, ki se uporabljajo v državah članicah in bi lahko vplivali na omejevanje trgovine ter po katerih proizvajalec energije v soproizvodnji na podlagi predpisov, ki jih izdajo javni organi, prejema neposredno ali posredno podporo.
Komisija prouči, ali navedeni mehanizmi prispevajo k doseganju ciljev iz členov 6 [ES] in 174(1) [ES].“
V Prilogi III k Direktivi 2004/8 je med drugim določeno:
(a)
Soproizvodnja z visokim izkoristkom
„Za namene te direktive soproizvodnja z visokim izkoristkom izpolnjuje naslednja merila:
—
energija, proizvedena v napravah za soproizvodnjo, zagotovi najmanj 10‑odstotne prihranke primarne energije, izračunane skladno s točko (b), v primerjavi z ločeno proizvodnjo toplote in električne energije,
[…]“
Direktiva 2001/77
Direktiva 2001/77 je bila razveljavljena z Direktivo 2009/28 s 1. januarjem 2012. Vendar sta bila med drugim njena člena 2 in 4 na podlagi člena 26(1) zadnjenavedene direktive črtana s 1. aprilom 2010.
Direktiva 2001/77 je bila sprejeta na podlagi člena 175(1) ES.
V uvodnih izjavah 1, 2, 8, 14, 15 in 19 Direktive 2001/77 je bilo navedeno:
„(1)
Trenutno so v Skupnosti možnosti za izkoriščanje obnovljivih virov energije premalo izkoriščene. Skupnost priznava potrebo po spodbujanju obnovljivih virov energije kot prednostni ukrep, ker njihovo izkoriščanje prispeva k varovanju okolja in trajnostnemu razvoju. Poleg tega se lahko s tem ustvarijo tudi delovna mesta na lokalnem nivoju, pozitivno vpliva na socialno kohezijo, prispeva k zanesljivi preskrbi in omogoči hitrejše doseganje ciljev iz Kjota. Zato je treba zagotoviti, da se bodo te možnosti v okviru notranjega trga z električno energijo bolje izkoriščale.
(2)
[…] spodbujanje proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov energije [je] zaradi varnosti in raznolikosti preskrbe z energijo, varovanja okolja ter socialne in gospodarske kohezije prednostna naloga Skupnosti. […]
[…]
(8)
Če države članice kot vir energije uporabljajo odpadke, morajo izpolnjevati sedanje zakone Skupnosti o ravnanju z odpadki. […] Podpora obnovljivim virom energije mora biti skladna z drugimi cilji Skupnosti, zlasti glede hierarhije pri ravnanju z odpadki. […]
[…]
(14)
Države članice uporabljajo na nacionalni ravni različne podporne mehanizme za obnovljive vire energije, vključno z zelenimi certifikati, naložbeno pomočjo, davčnimi oprostitvami ali olajšavami, vračanjem davkov in neposrednimi programi zaščite cen. Pomembno sredstvo za doseganje cilja te direktive je, da se zagotovi pravilno delovanje teh mehanizmov, dokler se ne začne uporabljati okvir Skupnosti, da bi ohranili zaupanje vlagateljev.
(15)
[…] je še prezgodaj za odločitev o okviru za programe podpore na celotnem območju Skupnosti.
[…]
(19)
Pri podpiranju razvoja trga z obnovljivimi viri energije je treba upoštevati pozitivne učinke na regionalne in lokalne razvojne možnosti, izvozne možnosti, socialno kohezijo in priložnosti za zaposlovanje, zlasti kar se tiče majhnih in srednje velikih podjetij ter neodvisnih proizvajalcev električne energije.“
Člen 1 Direktive 2001/77 je določal, da je „[n]amen te direktive […] spodbujati povečevanje deleža obnovljivih virov energije v proizvodnji električne energije na notranjem trgu z električno energijo in ustvariti podlago za prihodnji okvir navedenega trga Skupnosti“.
Člen 2 navedene direktive je določal:
„Pojmi, uporabljeni v tej direktivi, imajo naslednji pomen:
(a)
‚obnovljivi viri energije‘ pomenijo obnovljive nefosilne vire energije (veter, sončna energija, geotermalna energija, energija valov, energija plimovanja, vodna energija, biomasa, odlagališčni plin, plin iz naprav za čiščenje odplak in bioplin);
(b)
‚biomasa‘ pomeni biološko razgradljivi del izdelkov, odpadkov in ostankov v kmetijstvu (vključno z rastlinskimi in živalskimi snovmi), gozdarstvu in v z njima povezanih industrijskih vejah ter biološko razgradljivi del industrijskih in komunalnih odpadkov;
[…]“
Člen 3(1) navedene direktive je določal:
„Države članice sprejmejo v skladu z nacionalnimi okvirnimi cilji iz odstavka 2 ustrezne ukrepe za spodbujanje večje porabe električne energije, proizvedene iz obnovljivih virov. Ti ukrepi morajo biti sorazmerni s ciljem, ki naj bi ga dosegli.“
Člen 4 Direktive 2001/77 z naslovom „Programi podpore“ je določal:
„1.   Komisija brez poseganja v člena 87 [ES] in 88 [ES] oceni uporabo mehanizmov, ki se uporabljajo v državah članicah in bi lahko vplivali na omejevanje trgovine ter po katerih proizvajalci električne energije na podlagi predpisov, ki jih izdajo javni organi, prejemajo neposredno ali posredno podporo. Pri tem izhaja iz tega, da prispevajo k ciljem, določenim v členih 6 [ES] in 174 [ES].
