CELEX: 62012CJ0583
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Regula (EK) Nr. 1383/2003
Pasākumi, lai novērstu viltotu preču un pirātpreču laišanu apgrozībā
13. panta 1. punkts
Muitas iestāžu kompetence intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpuma konstatēšanā

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 2003. gada 22. jūlija Regulu (EK) Nr. 1383/2003 par muitas rīcību attiecībā uz precēm, par kurām ir aizdomas, ka tās pārkāpj atsevišķas intelektuālā īpašuma tiesības, un pasākumiem, ko veic attiecībā uz precēm, kas ir pārkāpušas šādas tiesības (
OV L 196, 7. lpp.
).
Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp
Sintax Trading OÜ
(turpmāk tekstā – “
Sintax Trading
”) un
Maksu- ja Tolliamet
(Nodokļu un muitas pārvalde, turpmāk tekstā – “muitas pārvalde”) par pēdējās minētās atteikumu izlaist preces, kas tika aizturētas, pamatojoties uz aizdomām, ka ar tām tiek pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības, lai gan šo tiesību īpašnieks nebija uzsācis procedūru, lai noteiktu, vai ir noticis šādu tiesību pārkāpums.
Atbilstošās tiesību normas
Starptautiskās tiesības
Līgums par ar tirdzniecību saistītām intelektuālā īpašuma tiesībām, kas ietverts 1.C pielikumā Līgumam par Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) izveidošanu, kurš 1994. gada 15. aprīlī parakstīts Marakešā un apstiprināts ar Padomes 1994. gada 22. decembra Lēmumu 94/800/EK par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē (
OV L 336, 1. lpp.
; turpmāk tekstā – “TRIPs līgums”).
TRIPs līguma III nodaļā tostarp ir ietverts 41. panta 1.–4. punkts, kuros paredzēts:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, ka realizēšanas procedūras, kā precizēts šajā daļā, ir iespējamas saskaņā ar to likumiem tā, lai atļautu efektīvu darbību pret jebkuru šajā līgumā ietverto intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpuma aktu, ieskaitot steidzamus tiesiskās aizsardzības līdzekļus, lai novērstu pārkāpumus, un līdzekļus, kas attur no turpmākiem pārkāpumiem. Šīs procedūras tiek piemērotas tādējādi, lai izvairītos no barjeru radīšanas likumīgai tirdzniecībai un nodrošinātu aizsardzības līdzekļus pret to ļaunprātīgu izmantošanu.
2.   Procedūras attiecībā uz intelektuālā īpašuma tiesību realizēšanas nodrošināšanu ir godīgas un objektīvas. Tās nav nevajadzīgi sarežģītas vai dārgas, tās nenosaka nepamatotus termiņus vai nerada neattaisnotu aizkavēšanos.
3.   Procesuālie lēmumi tiek fiksēti rakstveidā (vēlams), un tie ir pamatoti. Tie bez nevajadzīgas aizkavēšanas kļūst pieejami vismaz procesa pusēm. Procesuālie lēmumi tiek pamatoti vienīgi ar pierādījumiem, par kuriem pusēm tika dota iespēja izteikties.
4.   Procesa pusēm tiek dota galīgo administratīvo lēmumu pārbaudes iespēja, ko veic tiesu varas institūcija, un atbilstoši dalībvalsts likumdošanas [tiesību] aktiem attiecībā uz lietas nozīmīgumu iespēja pārbaudīt vismaz sākotnējo tiesas procesuālo lēmumu tiesiskos aspektus. [..]”
Šī līguma 42. pantā ir paredzēts:
“Dalībvalstis rada iespējas tiesību īpašniekiem [..] izmantot civiltiesiskas procedūras attiecībā uz jebkuru intelektuālā īpašuma tiesību realizēšanu, ko ietver šis līgums. [..]”
Minētā līguma 49. pants “Administratīvās procedūras” ir formulēts šādi:
“Ciktāl administratīvo procedūru lēmumu rezultātā var tikt noteikts jebkurš civiltiesiskās aizsardzības līdzeklis, šādas procedūras atbilst principiem, kas ir līdzvērtīgi pēc būtības ar tiem, kas norādīti šajā sadaļā.”
