CELEX: 62010CJ0128
Eelotsusetaotlus
Teenuste osutamise vabadus
Merekabotaaž
Määrus (EMÜ) nr 3577/92
Artiklid 1 ja 4
Eelnev luba merekabotaažiteenuste osutamiseks
Laevade ohutuse kontrollimine
Sadamakorraldus
Avaliku teenuse osutamise kohustus
Täpsete ja ette teada kriteeriumide puudumine

Eelotsusetaotlused käsitlevad merekabotaaži valdkonnas teenuste vaba osutamist reguleerivate asjaomaste liidu õiguse sätete
tõlgendamist.
Need eelotsusetaotlused esitati Naftiliaki Etaireia Thasou AE (edaspidi „Naftiliaki Etaireia Thasou”) ja Amaltheia I Naftiki
Etaireia, ühelt poolt, ning Ypourgos Emporikis Naftilías’e (kaubalaevastiku minister), teiselt poolt, vahelise kohtuvaidluse
raames, mis käsitleb viimase poolt võetud otsuste kehtivust, millega seati merekabotaažile teatud tingimused.

Õiguslik raamistik

Liidu õigusnormid
Nõukogu 7. detsembri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 3577/92 teenuste osutamise vabaduse põhimõtte kohaldamise kohta merevedudel
liikmesriikides (merekabotaaž) (EÜT L 364, lk 7; ELT eriväljaanne 06/02, lk 10, edaspidi „määrus”) sätestab põhjenduses 8
järgmist:
„[teenuste osutamise] vabaduse rakendamine peaks toimuma järk-järgult ning kõikide asjaomaste teenuste kohta käivat ei pea
tingimata rakendama ühtemoodi, arvestades teatavate spetsiifiliste teenuste laadi ja jõupingutuste ulatust, mida mõned erineva
arengutasemega riigid ühenduses peavad tegema.”
Määruse põhjendus 9 on sõnastatud järgmiselt:
„avalike teenuste kasutuselevõtmine, mis kätkeb teatavaid asjaomaste laevaomanike õigusi ja kohustusi, võib olla õigustatud,
selleks et kindlustada piisavad regulaarsed transporditeenused saartele ja saartelt ning nende vahel, eeldusel et rahvuse
või elukoha või registrisse kantud asukoha järgi vahet ei tehta.”
Määruse artikli 1 lõige 1 näeb ette:
„Alates 1. jaanuarist 1993 kehtib vabadus osutada mereveoteenuseid liikmesriigis (merekabotaaž) ühenduse laevaomanike suhtes,
kelle laevad on liikmesriigi registrisse kantud ja kes sõidavad liikmesriigi lipu all, eeldusel et need laevad vastavad kõikidele
selles liikmesriigis ettenähtud kabotaažitingimustele, sealhulgas Eurose registrisse kantud laevad, kui nõukogu selle registri
kinnitab.”
Määruse artikkel 2 sätestab:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
1.      [...]
c)
saarekabotaaž
: reisijate- või kaubavedu meritsi:
–        ühe ja sama liikmesriigi mandril ning ühel või enamal saarel asuvate sadamate vahel,
–        ühe ja sama liikmesriigi saartel asuvate sadamate vahel;
[...]
3.
avalike teenuste osutamise leping
– leping, mis sõlmitakse liikmesriigi pädevate ametite ja ühenduse laevaomaniku vahel selleks, et osutada üldsusele piisavalt
veoteenuseid.
Avalike teenuste osutamise leping võib hõlmata eelkõige:
–        veoteenuseid, mis vastavad kinnitatud pidevus-, korrapärasus-, mahu- ja kvaliteedinormidele,
–        lisaveoteenuseid,
–        kindlaksmääratud tariifiga ja kindlaksmääratud tingimustel, eriti teatavatele reisijatekategooriatele või teatavatel marsruutidel
osutatavaid veoteenuseid,
–        teenuste kohandamist tegelike nõuetega;
4.
avalike teenuste osutamise kohustused
– kohustused, mida kõnesolev ühenduse laevaomanik kommertshuvidest lähtudes endale ei võtaks või ei võtaks samas ulatuses
või samadel tingimustel;
[...]”.
Määruse artikkel 4 on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Liikmesriik võib sõlmida avalike teenuste osutamise lepinguid laevaühingutega, kes osalevad regulaarsete teenuste osutamisel
saartele ja saartelt ning nende vahel, või kehtestada neile avalike teenuste osutamise kohustusi kabotaažiteenuste osutamise
tingimusena.
Kui liikmesriik […] kehtestab avalike teenuste osutamise kohustusi, peab ta seda tegema ühtki ühenduse laevaomanikku diskrimineerimata.
2.      Avalike teenuste osutamise kohustuste kehtestamisel võivad liikmesriigid esitada ainult nõudeid, mis käsitlevad teenindatavaid
sadamaid, regulaarsust, pidevust, sagedust, võimet teenust osutada, tasumäärasid ja laevaperet.
[...]”.