2.   Komisija najkasneje do 27. oktobra 2005 predloži izčrpno dokumentirano poročilo o izkušnjah pri uporabi in sožitju različnih mehanizmov iz odstavka 1. […] Poročilu po potrebi doda predlog za okvir Skupnosti v zvezi s programi podpore za električno energijo proizvedeno iz obnovljivih virov energije.
Kakršenkoli predlog za okvir:
[…]
(c)
upošteva značilnosti različnih [obnovljivih] virov […] energije ter različne tehnologije in zemljepisne razlike;
[…]“
Smernice o državni pomoči za varstvo okolja
Smernice Skupnosti o državni pomoči za varstvo okolja (
UL 2008, C 82, str. 1
, v nadaljevanju: Smernice) v skladu s točko 202 od 2. aprila 2008 naprej nadomeščajo smernice Skupnosti, o katerih je govor v uvodni izjavi 24 Direktive 2004/28.
V točki 112 Smernic, ki je v oddelku 3.1.7. z naslovom Pomoč za soproizvodnjo, je med drugim pojasnjeno:
„[Pomoči za] naložbe in pomoč za tekoče poslovanje za soproizvodnjo se bodo štele za združljive s skupnim trgom v smislu člena [87(3)(c) ES], če bo obrat za soproizvodnjo ustrezal opredelitvi soproizvodnje z visokim izkoristkom iz točke 70(11) […]“
V točki 70 Smernic je določeno:
„V teh smernicah se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
[…]
11)
soproizvodnja z visokim izkoristkom
pomeni soproizvodnjo, ki izpolnjuje merila iz Priloge III k Direktivi 2004/8/ES […]“
Pravo Valonske regije
Člen 2 odloka valonskega regionalnega parlamenta z dne 12. aprila 2001 v zvezi z organizacijo regionalnega trga z električno energijo (
Moniteur belge
z dne 1. maja 2001, str. 14118), kakor je bil spremenjen z odlokom z dne 4. oktobra 2007 (
Moniteur belge
z dne 26. oktobra 2007, str. 55517, v nadaljevanju: odlok iz leta 2001), v odstavkih 7, 9, 11 in 14 vsebuje te opredelitve:
„7°
‚kakovostna soproizvodnja‘ pomeni sočasno proizvodnjo toplote in električne energije glede na potrebe stranke po toploti in hladu, s katero se porabi manj energije kot pri ločeni proizvodnji enake količine toplote, elektrike ali hladu v modernih referenčnih napravah, za katere letni izkoristek letno določi in objavi Commission wallonne pour l’énergie (valonska komisija za energijo, v nadaljevanju: CWaPE);
[…]
9°
‚obnovljivi viri energije‘ so vsi viri energije razen fosilnih goriv in cepljivih materialov, katerih poraba ne omejuje prihodnje uporabe, med drugim vodna energija, vetrna energija, sončna energija, geotermalna energija in biomasa;
[…]
11°
‚zelena električna energija‘ pomeni električno energijo, proizvedeno iz obnovljivih virov energije ali s kakovostno soproizvodnjo, če pri proizvodnem procesu nastane vsaj 10 % manj ogljikovega dioksida v primerjavi z emisijami ogljikovega dioksida, ki jih letno določi in objavi CWaPE, iz klasične proizvodnje v modernih referenčnih napravah, kot so navedene v členu 2(7);
[…]
14°
‚zeleni certifikat‘ pomeni prenosljivo listino, ki se podeli proizvajalcem zelene električne energije na podlagi člena 38 in je z obveznostmi, ki so naložene dobaviteljem in upravljavcem omrežij, namenjen spodbujanju razvoja naprav za proizvodnjo zelene električne energije.“
Člen 37 odloka iz leta 2001 v poglavju X, „Spodbujanje obnovljivih virov energije in kakovostne proizvodnje“, določa:
„Vlada vzpostavi sistem zelenih certifikatov za spodbujanje pridobivanja električne energije iz obnovljivih virov energije in/ali kakovostne soproizvodnje.“
Člen 38(2) in (3) odloka iz leta 2001 določa:
„§ 2.   Zeleni certifikat se dodeli za število proizvedenih kWh, ki ustreza 1 MWh, deljeni s stopnjo prihranka izpusta ogljikovega dioksida.
Stopnja prihranka izpusta ogljikovega dioksida se določi tako, da se prihranek izpusta ogljikovega dioksida, ustvarjen v zadevnem podsektorju, deli z emisijami ogljikovega dioksida v klasičnem elektroenergetskem podsektorju, za katerega CWaPE vsako leto določi in objavi podatke o emisijah. Ta stopnja prihranka izpusta ogljikovega dioksida se za proizvodnjo v obratih z močjo nad 5 MW omeji na 1. Pod tem pragom pa je njena zgornja meja 2.
