CELEX: 62011CJ0610
Apellatsioonkaebus
Tühistamismenetlus
Ühenduse sõnamärk CENTROTHERM
Tegelik kasutamine
Tõendid
Vande all antud ütlus
Tõendamiskoormis
Faktide kontrollimine omal algatusel
Apellatsioonikojale esitatud täiendavad tõendid
Määrus (EÜ) nr 207/2009
Artiklid 15, 51 ja 76
Määrus (EÜ) nr 2868/95
Eeskirja 40 lõige 5

Centrotherm Systemtechnik GmbH (edaspidi „Centrotherm Systemtechnik”) palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Üldkohtu 15. septembri 2011. aasta otsus kohtuasjas
T-434/09: Centrotherm Systemtechnik
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet - centrotherm Clean Solutions (CENTROTHERM) (EKL 2011
; lk II‑6227); edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega Üldkohus jättis rahuldamata Centrotherm Systemtechnik’i hagi nõudega tühistada osaliselt Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (edaspidi „ühtlustamisamet”) neljanda apellatsioonikoja 25. augusti 2009. aasta otsus (asi R 6/2008-4) (edaspidi „vaidlusalune otsus”), mis käsitleb centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG (edaspidi „centrotherm Clean Solutions”) esitatud nõuet tunnistada tühiseks Centrotherm Systemtechnik’ile kuuluv ühenduse sõnamärk CENTROTHERM.
Olgu lisaks märgitud, et 15. septembril 2011 tegi Üldkohus samade poolte vahelises paralleelses kohtuasjas, mille raames oli samuti vaidlustatud vaidlusalune otsus, otsuse
T-427/09: centrotherm Clean Solutions
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet - Centrotherm Systemtechnik (CENTROTHERM) (EKL 2011, lk II-6207)
, millega jäeti rahuldamata Centrotherm Systemtechnik’i hagi vaidlusaluse otsuse osalise tühistamise nõudes.
Selle kohtuotsuse peale esitas apellatsioonkaebuse Centrotherm Systemtechnik (kohtuasi C‑609/11 P).
Õiguslik raamistik
Määrus (EÜ) nr 207/2009
Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (
ELT L 78, lk 1
) kodifitseeriti nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (
EÜT 1994 L 11, lk 1
, ELT eriväljaanne 17/01, lk 146) ja tunnistati see kehtetuks.
Määruse nr 207/2009 põhjendus 10 selgitab:
„ühenduse kaubamärkide kaitsmine või muude varem registreeritud kaubamärkide kaitsmine nende vastu ei ole põhjendatud, kui kaubamärke tegelikult ei kasutata”.
Määruse nr 207/2009 artikkel 15 „Ühenduse kaubamärkide kasutamine” sätestab:
„1.   Kui omanik ei ole ühenduse kaubamärki viie aasta jooksul pärast registreerimist ühenduses tegelikult kasutusele võtnud kaupade või teenuste puhul, mille jaoks see on registreeritud, või kui selle kasutamine on katkematu viieaastase ajavahemiku jooksul peatatud, siis rakendatakse kaubamärgi suhtes käesoleva määrusega ette nähtud sanktsioone, välja arvatud juhul, kui kasutamata jätmine on põhjendatud.
[...]”
Määruse nr 207/2009 IV jaotise „Taotluste menetlemine” 4. jao „Kolmandate isikute vastuväited ja vastulause” artikkel 42 „Vastulause menetlemine” sätestab:
„1.   Vastulause menetlemise käigus kutsub [ühtlustamisamet] pooli nii sageli kui vajalik ning [ühtlustamisameti] määratud tähtaja jooksul esitama märkused teiste poolte või ameti enese edastatud teadete kohta.
2.   Taotleja nõudmisel peab vastulause esitanud varasema ühenduse kaubamärgi omanik tõendama, et varasemat ühenduse kaubamärki on ühenduses tegelikult kasutatud kaupade või teenuste puhul, mille jaoks see on registreeritud, viie aasta jooksul enne ühenduse kaubamärgi taotluse avaldamist ning et see on vastulause aluseks või et mittekasutamine on õigustatud, tingimusel, et varasem ühenduse kaubamärk on selleks kuupäevaks olnud registreeritud vähemalt viis aastat. Selliste tõendite puudumise korral lükatakse vastulause tagasi. [...]
[...]”
Määruse nr 207/2009 VI jaotise „Loobumine, tühistamine ja kehtetuks tunnistamine” 2. jao „Tühistamise põhjused” artikkel 51 „Tühistamise põhjused” näeb ette:
„1.   Ühenduse kaubamärgi omaniku õigused kuulutatakse tühistatuks [ühtlustamisametile] esitatud taotluse või rikkumise suhtes algatatud menetluses esitatud vastuhagi põhjal, kui:
a)
kaubamärki ei ole ühenduses viie järjestikuse aasta jooksul kasutatud kaupade või teenuste puhul, mille jaoks see on registreeritud, ja kasutamata jätmisel ei ole mõistlikke põhjendusi; [...]
[...]
2.   Kui õiguste tühistamise põhjused on olemas ainult mõnede kaupade või teenuste puhul, mille jaoks ühenduse kaubamärk on registreeritud, kuulutatakse omaniku õigused tühistatuks ainult nende kaupade või teenuste osas.”
Määruse nr 207/2009 VI jaotise 5. jao „Tühistamise ja kehtetuks tunnistamisega seotud menetlus [ühtlustamisametis]” artikkel 57 „Taotluse läbivaatamine” sätestab:
„1.   Õiguste tühistamise või kehtetuks tunnistamise taotluse läbivaatamise käigus kutsub [ühtlustamisamet] pooli nii sageli kui vajalik ning määratud tähtaja jooksul esitama märkusi teiste poolte või [ühtlustamisameti] enese edastatud teadete kohta.
2.   Ühenduse kaubamärgi omaniku nõudel peab tühistamismenetluses osalev varasema ühenduse kaubamärgi omanik tõendama, et varasemat ühenduse kaubamärki on ühenduses tegelikult kasutatud kaupade või teenuste puhul, mille jaoks see on registreeritud, viie aasta jooksul enne kehtetuks tunnistamise taotluse esitamise kuupäeva ning et see on taotluse aluseks või et mittekasutamine on õigustatud, tingimusel et varasem ühenduse kaubamärk on selleks kuupäevaks olnud registreeritud vähemalt viis aastat. Selliste tõendite puudumise korral lükatakse kehtetuks tunnistamise taotlus tagasi. [...]
[...]”
Määruse nr 207/2009 IX jaotise „Menetlus” 1. jao „Üldsätted” artikkel 76 „Faktide kontrollimine [ühtlustamisameti] omal algatusel” näeb ette:
„1.   Asju menetledes kontrollib [ühtlustamisamet] fakte omal algatusel; registreerimisest keeldumise suhteliste põhjustega seotud menetlustes piirdub amet siiski kontrollimisel osaliste esitatud faktide, tõendite ja väidetega ning esitatud nõudmistega.
2.   [Ühtlustamisamet] võib mitte arvesse võtta fakte ja tõendeid, mille asjaomased pooled on esitanud hilinenult.”
Määruse nr 207/2009 artikli 78 lõige 1 sätestab:
„[Ühtlustamisametis] toimuvate menetluste puhul kuuluvad tõendite esitamise või saamise viiside hulka:
[...]
f)
kirjalikud, vande all antud või tõendatud ütlused või ütluste andmise liikmesriigi seaduste kohaselt samaväärsed muud ütlused.”
Määrus (EÜ) nr 2868/95
Komisjoni 13. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 2868/95, millega rakendatakse nõukogu määrus nr 40/94 (
EÜT L 303, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 189) (muudetud komisjoni 29. juuni 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 1041/2005 (
ELT L 172, lk 4
)) (edaspidi „määrus nr 2868/95”), eeskirja 22 lõiked 2–4 näevad ette:
„2
Kui vastulause esitaja peab tõendama kasutamist või näitama, et mittekasutamine on nõuetekohaselt põhjendatud, palub [ühtlustamisamet] tal esitada nõutud tõendid [ühtlustamisameti] määratud tähtaja jooksul. Kui vastulause esitaja selliseid tõendeid enne tähtaja lõppemist ei esita, lükkab [ühtlustamisamet] vastulause tagasi.
3.
Kasutamist tõendavad märked ja tõendid koosnevad viidetest varasema kaubamärgi kasutamise kohale, ajale, ulatusele ja olemusele kaupade ja teenuste osas, mille jaoks see on registreeritud ning mis on vastulause aluseks, ja neid viiteid kinnitavatest lõike 4 kohastest tõenditest.
4.