Saskaņā ar šī paša līguma 51. pantu “Muitas iestāžu veiktā ielaišanas pārtraukšana”:
“Dalībvalstis atbilstoši zemāk noteiktajiem nosacījumiem īsteno procedūras [..], lai dotu iespēju tiesību īpašniekam, kuram ir pamatots iemesls būt aizdomās, ka var notikt viltotu preču zīmju vai pirātisku autortiesību preču [..] imports, iesniegt rakstisku iesniegumu kompetentām administratīvām vai tiesu iestādēm, lai muitas iestādes pārtrauktu šādu preču laišanu brīvā apgrozībā. [..]”
TRIPs līguma 54. pantā “Paziņojums par pārtraukšanu” ir noteikts:
“Importētājam un prasītājam tiek nekavējoties paziņots par preču ielaišanas pārtraukšanu saskaņā ar 51. pantu.”
Šī līguma 55. panta “Pārtraukšanas ilgums” redakcija ir šāda:
“Ja laika periodā, kas nepārsniedz 10 darba dienas kopš brīža, kad prasītājam ir iesniegts paziņojums par pārtraukšanu, muitas iestādes nav informētas, ka puse, kas nav atbildētāja, ir uzsākusi procesu, kura rezultātā tiks pieņemts lēmums pēc lietas būtības, vai ka attiecīgi pilnvarotā varas iestāde ir veikusi pagaidu pasākumus, pagarinot preču ielaišanas pārtraukšanu, preces tiek ielaistas ar noteikumu, ka visi citi importēšanas vai eksportēšanas noteikumi ir ievēroti. Attiecīgos gadījumos šis laika limits var tikt pagarināts vēl par 10 darba dienām. [..]”
Savienības tiesības
Regulas Nr. 1383/2003 preambulas 2., 5., 8. un 10. apsvēruma redakcija ir šāda:
“(2)
Viltotu preču un pirātpreču, un vispār visu preču, kas pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, realizācija nodara nopietnus zaudējumus ražotājiem, tirgotājiem un tiesību subjektiem [īpašniekiem], kas ievēro likumus, kā arī maldina un dažos gadījumos pat apdraud patērētāju veselību un drošību. Šādas preces, cik vien tas ir iespējams, nedrīkst laist apgrozībā, un jāpieņem pasākumi, lai efektīvi apkarotu šādas pretlikumīgas darbības, neierobežojot likumīgu tirdzniecību. [..]
[..]
(5)
Muitas iestāžu darbība ietver, laika posmā, kas ir nepieciešams, lai noteiktu, vai aizdomās turamās preces tiešām ir viltotas preces, pirātpreces vai preces, kas pārkāpj atsevišķas intelektuālā īpašuma tiesības, šādu preču laišanas brīvā apgrozībā [..] atlikšanu vai, ja precēm ir piemērota atlikšanas procedūra [..] – šādu preču aizturēšanu.
[..]
(8)
Procesus, kas ir uzsākti, lai noteiktu, vai saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības, veic, ņemot vērā kritērijus, ko izmanto, lai noteiktu, vai dalībvalstī ražotas preces pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības. Šī regula neietekmē dalībvalstu noteikumus par tiesu jurisdikciju vai tiesvedību.
[..]
(10)
Ir nepieciešams noteikt pasākumus, ko piemēro viltotām precēm, pirātprecēm vai precēm, kas kopumā pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības. [..]”
Šīs regulas 1. panta 1. un 2. punktā ir noteikts:
“1.   Šī regula izklāsta nosacījumus muitas iestāžu darbībai gadījumos, kad ir aizdomas, ka preces pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības:
a)
tad, kad tās laiž brīvā apgrozībā [..];
b)
kad tās ir atrastas tādu preču pārbaudes laikā, ko ieved [Savienības] muitas teritorijā [..].
2.   Turklāt šī regula nosaka pasākumus, ko kompetentās iestādes veic, atklājušas, ka 1. punktā minētās preces pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības.”
Minētās regulas 2. pantā ir paredzēts:
“1.   Šajā regulā “preces, kas pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības” ir:
[..]
b)
“pirātpreces”, proti, preces, kas ir kopijas vai ietver atsevišķas kopijas, kas ir izgatavotas bez autortiesību vai blakustiesību, vai dizaina tiesību īpašnieka atļaujas, neskatoties uz to, vai tās ir reģistrētas valsts tiesību aktos [..]
[..]