§ 3.   Kadar pa obrat, ki izkorišča predvsem biomaso – z izjemo lesa – pridobljeno pri industrijskih dejavnostih v proizvodnem obratu, izvaja posebno inovativen proces in deluje v skladu z vizijo trajnostnega razvoja, lahko vlada na podlagi mnenja CWaPE, da se izvaja posebno inovativen proces, odloči, da se stopnja prihranka izpusta ogljikovega dioksida za celotno proizvodnjo, to je za vsoto moči v tem obratu do 20 MW, omeji na 2.
[…]“
Člen 57 odloka z dne 17. julija 2008 o spremembi odloka z dne 12. aprila 2001 v zvezi z organizacijo regionalnega trga z električno energijo določa:
„Člen 38(3) [odloka iz leta 2001] se razlaga tako, da izključitev naprav, ki pridobivajo energijo iz lesa, iz sistema, predvidenega v tem členu, pomeni izključitev naprav, ki pridobivajo energijo iz kakršne koli lesne celuloze iz drevja, brez izjeme iz vseh listavcev in iglavcev (vključno s hitro in zelo hitro rastočimi panjevci), pred kakršno koli predelavo in/ali po njej.“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
Družba IBV opravlja žagarsko dejavnost in ima obrat za soproizvodnjo, pri kateri proizvaja energijo iz odpadkov, ki nastajajo predvsem pri tej dejavnosti, s čimer zagotavlja lastno preskrbo z energijo.
Družba IBV je 23. junija 2008 zaprosila za dodatne zelene certifikate na podlagi člena 38(3) odloka iz leta 2001. Valonska vlada je s sklepom z dne 18. junija 2009 to prošnjo zavrnila, ker naj naprava družbe IBV ne bi izpolnjevala treh pogojev iz navedene določbe, saj, prvič, za soproizvodnjo uporablja les, drugič, ne izvaja posebno inovativnega procesa, in tretjič, ne deluje v skladu z vizijo trajnostnega razvoja.
Conseil d’État, ki je odločal o tožbi družbe IBV za razglasitev ničnosti tega sklepa, je razsodilo, da je valonska vlada napačno menila, da pogoja glede inovativnosti izvajanega procesa in delovanja zadevne naprave v skladu z vizijo trajnostnega razvoja v obravnavani zadevi nista izpolnjena.
V zvezi z izključitvijo naprave družbe IBV s področja uporabe mehanizma dodatne podpore, ki je predmet obravnavane zadeve, zaradi okoliščine, da ta naprava uporablja les, je Conseil d’État podvomil o ustavnosti take izključitve, prekinil odločanje in Cour constitutionnelle (ustavnemu sodišču) postavilo to vprašanje za predhodno odločanje:
„Ali člen 38(3) odloka [iz leta] 2001 […] krši člena 10 in 11 ustave s tem, da različno obravnava naprave za pridobivanje energije predvsem iz biomase, ker naprave za soproizvodnjo na biomaso, ki pridobivajo energijo iz lesa ali lesnih odpadkov, izključuje iz [spornega] mehanizma podpore […], ne izključuje pa naprav za soproizvodnjo na biomaso, ki pridobivajo energijo iz vseh drugih vrst odpadkov?“
Cour constitutionnelle poudarja, da je iz pripravljalnih dokumentov v zvezi s tem ukrepom dodatne podpore, ki je določen v členu 38(3) odloka iz leta 2001, razvidno, da so bila k prvotnemu predlogu za uvedbo tega ukrepa dodana ta pojasnila. Z določitvijo zgornje meje 20 MW, ki je do takrat znašala 5 MW, v členu 38(2) odloka iz leta 2001 se je želelo s tem ukrepom upoštevati, da nekateri nosilni projekti, ki na tem področju uporabljajo inovativne tehnologije, morda potrebujejo dodatno podporo. Vendar je bilo zlasti zaradi preprečitve izrojenih učinkov takega ukrepa na industrijski podsektor lesa, ki mu že konkurira podsektor lesa za energijo, predlagano, da se ta dodatna podpora omeji na biomaso, ki ne zajema lesa. Poleg tega je bilo navedeno, da ta primer ni izjema, saj se mehanizmi podpore za proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov energije v različnih državah članicah pogosto razlikujejo glede na podsektorje.
CWaPE je v mnenju z dne 5. aprila 2007 zlasti menila, da bi se diferenciran dostop do programa podpore glede na naravo predelane biomase lahko izkazal za diskriminatornega.
Vendar se je valonska vlada odločila sprejeti mehanizem podpore, ki je predmet postopka v glavni stvari, s tem da je navedla zlasti, da je do takrat veljavni sistem zadoščal za zagotovitev razvoja številnih projektov soproizvodnje iz lesa, za druge inovativne projekte pa ne, in da je dodeljevanje različnih podpor glede na posamezni podsektor, uporabljeno gorivo ali moč obrata lastno sistemu zelenih certifikatov.
Cour constitutionnelle poleg tega poudarja, da je valonski zakonodajalec s sprejetjem člena 38 odloka iz leta 2001 delno izvajal direktivi 2001/77 in 2004/8.
Glede tega želi Cour constitutionnelle ob upoštevanju, da se stranki pred Conseil d’État nista strinjali o tem, ali je mogoče napravo za soproizvodnjo družbe IBV obravnavati kot napravo za soproizvodnjo z visokim izkoristkom v smislu Direktive 2004/8/ES, prvič izvedeti, ali se člen 7 navedene direktive uporablja samo za take naprave za soproizvodnjo.