Määruse artikli 6 lõiked 2 ja 3 on sõnastatud järgmiselt:
„2.      Erandina ei rakendata saarekabotaaži puhul Vahemerel ja kabotaaži puhul Kanaari saarte, Assooride ja Madeira, Ceuta ja Melilla,
Prantsuse Atlandi ookeani rannikul asuvate saarte ja Prantsuse ülemeredepartemangude vahel ajutiselt käesolevat määrust kuni
1. jaanuarini 1999.
3.      Sotsiaal-majandusliku ühtekuuluvuse tõttu pikendatakse lõikes 2 sätestatud erandit, mis käsitleb regulaarseid reisijateveo-
ja parvlaevateenuseid ja teenuseid, mida osutavad laevad kogumahutavusega alla 650, Kreeka puhul kuni 1. jaanuarini 2004.”

Siseriiklik õigus
Seaduse 2932/2001 merekabotaažiteenuste osutamise vabaduse kohta (
FEK A’
145, 27.6.2001) selle põhikohtuasja asjaolude suhtes kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „seadus 2932/2001”) artikkel 1
sätestab:
„1.      Alates 2002. aasta 1. novembrist võib vabalt osutada mereveoteenuseid:
a)      mida osutab tasu eest Euroopa Ühenduse [liikmes]riigi laevaomanik ja
b)      mis toimuvad mandril ja saartel asuvate sadamate vahel või saartel asuvate sadamate vahel reisijate ja sõidukite veoks ette
nähtud laevadega, reisijate veoks ette nähtud laevadega või kaubaveoks ette nähtud laevadega, mis tegutsevad reisijateveo
ja parvlaeva regulaarsel liinil, ning samuti laevadega kogumahutavusega alla 650 mõõtühiku […], kui laevad on registreeritud
Kreekas või [liikmes]riigis […] ja sõidavad selle riigi lipu all.
[…]”.
Seaduse 2932/2001 artikli 2 lõige 6 sätestab:
„Pärast Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonion’i arvamuse ärakuulamist võib minister oma otsusega kehtestada avaliku teenuse
osutamise kohustuse laevaomanikele, kes soovivad osutada oma laevaga teenust ühel või mitmel liinil. Need kohustused kehtestatakse
avalikes huvides; need hõlmavad diskrimineerimist põhjustamata teenindatavate sadamate, teenindamise regulaarsuse, veoteenuse
pakkumuse pidevuse, sageduse ja sobivuse ning kaubaveo ja laevaperega seonduvaid tingimusi […]”.
Seaduse 2932/2001 artikkel 3 „Liini teenindamise loa andmine – Tingimused” sätestab:
„1.      Reisijate ja sõidukite veoks ette nähtud laeva, reisijate veoks ette nähtud laeva või kaubaveoks ette nähtud laeva puhul antakse
liini teenindamise luba üheks aastaks; vastav tähtaeg hakkab kulgema 1. novembrist (regulaarteenus).
2.      Liini teenindamise loa saamiseks peab laev:
a)      vastama kõigile seaduses ette nähtud tingimustele, mis on nõutavad merekabotaažiteenuse osutamiseks liikmesriigis, kus laev
on registreeritud, ning Kreekas; sel peavad olema kõik kehtivate sätete kohaselt nõutavad meresõidu dokumendid, turvalisuse
ning merekeskkonna kaitse valdkonnas nõutavad tunnistused ning tunnustatud klassifikatsiooniühingu poolt väljastatud klassifikatsioonitunnistus,
kui see ühing laeva kontrollib […];
b)      laev peab vastama sadama infrastruktuuri võimalustele ning selle liiniga seotud võimalikele erinõuetele, mida ta teenindama
hakkab;
[...]”.
Seaduse 2932/2001 artikkel 4 „Regulaarliini teenindamise loa andmise menetlus” näeb ette järgmist:
„1.      Selleks et saada ühele või mitmele laevale teatud ühenduse teenindamise luba, peab laevaomanik esitama ministeeriumile avalduse,
milles on märgitud tema nimi, asukoht või elukoht; kui tegemist on füüsilise isikuga, peab olema märgitud selle isiku perekonnanimi,
eesnimi ja kodakondsus. […] Lisaks sellele tuleb esitada laeva kindlakstegemist võimaldavad andmed, ühendused, mis selle laevaga
tagatakse teenindusvõrgu ühel või mitmel liinil, lähtesadamad, lõppsihtkoht ja peatused nende tegemise järjekorras, väljumise
ja sisenemise päevad ning kellaajad, turisti- või ühtse klassi teenuse maksimumhind […] liini teenindamise vältel ning muud
järgmises lõikes viidatud määruses nõutavad andmed.
[...]
3.      Liini teenindamise loa taotlus esitatakse hiljemalt 31. jaanuaril. Hiljemalt 10. veebruaril avaldab pädev talitus pressiteate,
mis avaldatakse vähemalt kahes üleriigilises päevalehes ning kus on ära toodud esitatud taotlused; huvitatud isikud võivad
kuni 20. veebruarini oma taotlust täiendada, muuta või selle tagasi võtta. Pädev talitus teavitab nendest muutustest hiljemalt
28. veebruaril, avaldades pressiteate ning kajastades neid ministeeriumi veebilehel, kui see on olemas. Talitus teatab taotluse
rahuldamisest huvitatud isikule kirjalikult hiljemalt 31. märtsil, kui kohaldamisele ei kuulu järgmine lõik.