2.   Šajā regulā “tiesību subjekts [īpašnieks]” ir:
a)
preču zīmes, autortiesību vai blakustiesību, dizainparauga tiesību, patenta, papildu aizsardzības apliecības, augu šķirņu aizsardzības, aizsargāta izcelsmes apzīmējuma, aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes īpašnieks un, plašāk, jebkuru 1. punktā minēto tiesību īpašnieks vai
b)
jebkura cita persona, kas ir pilnvarota izmantot jebkuras intelektuālā īpašuma tiesības, kas ir minētas a) apakšpunktā, vai tiesību subjekta [īpašnieka] pārstāvis, vai pilnvarots tiesību lietotājs.”
Šīs pašas regulas II nodaļas “Pieprasījums rīkoties muitas iestādēm” 1. iedaļas, kas ir veltīta pasākumiem, ko šīs iestādes var veikt, pirms tām ir iesniegts pieprasījums rīkoties, 4. panta 1. punktā ir noteikts:
“Ja muitas iestādēm, veicot darbības vienā no 1. panta 1. punktā minētajiem gadījumiem, un pirms tiesību subjekts [īpašnieks] ir iesniedzis pieprasījumu rīkoties vai šāds pieprasījums ir atbalstīts, ir pietiekams pamats uzskatīt, ka preces pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, tās drīkst atlikt preču izlaišanu vai aizturēt tās uz trīs dienu laika posmu no brīža, kad ir saņemts tiesību subjekta [īpašnieka] un preču deklarētāja vai turētāja paziņojums, ja pēdējais ir zināms, lai sniegtu iespēju tiesību subjektam [īpašniekam] iesniegt pieprasījumu rīkoties atbilstoši 5. pantam.”
Saskaņā ar Regulas Nr. 1383/2003 II nodaļas 2. iedaļā “Pieprasījumu muitas iestādēm rīkoties iesniegšana un apstrāde” esošā 5. panta 1. un 2. punktu:
“1.   Katrā dalībvalstī tiesību subjekts [īpašnieks] drīkst rakstiski iesniegt kompetentai muitas struktūrvienībai pieprasījumu rīkoties muitas iestādēm, ja preces atrodas vienā no situācijām, kas ir izklāstītas 1. panta 1. punktā (pieprasījums rīkoties).
2.   Katra dalībvalsts norīko muitas struktūrvienību, kura drīkst saņemt un apstrādāt pieprasījumus rīkoties.”
Šīs regulas 8. panta 2. punkta pirmajā daļā ir paredzēts:
“Lēmumu, ar ko apstiprina tiesību subjekta [īpašnieka] pieprasījumu rīkoties, nekavējoties nosūta tiem muitas punktiem dalībvalstī vai dalībvalstīs, kas var saskarties ar precēm, par kurām pieprasījumā ir norādīts, ka tās pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības.”
Minētās regulas 9. pants ir iekļauts tās III nodaļā “Nosacījumi, kas attiecas uz muitas iestāžu darbību un iestādi, kura var pieņemt lēmumu attiecīgajā lietā”. Tā redakcija ir šāda:
“1.   Ja muitas iestāde, kurai saskaņā ar 8. pantu ir nosūtīts lēmums, ar ko tiesību subjekta [īpašnieka] pieprasījums ir apstiprināts, vajadzības gadījumā apspriedusies ar pieprasījuma iesniedzēju, pārliecinās, ka preces, uz ko attiecas kāds no 1. panta 1. punktā minētajiem gadījumiem, atbilst minētajā lēmumā dotajam viltoto preču vai pirātpreču aprakstam, tā atliek preču izlaišanu vai aiztur tās.
[..]
2.   Kompetentā muitas struktūrvienība vai muitas iestāde, kas minēta 1. punktā, informē tiesību subjektu [īpašnieku] un preču deklarētāju vai turētāju [..] par savu rīcību, un tai ir tiesības sniegt tam informāciju par faktisko vai paredzēto preču daudzumu, faktiskajām vai paredzētajām preču īpašībām, kuru izlaišana ir atlikta vai kas ir aizturētas, nepaziņojot šādu informāciju iestādei, kurai piekrīt pieņemt lēmumu lietā.
3.   Lai noteiktu, vai intelektuālā īpašuma tiesības ir pārkāptas saskaņā ar valsts tiesību aktiem [..], muitas punkts vai struktūrvienība, kas apstrādājusi pieprasījumu, tiesību subjektam [īpašniekam] pēc viņa pieprasījuma sniedz informāciju, ja tā ir zināma, par kravas saņēmēja, nosūtītāja, preču deklarētāja vai turētāja vārdu un adresi un to preču izcelsmi un izvešanas vietu, par kurām ir aizdomas, ka tās pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības.