Drugič, Cour constitutionnelle meni, da je treba razjasniti, ali je treba člen 7, zlasti glede na načelo enakega obravnavanja iz prava Unije, razlagati tako, da predpisuje, dovoljuje ali prepoveduje različno obravnavanje, kot izhaja iz člena 38(3) odloka iz leta 2001.
V teh okoliščinah je Cour constitutionnelle prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali je treba člen 7 Direktive [2004/8], po potrebi v povezavi s členoma 2 in 4 Direktive [2001/77] ter s členom 22 Direktive [2009/28], ob upoštevanju splošnega načela enakega obravnavanja, člena 6 Pogodbe o Evropski uniji ter členov 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah [(v nadaljevanju: Listina)] razlagati tako, da:
(a)
se uporablja le za naprave za soproizvodnjo z visokim izkoristkom v smislu Priloge III k Direktivi [2004/8];
(b)
predpisuje, dovoljuje ali prepoveduje, da bi bil ukrep podpore, kakršen je ukrep iz člena 38(3) odloka [iz leta 2001], na voljo za vse naprave za soproizvodnjo, ki pridobivajo energijo predvsem iz biomase in izpolnjujejo pogoje iz tega člena, razen naprav za soproizvodnjo, ki pridobivajo energijo predvsem iz lesa ali lesnih odpadkov?
2.
Ali je odgovor drugačen, če naprava za soproizvodnjo pridobiva energijo samo iz lesa ali samo iz lesnih odpadkov?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Prvi del prvega vprašanja
Predložitveno sodišče s prvim delom prvega vprašanja v bistvu sprašuje, ali je treba člen 7 Direktive 2004/8 razlagati tako, da je njegovo področje uporabe omejeno zgolj na naprave za soproizvodnjo z značilnostmi naprav z visokim izkoristkom v smislu te direktive.
Glede tega je treba v uvodu navesti, da, kot je razvidno iz člena 3(a) in (i) Direktive 2004/8, je zakonodajalec Unije za namene te direktive opredelil pojma „soproizvodnja“ in „soproizvodnja z visokim izkoristkom“.
V členu 2 Direktive 2004/8, katerega namen je, kot je razvidno iz njegovega naslova, opredeliti „področje uporabe“ te direktive, pa je poudarjeno, da se ta direktiva uporablja za „soproizvodnjo, kakor je opredeljena v členu 3“. Na podlagi tega pojasnila je treba sklepati, da zakonodajalec Unije tega področja uporabe ni nameraval omejiti zgolj na soproizvodnjo z visokim izkoristkom v smislu navedenega člena 3(i).
V tem okviru je treba ugotoviti, da člena 7 Direktive 2004/8 v zvezi z nacionalnimi programi podpore, ker se, kot je razvidno iz besedila njegovega odstavka 1, sklicuje na podporo „soproizvodnji“, ni mogoče razlagati tako, da je njegovo področje uporabe omejeno zgolj na soproizvodnjo „z visokim izkoristkom“.
V nasprotju s trditvami belgijske vlade te razlage ne moreta omajati niti napotitev v členu 7(2) Direktive 2004/8 na določbe Pogodbe o državnih pomočeh niti dejstvo, da je v uvodni izjavi 24 navedene direktive poudarjeno, da mora biti javna podpora skladna z določbami smernic Skupnosti, ki so jih nato nadomestile Smernice, v katerih je v točkah 70 in 112 določeno, da so pomoči za soproizvodnjo združljive s skupnim trgom, če se nanašajo na obrat za soproizvodnjo z visokim izkoristkom v smislu Priloge III k navedeni direktivi.
Namreč, nacionalni program podpore soproizvodnji je treba, če poleg tega pomeni tudi državno pomoč, ob upoštevanju zadnje opredelitve nedvomno presojati tudi glede na določbe prava Unije v zvezi z državnimi pomočmi, katerih uporabo sicer Direktiva 2004/8 ohranja v celoti, kot je med drugim poudarjeno v členu 7(2). Vendar pa ta okoliščina ne more vplivati na določitev področja uporabe navedenega člena 7, kot je bilo ugotovljeno v okviru preučitve v točkah od 36 do 38 te sodbe.
Ob upoštevanju vseh zgornjih preudarkov je treba na prvi del prvega vprašanja odgovoriti, da je treba člen 7 Direktive 2004/8 razlagati tako, da njegovo področje uporabe ni omejeno zgolj na naprave za soproizvodnjo z značilnostmi naprav z visokim izkoristkom v smislu te direktive.
Drugi del prvega vprašanja in drugo vprašanje
Predložitveno sodišče z drugim delom prvega vprašanja in z drugim vprašanjem, ki ju je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 7 Direktive 2004/8 v povezavi s členoma 2 in 4 Direktive 2001/77 ter členom 22 Direktive 2009/28 in ob upoštevanju načela enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, ki je med drugim določeno v členih 20 in 21 Listine, razlagati tako, da predpisuje, dovoljuje ali prepoveduje ukrep dodatne podpore, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ki je lahko na voljo za vse naprave za soproizvodnjo, ki pridobivajo energijo predvsem iz biomase, razen za naprave za soproizvodnjo, ki pridobivajo energijo predvsem iz lesa ali lesnih odpadkov.