Tõendid esitatakse eeskirjade 79 ja 79a kohaselt ning nende esitamine piirdub põhimõtteliselt tõendavate dokumentide ja selliste esemete nagu pakendite, etikettide, hinnakirjade, kataloogide, arvete, fotode, ajalehereklaamide ning [määruse nr 207/2009] artikli [78] lõike 1 punkti f kohaste kirjalike kinnituste esitamisega.”
Määruse nr 2868/95 eeskiri 40 sätestab:
„1.
Igast esitatuks loetud tühistamistaotlusest või kehtetuks tunnistamise taotlusest teatatakse ühenduse kaubamärgi omanikule. Kui [ühtlustamisamet] peab taotlust vastuvõetavaks, palub ta ühenduse kaubamärgi omanikul esitada [ühtlustamisameti] määratud tähtaja jooksul oma seisukoht.
2.
Kui ühenduse kaubamärgi omanik ei esita seisukohta, võib [ühtlustamisamet] tühistamise või kehtetuks tunnistamise otsustada tema käsutuses olevate tõendite põhjal.
3.
Kõik ühenduse kaubamärgi omaniku esitatud seisukohad edastatakse taotlejale, kellel [ühtlustamisamet] palub vajaduse korral vastata ameti määratava tähtaja jooksul.
4.
Isegi kui eeskirjas 69 on sätestatud või lubatud teisiti, tuleb kõik poolte esitatud seisukohad edastada teisele osapoolele.
5.
Kui tühistamistaotlus esitatakse [määruse nr 207/2009] artikli [51] lõike 1 punkti a kohaselt, palub [ühtlustamisamet] ühenduse kaubamärgi omanikul esitada märgi õige kasutamise kohta tõendeid [ühtlustamisameti] määratud tähtaja jooksul. Kui tõendeid ei esitata määratud tähtaja jooksul, siis ühenduse kaubamärk tühistatakse. Eeskirja 22 lõikeid 2, 3 ja 4 kohaldatakse
mutatis mutandis
.
6.
Kui taotlejal tuleb tõendada kasutamist või kui ta peab tõendama, et mittekasutamisel on [määruse nr 207/2009] artikli [57] lõigetes 2 ja 3 sätestatud kaalukad põhjused, palub [ühtlustamisamet] taotlejal esitada tõendeid märgi õige kasutamise kohta tähtaja jooksul, mille ta määrab. Kui tõendeid ei esitata määratud tähtaja jooksul, lükatakse kehtetuks tunnistamise taotlus tagasi. Eeskirja 22 lõikeid 2, 3 ja 4 kohaldatakse
mutatis mutandis
.”
Vaidluse taust
Üldkohus kirjeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–13 vaidluse tausta järgmiselt:
„1
[…] Centrotherm Systemtechnik […] esitas 7. septembril 1999 [ühtlustamisametile] vastavalt [määrusele nr 40/94] ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse.
Kaubamärk, mille registreerimist taotleti, on sõnamärk CENTROTHERM.
Kaubad [ja teenused], mille jaoks kaubamärgi registreerimist taotleti, kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassidesse 11, 17, 19 ja 42 [...]
Kaubamärk CENTROTHERM registreeriti ühenduse kaubamärgina eespool punktis 3 nimetatud kaupade ja teenuste jaoks 19. jaanuaril 2001.
[…] centrotherm Clean Solutions […] esitas 7. veebruaril 2007 ühtlustamisametile määruse nr 40/94 artikli 15 ja artikli 50 lõike 1 punkti a (nüüd määruse nr 207/2009 artikkel 15 ja artikli 51 lõike 1 punkt a) alusel kaubamärgi CENTROTHERM tühistamise taotluse seoses kõigi registreeritud kaupade ja teenustega.
Tühistamistaotlus tehti [Centrotherm Systemtechnik’ile] teatavaks 15. veebruaril 2007 ja paluti tal kolme kuu jooksul esitada võimalikud märkused ja tõendid varasema kaubamärgi tegeliku kasutamise kohta.
[Centrotherm Systemtechnik] vaidlustas 11. mail 2007 esitatud märkustes tühistamistaotluse ja esitas [oma kaubamärgi] tegeliku kasutamise tõendamiseks järgmised tõendid:
—
14 digitaalfotot;
—
neli arvet;
—
[Centrotherm Systemtechnik’i] ärijuhina tegutseva M. W. ütluse pealkirjaga „eidesstattliche Versicherung” (vande all antud ütlus).
[Centrotherm Systemtechnik] kinnitas, et tal on arvukalt muid arvete koopiaid, mille ta esialgu jätab konfidentsiaalsuskaalutlustel esitamata. Kinnitades, et tal on võimalik esitada muid dokumente, palus [ta] ühtlustamisameti [tühistamisosakonnal] teha vastav menetlustoiming, kui viimane soovib, et toimikusse lisamiseks esitataks muid tõendeid ja üksikdokumente.
Tühistamisosakond kuulutas 30. oktoobril 2007 kaubamärgi CENTROTHERM tühistatuks, tõdedes, et [Centrotherm Systemtechnik’i] esitatud tõendid ei ole piisavad selle kaubamärgi tegeliku kasutamise tõendamiseks.
[Centrotherm Systemtechnik] esitas 14. detsembril 2007 selle otsuse peale kaebuse, mille ühtlustamisameti neljas apellatsioonikoda [vaidlusaluse otsusega] osaliselt rahuldas. [Centrotherm Systemtechnik] väitis eelkõige, et tühistamisosakond oleks pidanud temalt nõudma muid teavet sisaldavaid dokumente. Samuti heitis [ta] tühistamisosakonnale ette arvestamata jätmist kaubamärki CENTROTHERM puudutava teise ühtlustamisametis menetletava asja toimikus olevate tõenditega.
Apellatsioonikoda tühistas tühistamisosakonna otsuse ja jättis tühistamistaotluse rahuldamata järgmiste kaupade osas: klassi 11 kuuluvad „küttekatelde leektorud, korstnalõõrid, katlatorud; gaasipõleti otsakud; kütteseadmete mehaanilised osad; gaasiseadmete mehaanilised osad; torujuhtmekraanid; korstnasiibrid”; klassi 17 kuuluvad „toruliitmikud, torumuhvid, torustikuarmatuurid, voolikud, kõik eespool nimetatud kaubad, v.a metallist” ja klassi 19 kuuluvad „torud, torujuhtmed, eeskätt ehituse otstarbel; harutorud; korstnalõõrid”. Ülejäänud osas jättis apellatsioonikoda kaebuse rahuldamata.
Eelkõige leidis apellatsioonikoda, et kaubamärgi CENTROTHERM tegelik kasutamine eespool punktis 11 loetletud kaupade puhul viie aasta jooksul enne tühistamistaotluse esitamist 7. veebruaril 2007 (edaspidi „asjaomane ajavahemik”) oli tõendatud, kuna [Centrotherm Systemtechnik’i] esitatud fotodest ilmnes kaubamärgi kasutamise olemus ja esitatud arved tõendasid, et mainitud kaupu turustati vaidlusaluse kaubamärgi all.”
Siiski leidis apellatsioonikoda, et teiste kaupade ja teenuste kohta, mille jaoks kaubamärk CENTROTHERM registreeritud oli (vt eespool punkt 3), oli [Centrotherm Systemtechnik] tõendina esitanud üksnes oma ärijuhi ütluse, mis ei ole apellatsioonikoja arvates piisav kaubamärgi tegeliku kasutamise tõendamiseks. Sellega seoses märkis apellatsioonikoda, et tühistamisosakond ei olnud kohustatud nõudma muid dokumente ega arvestama teise ühtlustamisametis menetletava asja toimikuga.” [Siin ja edaspidi on vaidlustatud kohtuotsust tsiteeritud täpsustatud tõlkes.]
Üldkohtu poolt sellisel kujul esitatud vaidluse tausta kokkuvõtet tuleb täiendada järgmiste täpsustustega.
Vaidlusaluse otsuse punktist 36 nähtub, et apellatsioonikoda otsustas Centrotherm Systemtechnik’i poolt talle esitatud täiendavate tõendite osas, et need „täiendavad tõendid on esitatud hilinenult ja nendega ei saa arvestada”, kuna „[määruse nr 2868/95] eeskirja 40 lõike 5 teises lauses ette nähtud tähtaeg on aegumistähtaeg, mille järgimata jätmine toob kaasa kaubamärgi tühistamise vastavalt [selle määruse] eeskirja 40 lõike 5 kolmandale lausele”. Selle otsuse punktis 37 lisas apellatsioonikoda sellega seoses, et möönab, et vastavalt määruse nr 207/2009 artikli 76 lõikele 2 on apellatsioonikojal pädevus otsustada, kas hilinenult esitatud tõenditega arvestamine on asjakohane, kuid et käesolevas asjas puudus tal põhjus teostada seda õigust apellandi kasuks. Apellatsioonikoda täpsustas, et selles küsimuses esitas apellant vaid üldist laadi argumente kaubamärgiõiguse väärtuse ja ülesande kohta ning ei väitnud, et tal oli esimeses menetlusastmes võimatu esitada tõendeid kasutamise kohta.
