CELEX: 62009CJ0546
Tolliseadustik
Tollimaks
Tollivõlg impordil
Viivis
Ajavahemik, mille eest võib nõuda viivist
Tasandusintress

Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tuleb tõlgendada nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega
kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307), muudetud nõukogu 20. novembri 2006. aasta
määrusega (EÜ) nr 1791/2006 (ELT L 363, lk 1) edaspidi „tolliseadustik”, artikli 201 lõike 1 punkti a ja lõiget 2 koostoimes
artikliga 214, artikli 222 lõike 1 punktiga a ja artikli 232 lõike 1 punktiga b.
Eelotsusetaotlus on esitatud kohtuvaidluses Aurubis Balgaria AD (edaspidi „Aurubis”) ja Nachalnik na Mitnitsa Stolichna, varem
Nachalnik na Mitnitsa Sofia, (Sofia tolli direktor, edaspidi „Nachalnik”) vahel selle äriühingu poolt tasumisele kuuluva täiendava
käibemaksuvõla viivise summa üle ja kuupäeva üle, millest alates seda viivist arvestatakse.

Õiguslik raamistik

Liidu õigus
Tolliseadustiku artikli 201 lõike 1 punkt a ja lõige 2 sätestavad:
„1.      Tollivõlg impordil tekib, kui:
a)      kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, lubatakse vabasse ringlusse või
[...]
2.      Tollivõlg tekib kõnealuse tollideklaratsiooni aktsepteerimise hetkel.”
Tolliseadustiku artikli 214 lõige 3 näeb ette:
„Et ära hoida olukorda, kus rahalisi eeliseid saadaks tollivõla tekkimise või arvestuskande tegemise kuupäeva edasilükkamisega,
rakendatakse komiteemenetluse alusel vastuvõetud sätetes määratud juhtudel ja tingimustel viivist.”
Tolliseadustiku artikli 222 lõike 1 punkti a esimene ja teine lõik näevad ette:
„1.      Võlgnik tasub tollimaksu summa, mis on kooskõlas artikliga 221 teatavaks tehtud, järgmiste tähtaegade jooksul:
a)      kui isikul ei ole õigus artiklites 224–229 ettenähtud soodustustele maksu tasumisel, tasutakse tollimaksu summa ettenähtud
tähtajaks.
Ilma et see piiraks artikli 244 teise lõigu kohaldamist, ei või tähtaeg olla pikem kui kümme päeva arvestades tasumisele kuuluva
tollimaksu summa teatamisest võlgnikule, ja arvestuskannete summeerimise korral artikli 218 lõike 1 teises lõigus ettenähtud
tingimustel määratakse tollimaksu summa tasumiseks selline tähtaeg, mille puhul tasumiseks ei jää pikem aeg, kui tollimaksu
summa tasumise edasilükkamise puhul.”
Tolliseadustiku artikkel 232 sätestab:
„1.      Kui tollimaksu summa ei ole ettenähtud tähtaja jooksul tasutud:
[…]
b)      tuleb lisaks tollimaksule tasuda ka viivist. Viivise määr võib olla kõrgem kui krediidiintressi määr. Viivise määr ei või
olla madalam kui krediidiintressi määr.
2.      Toll võib loobuda viivise nõudest, kui:
[…]
tollimaksud tasutakse viie päeva jooksul ettenähtud tasumise tähtaja möödumisest arvestades.
[…]”.
Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92
(EÜT L 253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3), muudetud komisjoni 28. veebruari 2007. aasta määrusega (EÜ) nr 214/2007 (ELT L 62,
lk 6), edaspidi „rakendusmäärus”, artikli 519 lõige 1 on sõnastatud nii:
„Kui tollivõlg tekib seestöötlemise või ajutise impordi protseduuril olevate kompensatsioonitoodete või importkauba suhtes,
tuleb tasandusintressi tasuda kõnealuse ajavahemiku imporditollimaksude summa alusel.”
Nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1), artikli 2
lõike 1 punkti d kohaselt maksustatakse käibemaksuga kauba import.
Kauba impordil tasutava käibemaksu kohta sätestab direktiivi 2006/112 artikli 211 esimene lõik, et liikmesriigid ise kehtestavad
maksmise üksikasjalikud eeskirjad kaupade impordi puhul.