4.      Minister võib vajalikul määral muuta taotlust seoses tagatavate ühendustega, kui ta on põhjendatult seisukohal, et:
a)      olukord ühes või mitmes sadamas ei võimalda teostada taotletavaid ühendusi laevade ohutuse või sadamakorraldusega seotud põhjustel;
b)      laeval ei ole võimalik sadamasse takistusteta siseneda ning vedu sadama teatud alani ei ole võimalik taotluses märgitud ajahetkel
ja
c)      ühenduste sagedus või nende katkemise kuupäev ei vasta liini teenindamise ajal teenuse osutamise regulaarsuse pidevale nõudmisele;
minister võib samuti muuta taotlust seoses kaubaveo mahuga, kui ta leiab põhjendatult, et vastavalt lõikele 1 määratletud
kavatsetav maksimumhind konkreetsel ühendusel on ülemäära kõrge ning vastuolus avaliku huviga.
5.      […] Lõike 4 punktides a ja b märgitud juhtudel kutsutakse laevaomanikke üles kohandama oma kellaaegu ühisel kokkuleppel, nähes
ette asjaomaste raskuste lahendamiseks vajalikud ajavahemikud. Kui sellisele kokkuleppele viie päeva jooksul ei jõuta, määrab
minister kellaaegade vajalikud muudatused pärast Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonioni arvamuse ärakuulamist.
[...]”.

Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused

Kohtuasi C-128/10
Kreeka laevandusettevõtja Naftiliaki Etaireia Thasou esitas 30. jaanuaril 2006 Ypourgos Emporikis Naftilíasele regulaarliini
teenindamise loa taotlused ajavahemikuks 1. novembrist 2006 kuni 31. oktoobrini 2007 seoses oma laevadega, mis tagavad ühenduse
mandri ja Thásose saare vahel, täpsemalt Kavála ja Prinos Thasou ning Karamoti ja Thásose vahelistel liinidel, lisades taotlusele
sõiduplaani.
Ypourgos Emporikis Naftilías nõudis selle taotluse kohta arvamust Kavála sadamaasutuselt ja Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonionilt,
mis on kabotaažiküsimustes pädev kollektiivne organ, kus on esindatud kõik kabotaažiga seotud sotsiaalvaldkonna ja kutsealased
organisatsioonid.
Kavála sadamaasutus saatis 20. märtsil 2006 Ypourgos Emporikis Naftilíasele oma arvamuse, milles märgib sisuliselt esiteks,
et laevade ühel ajal või peaaegu ühel ajal saabumised või väljumised seavad ohtu laevaliikluse ohutuse ning teiseks, et nende
saabumiste ja väljumiste teistsugune ajastamine võimaldaks paremini tagada avaliku teenuse ning ta paneb ette muuta Naftiliaki
Etaireia Thasou pakutud ajakava.
Kuivõrd Kavála sadamaasutuses ja kaubalaevastiku ministeeriumis toimunud mitme üksmeelele jõudmiseks korraldatud koosoleku
tulemusel kokkuleppele ei jõutud ja seda eeskätt ühenduste ajakava puudutavas küsimuses, esitas Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonion
26. oktoobril 2006 arvamuse, milles ta toetas Kavála sadamaasutuse poolt pakutud muudatuste tegemist.
Ypourgos Emporikis Naftilías muutis seejärel 31. oktoobri 2006. aasta viie otsusega Naftiliaki Etaireia Thasou taotlust järgmiselt:
–        Kavála ja Prinos Thasou vahelist liini puudutavas osas muutis ta ühenduse kellaaega poole tunni võrra ning otsustas seega,
et 1. juulist kuni 31. augustini 2007 väljuvad Naftiliaki Etaireia Thasou laevad Prinose sadamast esialgselt taotletud 18:30
asemel kell 19;
–        mis puudutab Karamoti ja Thásose vahelist liini, siis otsustas Ypourgos Emporikis Naftilías, et:
a)      Naftiliaki Etaireia Thasou laevade jaoks ettenähtud ühenduste kellaajad jäävad samaks, mis olid nende ühenduste jaoks ette
nähtud varasemal liini teenindamise ajavahemikul 1. novembrist 2005 kuni 31. oktoobrini 2006;
b)      arvestades Keramoti sadama mõõdete ning ohutusnõuetega peavad 1. juulist kuni 31. augustini 2007 ühendused toimuma iga 30 minuti
järel.
Naftiliaki Etaireia Thasou vaidlustas Ypourgos Emporikis Naftilíase tehtud muudatuste kehtivuse eelotsusetaotluse esitanud
kohtus ning väitis, et seaduse 2932/2001 sätted, mille alusel vaidlustatud otsustega muudeti ühepoolselt ajakava, on kehtetud,
sest need on vastuolus määruse sätetega.