Vaidlustatud kohtuotsus
Centrotherm Systemtechnik esitas Üldkohtu kantseleisse 26. oktoobril 2009 saabunud hagi, nõudes vaidlusaluse otsuse tühistamist niivõrd, kuivõrd sellega rahuldati kaubamärgi CENTROTHERM tühistamise taotlus.
Oma hagi toetuseks esitas Centrotherm Systemtechnik kolm väidet, mis põhinesid esiteks ühtlustamisameti tühistamisosakonnale esitatud tõenditele antud vääral hinnangul, teiseks määruse nr 207/2009 artikli 76 lõikest 1 tuleneva faktiliste asjaolude omal algatusel kontrollimise kohustuse rikkumisel ja kolmandaks apellatsioonikojale esitatud tõenditega selle määruse artikli 76 lõiget 2 rikkudes arvestamata jätmisel. Teise võimalusena esitas Centrotherm määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõike 5 õigusvastasuse väite.
Vaidlustatud kohtuotsusega jättis Üldkohus nimetatud hagi rahuldamata.
Esimese väite käsitlemisel viitas Üldkohus kõigepealt vaidlustatud kohtuotsuse punktides 21–24 tühistamise kui sanktsiooni eesmärgile ning sellega seonduvatele menetlusnormidele ja tõendamisreeglitele sellistena, nagu need tulenevad eelkõige määruse nr 207/2009 artikli 51 lõike 1 punktist a ning määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõikest 5.
Seejärel esitas Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 25–30 mitmed viited kohtupraktikale, mis puudutab tegelikku kasutamist ning tingimusi, mille esinemisel saab lugeda tegeliku kasutamise tõendatuks.
Olles vaidlustatud kohtuotsuse punktis 31 märkinud, et just kõigist neist kohtuotsuse punktides 21–30 meenutatud kaalutlustest lähtudes tuleb otsustada, kas on põhjendatud vaidlusaluses otsuses sisalduv apellatsioonikoja hinnang, mille kohaselt ei tõenda Centrotherm Systemtechnik’i poolt tühistamisosakonnale esitatud tõendid, et vaidlusalust kaubamärki on tegelikult kasutatud muude kui selle kohtuotsuse punktis 11 nimetatud kaupade suhtes, täpsustas Üldkohus mainitud kohtuotsuse punktides 32–34 järgmist:
„32
Paslik on meenutada, et hageja poolt tema kaubamärgi tegeliku kasutamise tõendamiseks tühistamisosakonnale esitatud tõendid koosnevad [tema ärijuhi] vande alla antud ütlusest, neljast arvest ja 14-st digitaalfotost.
Kõigepealt tuleb tõdeda, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tuleb määruse nr 207/09 artikli 78 lõike 1 punkti f tähenduses „kirjalike, vande all antud või tõendatud ütluste või ütluste andmise liikmesriigi seaduste kohaselt samaväärsete muude ütluste” tõendusjõu hindamiseks kontrollida dokumendis sisalduvate andmete tõepärasust ja usaldusväärsust, võttes eelkõige arvesse dokumendi päritolu, dokumendi koostamise asjaolusid, dokumendi adressaati ja seda, kas dokumendi sisu arvestades näib see mõistlik ja usutav [...].
Seega tuleb olla seisukohal, et arvestades ütluse andja ja hageja ilmselget seotust, saab sellele ütlusele omistada tõendusjõu üksnes siis, kui seda kinnitab 14-l fotol kujutatu ja neli esitatud arvet.”
Nõnda punktis 34 sõnastatud ülesannet arvestades käsitles Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 35–43 Centrotherm Systemtechnik’i poolt ühtlustamisameti tühistamisosakonnale esitatud arveid ja fotosid. Selles küsimuses tõi Üldkohus mainitud kohtuotsuse punktides 36 ja 37 esile järgmist:
„36
Arvetest nähtub, et hageja müüs neljale kliendile mitmesuguseid torustikega seotud kaupu (torud, muhvid, liitmikkomplektid kateldele, torupõlved, väljalasketorustike katted) summa eest, mis, hõlmates 2007. aasta arvet, moodustab kaubamärki CENTROTHERM kandvate kaupade [Centrotherm Systemtechnik’i ärijuhi poolt deklareeritud] 2006. aasta müügikäibest vähem kui 0,03%.
Sellest järeldub, et [oma ärijuhi] ütluses olevate summadega võrreldes esitas hageja ühtlustamisametile müügi kohta suhteliselt nõrgad tõendid. Seega tuleb isegi siis, kui apellatsioonikoda oleks pidanud selle ütlusega arvestama, tõdeda, et toimikus ei ole piisavalt tõendeid, mis kinnitaksid ütluse sisu müügisummade osas. Mis lisaks puudutab kaubamärgi kasutamise ajalist külge, siis katavad need arved väga lühikese, lausa hetkega võrreldava ajavahemiku, nimelt 12., 18. ja 21 juuli 2006 ja 9. jaanuari 2006.”
Esitatud arvete ja fotode käsitluse kokkuvõtteks sedastas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 44 ja 45 järgmist:
„44
Eelöeldu põhjal ei saa ei fotod ega ka arved toetada hageja ärijuhi ütlust, milles viimane kinnitab, et asjaomasel ajavahemikul turustati kaubamärgi CENTROTHERM all järgmisi kaupu: kliimaseadmete, aurugeneraatorite ning kuivatus- ja ventilatsiooniseadmete mehaanilised osad; õhufiltrimisseadmed ja nende osad; tihendid, tihendusmaterjalid; täite-, toppimis- ja isoleermaterjalid, osaliselt töödeldud pressitud plastikmaterjalid; ehitusmaterjalid, ehitustarindid; seinavooderdised, ehitusplaadid; korstnapikendid, korstnalõõrid, korstnakatted ja korstnate jätkutorud.
Tuleb teha järeldus, et toimikus olevaid tõendeid tervikuna hinnates ei saa tuvastada, seejuures tõenäolisusele või oletustele tuginemata, et kaubamärki CENTROTHERM on asjaomasel ajavahemikul tegelikult kasutatud muude kaupade ja teenuste puhul kui need, mis on loetletud eespool punktis 11.”
Üldkohus jättis teise väite rahuldamata punkides 53–55 esitatud järgmistel põhjustel:
„53
Vastavalt määruse nr 207/2009 artikli 51 lõikele 1 kuulutatakse ühenduse kaubamärgi omaniku õigused tühistatuks, kui kaubamärki ei ole ühenduses viie aasta jooksul kasutatud (määruse nr 207/2009 artikli 51 lõike 1 punkt a), omaniku tegevuse või tegevusetuse tõttu on kaubamärk kaubanduses muutunud selle kauba või teenuse üldnimetuseks, mille jaoks see on registreeritud (määruse nr 207/2009 artikli 51 lõike 1 punkt b) või kui kaubamärgi omanik on kasutanud kaubamärki avalikkust eksitaval viisil või on seda teinud tema loal keegi teine (määruse nr 207/2009 artikli 51 lõike 1 punkt c).
Kui kaks viimati mainitud tingimust on seotud absoluutsete keeldumispõhjustega, nagu nähtub määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punktidest b–d ja g, siis esimene tingimus seondub sättega, mis käsitleb suhteliste keeldumispõhjuste kontrollimist, nimelt määruse nr 207/2009 artikli 42 lõikega 2. Järelikult tuleb sedastada, et kontrolli suhtes, mille ühtlustamisamet tühistamismenetluse raames viib läbi ühenduse kaubamärgi tegeliku kasutamise osas, tuleb kohaldada määruse nr 207/2009 artikli 76 lõike 1 lõpuosa, mille kohaselt piirdutakse kontrollimisel menetlusosaliste esitatud faktidega.
Seega on vale hageja eeldus, mille kohaselt rikkus ühtlustamisamet hageja esitatud tõendite uurimisega piirdudes õigusnormi.”
Üldkohus esitas kolmanda väite tagasilükkamisele järgmised põhjendused:
„61
Esiteks tuleb meenutada, et nagu eespool punktides 51–54 on mainitud, peab ühtlustamisamet kaubamärgi tegeliku kasutamise kontrollimisel kohaldama määruse nr 207/2009 artikli 76 lõike 1 lõpuosa. Selle sätte kohaselt piirdub ühtlustamisamet kontrollimisel menetlusosaliste esitatud faktidega. Seega tuleb tähelepanuta jätta hageja väide, nagu oleks ühtlustamisametil kohustus täiendada toimikut omal algatusel.