[..]”
Šīs pašas regulas 10. pants ir formulēts šādi:
“Tiesību aktus, kas ir spēkā dalībvalstī, kuras teritorijā uz precēm attiecas kāds no 1. panta 1. punktā minētajiem gadījumiem, piemēro, lemjot par to, vai saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības.
Minētie tiesību akti attiecas uz tūlītēju paziņojumu muitas struktūrvienībai vai muitas punktam, kas ir minēts 9. panta 1. punktā, par 13. pantā minēto procedūru uzsākšanu, ja vien procedūru nav uzsākusi šāda struktūrvienība vai punkts.”
Saskaņā ar Regulas Nr. 1383/2003 13. panta 1. punktu:
“Ja 10 darba dienu laikā pēc paziņojuma saņemšanas par izlaišanas atlikšanu vai aizturēšanu 9. panta 1. punktā minētajam muitas punktam nav paziņots par to, ka ir uzsāktas procedūras, lai noteiktu, vai saskaņā ar valsts tiesību aktiem intelektuālā īpašuma tiesības ir pārkāptas atbilstoši 10. pantam, vai, attiecīgā gadījumā, tas nav saņēmis tiesību subjekta [īpašnieka] piekrišanu, kas ir minēta 11. panta 1. punktā, preces var izlaist vai to aizturēšanu var izbeigt, pēc vajadzības, pēc visu muitas formalitāšu izpildīšanas.
Vajadzības gadījumā minēto laiku [laika posmu] var pagarināt, ilgākais, par 10 darba dienām.”
Šīs regulas 14. panta 1. punktā ir paredzēta iespēja, veicot nodrošinājuma iemaksu, atbrīvot preces, saistībā ar kurām ir aizdomas par dizainparauga tiesību, patentu, papildu aizsardzības apliecību vai augu šķirņu tiesību pārkāpumiem. Šī panta 2. punktā ir noteikts:
“Ar 1. punktā minēto nodrošinājumu pietiek, lai aizsargātu tiesību subjekta [īpašnieka] intereses.
[..]
Ja procedūra intelektuālo īpašuma tiesību pārkāpuma noteikšanai ir pārkāpta saskaņā ar valsts tiesību aktiem vai tā ir uzsākta pēc tādas personas iniciatīvas, kas nav dizainparauga tiesību, patenta, papildu aizsardzības apliecības vai augu šķirņu tiesību subjekts [īpašnieks], nodrošinājumu atmaksā, ja vien persona, kas ir uzsākusi šādas procedūras, neizmanto tiesības uzsākt tiesvedību 20 darba dienu laikā, skaitot no datuma, kurā tā saņem paziņojumu par izlaišanas atlikšanu vai izbeigšanu.
[..]”
Saskaņā ar šīs pašas regulas IV nodaļas “Noteikumi, ko piemēro precēm, kas pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības” 17. panta 1. punkta a) apakšpunktu:
“Neierobežojot citas tiesiskas aizsardzības formas, ko var izmantot tiesību subjekts [īpašnieks], dalībvalstis veic pasākumus, lai kompetentajām iestādēm ļautu:
a)
saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem iznīcināt preces, kas pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, vai arī atbrīvoties no tām nekomerciālā kārtā tā, lai neradītu kaitējumu tiesību subjektam [īpašniekam], kā arī bez jebkādas kompensācijas un, ja vien valsts tiesību aktos nav atrunāts citādi, neradot izmaksas valsts kasei.”
Igaunijas tiesības
Saskaņā ar Muitas likuma (
tolliseadus
) 39. panta 4. un 6. punktu:
“4.   Attiecībā uz precēm, par kurām [..] Regulas Nr. 1383/2003 par muitas rīcību attiecībā uz precēm, par kurām ir aizdomas, ka tās pārkāpj atsevišķas intelektuālā īpašuma tiesības, un pasākumiem, ko veic attiecībā uz precēm, kas ir pārkāpušas šādas tiesības, izpratnē ir aizdomas par intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu, tiesību īpašnieks, pamatojoties uz paraugu izpēti, 10 dienu laikā no paziņojuma par šo preču aizturēšanu saņemšanas brīža sniedz rakstveida novērtējumu. Tiesību īpašnieks nesaņem samaksu par novērtējuma sniegšanu.