Laevandusettevõtjate ühendus Koinopraxia Epibatikon Ochimatagogon Ploion Kavalas – Thasou, mis oli esitanud taotluse oma laevadele
vaidlusalustel liinidel regulaarteenuse osutamise loa saamiseks ajavahemikul 1. novembrist 2006 kuni 31. oktoobrini 2007,
astus menetlusse Ypourgos Emporikis Naftilíase nõuete toetuseks ning palus jätta Naftiliaki Etaireia Thasou kaebuse rahuldamata.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus on seisukohal, et laevaomanike taotluste rahuldamine Ypourgos Emporikis Naftilíase poolt
kujutab endast kreeka õiguses loa andmist. Ta rõhutab, et nagu tuleneb seaduse 2932/2001 artikli 4 lõikest 4, kehtestatakse
selle seadusega merekabotaaži teenuste osutamise suhtes eelneva haldusloa kord, mille eesmärk on esiteks kõnealuse sätte punktide a
ja b kohaselt kontrollida, kas konkreetses sadamas valitsevat olukorda arvesse võttes on laevaomaniku taotletavaid ühendusi
võimalik teha laeva ohutust tagavates tingimustes ja asjaomase sadama korda järgides, ning samuti seda, kas laeval on võimalik
siseneda sadamasse takistusteta; teiseks on selle eesmärk kehtestada vastavalt sama sätte punktis c sätestatule vajaduse korral
avaliku teenuse osutamise kohustus, mis hõlmab muu hulgas ühenduste sagedust ja üldisemalt kõnealuse liini piisavat teenindamist.
Asjaomane kohus märgib lisaks, et seaduse 2932/2001 artikli 4 lõige 5 nägi oma esialgses redaktsioonis ette, et kui mitu laevaomanikku
taotlesid võimalust kasutada samal ajahetkel sellist sadamat, millel ei olnud piisavat läbilaskevõimet, ning kui nad ei suutnud
ühise kokkuleppe alusel oma saabumisi koordineerida, siis kuulutas ametiasutus välja hanke, et määrata kindlaks randumise
ja sildumise eelisõigused.
Tuginedes eeskätt 20. veebruari 2001. aasta otsuse kohtuasjas C‑205/99: Analir jt (EKL 2001, lk I‑1271) punktile 34, märgib
eelotsusetaotluse esitanud kohus muu hulgas, et seaduse 2932/2001 artikli 4 lõike 4 punktiga c kehtestatud eelneva loa kord
kehtib eranditult kõigi saari teenindavate mereliinide suhtes, ilma et oleks võimalik asuda seisukohale, et siseriiklikud
ametiasutused oleksid kõnealuste õigusnormide vastuvõtmiseks iga asjaomase liini puhul täheldanud regulaarse veoteenuse puudulikkuse
ohtu juhul, kui nende teenuste osutamine oleks jäetud üksnes turujõudude määratleda.
Neil asjaoludel otsustas Symvoulio tis Epikrateias menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas määruse […]artiklid 1, 2 ja 4 tõlgendatuna kooskõlas teenuste osutamise vabaduse põhimõttega, võimaldavad võtta vastu
siseriiklikke õigusnorme, mille kohaselt võivad laevaomanikud osutada merekabotaažiteenuseid ainult siis, kui neile on eelnevalt
välja antud haldusluba ja:
a)      selle loakorra eesmärk on kontrollida, kas konkreetses sadamas valitsevat olukorda arvesse võttes on laevaomaniku taotletavaid
ühendusi võimalik teha laeva ohutust tagavates tingimustes ja sadama korda järgides, ning seda, kas regulaarteenuse osutamiseks
kasutataval laeval on võimalik siseneda takistusteta konkreetsesse sadamasse kellaajal, mis laevaomanikule vastavalt tema
taotlusele konkreetse ühenduse teostamiseks sobib, ilma et seejuures oleks õigusnormiga eelnevalt määratletud kriteeriumid,
mille alusel haldusasutus neid küsimusi hindab, eelkõige juhul, kui mitu laevaomanikku soovivad siseneda samasse sadamasse
samal ajahetkel;
b)      see loakord kujutab endast samal ajal võimalust kehtestada avaliku teenuse osutamise kohustus, millel on sellest vaatevinklist
järgmised omadused:
i)      see puudutab eranditult kõiki saari teenindavaid mereliine;
ii)      see annab haldusasutusele, kes on pädev andma välja luba, äärmiselt laia kaalutlusõiguse avaliku teenuse osutamise kohustuse
kehtestamisel, ilma et õigusnormiga oleks eelnevalt määratletud selle kaalutlusõiguse kasutamise kriteeriume ja ilma et oleks
ette kindlaks määratud selle avaliku teenuse osutamise kohustuse sisu, mis võidakse kehtestada?”

Kohtuasi C‑120/10
Amaltheia I Naftiki Etaireia esitas 30. jaanuaril 2006 Ypourgos Emporikis Naftilíasele taotluse, et saada ajavahemikuks 1. novembrist
2006 kuni 31. oktoobrini 2007 liini teenindamise luba oma laeva kohta, mis tagab ühenduse mandril asuva Arkitsa ja saarel
asuva Aidipsos’e küla vahel, lisades taotlusele asjaomaste marsruutide kellaajad.