Teiseks ei ole ühtlustamisameti menetlusosalistele antud võimalus esitada faktilisi asjaolusid ja tõendeid pärast selleks määratud tähtaja möödumist tingimusteta õigus, vaid vastavalt kohtupraktikale kohaldatakse seda tingimusel, et ei ole sätestatud teisiti. Ainult siis, kui see tingimus on täidetud, omab ühtlustamisamet hilinenult esitatud faktiliste asjaolude ja tõendite arvesse võtmisel kaalutluspädevust [...].
Käesoleval juhul on olemas säte, mis välistab apellatsioonikojale esitatud tõenditega arvestamise, nimelt määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõige 5.”
Lõpuks tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 67–70 seoses määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõike 5 õigusvastasuse väitega järgmist:
„67
Üldkohus leiab, et kuigi tõepoolest ei tohi määruse nr 2868/95 eeskirjad olla vastuolus määruse nr 207/2009 sätete ja ülesehitusega, ei ole määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõike 5 ja määruses nr 207/2009 sisalduvate tühistamist reguleerivate sätete vahel võimalik tuvastada mingit vastuolu.
Määruses nr 207/2009 on sätestatud materiaalõigusnorm, et kui kaubamärki tegelikult ei kasutata, siis on tagajärjeks selle tühistamine; määrus nr 2868/95 täpsustab seevastu kohaldatavad menetlusnormid, eelkõige tõendamiskoormise jaotumise ja määratud tähtaegade järgimata jätmise tagajärjed. Nagu eespool juba märgitud […], tuleneb lisaks määruse nr 207/2009 ülesehitusest, et tegeliku kasutamise puudumisel põhineva tühistamistaotluse korral on ühtlustamisameti kontroll piiratud menetlusosaliste esitatud väidete ja faktidega.
[...]
Mis puutub väidetavasse proportsionaalsuse põhimõtte rikkumisse, siis tuleb meenutada, et kui põhjuseta ei peeta kinni tähtaegadest, mis on ühenduse süsteemi nõuetekohaseks toimimiseks fundamentaalse tähtsusega, siis võib seda ühenduse õiguse alusel sanktsioneerida õiguse kaotusega, ilma et see oleks vastuolus mainitud proportsionaalsuse põhimõttega [...]”.
Poolte nõuded Euroopa Kohtus
Apellatsioonkaebuses palub Centrotherm Systemtechnik Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsus, rahuldada tema esimeses kohtuastmes esitatud hagi ja mõista kohtukulud välja centrotherm Clean Solutions’ilt.
Ühtlustamisamet palub jätta apellatsioonkaebuse rahuldamata või teise võimalusena jätta esimeses kohtuastmes esitatud hagi rahuldamata ning mõista kohtukulud välja Centrotherm Systemtechnik’ilt.
centrotherm Clean Solutions palub jätta apellatsioonkaebuse rahuldamata ja mõista kohtukulud välja Centrotherm Systemtechnik’ilt.
Apellatsioonkaebuse analüüs
Centrotherm Systemtechnik esitab apellatsioonkaebuse toetuseks neli väidet.
Sissejuhatav täpsustus
Käesoleval juhul selgub käesoleva otsuse punktis 14 esitatud vaidluse tausta kokkuvõttest, et kuigi asjaomane tühistamismenetlus algatati määruse nr 40/94 alusel, tegi ühtlustamisameti apellatsioonikoda vaidlusaluse otsuse pärast määruse nr 207/2009 jõustumist.
Kuna aga viimati nimetatud määrusega üksnes kodifitseeriti määrus nr 40/94 ning selle määruse asjakohaseid sätteid kodifitseerimise käigus ei muudetud, viidatakse käesolevas otsuses ainult määruse nr 207/2009 sätetele.
Kolmas väide, mille kohaselt on rikutud määruse nr 207/2009 artikli 51 lõike 1 punkti a
Poolte argumendid
Centrotherm Systemtechnik’i esimese väite kohaselt tõlgendas Üldkohus valesti vande all antud ütluse tõendusjõudu või koguni välistas võimaluse, et sellel võib olla iseseisev tõendusjõud, kinnitades vaidlustatud kohtuotsuse punktis 34, et määruse nr 207/2009 artikli 78 lõike 1 punkti f tähenduses vande all antud ütlusele saab omistada tõendusjõu üksnes siis, kui seda kinnitavad muud esitatud tõendid. Peale selle rikkus Üldkohus põhimõtet, mille kohaselt tuleb seda, kas kasutamine on tegelik, hinnata tõendeid tervikuna, võttes arvesse kõiki asjas tähtsust omavaid tegureid, kui ta jättis arvestamata asjaoluga, et käesoleval juhul ei vaidlustanud teised osapooled vaidlusaluse ütluse sisu.
Vande all antud ütluse tõendusjõu eiramise tagajärjel tuvastas Üldkohus määruse nr 207/2009 artikli 1 punkti a rikkudes, et vaidlusaluse kaubamärki tegelikult ei kasutatud.
Ühtlustamisameti ja centrotherm Clean Solutions’i sõnul nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 34, et vande all antud ütluse tõendusjõudu puudumist ei konstateerinud Üldkohus
in abstracto
, vaid ta kontrollis seda ütlust, jõudes hinnanguni, mida apellatsioonimenetluse raames kontrollida ei saa, et käesoleval juhul on vaja täiendavaid tõendeid, kuna asjaomase ütluse andja ja Centrotherm Systemtechnik on omavahel seotud.
Euroopa Kohtu hinnang
Ei saa jätta märkimata, et vaidlustatud kohtuotsuse punkti 34, mida tuleb tõlgendada koos sellele eelnevate punktidega, ulatus on teistsugune kui see, mille sellel punktile ekslikult omistab Centrotherm Systemtechnik.
Nii tuleb kõigepealt märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 32 tõdes Üldkohus, et „hageja esitatud tõendid” koosnevad viimase ärijuhi vande alla antud ütlusest ning esitatud arvetest ja fotodest.
Järgmiseks ei välistanud Üldkohus vastupidi Centrotherm Systemtechnik’i väitele vande alla antud ütluse tõendusjõudu, vaid rõhutas kõnealuse kohtuotsuse punktis 33, et sellise tõendusjõu hindamiseks tuleb kontrollida dokumendis sisalduvate andmete tõepärasust ja usaldusväärsust, võttes eelkõige arvesse dokumendi päritolu, dokumendi koostamise asjaolusid, dokumendi adressaati ja seda, kas dokumendi sisu arvestades näib see mõistlik ja usutav.
Alles siis ja olles uurinud konkreetselt käesoleval juhul kõne alla olevat ütlust leidis Üldkohus asjaomase kohtuotsuse punktis 34, et arvestades ütluse andja ja Centrotherm Systemtechnik’i ilmselget seotust, saab sellele ütlusele omistada tõendusjõu üksnes siis, kui seda kinnitab esitatud fotodel kujutatu ja arvete sisu.
Seega rõhutas Üldkohus eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 36 ja 37, väitmata seejuures, et Centrotherm Systemtechnik oleks pidanud esitama arved kogu vande all antud ütluses väidetud käibe kinnitamiseks, hoopis asjaolu, et selles ütluses sisalduvad väited 2002. ja 2006. aasta vahelisse ajavahemikku jääva Centrotherm Systemtechnik’i väidetava aastakäibe kohta erinevad tohutult Centrotherm Systemtechnik’i poolt tegelikult esitatud arvetest nähtuvast üsnagi vähesest müügimahust, mis katab suhteliselt lühikese, lausa hetkega võrreldava ajavahemiku.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 35–43 kajastuva esitatud arvete ja fotode üksikasjaliku uurimise tulemusel otsustas Üldkohus nimetatud kohtuotsuse punktis 44, et käesoleval juhul ei toeta ei fotod ega ka arved ärijuhi ütlust, milles viimane kinnitab, vaidlusaluse kaubamärgi all turustati selles punktis loetletute laadseid kaupu.
Seega sai Üldkohus selles küsimuses õigusnormi rikkumata tuvastada kõnealuse otsuse punktis 45, et toimikus olevaid tõendeid ja seega nende hulgas vande all antud ütlust tervikuna hinnates ei saa neil asjaoludel tuvastada, seejuures tõenäolisusele või oletustele tuginemata, et vaidlusalust kaubamärki on tegelikult kasutatud nende kaupade ja teenuste puhul, mida käsitleb käesolev kohtusasi.
Sellega seoses olgu lisaks meenutatud, et faktide ja tõendite ning eelkõige Centrotherm Systemtechnik’i esitatud vande all antud ütluse tõendusjõu hindamine, mille Üldkohus sel eesmärgil läbi viis, kuulub faktiliste asjaolude valdkonda (vt selle kohta 13. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-234/06 P: Il Ponte Finanziaria
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2007, lk I-7333
, punkt 75) ja ei kujuta endast, välja arvatud nende faktiliste asjaolude moonutamise korral, apellatsioonimenetluse raames Euroopa Kohtu poolt kontrollitavat õigusküsimust.