Siseriiklik õigus
Käibemaksuseaduse (zakon za danak varhu dobavenata stoynost,
DV
nr 63, 4.8.2006, muudetud
DV
nr 52, 29.6.2007; edaspidi „käibemaksuseadus”), artikli 59 lõige 2 sätestab:
„Kui tollieeskirjade alusel tekib kohustus maksta viivist tollivõlast tulenevalt tollimaksult, siis tekib ka kohustus maksta
viivist tasumata käibemaksult.”
Käibemaksuseaduse artikkel 60 „Käibemaksu tasumine impordil” sätestab:
„1.      Tolli poolt sisse nõutud käibemaksu kohta arvestuskande tegemine vabariigi eelarvesse toimub samas korras ja samadel tähtaegadel,
mis on ette nähtud tollimaksu tasumiseks.
2.      Kauba riigi territooriumile importimisel tolli poolt sisse nõutud käibemaksu ei või maksuhaldur tasaarvestada teiste nõuetega.”

Vaidluse aluseks olevad asjaolud ja eelotsuse küsimused
Ajavahemikul 6. kuni 30. novembrini 2007 importis Aurubis Makedooniast vasekontsentraati. See kaup „suunati vabasse ringlusse”.
Tollideklaratsioonid täideti esialgse hinna põhjal, mis oli märgitud müüja väljastatud kaubaarvele ja kindlaks määratud vastavalt
müüja ja Aurubise vahel sõlmitud hinnamääratlemislepingus ette nähtud meetodile.
Kauba lõplik hind määrati kindlaks 18. veebruari 2008. aasta lõpliku kaubaarvega.
Aurubis saatis 20. juunil 2008 omal algatusel ja vastavalt tolliseadustiku artikli 78 lõikele 1 tollile kirja, milles teatas,
et tarnija on esitanud imporditud kauba kohta lõpliku kaubaarve ja palus tollil tegutseda seaduses ette nähtud pädevuse piires,
kui toll leiab, et kauba tolliväärtust tuleb vabastusjärgselt muuta.
Nachalnik tegi 15. juulil 2008 otsuse, milles tuvastas riigi täiendava käibemaksunõude suuruses 113 822,82 Bulgaaria leud,
mis on sissenõutav koos seadusest tuleneva viivisega alates tollivõla tekkimise hetkest (edaspidi „2008. aasta otsus”). See
otsus, milles anti Aurubisele tasumiseks 7-päevane tähtaeg, tehti Aurubisele teatavaks 16. juulil 2008.
Aurubis tasus 23. juuli 2008. aasta maksekorraldusega 2008. aasta otsuses kindlaks määratud käibemaksuvõla. Võla kohta tehti
arvestuskanne 24. juulil 2008.
Olles vastu 2008. aasta otsuses ette nähtud kohustusele tasuda viivis, pöördus Aurubis Administrativen sad Sofia-Gradi poole
(Sofia linna halduskohus), kes 19. märtsi 2009. aasta otsusega jättis 2008. aasta otsuse jõusse.
Aurubis esitas 3. aprillil 2009 kassatsioonkaebuse Varhoven administrativen sadi (kõrgeim halduskohus), milles vaidlustas
nimetatud otsuse seaduslikkuse.
Tolliseadustiku artiklite 201 ja 214 põhjal leiab Nachalnik, et vabastusjärgselt tasutud tolli- ja käibemaksuvõlalt tuleb
tasuda viivist alates kuupäevast, mil kaup „suunati vabasse ringlusse”. Aurubis omakorda leiab, et viivist tuleb tasuda alles
alates sellest hilisemast kuupäevast, millal möödus tagantjärele tehtud arvestuskande alusel tollivõla tasumise tähtaeg ning
mis järgneb tollivõla kohta arvestuskande tegemisele ja tollivõla võlgnikule teatamisele.
Selles situatsioonis otsustas Varhoven administrativen sad menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse
küsimused:
„1.      Kas [määruse nr 2913/92] artikli 232 lõike 1 punkti b tuleb siseriiklikel kohtutel tõlgendada nii, et toll võib täiendava
tollivõla summalt nõuda viivist ainult arvestuskande tegemise, võlgniku teavitamise ja määruse artikli 222 lõike 1 punkti a
alusel tolli poolt määratud täiendava tollivõla tasumise tähtaja möödumisele järgneva aja eest?
2.      Kas [määruse nr 2913/92] artikli 214 lõiget 3 tuleb [määruses nr 2454/93] asjakohaste sätete puudumisel tõlgendada nii, et
siseriiklikud ametiasutused ei tohi nõuda tasandusintressi esialgse tollideklaratsiooni esitamise ja tagantjärele arvestuskande
tegemise vahelise aja eest?
3.      Kas [määruse nr 2913/92] ja [määruse nr 2454/93] sätteid tuleb tõlgendada nii, et siseriiklike õigusnormide puudumisel, mis
näeksid sõnaselgelt ette tollimaksu suurendamise või muu siseriikliku sanktsiooni summa ulatuses, mida oleks nõutud viivisena
tollivõla tekkimise ja järelarvestuskande tegemise vahelise aja eest, ei või siseriiklikud kohtud ühenduse õiguse kohaselt
tollimaksu niimoodi suurendada või sellist sanktsiooni määrata?”

Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
Kuna põhikohtuasi käsitleb täiendavalt käibemaksuvõlalt viivise sissenõutavust, siis tuleb kõigepealt uurida, kas liidu tollieeskirjade
tõlgendamist käsitlev eelotsusetaotlus on vastuvõetav.
Nimelt kohalduvad need eeskirjad kõnealusele vaidlusele üksnes Bulgaaria õiguse ja eelkõige käibemaksuseaduse artikli 59 lõike 2
ja artikli 60 lõike 1 alusel, mis sisaldavad viidet tollieeskirjadele, sätestades, et kui tollieeskirjade alusel tekib kohustus
tasuda viivist tollivõlast tulenevalt tollimaksult, siis tekib ka kohustus tasuda viivist tasumata käibemaksult, ja et käibemaksu
arvestuskanne tehakse vastavalt tollimaksu tasumise eeskirjadele ja tähtaegadele.
Sellega seoses piisab, kui meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale võib Euroopa Kohus vastata eelotsuse küsimusele
isegi siis, kui põhikohtuasja asjaolud jäävad liidu õiguse kohaldamisalast välja, kui siseriiklikud õigusnormid järgivad liidu
õiguses reguleerimata olukorra reguleerimisel liidu õiguses sätestatut. Euroopa Kohtu praktika kohaselt on liidu õiguskorra
huvides lahknevate tõlgenduste vältimiseks vaja anda igale liidu õigussättele ühtne tõlgendus, olenemata selle sätte kohaldamise
asjaoludest (vt selle kohta eelkõige 17. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑130/95: Giloy, EKL 1997, lk I‑4291, punktid 19–28;
11. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑267/99: Adam, EKL 2001, lk I‑7467, punktid 23–29; 15. jaanuari 2002. aasta otsus
kohtuasjas C‑43/00: Andersen og Jensen, EKL 2002, lk I‑379, punktid 15–19; 16. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑3/04:
Poseidon Chartering, EKL 2006, lk I‑2505, punktid 14–19, ja 21. oktoobri 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑205/09: Eredics ja
Sápi, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 33).
Neil tingimustel tuleb eelotsusetaotlus tunnistada vastuvõetavaks.