[..]
6.   Muitas iestādes nekavējoties nosūta no tiesību īpašnieka saņemtā novērtējuma kopiju attiecīgajai personai, kas 10 dienu laikā no novērtējuma kopijas saņemšanas brīža par novērtējumu var iesniegt muitas iestādēm rakstveida iebildumus kopā ar tos pamatojošiem pierādījumiem.”
Šī likuma 45. panta 1. punkts “Konfiscējamas preces” ir formulēts šādi:
“Muitas iestādes konfiscē, lai pārdotu, muitas uzraudzībā iznīcinātu vai atdotu bez atlīdzības [Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (
OV L 302, 1. lpp.
), kas grozīta ar Padomes 2006. gada 20. novembra Regulu (EK) Nr. 1791/2006 (
OV L 363, 1. lpp.
)], 53., 57. un 75. pantā minētās preces šī likuma 97. un 98. pantā noteiktajā kārtībā.”
Saskaņā ar Administratīvā procesa likuma (
haldusmenetluse seadus
) 6. pantu:
“Administratīvai iestādei ir pienākums noskaidrot apstākļus, kuriem lietā, kas ir tiesvedības priekšmets, ir būtiska nozīme, un šajā nolūkā nepieciešamības gadījumā savākt pierādījumus pēc savas iniciatīvas.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Sintax Trading
ieveda Igaunijā Ukrainas sabiedrības nosūtītas mutes skalošanas līdzekļa pudeles. To ievešanas brīdī
Acerra OÜ
(turpmāk tekstā – “
Acerra
”) paziņoja muitas pārvaldei, ka saistībā ar šīm pudelēm ir noticis tai piederoša rūpnieciska dizainparauga pārkāpums.
Līdz ar to muitas pārvalde atlika attiecīgo preču izlaišanu, lai veiktu papildu pārbaudi, kas tai ļāva novērot lielu līdzību starp ievesto pudeļu formu un
Acerra
piederošo dizainparaugu. Tādējādi, pamatojoties uz aizdomām par intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu, tā aizturēja preces un lūdza
Acerra
sniegt novērtējumu. Pēdējā minētā šīs aizdomas apstiprināja.
Uz šāda pamata muitas pārvalde konstatēja, ka Regulas Nr. 1383/2003 izpratnē ar šo preci tiek pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības, un līdz ar to noraidīja
Sintax Trading
2011. gada 11. februāra lūgumu izlaist preces.
Sintax Trading
cēla prasību
Tallinna Halduskohus
(Tallinas Administratīvā tiesa) par muitas pārvaldes lēmuma atcelšanu, kas 2011. gada 17. februārī apstiprināts ar otro lēmumu. Konstatējusi procedūras pārkāpumus, šī tiesa uzlika par pienākumu veikt preču izlaišanu. Šo spriedumu ar atšķirīgu pamatojumu apelācijas instancē apstiprināja
Tallinna Ringkonnakohus
(Tallinas apelācijas instances tiesa), kas nolēma, ka Regulas Nr. 1383/2003 10. pants liedz muitas iestādēm pašām lemt par to, vai pastāv intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums. Šīs pašas tiesas ieskatā, tā kā procedūra, lai konstatētu
Acerra
intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu, nav notikusi, muitas iestādes nevar turpināt preču aizturēšanu pēc tai Regulas Nr. 1383/2003 13. panta 1. punktā paredzētā termiņa beigām.
Riigikohus
(Igaunijas Augstākā tiesa), kurā muitas pārvalde vērsās ar kasācijas sūdzību, šaubās par šīs interpretācijas pamatotību, lai arī Igaunijas tiesībās muitas iestādēm pašām pēc savas iniciatīvas ir atļauts veikt procedūru, kas balstīta uz sacīkstes principu, lai lemtu pēc būtības par intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpuma esamību. Iesniedzējtiesai tostarp ir radies jautājums par valsts tiesību atbilstību Regulai Nr. 1383/2003.