V uvodu je treba opozoriti, da to, da se ti vprašanji nanašata tako na določbe člena 7 Direktive 2004/8 kot tudi na določbe členov 2 in 4 Direktive 2001/77 ter člena 22 Direktive 2009/28, v bistvu pojasnjuje dejstvo, da, kot je poudarjeno v predložitveni odločbi, se za Valonsko regijo z odlokom iz leta 2001 skupno izvajajo določbe teh različnih direktiv.
V zvezi s členom 38 navedenega odloka, na podlagi katerega je bil sprejet ukrep iz postopka v glavni stvari, je treba natančneje navesti, da je bil sistem zelenih certifikatov, ki se podeljujejo na podlagi tega člena, uveden, kot je razvidno iz člena 37 tega odloka, zaradi spodbujanja proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov energije in soproizvodnje.
Z napravo iz postopka v glavni stvari je v smislu člena 2(a) in (b) Direktive 2001/77 mogoča proizvodnja električne energije iz takega obnovljivega vira energije, ki je v obravnavani zadevi biomasa iz lesa, hkrati pa je tudi obrat za soproizvodnjo v smislu člena 2(1) Direktive 2004/8.
Zato je treba zaradi odgovora na vprašanji predložitvenega sodišča upoštevati določbe Direktive 2004/8, zlasti člen 7, v katerem so obravnavani nacionalni ukrepi podpore soproizvodnji, in določbe Direktive 2001/77, zlasti člen 4, v katerem so obravnavani nacionalni ukrepi podpore obnovljivim virom energije.
Nasprotno pa je treba navesti, da ker je bil sklep, na podlagi katerega je bila družbi IBV zavrnjena upravičenost do ugodnosti iz programa dodatne podpore iz člena 38(3) odloka iz leta 2001, sprejet 18. junija 2009, torej pred začetkom veljavnosti Direktive 2009/28, določb te direktive v okviru obravnavane zadeve ni treba upoštevati.
Poleg tega je treba opozoriti, da morajo države članice, kot je zlasti razvidno iz člena 51(1) Listine, načelo enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, ki je med drugim določeno v členih 20 in 21 Listine, spoštovati, ko izvajajo pravo Unije.
Na podlagi tega je mogoče ugotoviti, da kadar država članica, tako kot v postopku v glavni stvari, sprejme ukrepe podpore soproizvodnji in obnovljivim virom energije, ki spadajo v okvir, uveden na eni strani z Direktivo 2004/8, zlasti členom 7, na drugi strani pa z Direktivo 2001/77, zlasti členom 4, in tako izvaja pravo Unije, mora spoštovati načelo enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, ki je med drugim določeno v členih 20 in 21 Listine (glej v tem smislu sodbo z dne 11. aprila 2013 v zadevi Soukupová, C‑401/11, točka 28).
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča načelo enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije zahteva, da se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in da se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je taka obravnava objektivno utemeljena (glej zlasti sodbe z dne 16. decembra 2008 v zadevi Arcelor Atlantique et Lorraine in drugi,
C-127/07, ZOdl., str. I-9895
, točka 23; z dne 12. maja 2011 v zadevi Luksemburg proti Parlamentu in Svetu,
C-176/09, ZOdl., str. I-3727
, točka 31; in z dne 21. julija 2011 v zadevi Nagy,
C-21/10, ZOdl., str. I-6769
, točka 47).
Morebitna kršitev načela enakega obravnavanja z različnim obravnavanjem torej predpostavlja, da so zadevni položaji primerljivi glede na vse njihove značilnosti (glej zlasti zgoraj navedeno sodbo Arcelor Atlantique et Lorraine in drugi, točka 25). Poljska vlada in Komisija sta v stališčih med drugim zatrjevali, da ta pogoj v obravnavani zadevi ni izpolnjen.
Glede tega je treba opozoriti, da je treba značilnosti različnih položajev in tako njihovo primerljivost med drugim ugotavljati in presojati ob upoštevanju namena in cilja akta prava Unije, s katerim je uvedeno zadevno razlikovanje. Poleg tega je treba upoštevati načela in cilje področja, s katerega izhaja zadevni akt (glej zlasti zgoraj navedeni sodbi Arcelor Atlantique et Lorraine in drugi, točka 26, in Luksemburg proti Parlamentu in Svetu, točka 32 in navedena sodna praksa).
Tak pristop mora
mutatis mutandis
veljati tudi v okviru preizkusa, v katerem se želi presoditi skladnost nacionalnih ukrepov za izvajanje prava Unije z načelom enakega obravnavanja.
Prvič, v zvezi z namenom in cilji aktov prava Unije, v okvir katerih spada ureditev iz postopka v glavni stvari, je treba navesti, da je namen Direktive 2004/8, kot je razvidno iz njenega člena 1, povečati energetsko učinkovitost in izboljšati zanesljivost oskrbe z oblikovanjem okvira za spodbujanje in razvoj soproizvodnje toplote in električne energije z visokim izkoristkom. V uvodnih izjavah 1 in 5 navedene direktive je poudarjeno, da je to spodbujanje prednostna naloga Unije, ob upoštevanju mogočih koristi soproizvodnje v smislu varčevanja s primarno energijo, preprečevanja izgub v omrežju in zmanjšanja emisij, zlasti toplogrednih plinov, kar prispeva k varstvu okolja in zlasti k spoštovanju ciljev Kjotskega protokola pa tudi k zanesljivosti oskrbe z energijo.