Eelotsuse küsimused

Esimene küsimus
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada saada, kas tolliseadustiku artikli 232 lõike 1
punkti b tuleb tõlgendada nii, et veel sissenõudmata tollimaksu summalt saab selle artikli alusel nõuda viivise tasumist ainult
selle summa tasumise tähtaja möödumisele järgneva ajavahemiku eest.
Sellega seoses tuleb tõdeda, et tolliseadustiku artikli 232 lõike 1 punkti b enda sõnastuse kohaselt tuleb lisaks tollimaksule
tasuda viivist ka siis, „kui tollimaksu summa ei ole ettenähtud tähtaja jooksul tasutud”.
Viivise nõudmise tingimuseks on seega asjaolu, et tollimaksu summat ei ole ettenähtud tähtaja jooksul tasutud ja viivisenõuet
ei saa esitada siis, kui tollivõla võlgnik on tollivõlast tuleneva kohustuse täitnud talle antud tähtaja jooksul.
Seega on viivise eesmärk kõrvaldada tasumise tähtaja möödumisest tulenevad tagajärjed ja eelkõige hoida ära see, et tollivõla
võlgnik saab alusetult kasu olukorrast, kus tollivõlast tulenev summa on tema käsutuses pärast selle tasumiseks ette nähtud
tähtaja möödumist. Just sellest eesmärgist lähtuvalt sätestab tolliseadustiku artikli 232 lõike 1 punkt b, et viivise määr
ei või olla madalam kui krediidiintressi määr.
Seda ühtaegu grammatilist kui ka teleoloogilist tõlgendust kinnitab tolliseadustiku artikli 232 ülesehitus, kuna selle sätte
lõike 2 punkt c sätestab, et toll võib loobuda viivise nõudest, kui tollimaks tasutakse viie päeva jooksul ettenähtud tasumise
tähtaja möödumisest arvestades.
Kuna tollivõla tasumine viie päeva jooksul pärast tähtaja möödumist võimaldab tollil viivise nõudest loobuda, siis peab ka
selle viivise arvutamise lähtepunktiks vältimatult olema see tähtaja möödumine.
Seega saab tolliseadustiku artikli 232 lõike 1 punkti b kohaselt viivise tasumist nõuda ainult tollivõla tasumise tähtaja
möödumisele järgneva ajavahemiku eest, sest selle artikli ülesanne ei ole tolli rahaliste puudujääkide vältimine ega nende
eeliste kompenseerimine, mis ettevõtja jaoks tulenevad tema enda tegevuse tõttu viivitusest tollivõla kohta hilinenult arvestuskande
tegemisel selle seadustiku tähenduses ning tollivõla summa või võlgniku kindlaksmääramisel.
Neil juhtudel kui tollivõlg tekib tolliseadustiku artiklite 202–205, 210, 211 ja 220 alusel, mis kõik käsitlevad asjaomase
ettevõtja poolt liidu tollieeskirjade rikkumise või eiramisega seonduvaid olukordi, ei näe tolliseadustik ega rakendusmäärus
ette selliseid erimeetmeid nagu tollimaksu summa suurendamine summa võrra, mis vastab viivisele, mida oleks tulnud tasuda
tollivõla tekkimise ja selle kohta arvestuskande tegemise vahelise ajavahemiku eest või ajavahemiku eest, mis jääb selle võla
esialgse arvestuskande alusel sissenõutavaks muutumise kuupäeva ja selle võla kohta vabastusjärgse arvestuskande tegemise
kuupäeva vahele (vt selle kohta 16. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑91/02: Hannl-Hofstetter, EKL 2003, lk I‑12077,
punktid 19 ja 23).
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb järelikult esimesele küsimusele vastata, et tolliseadustiku artikli 232 lõike 1 punkti b
tuleb tõlgendada nii, et veel sissenõudmata tollimaksu summalt saab selle artikli alusel nõuda viivise tasumist ainult selle
summa tasumise tähtaja möödumisele järgneva ajavahemiku eest.

Teine küsimus
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada saada, kas rakendusmääruse asjakohaste sätete puudumisel
tuleb tolliseadustiku artikli 214 lõiget 3 tõlgendada nii, et selle artikli alusel ei saa toll tollivõla võlgnikult nõuda
tasandusintressi ajavahemiku eest, mis jääb esmase tollideklaratsiooni esitamise kuupäeva ja selle tollivõla kohta vabastusjärgse
arvestuskande tegemise vahele.
Sellega seoses piisab, kui märkida, et tolliseadustiku artikli 214 lõige 3 näeb otsesõnu ette, et viivise rakendamise juhud
ja tingimused on „[määratud] komiteemenetluse alusel vastuvõetud sätetes”.
Vastavalt rakendusmääruse artikli 519 lõikele 1 on tasandusintressi kohaldamine ette nähtud üksnes siis, kui tollivõlg tekib
seestöötlemise või ajutise impordi protseduuril olevate kompensatsioonitoodete või importkauba suhtes.
Seega ei saa toll muude tolliprotseduuride puhul tasandusintressi kohaldamiseks tugineda tolliseadustiku artikli 214 lõikele 3.
Niisiis tuleb teisele küsimusele vastata, et rakendusmääruse asjakohaste sätete puudumisel tuleb tolliseadustiku artikli 214
lõiget 3 tõlgendada nii, et selle artikli alusel ei saa liikmesriigi toll tollivõla võlgnikult nõuda tasandusintressi ajavahemiku
eest, mis jääb esmase tollideklaratsiooni esitamise kuupäeva ja selle tollivõla kohta vabastusjärgse arvestuskande tegemise
vahele.