Sadamaasutused märkisid 2006. aasta märtsis pärast selle kindlakstegemist, et esitatud sõiduplaanist tulenevalt väljusid mitu
laeva eeskätt suvel iga päev sadamast samal ajal, sisuliselt, et ohutusega seotud kaalutlustel ei saanud nad lubada mitme
laeva üheaegset sadamast väljumist.
Kuivõrd Aidipsose sadamaasutuses ja kaubalaevastiku ministeeriumis toimunud mitme üksmeelele jõudmiseks korraldatud koosoleku
tulemusel kokkuleppele ei jõutud, esitas Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonion 26. oktoobril 2006 arvamuse, milles ta toetas
ühenduste organiseerimist vastavalt sadamaasutuste esitatud viimasele ettepanekule, st nii, et üksnes kaks, mitte kolm laeva
väljuvad sadamast samal ajal.
Pärast teiste laevandusettevõtjate taotluste saamist tegi Ypourgos Emporikis Naftilías 31. oktoobril 2006 kaheksa otsust,
mis näevad ette kaebuse esitaja laeva ja ühe teise asjaomase liini teenindamisest huvitatud teiste laevaomanike ühendusele
kuuluva laeva üheaegse väljumise sadamast.
Amaltheia I Naftiki Etaireia vaidlustas need kaheksa otsust eelotsusetaotluse esitanud kohtus ja väitis, et Ypourgos Emporikis
Naftilías oleks pidanud muutma kaebuse esitaja konkurentide poolt esitatud liini teenindamise loa taotlusi üksnes selleks,
et vältida laevade üheaegset väljumist.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab taas, et seaduse 2932/2001 artikli 4 lõige 5 nägi oma esialgses redaktsioonis ette,
et kui mitu laevaomanikku taotlesid võimalust kasutada samal ajahetkel sellist sadamat, mille läbilaskevõime ei olnud piisav,
ning kui nad ei suutnud ühise kokkuleppe alusel oma saabumisi koordineerida, siis kuulutas ametiasutus välja hanke, et määrata
kindlaks randumise ja sildumise eelisõigused.
Neil asjaoludel otsustas Symvoulio tis Epikrateias menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas määruse […]artiklid 1 ja 2 tõlgendatuna kooskõlas teenuste osutamise vabaduse põhimõttega, võimaldavad võtta vastu siseriiklikke
õigusnorme, mille kohaselt võivad laevaomanikud osutada merekabotaažiteenuseid ainult siis, kui neile on eelnevalt välja antud
haldusluba sellise loakorra raames, mille eesmärk on muu hulgas kontrollida, kas konkreetses sadamas valitsevat olukorda arvesse
võttes on laevaomaniku taotletavaid ühendusi võimalik teha laeva ohutust tagavates tingimustes ja sadama korda järgides, ning
seda, kas regulaarteenuse osutamiseks kasutataval laeval on võimalik siseneda takistusteta konkreetsesse sadamasse kellaajal,
mis laevaomanikule vastavalt tema taotlusele konkreetse ühenduse teostamiseks sobib, ilma et seejuures oleks õigusnormiga
eelnevalt määratletud kriteeriumid, mille alusel haldusasutus neid küsimusi hindab, eelkõige juhul, kui mitu laevaomanikku
soovivad siseneda samasse sadamasse samal ajahetkel?”
Euroopa Kohtu presidendi 8. aprilli 2010. aasta määrusega liideti kohtuasjad C‑128/10 ja C‑129/10 kirjaliku ja suulise menetluse
ning lõpliku kohtuotsuse huvides.

Eelotsuse küsimused

Sissejuhatavad märkused
Esmalt tuleb meenutada, et ELTL artikli 58 lõike 1 kohaselt käsitletakse transporditeenuste osutamise vabadust selle lepingu
kolmanda osa transporti käsitleva VI jaotise sätetes, mille hulgas on ELTL artikli 100 lõige 2, mis võimaldab Euroopa Parlamendil
ja nõukogul kehtestada kohased sätted meretranspordi kohta.
EÜ artikli 80 lõike 2 alusel, millest on saanud ELTL artikli 100 lõige 2, võttis Euroopa seadusandja vastu eespool viidatud
määruse, mille eesmärk – määruse artikli 1 kohaselt – on kohaldada ühenduse laevaomanike suhtes iga liikmesriigi territooriumil
mereveoteenuste osutamise vabaduse põhimõtet (eespool viidatud kohtuotsus Analir jt, punkt 20, ja 9. märtsi 2006. aasta otsus
kohtuasjas C‑323/03: komisjon
vs.
Hispaania, EKL 2006, lk I‑2161, punkt 43).
Määruse põhjenduse 8 kohaselt peaks merekabotaaži teenuse osutamise vabaduse rakendamine toimuma järk-järgult. Artikli 6 lõigete 2
ja 3 kohaselt ei kohaldata kõnealust määrust erandina Kreeka suhtes 1. jaanuarini 2004. Kuupäeval, mil võeti vastu ministri
vaidlustatud otsused, oli määrus selle artikli 6 lõigete 2 ja 3 kohaselt Kreeka suhtes juba
ratione temporis
kohaldatav.
Teiseks ja endiselt sissejuhatavalt tuleb uurida, kas kreeka seaduses ette nähtud normidega kehtestatakse tõepoolest eelneva
loa kord.
