CELEX: 62011CJ0610
Обжалване
Производство по отмяна
Словна марка на Общността „CENTROTHERM“
Реално използване
Доказателствени средства
Клетвена декларация
Тежест на доказване
Служебно разглеждане на фактите
Допълнителни доказателства, представени пред апелативния състав
Регламент (ЕО) № 207/2009
Членове 15, 51 и 76
Регламент (ЕО) № 2868/95
Правило 40, параграф 5

С жалбата си Centrotherm Systemtechnik GmbH (наричано по-нататък „Centrotherm Systemtechnik“) иска отмяна на Решение на Общия съд на Европейския съюз от 15 септември 2011 година по дело Centrotherm Systemtechnik/СХВП — centrotherm Clean Solutions (CENTROTHERM) (
T-434/09, Сборник, стр. II-6227
, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), с което той отхвърля жалбата, с която се иска частична отмяна на решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 25 август 2009 г. (преписка R 6/2008‑4) (наричано по-нататък „спорното решение“) относно производство по отмяна, започнато от centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG (наричано по-нататък „centrotherm Clean Solutions“), срещу словната марка на Общността „CENTROTHERM“, чийто притежател е Centrotherm Systemtechnik.
Трябва да се посочи също, че на 15 септември 2011 г. в паралелно производство между същите страни и с предмет същото спорно решение, Общият съд е постановил Решение по дело centrotherm Clean Solutions/СХВП — Centrotherm Systemtechnik (CENTROTHERM) (
T-427/09, Сборник, стр. II-6207
), с което е уважил жалбата на centrotherm Clean Solutions за частична отмяна на спорното решение.
Centrotherm Systemtechnik обжалва и посоченото съдебно решение (дело C‑609/11 P).
Правна уредба
Регламент (ЕО) № 207/2009
Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (
ОВ L 78, стр. 1
) кодифицира Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ, 1994 г., L 11, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146) и го отменя.
Съображение 10 от Регламент № 207/2009 гласи:
„Не е оправдано да се защитават марки на Общността и, срещу тях, всяка марка, която е регистрирана преди тях, освен когато марките са реално използвани“.
Член 15 от Регламент № 207/2009, озаглавен „Използване на марката на Общността“, гласи:
„1.   Ако в срок от пет години, считано от регистрацията, марката на Общността не е била реално използвана от притежателя в Общността за стоките или услугите, за които тя е била регистрирана, или ако такова използване е било прекратено за непрекъснат срок от пет години, марката на Общността подлежи на санкциите, предвидени в настоящия регламент, освен ако има основателна причина за неизползването.
[…]“.
Член 42 от Регламент № 207/2009, озаглавен „Разглеждане на възражението“, намиращ се в раздел 4, озаглавен „Бележки на трети лица и възражение“, дял IV, озаглавен „Процедура по регистрация“, предвижда:
„1.   При разглеждането на възражението [СХВП] приканва страните толкова често, колкото е необходимо, да представят в срока, който им е предоставила, бележки относно съобщенията на другите страни или на тях самите.
2.   По молба на заявителя притежателят на по-ранна марка на Общността, който е направил възражение, представя доказателства, че през петте години, предхождащи публикуването на заявката за марка на Общността, по-ранната марка на Общността е била реално използвана в Общността за стоките или услугите, за които тя е регистрирана, и на които се обосновава възражението, или че съществуват основателни причини за неизползването, доколкото към тази дата по-ранната марка е била регистрирана преди не по-малко от пет години. При липса на такива доказателства възражението се отхвърля. […]
[…]“.
Член 51 от Регламент № 207/2009, озаглавен „Основания за отмяна“, намиращ се в раздел 2, озаглавен „Основания за отмяна“, дял VI, озаглавен „Отказ, отмяна и недействителност“, гласи:
„1.   Правата на притежателя на марката на Общността се прекратяват въз основа на искане, представено в [СХВП] или въз основа на насрещен иск в производство за нарушение на правата върху марка:
а)
ако през непрекъснат период от пет години марката не е била реално използвана в Общността за стоките или услугите, за които тя е била регистрирана и ако не съществуват основателни причини за неизползване; […]
[…]
2.   Когато основанията за отмяна съществуват само за една част от стоките или услугите, за които е регистрирана марката на Общността, правата на притежателя се прекратяват само за съответните стоки или услуги“.
Член 57 от Регламент № 207/2009, озаглавен „Разглеждане на искането“, намиращ се в раздел 5, озаглавен „Производство по отмяна и за обявяване на недействителност пред [СХВП]“, дял VI, предвижда:
„1.   В хода на разглеждането на искането за отмяна или за обявяване на недействителност [СХВП] приканва страните, толкова често колкото е необходимо, да представят в срока, който им е даден, бележките си по съобщенията, които тя им е изпратила, или по съобщенията на други страни.