Kolmas küsimus
Selle küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada saada, kas liidu õigusega on vastuolus see, kui
siseriiklikud ametivõimud kohaldavad tollieeskirjade rikkumise korral sanktsiooni, mis ei ole siseriiklikus õiguses sõnaselgelt
ette nähtud.
Sellega seoses on kohane meenutada, et tollieeskirjade rikkumise osas on Euroopa Kohus täpsustanud, et kui liidu õiguse tasandil
on valdkond ühtlustamata, siis võivad liikmesriigid valida sanktsioonid, mis on nende jaoks sobivad. Sellegipoolest peavad
nad seda pädevust kasutama ühenduse õigust ja selle üldpõhimõtteid järgides (vt 7. detsembri 2000. aasta otsus kohtuasjas
C‑213/99: de Andrade, EKL 2000, lk I‑11083, punkt 20, ja eespool viidatud kohtuotsus Hannl-Hofstetter, punkt 18).
Nende põhimõtete hulka kuulub kuritegude ja karistuste seaduslikkuse põhimõte (vt 3. mai 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑303/05:
Advocaten voor de Wereld, EKL 2007, lk I‑3633, punkt 46). Selle põhimõtte kohaselt peab seadus selgelt määratlema õigusrikkumised
ja nende eest määratavad karistused. See tingimus on täidetud, kui menetluse osapool saab asjaomase sätte sõnastusest ja vajaduse
korral kohtute poolt sellele antud tõlgendusest aru, milline tegu või tegevusetus toob kaasa kriminaalvastutuse (vt eespool
viidatud kohtuotsus Advocaten voor de Wereld, punkt 50, ja 22. mai 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑266/06 P: Evonik Degussa
vs.
komisjon, punkt 39).
Eeltoodu põhjal tuleb kolmandale küsimusele vastata, et liidu õiguse üldpõhimõtetega ning eelkõige kuritegude ja karistuste
seaduses sätestatuse põhimõttega on vastuolus see, kui siseriiklikud ametivõimud kohaldavad tollieeskirjade rikkumise korral
sanktsiooni, mis ei ole siseriiklikus õiguses sõnaselgelt ette nähtud.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:
1.
Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, muudetud nõukogu
20. novembri 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 1791/2006 artikli 232 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et veel sissenõudmata
tollimaksu summalt saab selle artikli alusel nõuda viivise tasumist ainult selle summa tasumise tähtaja möödumisele järgneva
ajavahemiku eest.
2.
Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruses (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92,
muudetud komisjoni 28. veebruari 2007. aasta määrusega (EÜ) nr 214/2007 asjakohaste sätete puudumisel tuleb määruse nr 2913/92,
muudetud määrusega nr 1791/2006, artikli 214 lõiget 3 tõlgendada nii, et selle artikli alusel ei saa liikmesriigi toll tollivõla
võlgnikult nõuda tasandusintressi ajavahemiku eest, mis jääb esmase tollideklaratsiooni esitamise kuupäeva ja selle tollivõla
kohta vabastusjärgse arvestuskande tegemise vahele.
3.
Liidu õiguse üldpõhimõtetega ja eelkõige kuritegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõttega on vastuolus see, kui siseriiklikud
ametivõimud kohaldavad tollieeskirjade rikkumise korral sanktsiooni, mis ei ole siseriiklikus õiguses sõnaselgelt ette nähtud.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: bulgaaria.