Selles osas tuleb rõhutada, et toimiku elementidest nähtub, et kahes põhikohtuvaidluses kõne all olevad otsused käsitlevad
laevaomanike poolt ette pandud sadamast väljumise kellaaegade muutmist esiteks laevade ohutuse ja sadamakorraldusega seotud
põhjendustel ning teiseks vajaduse tõttu tagada teenindatavate liinide teenindamise teatav sagedus.
Tuleb märkida, et Euroopa Kohtus esitatud märkustest nähtub, et kohaldatavate siseriiklike õigusnormide tõlgendamise osas
esinevad erimeelsused. Nimelt ei ole Kreeka valitsus ja komisjon üksmeelel selles, kas nende õigusnormidega kehtestatakse
loakord või mitte.
Komisjon on sarnaselt eelotsusetaotluse esitanud kohtuga seisukohal, et seadusega 2932/2001 kehtestatud kord, mille kohaselt
Ypourgos Emporikis Naftilías võib laevaomanike esitatud regulaarteenuse osutamise loa taotlused kas rahuldada või rahuldamata
jätta, kujutab endast loakorda, mis sarnaneb eespool viidatud kohtuotsuse Analir jt aluseks olnud loakorrale.
Kreeka valitsus aga väidab, et laevaomanike esitatud liini teenindamise loa taotluste läbivaatamise kord ei võimalda haldusasutustel
kõnealuseid taotlusi sisuliselt kontrollida, vaid võimaldab üksnes kontrollida vorminõuete täitmist, mistõttu kõnealuse menetluse
näol ei ole tegemist loakorraga.
Selles osas tuleb meenutada, et mis puutub siseriikliku õiguskorra sätete tõlgendamisse, siis Euroopa Kohus peab põhimõtteliselt
tuginema eelotsusetaotlusest tulenevatele hinnangutele. Nimelt ei ole Euroopa Kohus väljakujunenud kohtupraktika kohaselt
pädev tõlgendama liikmesriigi õigust (20. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑511/03: Ten Kate Holding Musselkanaal jt,
EKL 2005, lk I‑8979, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul, kuivõrd eelotsustetaotluste kohaselt ei piirdu Kreeka haldusasutused laevaomanike esitatud liini teenindamise
loa taotluste lihtsa rahuldamisega, vaid võivad ka muuta laevaomanike poolt ette pandud sõiduplaane ja seda eeskätt laevade
sadamast väljumise kellaaegu puudutavas, siis on sellise muutmise õiguslikud tagajärjed võrdväärsed loa tagajärgedega. Sellest
tulenevalt kehtestatakse seadusega 2932/2001 tõepoolest merekabotaaži teenuste osutamise puhul eelneva loa kord.
Kolmandaks tuleb märkida, et kuivõrd eelotsusetaotluse esitanud kohus ei palu oma eelotsuse küsimustega tõlgendada määruse
artiklis 2 sisalduvaid mõisteid, siis tuleb nentida, et selle artikli üle otsustamise vajadus ei ole tõendatud.

Laevade ohutuse ja sadamakorralduse kontrollimiseks kehtestatud meetmed
Mis puudutab küsimust, kas määrusega ja eeskätt selle artikliga 1 on vastuolus selline kord, nagu on kõne all põhikohtuasjas
ning mis võib tingida selliste sadamast väljumise kellaaegade kehtestamise laevade ohutuse ja sadamakorraldusega seotud põhjendustel,
siis tuleb meenutada, et siseriiklikud õigusnormid, millega seatakse merekabotaaži teenuse osutamine sõltuvusse eelneva haldusloa
saamisest, takistavad selliste teenuste osutamist või muudavad selle vähem atraktiivseks ning need kujutavad endast seega
nende teenuste osutamise vabaduse piirangut (vt eespool viidatud kohtuotsus Analir jt, punkt 22, ja eespool viidatud kohtuotsus
komisjon
vs.
Hispaania, punkt 44).
Nimelt tuleb käesoleval juhul tõdeda, et laevaomanike poolt ette pandud kellaaegade muutmine laevade ja sadamade ohutusega
seotud põhjustel võib endast kujutada piirangut teenuste osutamise vabadusele, mida kohaldatakse merekabotaaži valdkonnas
määruse artikli 1 tähenduses.
Sellist piirangut võib siiski õigustada ülekaalukas üldine huvi. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et ohutuse tagamine
sadamavetes kujutab endast sellist ülekaalukat üldist huvi (vt selle kohta 18. juuni 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑266/96:
Corsica Ferries France, EKL 1998, lk I‑3949, punkt 60).
Selleks et sadamavete ohutusega seotud põhjendustele tuginev meede oleks õigustatud, peab see siiski vastama proportsionaalsuse
ja mittediskrimineerimise tingimustele.
Mis puudutab eeskätt proportsionaalsuse hindamist, siis tuleb esiteks möönda, et sellise eelneva loa korra kehtestamine, mille
eesmärk on sarnaselt põhikohtuasjades kehtestatud loakorraga selle tagamine, et mitme laeva samaaegne viibimine sadamas ei
too laevade ohutuse seisukohast endaga kaasa riske, kujutab endast ühtaegu nii sobivat kui ka vajalikku meedet sadamavetes
ohutuse eesmärgi saavutamiseks.