Šajos apstākļos
Riigikohus
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Regulas Nr. 1383/2003 13. panta 1. punktā minētās “procedūras, lai noteiktu, vai [..] intelektuālā īpašuma tiesības ir pārkāptas [..]”, var veikt arī muitas struktūrvienība, vai tomēr regulas III nodaļā aplūkotā “iestāde, kurai piekrīt pieņemt lēmumu lietā”, ir jānošķir no muitas iestādēm?
2)
Regulas Nr. 1383/2003 preambulas 2. apsvērumā kā regulas mērķis ir minēta patērētāju aizsardzība, un atbilstoši 3. apsvērumam ir jāizstrādā kārtība, kas ļautu muitas iestādēm pēc iespējas efektīvāk piemērot aizliegumu ievest Kopienas muitas teritorijā preces, kuras pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, tomēr neierobežojot šīs regulas preambulas 2. apsvērumā un [Komisijas 2004. gada 21. oktobra Regulas (EK) Nr. 1891/2004, ar ko paredz piemērošanas noteikumus Regulai Nr. 1383/2003 (
OV L 328, 16. lpp.
)] preambulas 1. apsvērumā minēto likumīgās tirdzniecības brīvību.
Vai ar šiem mērķiem ir saderīgs tas, ka Regulas Nr. 1383/2003 17. pantā paredzētie pasākumi var tikt piemēroti tikai tad, ja tiesību īpašnieks uzsāk regulas 13. panta 1. punktā minēto procedūru, lai noteiktu, vai ir pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības, vai tomēr saistībā ar šo mērķu optimālu īstenošanu arī muitas iestādēm ir jābūt iespējai uzsākt attiecīgo procedūru?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ar saviem jautājumiem, kas ir jāizvērtē kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 1383/2003 13. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek liegts, ka muitas iestādes, nepastāvot intelektuālā īpašuma tiesību īpašnieka iniciatīvai, pašas uzsāk un īsteno šajā normā paredzēto procedūru.
Kā tas izriet no Regulas Nr. 1383/2003 1. panta 1. un 2. punkta noteikumiem, ar tiem tiek izvirzīti ne tikai nosacījumi muitas iestāžu darbībai gadījumos, kad ir aizdomas, ka ar precēm tiek pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības, bet arī pasākumi, ko veic kompetentās iestādes, ja ir konstatēts, ka ar šādām precēm tiek pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības.
Attiecībā uz nosacījumiem, kad muitas iestādes iesaistās gadījumos, kad ir aizdomas, ka ar precēm tiek pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības, Regulas Nr. 1383/2003 5.–7. pantā ir paredzēts, ka šo darbību veic, pamatojoties uz attiecīgā intelektuālā īpašuma tiesību īpašnieka pieprasījuma pamata, vai – kā tas izriet no šīs pašas regulas 4. panta – pēc muitas iestāžu iniciatīvas, bet apstākļos, kuros tiesību īpašnieks var iesniegt pieprasījumu rīkoties atbilstoši tās 5. pantam.
Kā to savu secinājumu 25. punktā ir norādījis ģenerāladvokāts – preču izlaišanas atlikšana vai aizturēšana, ko muitas iestādes var piemērot precēm, par kurām ir aizdomas, ka ar tām tiek pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības, ir pagaidu pasākumi.
Pirmkārt, ja tos piemēro pēc savas iniciatīvas, šādi pasākumi ir paredzēti vienīgi, lai tiesību īpašniekam būtu iespējams iesniegt pieprasījumu rīkoties atbilstoši Regulas Nr. 1383/2003 5. un nākamajos pantos paredzētajiem nosacījumiem un kārtībai. Otrkārt, kad par to piemērošanu paziņo uz šāda pieprasījuma pamata, tie ir paredzēti vienīgi, lai sniegtu prasītājam iespēju pamatot, ka tas ir uzsācis procedūru, kas ļautu noskaidrot, vai saskaņā ar valsts tiesībām ir pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1383/2003 10. pantu, lemjot par to, vai saskaņā ar valsts tiesībām ir pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības, piemēro tiesību aktus, kas ir spēkā dalībvalstī, kuras teritorijā uz precēm attiecas kāds no tās 1. panta 1. punktā minētajiem gadījumiem.