2.   По молба на притежателя на марката на Общността притежателят на по-ранна марка на Общността като страна в производството за обявяване на недействителност представя доказателства, че през петгодишния период, който предхожда датата на искането за обявяване на недействителността, по-ранната марка на Общността е била реално използвана в Общността за стоките или за услугите, за които тя е регистрирана, и на които се основава искането за обявяване на недействителността, или че съществуват основателни причини за неизползването, когато към тази дата по-ранната марка на Общността е била регистрирана най-малко преди пет години. […] При липса на такива доказателства искането за обявяване на недействителност се отхвърля. […]
[…]“.
Член 76 от Регламент 207/2009, озаглавен „Служебна проверка на фактите“, намиращ се в раздел 1, озаглавен „Общи разпоредби“, дял IХ, озаглавен „Процедурни разпоредби“, гласи:
„1.   В хода на производството [СХВП] пристъпва към служебна проверка на фактите; обаче при производство относно относителните основания за отказ на регистрация проверката се ограничава до разглеждане на фактите, доказателствата и аргументите, и исканията, представени от страните.
2.   [СХВП] може да пренебрегне фактите, на които страните не са се позовали, и доказателствата, които те не са представили навреме“.
Съгласно 78, параграф 1 от Регламент № 207/2009:
„Във всяко производство пред [СХВП] средствата за събиране на доказателства могат да включват следното:
[…]
е)
писмени клетвени или тържествени декларации, или такива, които имат същия ефект съгласно законодателството на държавата, в която те са направени“.
Регламент (ЕО) № 2868/95
Правило 22, параграфи 2—4 от Регламент (ЕО) № 2868/95 на Комисията от 13 декември 1995 година за прилагане на Регламент № 40/94 (
ОВ L 303, стр. 1
; Специално издание на български език; 2007 г., глава 17, том 1, стр. 189), изменен с Регламент (ЕО) № 1041/2005 на Комисията от 29 юни 2005 година (
ОВ L 172, стр. 4
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 71, наричан по-нататък „Регламент № 2868/95“), гласи:
„2.
Когато възразяващата страна трябва да представи доказателство за използване или [да] покаже, че има основателни причини за неизползване, [СХВП] я приканва да предостави необходимото доказателство в уточнен от [СХВП] срок. Ако възразяващата страна не предостави такова доказателство преди да изтече срокът, [СХВП] отхвърля възражението.
3.
Индикациите и доказателствата за предоставяне на доказателство за използване се състоят от индикации относно мястото, времето, степента и естеството на използването на марката, с която се възразява, за стоките и услугите, по отношение на които е регистрирана, и на които се основава възражението, и доказателства в подкрепа на тези показания в съответствие с параграф 4.
4.
Доказателствата се подават в съответствие с правила 79 и 79а и по принцип се ограничават до подаване на подкрепящи документи и вещи като пакети, етикети, ценоразписи, каталози, фактури, снимки, реклами във вестници и писмени декларации, посочени в член 76, параграф 1, буква е) от [Регламент № 207/2009]“.
Съгласно правило 40 от Регламент № 2868/95:
„1.
Всяко искане за отмяна или обявяване на недействителност, смятано за подадено, се нотифицира на собственика на марката на Общността. Когато [СХВП] приеме искането за недопустимо, тя приканва собственика на марката на Общността да представи своите съображения в уточнен от нея срок.
2.
Ако притежателят не представи никакви съображения, [СХВП] може да се произнесе по отношение на отмяната или обявяването на недействителност въз основа на доказателствата, с които разполага.
3.
[СХВП] съобщава на заявителя всяко съображение на притежателя на марката на Общността и го приканва да представи, ако счете това за необходимо, своите аргументи в определения от Службата срок.
4.
Освен когато правило 69 не постановява или не разрешава друго, всякакви съображения, представени от страните, се изпращат на другата засегната страна.
5.
В случай на искане за отмяна въз основа на член [51], параграф 1, буква а) от [Регламент № 207/2009], [СХВП] приканва собственика на марката на Общността да предостави доказателство за реално използване на марката в посочен от нея срок. Ако доказателството не се предостави в посочения срок, марката на Общността се отменя. Правило 22, параграфи 2, 3 и 4 се прилага mutatis mutandis.
6.
Ако заявителят трябва да предостави доказателство за използване или доказателство, че има основателни причини за неизползване съгласно член [57], параграф 2 или параграф 3 от [Регламент № 207/2009], [СХВП] приканва заявителя да предостави доказателство за реално използване на марката в посочен от нея срок. Ако доказателството не бъде предоставено в посочения срок, искането за обявяване на недействителност се отхвърля. Правило 22, параграфи 2, 3 и 4 се прилага mutatis mutandis“.
Обстоятелства, предхождащи спора
В точки 1—13 на обжалваното съдебно решение Общият съд излага предхождащите спора обстоятелства по следния начин:
„1
На 7 септември 1999 г. [Centrotherm Systemtechnik] подава заявка за регистрация на марка на Общността в [СХВП] на основание на [Регламент № 40/94].