Teiseks tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et eelneva loa kord ei saa muuta õiguspäraseks siseriiklike
ametiasutuste diskretsioonilisi tegusid, mis jätavad liidu sätted – eelkõige sellise põhivabadusega, nagu on kõne all põhikohtuasjas,
seonduvad sätted – ilma nende kasulikust mõjust. Selleks et eelneva loa kord oleks õigustatud juhul, kui see näeb ette erandi
kõnealusest vabadusest, peab see põhinema ka objektiivsetel, mittediskrimineerivatel ja ette teada olevatel kriteeriumidel,
mis tagavad, et see kord võimaldab piisavalt piiritleda siseriiklike ametiasutuste kaalutlusõigust (vt 22. detsembri 2010. aasta
otsus kohtuasjas C‑338/09: Yellow Cab Verkehrsbetrieb, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 53 ja seal viidatud
kohtupraktika).
Vajadus piiritleda haldusasutuste õiguste teostamist selliste kriteeriumidega on vajalik ka sellises olukorras, nagu on kirjeldatud
põhikohtuasjades, kus on tegemist kellaaegade jaotamisega mitme huvitatud laevaomaniku vahel, kes omavahel konkureerivad,
ja kus siseriiklik haldusasutus valib kandidaatide vahel, kui laeva ja sadama ohutusega seotud põhjustel ei ole mitme laeva
samaaegne sadamast väljumine võimalik või on nõutav väljumiste ajaline eraldatus.
Käesoleval juhul võib seaduse 2932/2001 artikli 4 lõike 4 punkide a ja b kohaselt laevaomanike poolt ette pandud kellaaegade
muutmine tugineda laevade ohutusest ja sadamakorraldusest tulenevatele nõuetele. Lisaks sellele näevad need sätted ette, et
minister võib laevaomaniku taotlust muuta üksnes „vajalikul määral” ning nõuetekohaselt põhjendatud otsusega. Isegi kui nende
üldiste kriteeriumidega ei ole detailselt määratletud ohutuse ja korraldusega seonduvad põhjused, mis võivad õigustada kellaaegade
muutmist, näivad need kehtestavat objektiivse raamistiku, mis on piisavalt täpne ja ette teada olev, selleks et siseriiklikud
ametiasutused saaksid teostada oma hindamispädevust.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab läbi viima siseriikliku õiguse alusel vajaliku kontrolli.

Avaliku teenuse osutamise kohustust kehtestavad meetmed
Mis puudutab küsimust, kas määruse ja eeskätt selle artiklitega 1 ja 4 on vastuolus selline eelneva loa kord, mis hõlmab avaliku
teenuse osutamise kohustuse kehtestamist teatud kellaaegade kindlaksmääramise näol, siis tuleb märkida, et kõnealuse artikli 4
lõike 2 kohaselt võib liikmesriik laevaomanikele selliseid sagedusega seonduvaid kohustusi kehtestada kabotaaži regulaarteenusega
seonduvalt.
Lisaks sellele tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et eelneva haldusloa kord võib kujutada endast avaliku teenuse osutamise
kohustuse kehtestamise vahendit (vt eespool viidatud kohtuotsus Analir jt, punkt 34).
Arvestades sellega, et kõik kabotaažiliinid ei kujuta endast tingimata selliseid liine, mille puhul on vajalik kehtestava
avaliku teenuse osutamise kohustus, on selline kord lubatud vaid siis, kui pädevad siseriiklikud ametiasutused on iga asjaomase
marsruudi osas tuvastanud, et regulaarsed veoteenused oleksid ebapiisavad juhul, kui nende osutamine jäetaks üksnes turujõudude
määratleda ning kui see kord on vajalik ja proportsionaalne arvestades eesmärgiga, mis seisneb saartele ja saartelt toimuvate
regulaarsete veoteenuste piisavuse tagamises (vt selle kohta määruse põhjendus 9, ja eespool viidatud kohtuotsus Analir jt,
punktid 29 ja 34).
Lõpetuseks ei saa selline eelneva loa kord muuta õiguspäraseks siseriiklike ametiasutuste diskretsioonilisi tegusid, mis jätavad
määruse sätted ilma nende kasulikust mõjust. Sellest tulenevalt peab selline kord põhinema objektiivsetel, mittediskrimineerivatel
ja asjaomastele ettevõtjatele ette teada olevatel kriteeriumidel, mis piiritlevad kaalutlusõiguse teostamise siseriiklike
ametiasutuste poolt nii, et nad ei saa seda kasutata omavoliliselt (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Analir jt,
punktid 37 ja 38).
Oma eelotsusetaotlustes rõhutab Symvoulio tis Epikrateias eriti seda, et asjaomastes siseriiklikes õigusnormides ei ole ette
nähtud objektiivseid kriteeriume, millega haldusasutus peab arvestama menetluse raames, mis päädib loa andmist käsitlevate
otsuste vastuvõtmisega. Kreeka Valitsus ja komisjon märgivad omalt poolt, et seaduse 2932/2001 artikli 4 lõikega 4 võetakse
üle määruse artikli 4 lõige 2, korrates seal ette nähtud kriteeriume.
Nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 55 juba meenutatud, peab loakord põhinema ette teada olevatel, objektiivsetel, proportsionaalsetel
ja mittediskrimineerivatel eeskirjadel.
Samuti on tähtis, et nende avaliku teenuse osutamise kohustuste sisu, mis võidakse kehtestada, oleks määratletud üldist laadi
meetmes, et nende kohustuste detailid ja ulatus oleks ette teada.
Mis puudutab avaliku teenuse osutamise kohustuste kehtestamise kriteeriume, siis tuleb määruse artikli 4 lõiget 2, mis kehtestab
nõuded, millega liikmesriigid peavad piirduma avaliku teenuse osutamise kohustuste kehtestamiseks (teenindatavad sadamad,
regulaarsus, pidevus, sagedus, võime teenust osutada, tasumäärad ja laevapere), käsitada ammendavat loetelu kehtestavana.
Selliseid nõudeid on võimalik käsitada objektiivsete kriteeriumidena, millega haldusvõim peab arvestama, kui rakendab oma
hindamispädevust avaliku teenuse osutamise kohustuste kehtestamiseks, eeskätt siis, kui mitu laevaomanikku soovivad siseneda
samasse sadamasse samal ajahetkel.
Mis puudutab asjaomaseid siseriiklikke õigusnorme, siis tuleb eeskätt märkida, et seaduse 2932/2001 artikli 2 lõikes 6 on
loetletud erinevad nõuded, mis võivad õigustada määruse artikli 4 lõikes 2 ette nähtud avaliku teenuse osutamise kohustuste
kehtestamist. Lisaks sellele täpsustatakse kõnealuses artiklis 2, et need kohustused tuleb kehtestada „avalikes huvides” ja
„diskrimineerimist põhjustamata”. Selle seaduse artikli 4 lõike 4 punktis c on omakorda täpsustatud, et laevaomanike taotluste
muudatused, millega sellised kohustused kehtestatakse, võivad olla õigustatud teenuse osutamise regulaarsuse tagamise eesmärgil.
Sama säte näeb lõpuks ette, et sellised muudatused võib selles osas teha vaid „vaid vajalikul määral” ja „põhjendatult”.
Eelotsusetaotlused esitanud kohtu ülesanne on hinnata, kas nende elementidega arvestades vastavad põhikohtuasjades kõne all
olevad õigusnormid käesoleva kohtuotsuse punktides 54 ja 55 meenutatud tingimustele.
Arvestades eelnevate kaalutlustega, tuleb esitatud küsimustele vastata, et määruse artikliga 1 koostoimes artikliga 4 ei ole
vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, millega kehtestatakse merekabotaaži teenuste osas eelneva loa kord, mis näeb
ette haldusotsuste vastuvõtmise, mis kohustavad järgima teatud kellaaegu põhjustel, mis on seotud esiteks laevade ohutuse
ja sadamakorraldusega ning teiseks avaliku teenuse osutamise kohustustega, tingimusel, et selline kord põhineb objektiivsetel,
mittediskrimineerivatel ja ette teada olevatel kriteeriumidel; seda eeskätt juhul, kui mitu laevaomanikku soovivad siseneda
samasse sadamasse samal ajahetkel. Mis puudutab haldusotsuseid, millega kehtestatakse avaliku teenuse osutamise kohustus,
siis on lisaks vaja, et oleks tõendatav tegeliku vajaduse olemasolu avaliku teenuse osutamise järele regulaarsete veoteenuste
ebapiisavuse tõttu vaba konkurentsi tingimustes. Siseriikliku kohtu ülesanne on hinnata, kas põhikohtuasjades on need tingimused
täidetud.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
–
Nõukogu 7. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3577/92 teenuste osutamise vabaduse põhimõtte kohaldamise kohta merevedudel
liikmesriikides (merekabotaaž) artikliga 1 koostoimes artikliga 4 ei ole vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, millega
kehtestatakse merekabotaaži teenuste osas eelneva loa kord, mis näeb ette haldusotsuste vastuvõtmise, mis kohustavad järgima
teatud kellaaegu põhjustel, mis on seotud esiteks laevade ohutuse ja sadamakorraldusega ning teiseks avaliku teenuse osutamise
kohustustega, tingimusel, et selline kord põhineb objektiivsetel, mittediskrimineerivatel ja ette teada olevatel kriteeriumidel;
seda eeskätt juhul, kui mitu laevaomanikku soovivad siseneda samasse sadamasse samal ajahetkel. Mis puudutab haldusotsuseid,
millega kehtestatakse avaliku teenuse osutamise kohustus, siis on lisaks vaja, et oleks tõendatav tegeliku vajaduse olemasolu
avaliku teenuse osutamise järele regulaarsete veoteenuste ebapiisavuse tõttu vaba konkurentsi tingimustes. Siseriikliku kohtu
ülesanne on hinnata, kas põhikohtuasjades on need tingimused täidetud.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: kreeka.