Tāpat ir jāatgādina, ka no šīs regulas 13. panta 1. punkta izriet, ka, ja 10 darba dienu laikā pēc paziņojuma saņemšanas par izlaišanas atlikšanu vai aizturēšanu muitas punktam nav paziņots par to, ka ir uzsāktas procedūras, lai noteiktu, vai saskaņā ar valsts tiesību aktiem intelektuālā īpašuma tiesības ir pārkāptas atbilstoši minētās regulas 10. pantam, preču laišana apgrozībā tiek atļauta vai – atkarībā no situācijas – to aizturēšana izbeigta, ar nosacījumu, ka ir izpildītas visas muitas formalitātes.
Šīs normas ir paredzētas, lai muitas iestādes pieņemtu lēmumu, kas izriet no intelektuālā īpašuma tiesību īpašnieka bezdarbības, saistībā ar precēm, par kurām ir aizdomas par šādu tiesību pārkāpumu. Savukārt tajās pašās par sevi nav izslēgts, ka procedūra, lai noteiktu, vai saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir noticis intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums, var tikt uzsākta pēc muitas iestāžu iniciatīvas, ja to nav iniciējis attiecīgo tiesību īpašnieks.
Turklāt šādu interpretāciju apstiprina dažādas Regulas Nr. 1383/2003 tiesību normas.
Tas izriet arī no šīs regulas 10. panta otrās daļas, kas, paredzot nosacījumus paziņojumam par faktu, ka ir uzsākta tās 13. panta 1. punktā paredzētā procedūra, attiecas uz gadījumu, kurā šo procedūru būtu uzsākusi muitas struktūrvienība vai punkts.
Tāpat Regulas Nr. 1383/2003 14. panta 2. punktā ir skaidri paredzēts gadījums, kad šāda procedūra tiek uzsākta pēc personas, kas nav attiecīgo tiesību īpašnieks, iniciatīvas.
Turklāt, pat ja nav šaubu par intelektuālā īpašuma tiesību īpašnieka rīcības nozīmīgumu, lai viņa paša interesēs tiktu veikti pasākumi, kas vajadzīgi, lai novērstu viltotu preču un pirātpreču laišanu apgrozībā (skat. šajā ziņā spriedumu
Adidas
, C‑223/98,
EU:C:1999:500
, 26. punkts), šāds secinājums nevar muitas iestādēm liegt visu darbību veikšanu Regulas Nr. 1383/2003 izpratnē bez šī īpašnieka iniciatīvas.
Tai skaitā, ņemot vērā šīs regulas mērķus, kas – kā izriet no tās preambulas 2. apsvēruma – ir novērst preču, ar ko ne tikai tiek pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības, bet arī maldināti patērētāji un dažos gadījumos pat apdraudēta patērētāju veselība un drošība, laišanu apgrozībā, citas personas, kas nav šo tiesību īpašnieces, var atsaukties uz vajadzību konstatēt šādu tiesību pārkāpumus, lai izslēgtu šādus riskus.
Regula Nr. 1383/2003 tādējādi attiecas ne tikai uz privātām interesēm, bet arī uz sabiedrības interesēm.
Šajos apstākļos Regulas Nr. 1383/2003 13. panta 1. punkts neliedz dalībvalstīm paredzēt, ka muitas iestādes var pašas uzsākt procedūru, lai noteiktu, vai saskaņā ar valsts tiesībām intelektuālā īpašuma tiesības nav pārkāptas.
Attiecībā uz jautājumu par to, vai muitas iestādes var veikt šo procedūru un lemt pēc būtības, lai noteiktu, vai saskaņā ar valsts tiesībām intelektuālā īpašuma tiesības nav pārkāptas, ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1383/2003 10. pantu tās ir dalībvalstī, kuras teritorijā atrodas preces, spēkā esošās tiesību normas, kas ir jāpiemēro, lai to noteiktu.
Šajā ziņā ne no Regulas Nr. 1383/2003 13. panta 1. punkta, ne kāda cita tās noteikuma neizriet, ka Savienības likumdevējs būtu domājis noteikt, ka valstīm šī kompetence izlemt pēc būtības ir jāparedz tikai atsevišķām iestādēm.
Tādējādi, atsaucoties tikai uz attiecīgajā dalībvalstī spēkā esošo tiesību normu piemērošanu, lai noteiktu, vai nav noticis intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums, Savienības likumdevējs līdz ar to principā nav izslēdzis, ka kāda cita, ne tikai tiesu varas iestāde, var tikt izvēlēta kā kompetentā iestāde, lai pieņemtu lēmumu pēc būtības. Turklāt Tiesa jau ir pieļāvusi, ka šāda kompetence var tikt uzticēta kādai citai, ne tikai tiesu varas iestādei (šajā ziņā skat. spriedumu
Philips
, C‑446/06 un C‑495/09,
EU:C:2011:796
, 69. punkts).