Namen Direktive 2001/77 pa je, kot je določeno v njenem členu 1, spodbujati povečevanje deleža obnovljivih virov energije v proizvodnji električne energije na notranjem trgu z električno energijo in ustvariti podlago za prihodnji okvir navedenega trga Skupnosti.
Kot je razvidno iz uvodnih izjav 1 in 2 navedene direktive, je spodbujanje obnovljivih virov energije, ki je prednostna naloga Unije, upravičeno zlasti s tem, da izkoriščanje teh virov energije prispeva k varovanju okolja in trajnostnemu razvoju ter da lahko prispeva k zanesljivosti in raznovrstnosti preskrbe z energijo ter omogoči hitrejše doseganje ciljev Kjotskega protokola.
Poleg tega je, natančneje, v zvezi z nacionalnimi mehanizmi podpore soproizvodnji in proizvodnji električne energije iz obnovljivih virov energije, ki so določeni v členu 7 Direktive 2004/8 in v členu 4 Direktive 2001/77, v uvodni izjavi 26 Direktive 2004/8 in v uvodni izjavi 14 Direktive 2001/77 izrecno navedeno, da je zagotovitev pravilnega delovanja teh mehanizmov pomembno sredstvo za doseganje ciljev teh direktiv.
Drugič, v zvezi z načeli in cilji, s katerimi je urejeno področje, na katero spadata direktivi 2004/8 in 2001/77, je treba navesti, da sta bili direktivi sprejeti na podlagi člena 175(1) ES, torej v okviru okoljske politike Unije.
Glede tega je v členu 7(2), drugi pododstavek, Direktive 2004/8 in v členu 4(1) Direktive 2001/77 poleg tega poudarjeno, da nacionalni mehanizmi iz teh določb prispevajo k doseganju ciljev iz členov 6 ES in 174(1) ES.
Zadnjenavedena določba, v kateri so našteti cilji okoljske politike Unije, se sklicuje na ohranjanje, varstvo in izboljšanje kakovosti okolja, na varovanje človekovega zdravja, na skrbno in preudarno rabo naravnih virov ter na spodbujanje ukrepov na mednarodni ravni za reševanje regionalnih ali globalnih okoljskih problemov.
Na tretjem mestu je treba, natančneje, v zvezi z izbirami pri pripravi nacionalnih programov podpore soproizvodnji in proizvodnji električne energije iz obnovljivih virov energije, spodbujanje katerih je cilj direktiv 2004/8 in 2001/77, ugotoviti, da je iz teh direktiv razvidno, da države članice glede tega ohranjajo široko diskrecijsko pravico.
Najprej je namreč iz uvodne izjave 32 Direktive 2004/8 razvidno, da je namen te direktive uvedba splošnih načel, ki določajo okvir za pospeševanje soproizvodnje na notranjem trgu z energijo, na ravni Unije, pri čemer se podrobno izvajanje prepušča državam članicam in se tako vsaki državi članici omogoči, da izbere režim, ki najbolje ustreza njenim posebnim razmeram, za kar mora v skladu s členom 1 iste direktive upoštevati posebne nacionalne okoliščine, zlasti glede podnebnih in gospodarskih razmer.
Poleg tega, čeprav se države članice, kot je razvidno iz členov 3(1) in 4 Direktive 2001/77, spodbuja k sprejetju ustreznih ukrepov za spodbujanje večje porabe električne energije, proizvedene iz obnovljivih virov, med katere spadajo programi podpore, sprejeti na nacionalni ravni, pa je glede tega iz uvodne izjave 15 te direktive razvidno, da se z njo ne uvaja skupnostni okvir za te programe.
Dalje, v zvezi z obliko mehanizmov podpore je treba navesti, da so v uvodni izjavi 26 Direktive 2004/8 in v uvodni izjavi 14 Direktive 2001/77 zgolj naštete različne oblike, ki jih običajno uporabljajo države članice v ta namen, in sicer zeleni certifikati, naložbena pomoč, davčne oprostitve ali olajšave, vračilo davka ali neposredni programi zaščite cen.
Nazadnje, v zvezi z vsebino takih programov podpore soproizvodnji je v členu 7(1) Direktive 2004/8 zgolj pojasnjeno, da države članice zagotovijo, da podpora soproizvodnji temelji na porabi koristne toplote in prihrankih primarne energije v luči možnosti, ki so na voljo za zmanjšanje povpraševanja po energiji v okviru drugih ekonomsko izvedljivih ukrepov ali okoljsko ugodnih kot tudi drugih ukrepov za učinkovito rabo energije. Člen 4(1) Direktive 2001/77 pa ne vsebuje nikakršnih posebnih navedb v zvezi z ukrepi podpore energiji iz obnovljivih virov, katerih sprejetje bi bilo zaželeno, z izjemo tiste, na katero je bilo opozorjeno v točki 59 te sodbe, ki se nanaša na prispevanje teh ukrepov k doseganju ciljev iz člena 174 ES.