Mis lõpuks puutub asjaolusse, et Ühtlustamisametile tühistamistaotluse esitaja selle ütluse sisu otsesõnu ei vaidlustanud, siis piisab, kui tõdeda, et see ei saa kuidagi takistada Üldkohut hindamast fakte ja tõendeid, eemärgiga kontrollida, kas ühtlustamisametis oli varasema kaubamärgi tegelik kasutamine tõendatud, ja järelikult tegemast otsust tema menetluses olevas kohtuasjas.
Kõigist eespool esitatud kaalutlustest lähtuvalt tuleb esimene väide tagasi lükata.
Teine väide ja kolmanda väite esimene osa, mille kohaselt on rikutud määruse nr 207/2009 artikli51 lõike 1 punkti a ja artikli 76 lõiget 1
Poolte argumendid
Centrotherm Systemtechnik’i teise väite kohaselt kohaldub tühistamismenetluses, vastupidi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 54 ja 55 olevale Üldkohtu sedastusele, määruse nr 207/2009 artikli 76 lõikes 1 ette nähtud reegel, mille kohaselt et kontrollib ühtlustamisamet fakte omal algatusel. Kuna tühistamistaotluse võib soovi korral esitada iga osapool, siis ei ole asjaomane menetlus hõlmatud erandiga, mis on ette nähtud nimetatud sättes seoses registreerimisest keeldumise suhteliste põhjustega.
Centrotherm Systemtechnik’i kolmanda väite esimese osa kohaselt ei lasu lisaks vastupidi Üldkohtu pool vaidlustatud kohtuotsuses väidetule tühistamismenetluses kaubamärgi tegeliku kasutamise tõendamiskoormis kaubamärgi omanikul.
Erinevalt määruse nr 207/2009 artikli 42 lõikest 2 ja artikli 57 lõikest 2, mis kohustavad varasema kaubamärgi omanikku esitama tõendid selle kaubamärgi tegeliku kasutamise kohta, mille esitamata jätmise korral tema esitatud vastulause või kehtetuks tunnistamise taotlus tagasi lükatakse, ei sisalda selle määruse artikkel 51 sarnast täpsustust tühistamismenetluse osas. Neil asjaoludel on määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõikes 5 sisalduv reegel, et tegeliku kasutamise tõendamiskoormis lasub kaubamärgi omanikul, vastuolus määrusega nr 207/2009. Sellest järeldub, et seoses määruse nr 207/2009 artikli 76 lõikest 1 tuleneva kohustusega kontrollida fakte omal algatusel oleks Üldkohus pidanud arvestama kõigi talle esitatud tõenditega.
Ühtlustamisamet leiab, et kuna tühistamismenetlus, mis ei käsitle registreerimisest keeldumise suhtelisi või absoluutseid põhjusi, on pooltevaheline ja olemuselt
sui generis
menetlus, siis ei ole faktide omal algatusel kontrollimise põhimõte kohaldatav ja kaubamärgi tegelikku kasutamist peab tõendama kaubamärgi omanik, kelle käsutuses on kõik selleks vajalikud tõendid.
centrotherm Clean Solutions väidab lisaks, et määruse nr 207/2009 artikli 76 lõige 1 ei kohaldu tühistamismenetlus. Seevastu kehtestab määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõige 5 tühistamismenetluse korra, nähes otsesõnu ette, et kaubamärgi omanik peab esitama tõendid selle kaubamärgi tegeliku kasutamise kohta.
Euroopa Kohtu hinnang
Sisuliselt väidab Centrotherm Systemtechnik oma teises väites ja kolmanda väite esimeses osas, mida tuleb käsitleda koos, et Üldkohus rikkus määruse nr 207/2009 artikli 51 lõike 1 punkti a ja artikli 76 lõiget a, kui ta otsustas, et tühistamismenetluses ei pea ühtlustamisamet omal algatusel kontrollima tõendeid varasema kaubamärgi tegeliku kasutamise kohta, vaid et tegeliku kasutamise tõendamiskoormis lasub üksnes selle kaubamärgi omanikul, jättes seega sanktsioneerimata apellatsioonikoja poolt kõigi tema käsutuses olnud tõenditega arvestamata jätmise.
Sellega seoses tuleb esiteks meenutada määruse nr 207/2009 artiklit 15, mille kohaselt rakendatakse juhul, kui omanik ei ole ühenduse kaubamärki viie aasta jooksul pärast registreerimist Euroopa Liidus tegelikult kasutusele võtnud, kaubamärgi suhtes selle määrusega ette nähtud sanktsioone ja eelkõige kaubamärgiõiguse tühistamist, välja arvatud juhul, kui kasutamata jätmine on põhjendatud.
Selle määruse põhjendusest 10 nähtub, et liidu seadusandja on soovinud siduda ühenduse kaubamärgiga kaasnevate õiguste säilimise selle kaubamärgi tegeliku kasutamise tingimusega. Kaubamärk, mida ei kasutata, võib pärssida konkurentsi, piirates nende tähiste ringi, mida teised saavad kaubamärgina registreerida, ning jättes konkurendid ilma võimalusest kasutada seda või sellega sarnast kaubamärki niisuguste kaupade või teenuste siseturule toomisel, mis on identsed või sarnased nendega, mis on hõlmatud asjaomase kaubamärgiga (vt 19. detsembri 2012. aasta otsus kohtuasjas C‑149/11: Leno Merken, punkt 32).
Teiseks täpsustavad määruse nr 207/2009 artikli 42 lõige 2 ja artikli 57 lõige 2 otsesõnu, et asjaomase kaubamärgi tegelikku kasutamist või kasutamata jätmise põhjendatust peab tõendama asjaomase kaubamärgi omanik, vastasel korral lükatakse vastulause või kehtetuks tunnistamise taotlus tagasi.
Asjaolu, et erinevalt määruse nr 207/2009 artikli 42 lõikest 2 ja artikli 57 lõikest 2 ei täpsusta selle määruse artikli 51 lõige 1, et tegeliku kasutamist või kasutamata jätmise põhjendatust peab tõendama nimetatud omanik, ei saa vastupidi Centrotherm Systemtechnik’i seisukohale tõlgendada nii, et liidu seadusandja kavatsus oli välistada tõendamiskoormisega seonduva asjaomase põhimõtte kohaldamine tühistamismenetluses.
Määruse nr 207/2009 artikli 51 lõikes 1 tõendamiskoormist puudutava täpsustuse puudumist saab pealegi lihtsalt selgitada sellega, et artiklis 51, mille pealkiri on „Tühistamise põhjused”, sätestatakse kaubamärgi tühistamise alused, mis ei nõua tõendamiskoormise kohta täpsustuste esitamist.
Selle määruse artiklid 42 ja 57 on seevastu sisuliselt menetlussätted. Lisaks tuleb märkida, et nende artiklite lõike 2 konkreetne eesmärk on mõlemal juhul kehtestada õiguslik raamistik juhuks, kui vastaspool, kes kavatseb vaidlustada taotleja õiguse algatada soovitud menetlust, tugineb menetlusküsimusele.
Just selle menetlusliku konteksti tõttu, mis on omane vastulausemenetlusele ja kehtetuks tulistamise menetlusele, on liidu seadusandja, võimaldamaks lahendada need menetlusküsimused, mille kohta on lahendit vaja enne neid hõlmava põhimenetluse läbiviimist, sätestanud, et varasema kaubamärgi kasutamist peab tõendama selle omanik ning et tõendamata jätmise korral lükatakse vastulause või kehtetuks tunnistamise taotlus tagasi.
Seevastu asjaolu, et mis tahes seda laadi menetlusküsimus on olemuslikult välistatud tühistamismenetluses, õigustab hõlpsasti seda, et kuigi määruse nr 207/2009 artikli 57 puudutab nii tühistamismenetlust kui ka kehtetuks tunnistamise menetlust, piirdub selle artikli lõike 2 taoline säte ainult kehtetuks tunnistamise menetlusega.
Kolmandaks ei saa jätta märkimata, et määruse nr 207/2009 artikli 42 ja lõikes 2 ning artikli 57 lõikes 2 väljendatud põhimõte, mille kohaselt peab varasema kaubamärgi omanik esitama tõendid selle tegeliku kasutamise kohta, on tegelikult üksnes loogilise mõtlemise ja menetluse tõhususe põhinõude väljendus.
On vaieldamatu, et kõnealusel omanikul on kõige lihtsam ja mõnel juhul ka ainsana võimalik esitada tõendid konkreetsete toimingute kohta, mis kinnitavad tema väidet, et ta on oma kaubamärki tegelikult kasutanud, või põhjendavad kaubamärgi kasutamata jätmist. Hõlmatud on eelkõige sellist kasutamist kinnitavad tõendid, mille näitlik loetelu on esitatud määruse nr 2868/95 eeskirja 22 lõikes 4 ja mille hulka kuuluvad näiteks pakendid, etiketid, hinnakirjad, kataloogid, arved, fotod ja ajalehereklaamid.