Šajā ziņā ir jānorāda, ka no TRIPs līguma normām, kas saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru ir Savienības tiesību sistēmas neatņemama sastāvdaļa (šajā ziņā skat. spriedumu
Bericap Záródástechnikai
, C‑180/11,
EU:C:2012:717
, 67. punkts) un it īpaši no tā 49. panta izriet, ka intelektuālā īpašuma tiesību ievērošana var tikt nodrošināta saistībā ar lietu pēc būtības administratīvajā procesā, kam ir jāatbilst šī paša līguma 41. pantā paredzētajām procesuālajām garantijām.
Šajos apstākļos Regula Nr. 1383/2003 nevar tikt interpretēta, kā tāda, kas principā nepieļauj valsts tiesību normu, ar kuru administratīvai iestādei tiek uzticēts uzdevums noteikt, vai nav noticis intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums. Tāpat ne no vienas no šīs regulas normām neizriet, ka dalībvalstīm tiktu liegts šim nolūkam izvēlēties pašas muitas iestādes.
Līdz ar to, ja saskaņā ar procesuālās autonomijas principu noteikumu ieviešana šādas kompetences īstenošanai ir katras dalībvalsts tiesību sistēmas ziņā, tas ir darāms ar nosacījumu, ka tie tomēr nebūs mazāk izdevīgi nekā tie, ar kuriem tiek regulētas līdzīgas situācijas, uz kurām attiecas valsts tiesības, un ka tie nepadarīs praktiski neiespējamu vai pārspīlēti grūtu Savienības tiesību sistēmā, it īpaši Regulā Nr. 1383/2003, intelektuālā īpašuma tiesību īpašniekiem un attiecīgo preču deklarētājiem, turētājiem vai īpašniekiem atvēlēto tiesību īstenošanu (šajā ziņā skat. spriedumu
Pohl
, C‑429/12,
EU:C:2014:12
, 23. punkts un tajā minētā judikatūra).
It īpaši katras dalībvalsts tiesību sistēmai saskaņā ar TRIPs līguma 41. panta 4. punktu ir pienākums procedūras dalībniekiem nodrošināt iespēju tiesu varas iestādei lūgt galīgā administratīvā akta pārskatīšanu.
Ja – kā tas izriet no iesniedzējtiesas nolēmuma – attiecīgajās valsts tiesībās pamatlietā muitas iestādēm ir uzticēts uzdevums noteikt, vai nav noticis intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums, iesniedzējtiesas ziņā ir pārbaudīt, vai šīs iestādes attiecīgajā jautājumā pieņemto lēmumu ir iespējams pārsūdzēt, nodrošinot attiecīgajām personām Savienības tiesībās, it īpaši Regulā Nr. 1383/2003, piešķirtās tiesības.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1383/2003 13. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neliedz muitas iestādēm, ja iniciatīvu nav izrādījis intelektuālā īpašuma tiesību īpašnieks, pašām uzsākt un īstenot šajā tiesību normā paredzēto procedūru, ar nosacījumu, ka lēmumi, ko šīs iestādes pieņem šajā jautājumā, var tikt pārsūdzēti, lai nodrošinātu attiecīgajām personām Savienības tiesībās un it īpaši šajā regulā paredzēto tiesību saglabāšanu.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

Padomes 2003. gada 22. jūlija Regulas (EK) Nr. 1383/2003 par muitas rīcību attiecībā uz precēm, par kurām ir aizdomas, ka tās pārkāpj atsevišķas intelektuālā īpašuma tiesības, un pasākumiem, ko veic attiecībā uz precēm, kas ir pārkāpušas šādas tiesības, 13. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas neliedz muitas iestādēm, ja iniciatīvu nav izrādījis intelektuālā īpašuma tiesību īpašnieks, pašām uzsākt un īstenot šajā tiesību normā paredzēto procedūru, ar nosacījumu, ka lēmumi, ko šīs iestādes pieņem šajā jautājumā, var tikt pārsūdzēti, lai nodrošinātu attiecīgajām personām Savienības tiesībās un it īpaši šajā regulā paredzēto tiesību saglabāšanu.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – igauņu.