Iz točk od 62 do 65 te sodbe izhaja, da čeprav so države članice pozvane, naj pri izvajanju mehanizmov podpore soproizvodnji in proizvodnji električne energije iz obnovljivih virov energije prispevajo k doseganju ciljev iz direktiv 2004/8 in 2001/77 in splošneje k doseganju okoljskih ciljev Unije, je v pravu Unije v trenutnem stanju državam članicam pridržana široka svoboda izbire glede izvajanja teh mehanizmov.
V okviru, kot je opisan v točkah od 54 do 66 te sodbe, zgolj na podlagi okoliščine, da je v členu 2(b) Direktive 2001/77 opredeljen pojem „biomasa“, ki zajema biološko razgradljivi del izdelkov, odpadkov in ostankov v kmetijstvu (vključno z rastlinskimi in živalskimi snovmi), gozdarstvu in v z njima povezanih industrijskih vejah ter biološko razgradljivi del industrijskih in komunalnih odpadkov, med drugim nikakor ni mogoče sklepati, da je treba različne kategorije tako naštetih snovi pri pripravi nacionalnih ukrepov podpore soproizvodnji in proizvodnji električne energije iz obnovljivih virov energije obravnavati podobno.
Na podlagi različnih navedb v direktivah 2004/8 in 2001/77 ter ciljev, k doseganju katerih naj bi prispevali ti ukrepi podpore v tem okviru, je namreč mogoče sklepati, da je, nasprotno, okviru, ki je določen s tema direktivama, lastno, da lahko države članice različne kategorije snovi, naštete v členu 2(b) Direktive 2001/77, presojajo različno glede na zelo različna merila.
Prvič, v zvezi z navedbami v direktivah 2004/8 in 2001/77 je treba navesti, da je iz uvodne izjave 31 Direktive 2004/8 razvidno, da sta celotni izkoristek in dolgoročna sprejemljivost soproizvodnje odvisna od mnogih dejavnikov, med katerimi je tudi „vrsta goriv“.
Kot je bilo navedeno v točki 62 te sodbe, je poleg tega iz člena 1 in iz uvodne izjave 32 Direktive 2004/8 razvidno, da je podrobno izvajanje te direktive prepuščeno državam članicam, zaradi česar mora biti vsaki državi članici dana možnost, da izbere režim, ki „najbolje ustreza njenim posebnim razmeram“, pri čemer naj glede tega upošteva „posebne nacionalne okoliščine, zlasti glede podnebnih in gospodarskih razmer“.
V uvodni izjavi 19 Direktive 2001/77 je poudarjeno, da je treba pri podpiranju razvoja trga z obnovljivimi viri energije upoštevati njegove pozitivne učinke na „regionalne in lokalne razvojne možnosti, izvozne možnosti, socialno kohezijo in priložnosti za zaposlovanje, zlasti kar se tiče majhnih in srednje velikih podjetij ter neodvisnih proizvajalcev električne energije“.
V členu 4(2) navedene direktive, ki se nanaša zlasti na predlog okvira Skupnosti v zvezi s programi podpore za električno energijo, proizvedeno iz obnovljivih virov energije, ki bi ga morda morala Komisija pripraviti v poznejši fazi, je določeno, da kakršen koli predlog za okvir „upošteva značilnosti različnih [obnovljivih] virov […] energije ter različne tehnologije in zemljepisne razlike“.
Drugič, na podlagi vseh ciljev, ki jim sledita direktivi 2004/8 in 2001/77, in, splošneje, okoljskih ciljev Unije je prav tako mogoče sklepati, da mora biti glede različnih kategorij snovi, zajetih s pojmom „biomasa“ v členu 2(b) Direktive 2001/77, dopuščena možnost za njihovo različno obravnavanje.
Tako se zlasti z vidika obnovljivosti vira in zato z vidika njegove razpoložljivosti, pa tudi z vidika trajnostnega razvoja, preudarne in skrbne rabe naravnih virov in zanesljivosti oskrbe les kot vir, ki za obnovitev potrebuje dolgo časa, razlikuje od izdelkov v kmetijstvu ali komunalnih in industrijskih odpadkov, ki se proizvajajo oziroma nastajajo občutno hitreje.
Poleg tega ni sporno, da je splošni okoljski učinek povečane uporabe biomase za proizvodnjo energije, ki bi ga lahko povzročili ukrepi podpore, različen glede na značilnosti posamezne uporabljene vrste biomase.
V zvezi z okoljskim učinkom, ki bi lahko nastal s spodbujanjem ukrepov podpore za uporabo lesa in/ali lesnih odpadkov zaradi proizvodnje energije, bi se lahko izkazalo za potrebno upoštevati, da bi kakršno koli čezmerno in nepremišljeno krčenje gozdov, ki bi bilo lahko spodbujeno s takimi ukrepi podpore, lahko prispevalo k povečanju ogljikovega dioksida v ozračju in k zmanjšanju biotske raznovrstnosti ali kakovosti voda.