Seega saab määruse nr 207/2009 artiklit 14 artikli 42 lõiget 2, artikli 51 lõiget 1 ja artikli 57 lõiget koostoimes tõlgendades teha järelduse, et kaubamärgi tühistamise menetluses peab põhimõtteliselt selle kaubamärgi omanik ja mitte ühtlustamisamet tõendama selle kaubamärgi tegelikku kasutamist.
Samal põhjusel tuleb selles küsimuses sedastada, et kehtestades kaubamärgi omanikule selle kaubamärgi tegeliku kasutamise tõendamise kohustuse, määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõige 5 üksnes konkretiseerib tõendamiskoormise põhimõtte, mis sugugi määrust nr 207/2009 ei eira, vaid hoopis tuleneb selle määruse sätetest ja ülesehitusest.
Neil tingimustel ei kohaldu määruse nr 207/2009 artikli 76 lõikes 1 ette nähtud ühtlustamisameti kohustus kontrollida fakte omal algatusel ühtlustamisametis toimuva tühistamismenetluse raamesse kuuluva kaubamärgi tegeliku kasutamise tõendamise suhtes.
Eeltoodust nähtub eelkõige, et kuigi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 53 ja 54 olev põhistuskäik ja põhjendused on ekslikud, on õiguslikult põhjendatud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 55 sisalduv Üldkohtu järeldus, et määruse nr 207/2009 artikli 76 lõikest 1 ei tulene ühtlustamisameti kohustus kontrollida omal algatusel fakte, tuvastamaks, kas talle esitatud tühistamistaotluse esemeks olevat kaubamärki on tegelikult kasutatud või mitte.
Kuna seega on määruse nr 207/2009 artikli 76 lõike 1 rikkumist puudutava väite tagasilükkamine, mille Üldkohus otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56, põhjendatud Üldkohtu poolt toodutest erinevatel põhjustel, siis ei saa see olla aluseks vaidlustatud kohtuotsuse tühistamisele.
Nagu nähtub eeltoodust, ei ole Üldkohus lisaks rikkunud õigusnormi, otsustades vaidlustatud kohtuotsuses, et tühistamismenetluses lasub kaubamärgi tegeliku kasutamise tõendamisekoormis selle kaubamärgi omanikul.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teine väide ja kolmanda väite esimene osa tagasi lükata.
Kolmanda väite teine osa, mille kohaselt on rikutud määruse nr 207/2009 artikli 51 lõike 1 punkti a ja artikli 76 lõiget 2
Poolte argumendid
Centrotherm Systemtechnik’i kolmanda väite teise osa kohaselt rikkus Üldkohus määruse nr 207/2009 artikli 76 lõiget 2, kui ta vaidlustatud kohtuotsuse punktides 62 ja 63 otsustas, et käesoleval juhul puudus apellatsioonikojal kaalutluspädevus otsustada, kas vajadusel arvestada talle hilinenult esitatud tõenditega kaubamärgi tegeliku kasutamise kohta.
Tuletades meelde, et kuigi 13. märtsi 2007. aasta otsuse kohtuasjas
C-29/05 P: Siseturu Ühtlustamise Amet
vs
. Kaul (EKL 2007, lk I-2213)
punkti 42 kohaselt on tõepoolest mainitud sätte alusel ühtlustamisametil pädevus arvestada hilinenult esitatud tõenditega üksnes siis, „kui ei ole sätestatud teisiti”, väidab Centrotherm Systemtechnik, et Üldkohus leidis siiski ekslikult, et määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõikes 5 on sätestatud teisiti.
Ühtlustamisamet leiab, et kuna põhimõtteliselt liidu õigusaktide õiguspärasust eeldatakse, siis ei olnud apellatsioonikojal vaidlusaluse otsuse tegemise päeval muud valikut kui arvestada tõigaga, et eeskirja 40 lõige 5 keelas tal arvesse võtta selle sätte alusel ette nähtud tähtajast hiljem esitatud tõendeid, nagu pealegi nähtub Üldkohtu varasematest otsustest.
Sellega seoses täpsustab ühtlustamisamet siiski, et pärast vaidlustatud kohtuotsuse väljakuulutamist toimus Üldkohtu praktikas areng. Nimelt sedastas Üldkohus eelkõige oma 29. septembri 2011. aasta otsuse kohtuasjas T‑415/09: New Yorker SHK Jeans
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – Vallis K. – Vallis A. (FISHBONE) punktis 31, et vaatamata määruse nr 2868/95 eeskirja 22 lõikele 2 peab apellatsioonikojale vastavalt määruse nr 207/2009 artikli 76 lõikele 2 jääma võimalus arvestada pärast ühtlustamisameti poolt esimesena nimetatud sätte alusel määratud tähtaja möödumist esitatud tõendeid kaubamärgi tegeliku kasutamise kohta vähemalt siis, kui need täiendavad tähtaegselt esitatud tõendeid ja huvitatud osapool ei ole kasutanud venitamistaktikat ning ei ole üles näidanud ilmset hooletust.
Selle tõlgendusega nõustudes leiab ühtlustamisamet, et samasugust lähenemist tuleb kohaldada määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõike 5 puhul.
centrotherm Clean Solutions’i arvates otsustas Üldkohus põhjendatult, et viimati nimetatud säte, mis näeb ette erandi määruse nr 207/2009 artikli 76 lõikest 2, keelab apellatsioonikojal arvesse võtta talle hilinenult esitatud tõendeid kaubamärgi kasutamise kohta.
Euroopa Kohtu hinnang
Tuleb meenutada, et määruse nr 207/2009 artikli 76 lõike 2 kohaselt võib et ühtlustamisamet jätta arvesse võtmata faktid, millele on tuginetud, ja tõendid, mis asjaomased pooled on esitanud hilinenult.
Nagu Euroopa Kohus on otsustanud, tuleneb selle sätte sõnastusest, et üldreeglina ja kui ei ole sätestatud teisiti, jääb pooltele võimalus esitada faktilisi asjaolusid ja tõendeid pärast määruse nr 207/2009 alusel nende esitamiseks kehtestatud tähtaegade möödumist, ning et ühtlustamisametil ei ole mingil juhul keelatud võtta arvesse faktilisi asjaolusid ja tõendeid, millele on tuginetud või mis on esitatud hilinenult (eespool viidatud kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet
vs
. Kaul, punkt 42).
Täpsustades, et viimane „võib” sellisel juhul otsustada neid faktilisi asjaolusid või tõendeid mitte arvesse võtta, jätab kõnealune säte ühtlustamisametile laia hindamisruumi selle üle otsustamisel, kas neid tuleb arvesse võtta või mitte, millega seoses viimane oma otsust samas ka põhjendama peab (eespool viidatud kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet
vs
. Kaul, punkt 43).
Mis täpsemalt puutub määruse nr 207/2009 artikli 51 lõike 1 punkti a alusel toimuvas tühistamismenetluses tegeliku kasutamise kohta tõendite esitamisse, siis tuleb kõigepealt märkida, et asjaomases määruses ei ole sätet, mis täpsustaks selliste tõendite esitamise tähtaja.
Seevastu näeb määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõige 5 selle kohta ette, et ühtlustamisamet palub ühenduse kaubamärgi omanikul esitada ühtlustamisameti määratud tähtaja jooksul tõendeid kaubamärgi kasutamise kohta.
Käesoleval juhul kohaldas ühtlustamisameti tühistamisosakond seda sätet ja määras Centrotherm Systemtechnik’ile tähtaja selliste tõendite esitamiseks. Lisaks on vaieldamatu, et Centrotherm Systemtechnik esitas selle tähtaja jooksul mitmeid tõendeid vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise kohta.
Järgmiseks olgu meenutatud, et mainitud eeskirja 40 lõike 5 teine lause täpsustab samuti, et kui tõendeid ei esitata ühtlustamisameti määratud tähtaja jooksul, siis ühenduse kaubamärk tühistatakse.
Nagu selgub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 62 ja 63, tõlgendas Üldkohus mainitud teist lauset nii, et ühtlustamisameti määratud tähtaeg kujutab endast igal juhul aegumistähtaega, mille möödumise järgselt on igasugune tõendite esitamine keelatud. Seega otsustas Üldkohus, et kui tõendid kaubamärgi kasutamise kohta tõepoolest esitati ettenähtud tähtaja jooksul, on siiski välistatud igasugune täiendavate tõendite esitamine pärast selle tähtaja möödumist, nii et ühtlustamisamet peab kaubamärgi tühistama, kui algselt esitatud tõenditest ei piisa tegeliku kasutamise tõendamiseks.
Üldkohtu selline tõlgendus ajendas teda otsustama, et määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõike 5 teine lause on käesoleva otsuse punktis 77 meenutatud kohtupraktikat arvestades säte, mis näeb ette teisiti kui määruse nr 207/2009 artikli 76 lõige 2, ja et seetõttu ei ole apellatsioonikojal lubatud arvestada Centrotherm Systemtechnik’i poolt oma kaebuse toetuseks apellatsioonikojale esitatud täiendavate tõenditega kaubamärgi kasutamise kohta.
Nii toimides tugines Üldkohus määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõike 5 valele tõlgendusele.
Kuigi selle sätte sõnastusest tuleneb tõepoolest, et kui asjaomase kaubamärgi kasutamise kohta ei esitata ühtlustamisameti määratud tähtaja jooksul mingeid tõendeid, siis peab ühtlustamisamet põhimõtteliselt sanktsioonina kuulutama kaubamärgi omal algatusel tühistatuks, ei olda sellist järeldust seevastu kohustatud tegema siis, kui tähtaegselt on esitatud tõendeid kasutamise kohta.
Välja arvatud siis, kui on ilmne, et tõendid on kaubamärgi tegeliku kasutamise tõendamiseks täiesti sobimatud, peab menetlus taolisel juhul jätkuma. Eelkõige peab ühtlustamisamet vastavalt määruse nr 207/2009 artikli 57 lõikele 1 paluma nii sageli kui vajalik pooltel esitada märkusi teiste poolte või ühtlustamisameti enese edastatud teadete kohta. Kui kaubamärk hiljem ka tühistatakse, siis ei ole see mitte määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõike 5, mis on oma olemuselt menetlussäte, vaid üksnes määruse nr 207/2009 artikli 51 lõikes 1 ja artiklis 57 sisalduvate materiaalõigusnormide kohaldamise tagajärg.
Eeltoodust nähtub eelkõige, et vastavalt eespool punktis 77 tõdetule säilib võimalus esitada tõendeid kaubamärgi kasutamise kohta lisaks neile tõenditele, mis esitati määruse nr 2868/96 eeskirja 40 lõike 5 kohaselt ühtlustamisameti määratud tähtaja jooksul, pärast selle tähtaja möödumist ning ühtlustamisametil ei ole mingil juhul keelatud võtta arvesse faktilisi asjaolusid ja tõendeid, millele on tuginetud või mis on esitatud hilinenult.
Nagu on meenutatud käesoleva otsuse punktis 81, on vaieldamatu, et käesoleval juhul esitas Centrotherm Systemtechnik ühtlustamisameti määratud tähtaja jooksul asjaomase kaubamärgi kasutamise tõendamiseks mitmeid tõendeid. Samuti on vaieldamatu, et need algselt esitatud tõendid ei olnud tõendamiseks täiesti sobimatud, sest ajendasid apellatsioonikoda eelkõige lükkama osaliselt tagasi tühistamistaotluse põhjusel, et kasutamine oli teatavate kaupade puhul tõendatud.
Neil asjaoludel tuleb tuvastada, et Üldkohus rikkus õigusnormi, otsustades vaidlustatud kohtuotsuse punktides 62 ja 63, et määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõige 5 takistab apellatsioonikoda teostamast kaalutluspädevust, mis tal põhimõtteliselt on määruse nr 207/2009 artikli 76 lõike 2 alusel selleks, et võtta vajadusel arvesse talle esitatud täiendavaid tõendeid.
Seega tuleb kolmanda väite teise osaga nõustuda ja järelikult vaidlusalune kohtuotsus tühistada.
Neljas väide, mille kohaselt on rikutud määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõiget 5
Poolte argumendid
Centrotherm Systemtechnik’i neljanda väite kohaselt kohaldas Üldkohus õigusnormi valesti, jättes tuvastamata, et määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõige 5 ei ole käesolevas asjas kohaldatav.
Esiteks on see eeskiri samadel põhjustel kui kolmanda väite esimese osa puhul vastuolus määrusega nr 207/2009, kuna selle eeskirja kohaselt lasub kaubamärgi tegeliku kasutamise tõendamiskoormis kaubamägi omanikul.
Teiseks rikub selle eeskirja sõna-sõnaline kohaldamine proportsionaalsuse põhimõtet. Selle eeskirja eesmärk, nimelt menetluse tõhususe tagamine, peab olema tasakaalus kaubamärgi tühistamise tõsiste ja lõplike õiguslike tagajärgedega.
centrotherm Clean Solutions väidab, et ühtlustamisametil ega Üldkohtul ei ole õigust loobuda määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõike 5 kohaldamisest, kuna õiguspärasuse põhimõttest tuleneb kohustus tunnustada määruste täielikku toimet niivõrd, kuivõrd nende kehtetust ei ole tuvastanud pädev kohus selleks ette nähtud menetluses.
Euroopa Kohtu hinnang
Mis puutub selle väite esimesse osasse, mille kohaselt on rikutud määrust nr 207/2009, siis tuleb apellandi põhistuskäik tagasi lükata samadel põhjustel kui need, millele Euroopa Kohus tugines kolmanda väite esimese osa puhul.
Mis puutub käesoleva väite teise osasse, mille kohaselt on tühistamine sanktsioonina ebaproportsionaalne, kui seda kohaldatakse sarnaselt käesoleva juhuga määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõike 5 alusel, siis piisab käesoleval juhul tõdemusest, et Centrotherm Systemtechnik’i sellekohane põhistuskäik on rajatud selle eeskirja ulatuse osas valele eeldusele.
Nagu nähtub käesoleva otsuse punktidest 85–87 ja vastupidi apellatsioonikoja seisukohale vaidlusaluses otsuses ning Üldkohtu sedastusele vaidlustatud kohtuotsuses, saab nimelt tühistamist kui sanktsiooni selle sätte alusel kohaldada vaid siis, kui ühtlustamisameti määratud tähtaja jooksu ei ole vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise kohta esitatud mingeid tõendeid või kui on ilmne, et tõendid on kaubamärgi tegeliku kasutamise tõendamiseks täiesti sobimatud.
Käesoleval juhul ega sellise olukorraga tegemist ei ole, sest nagu nähtub kolmanda väite teise osa käsitlusest, välistab see, et Centrotherm Systemtechnik esitas ühtlustamisameti määratud tähtaja jooksul tõendid kaubamärgi kasutamise kohta, igasuguse automaatse tühistamise võimaluse määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõike 5 teise lause alusel, ja selle tõttu ei saa apellatsioonikoda sarnaselt vaidlusaluse otsuses olevale ekslikule sedastusele nentida, et tal puudub igasugune kaalutlusõigus seoses hiljem esitatud täiendavate tõendite võimaliku arvesse võtmisega.
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et neljas väide tuleb tagasi lükata.
Hagi esimeses kohtuastmes
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu alusel võib Euroopa Kohus Üldkohtu otsuse tühistamise korral teha ise asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab, või suunata asja tagasi Üldkohtusse otsustamiseks.
Käesoleval juhul leiab Euroopa Kohus, et kuna kohtuasja menetlusstaadium seda võimaldab, siis teeb ta ise asja suhtes lõpliku kohtuotsuse.
Esimeses kohtuastmes esitatud hagi eseme osas tuleb meenutada, et selles hagis palus Centrotherm Systemtechnik tühistada vaidlusaluse otsuse osaliselt, see tähendab üksnes osas, millega rahuldati vaidlusaluse kaubamärgi tühistamise taotlus. Seega on see hagi suunatud nimetatud otsuse resolutsiooni punkti 2 vastu, millega apellatsioonikoda jättis osaliselt rahuldamata Centrotherm Systemtechnik’i kaebuse tühistamisosakonna 30. oktoobri 2007. aasta otsuse tühistamise nõudes.
Poolte argumendid
Üldkohtule esitatud hagi toetuseks väidab Centrotherm Systemtechnik, et vastupidi apellatsioonikoja ekslikule tuvastusele vaidlusaluse otsuse punktis 36 oli sellel instantsil määruse nr 207/2009 artikli 76 lõike 2 alusel kaalutluspädevus Centrotherm Systemtechnik’i poolt apellatsioonikojale esitatud kaebuse toetuseks esitatud tõendite arvesse võtmisel.
Kuna nimetatud tõendid olid mõeldud tähtaegselt esitatud tõendite täiendamiseks, siis oleks apellatsioonikoda käesoleval juhul vastavalt eespool viidatud kohtuotsusest Siseturu Ühtlustamise Amet
vs.