S spodbujanjem razvoja kmetijskih izdelkov za pridobivanje energije se lahko okrepijo različne vrste onesnaževanja, ki so zlasti povezane s kmetijskimi dejavnostmi in z uporabo gnojil ali pesticidov, kot je na primer ogrožanje vodnih virov.
Navesti je treba tudi, da različne kategorije biomase, ki so naštete v členu 2(b) Direktive 2001/77, med drugim vključujejo več vrst odpadkov. Glede tega je sicer v uvodni izjavi 8 Direktive 2001/77 poudarjeno, da mora biti podpora, ki jo države članice zagotavljajo obnovljivim virom energije, skladna z drugimi cilji Unije, zlasti glede hierarhije pri ravnanju z odpadki. Ni pa na primer sporno, da ob upoštevanju te hierarhije, kot je na zadnje pojasnjena v členu 4 Direktive 2008/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. novembra 2008 o odpadkih in razveljavitvi nekaterih direktiv (
UL L 312, str. 3
), snovi, kot so biološko razgradljivi del industrijskih in komunalnih odpadkov, ki so že v osnovi namenjene odstranitvi ali pridobivanju energije, zlasti s soproizvodnjo, ni mogoče šteti za primerljive niti z lesom, ki se lahko uporabi kot surovina, niti z lesnimi odpadki, ker se ti lahko vnovič uporabijo ali reciklirajo v povezanih industrijskih sektorjih in ker ima lahko tako ravnanje v okviru navedene hierarhije prednost pred energetsko predelavo.
Nazadnje, dejavniki, kot so med drugim količina različnih obnovljivih virov energije na ozemlju zadevne države članice ali stopnja doseženega potencialnega razvoja v tej državi v zvezi z uporabo takega ali drugačnega obnovljivega vira energije za soproizvodnjo ali proizvodnjo električne energije, prav tako lahko vplivajo na izbiro obnovljivih virov energije, ki naj se spodbujajo v tej državi članici tako zaradi varstva okolja kot tudi zaradi zanesljivosti in raznolikosti oskrbe z energijo.
Glede na navedeno je treba šteti, da ob upoštevanju predvsem ciljev, ki se uresničujejo z direktivama 2001/77 in 2004/8, in okoljskih ciljev Unije, širokega polja proste presoje, ki je priznano državam članicam s tema direktivama zaradi sprejetja in izvajanja programov podpore za spodbujanje soproizvodnje in proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov energije, pa tudi ob upoštevanju značilnosti različnih kategorij biomase, ki se lahko uporabijo v postopku soproizvodnje, teh kategorij v okviru takih programov podpore ni treba šteti za primerljive zaradi morebitne uporabe načela enakega obravnavanja, katerega spoštovanje je zagotovljeno v pravu Unije.
Nujnost tega, da je te različne kategorije biomase mogoče obravnavati različno in zlasti na podlagi različnih okoljskih preudarkov izbrati vrste snovi, za katere se lahko pridobi podpora, in razlikovati glede konkretnega izvajanja teh podpor, vključno z njihovim obsegom, je treba nasprotno obravnavati kot lastno temu okviru, ne da bi bilo mogoče na podlagi prava Unije v trenutnem stanju šteti, da države članice v primeru, da štejejo, da te različne kategorije biomase niso v enakem položaju, očitno prekoračijo meje široke diskrecijske pravice, ki jo imajo na tem področju (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo Luksemburg proti Parlamentu in Svetu, točki 50 in 51).
Ob upoštevanju zgornjih preudarkov je treba na drugi del prvega vprašanja in na drugo vprašanje odgovoriti, da v pravu Unije v trenutnem stanju načelo enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, ki je določeno med drugim v členih 20 in 21 Listine, ne prepoveduje, da države članice ob uvedbi nacionalnih programov podpore soproizvodnji in proizvodnji električne energije iz obnovljivih virov energije, kot so predvideni v členu 7 Direktive 2004/8 in v členu 4 Direktive 2001/77, določijo ukrep dodatne podpore, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ki je lahko na voljo za vse naprave za soproizvodnjo, ki energijo pridobivajo predvsem iz biomase, razen za naprave za soproizvodnjo, ki energijo pridobivajo predvsem iz lesa in/ali lesnih odpadkov.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:

1.
Člen 7 Direktive 2004/8/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o spodbujanju soproizvodnje, ki temelji na rabi koristne toplote, na notranjem trgu z energijo in o spremembi Direktive 92/42/EGS je treba razlagati tako, da njegovo področje uporabe ni omejeno zgolj na naprave za soproizvodnjo z značilnostmi naprav z visokim izkoristkom v smislu te direktive.

2.
V pravu Unije v trenutnem stanju načelo enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, ki je določeno med drugim v členih 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ne prepoveduje, da države članice ob uvedbi nacionalnih programov podpore soproizvodnji in proizvodnji električne energije iz obnovljivih virov energije, kot so predvideni v členu 7 Direktive 2004/8 in v členu 4 Direktive 2001/77/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. septembra 2001 o spodbujanju proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov energije na notranjem trgu z električno energijo, določijo ukrep dodatne podpore, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ki je lahko na voljo za vse naprave za soproizvodnjo, ki energijo pridobivajo predvsem iz biomase, razen za naprave za soproizvodnjo, ki energijo pridobivajo predvsem iz lesa in/ali lesnih odpadkov.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.