Kaul tulenevatele juhistele pidanud nendega arvestama. Centrotherm Systemtechnik’i väitel oleks arvesse võtmise pidanud tingima eriti asjaolu, et need täiendavad tõendid olid menetluse lõpptulemuse seisukohalt iseäranis asjakohased, apellatsioonikoja ja tühistamisosakonna vaheline funktsionaalne järjepidevus, arvesse võtmist välistavate tõsiste menetluslike raskuste puudumine, ja lõpuks vajadus tagada tasakaal menetluse nõuetekohase kulgemise ja õiglase sisulise lahenduse vahel menetluses, mille tulemuseks võib olla niigi raske tagajärg kui kaubamärgi tühistamine.
Ühtlustamisamet ja centrotherm Clean Solutions paluvad selle tühistamisväite tagasi lükata. Nad leiavad, et määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõike 5 kohaselt on käesoleval juhul välistatud igasugune vaidlusaluste täiendavate tõendite arvesse võtmine apellatsioonikoja poolt. Lisaks, isegi kui eeldada, et apellatsioonikojal on määruse nr 207/2009 artikli 76 lõike 2 alusel kaalutluspädevus seoses nende täiendavate tõendite võimaliku arvesse võtmisega, siis tegelikult ta kasutaski seda pädevust, tuues vaidlusaluse otsuse punktis 37 välja, milline oleks olnud selle pädevuse kasutamise tulemus – käesoleval juhul negatiivne –, kui ta oleks tegelikult seda pädevust kasutanud.
Euroopa Kohtu hinnang
Vaidlusaluse otsuse punktist 36 nähtub, et apellatsioonikoja arvates ei saanud ta määruse nr 207/2009 artikli 76 lõikest 2 ühtlustamisametile üldreeglina tulenevast kaalutluspädevusest lähtudes arvesse võtta täiendavaid tõendeid, mille Centrotherm Systemtechnik talle esitas, sest need tõendid esitati pärast seda, kui oli möödunud määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõike 5 teises lauses sätestatud tähtaeg, mis on aegumistähtaeg, mille järgimata jätmine toob automaatselt kaasa kaubamärgi tühistamise.
Lisaks, nagu selgub käesoleva otsus punktidest 85–90, põhines selline hinnang nimetatud eeskirja 40 lõike 5 valel tõlgendusel ja eiras määruse 207/2009 artikli76 lõiget 2.
Peale selle ning vastupidi ühtlustamisameti ja centrotherm Clean Solutions’i väitel, ei heasta vaidlusaluses otsuses olevat viga üksnes asjaolu, et apellatsioonikoda märkis seejärel vaidlusaluse otsuse punktis 37, et isegi kui ta saaks vabalt hinnata seda, kas hilinenult esitatud tõendite arvessevõtmine on asjakohane, puudub tal põhjus teostada seda kaalutluspädevust apellandi kasuks, sest viimane esitas selles osas vaid üldist laadi argumente kaubamärgiõiguse väärtuse ja ülesande kohta ning ei väitnud, et tal oli esimeses astmes võimatu esitada tõendeid kasutamise kohta.
Tegelikult ei võimalda selline üldist laadi kategooriline seisukoht mingil moel järeldada, et apellatsioonikoda kasutas talle määruse nr 207/2009 artikli 76 lõikest 2 tulenevat kaalutluspädevust tõhusalt, otsustamaks põhjendatult ja kõiki asjaolusid arvestades, kas talle esitatud täiendavaid tõendeid tuleb tema langetatavas otsuses arvesse võtta või mitte (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet
vs
. Kaul, punktid 43 ja 68).
Sellega seoses tuleb kõigepealt rõhutada, et see, kas ühtlustamisamet võtab täiendavaid tõendeid arvesse või mitte, ei kujuta endast mingil moel „teenet” ühele või teisele poolele, vaid peab olema selle institutsioonile kõnealuse artikli 76 lõikest 2 tuleneva kaalutluspädevuse objektiivse ja põhjendatud teostamise tulemus.
Lisaks olgu märgitud, et põhjendus on veelgi enam vajalik siis, kui ühtlustamisamet otsustab hilinenult esitatud tõendid tagasi lükata.
Sellega seoses tuleb meenutada Euroopa Kohtu otsust, et kui ühtlustamisamet lahendab asja vastulausemenetluse raames, siis võib hilinenult viidatud või esitatud faktiliste asjaolude ja tõendite arvessevõtmine olla põhjendatud eelkõige juhul, kui ühtlustamisamet leiab, et hilinenult esitatud tõendid võivad esiteks olla asjakohased seoses sellega, milline otsus talle esitatud vastulause kohta langetatakse, ja teiseks ei välista seda menetlusstaadium, mil hilinenud esitamine toimub ega hilinenud esitamise asjaolud (eespool punktis 27 viidatud kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet
vs
. Kaul, punkt 44).
Need kaalutlused võivad samuti
mutatis mutandis
eelkõige õigustada seda, et ühtlustamisamet võtab tühistamismenetluses otsust tehes arvesse tõendeid kaubamärgi kasutamise kohta, mis vaatamata määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõike 5 alusel ühtlustamisameti poolt määratud tähtaja möödalaskmisele esitatakse tähtaegselt esitatud tõendite täiendamiseks menetluse hilisemas etapis.
Käesoleval juhul leiab kohus sellega seoses, et kaalutlemisel tähtsust omavate asjaolude hulka võib kuuluda eelkõige tõik, et tühistamisosakond tegi tühistamisotsuse pärast seda, kui selle osakonna määratud tähtaega järgides oli esitatud algsed toimivad tõendid vaidlusaluse kaubamärgi kasutamise kohta, millele oli lisatud konfidentsiaalsuskaalutlustel reservatsioon ja nõusolek esitada täiendavaid tõendeid.
Kohus ei leia, et apellatsioonikoda käsitles neid aspekte või muid potentsiaalselt asjakohaseid tõendeid nõuetekohaselt, või veel vähem uuris Centrotherm Systemtechnik’i esitatud täiendavate tõendite võimalikku asjakohasust.
Lisaks sellele tuleb vastupidi vaidlusaluse otsuse punktis 37 väidetule rõhutada, et pärast määruse nr 2868/95 eeskirja 40 lõikes 5 ette nähtud tähtaja möödumist esitatud täiendavate tõendite võimalik arvesse võtmine ei eelda tingimata seda, et huvitatud poolel oli võimatu esitada neid tõendeid tähtaegselt.
Eeltoodud kaalutluste põhjal tuleb vaidlusalune otsus tühistada niivõrd, kuivõrd ühtlustamisameti neljas apellatsioonikoda jättis sellega rahuldamata Centrotherm Systemtechnik’i kaebuse vaidlusaluse otsuse peale.
Apellatsioonikoda peab eelkõige käesolevast otsusest tulenevaid juhiseid järgides ning kõiki juhtumi tähtsust omavaid asjaolusid arvestades ja nende osas oma otsust põhjendades otsustama, kas otsuse tegemisel apellatsioonikoja lahendatava kaebuse kohta tuleb arvesse võtta Centrotherm Systemtechnik’i poolt talle esitatud täiendavaid tõendeid.
Kohtukulud
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõige 2 sätestab, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab ta kohtukulude jaotamise.
Kodukorra artikli 138 lõikes 3, mida sama korra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on ette nähtud, et kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks, jäävad kummagi poole kohtukulud poole enda kanda.
Käesoleval juhul tuleb esiteks tõdeda, et kuigi ühega Centrotherm Systemtechnik’i apellatsioonkaebuse väidetest nõustuti ja vastav osa vaidlustatud kohtuotsusest tühistati, siis ei ole nii teiste väidete puhul, mille Euroopa Kohus tagasi lükkas.
Mis teiseks puutub hagisse esimeses kohtuastmes, siis tuleb märkida, et tühistades osaliselt vaidlusaluse otsuse, nõustus Euroopa Kohus ühega Centrotherm Systemtechnik’i väidetest. Seevastu nähtub vaidlustatud kohtuotsusest, et Centrotherm Systemtechnik’i muud väited esimeses kohtuastmes lükati tagasi ja Euroopa Kohus ei ole selle kohtuotsuse asjaomast osa tühistanud.
Kuna mõlemad pooled on nii esimeses kohtuastmes kui ka apellatsioonimenetluses kohtuvaidluse mõne väite osas kaotanud, siis tuleb neil asjaoludel jätta kummagi kohtukulud tema enda kanda.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

1.
Tühistada Üldkohtu 15. septembri 2011. aasta otsus kohtuasjas T‑434/09: Centrotherm Systemtechnik
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – centrotherm Clean Solutions (CENTROTHERM).

2.
Tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) neljanda apellatsioonikoja 25. augusti 2009. aasta otsuse (asi R 6/2008-4) resolutsiooni punkt 2.

3.
Centrotherm Systemtechnik GmbH, Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) ja centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG kannavad enda esimese kohtuastme ja apellatsioonimenetluse kohtukulud ise.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.