Марката, чиято регистрация се иска, е словният знак „CENTROTHERM“.
Стоките и услугите, за които е поискана регистрацията, са от класове 11, 17, 19 и 42 по смисъла на ревизираната и изменена Ницска спогодба относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 г. […]
На 19 януари 2001 г. марката „CENTROTHERM“ е регистрирана като марка на Общността за посочените в точка 3 по-горе стоки и услуги.
На 7 февруари 2007 г. на основание член 15 и член 50, параграф 1, буква а) от Регламент № 40/94 [понастоящем член 15 и член 51, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009], [centrotherm Clean Solutions] подава пред СХВП искане за отмяна на марката „CENTROTHERM“ за всички регистрирани стоки и услуги.
[Centrotherm Systemtechnik] е уведомен[о] за искането за отмяна на 15 февруари 2007 г. и е поканен[о] да представи евентуално становище и доказателства за реалното използване на спорната марка в срок от три месеца.
В становището си от 11 май 2007 г. [Centrotherm Systemtechnik] оспорва искането за отмяна и с цел да докаже реалното използване на своята марка представя следните доказателства:
—
четиринадесет цифрови снимки,
—
четири фактури,
—
декларация със заглавие „eidesstattliche Versicherung“ („клетвена декларация“), подписана от г‑н W. в качеството му на управител на [Centrotherm Systemtechnik].
[Centrotherm Systemtechnik] заявява, че разполага с многобройни други копия на фактури, които на първо време се въздържа да представи поради съображения за поверителност. Като потвърждава, че може да представи други документи, жалбоподателят моли отдела по отмяна на СХВП да постанови съответна процесуална мярка, в случай че би желал по преписката да бъдат приложени други доказателства и отделни документи.
На 30 октомври 2007 г. отделът по отмяна постановява отмяната на марката „CENTROTHERM“, тъй като установява, че представените от [Centrotherm Systemtechnik] доказателства не са достатъчни, за да докажат реалното използване на посочената марка.
На 14 декември 2007 г. [Centrotherm Systemtechnik] обжалва това решение, като с[ъс] [спорното решение] четвърти апелативен състав на СХВП частично уважава подадената жалба. [Centrotherm Systemtechnik] по-специално изтъква, че отделът по отмяна трябвало да поиска от него други документи с информация. Той упреква отдела по отмяна и поради това, че не е взел предвид данни, съдържащи се в материалите по друга преписка, която също е висяща пред СХВП и се отнася до марката „CENTROTHERM“.
Апелативният състав отменя решението на отдела по отмяна и отхвърля искането за отмяна на марката по отношение на стоките от клас 11 „газоходи за отоплителни инсталации, димни тръби, тръби за котли за отоплителни инсталации; държачи за газови горелки; механични части за отоплителни инсталации; механични части за газови инсталации; кранове за водопроводни тръби; вентилатори за комини“, на стоките от клас 17 „съединения и възли за тръби, съединителни муфи за тръбопроводи, армиращи материали за тръбопроводи, гъвкави тръби, всички горепосочени стоки — неметални“ и на стоките от клас 19 „тръби, тръбопроводи, по-специално за строителни цели; разклонителни тръби; шахти за комини“. Апелативният състав отхвърля жалбата в останалата ѝ част.
Апелативният състав приема по-специално, че са били приведени доказателства за реалното използване на марката „CENTROTHERM“ по отношение на посочените в точка 11 по-горе стоки в рамките на петгодишния период преди подаването на искането за отмяна, тоест преди 7 февруари 2007 г. (наричан по-нататък „релевантният период“), тъй като представените от [Centrotherm Systemtechnik] снимки показвали естеството на използване на марката, а представените фактури удостоверявали, че посочените стоки са били предлагани на пазара под спорната марка.
Апелативният състав обаче приема, че [Centrotherm Systemtechnik] е представил единствено декларацията на своя управител в качеството на доказателство относно другите стоки и услуги, за които е регистрирана марката „CENTROTHERM“ (вж. точка 3 по-горе), което според апелативния състав не е било достатъчно, за да се докаже реалното използване на марката. В това отношение апелативният състав отбелязва, че отделът по отмяна не е бил задължен нито да изисква други документи, нито да взема предвид материалите по друга преписка, която също е висяща пред СХВП“.
Така направеното от Общия съд изложение на предхождащите спора обстоятелства следва да се допълни със следните уточнения.
От точка 36 на спорното решение следва, че когато става въпрос за допълнителните доказателства, представени от Centrotherm Systemtechnik пред апелативния състав, последният е счел, че тези „допълнителни доказателства са представени късно и не могат да бъдат взети предвид“, след като „срокът, посочен в правило 40, параграф 5, второ изречение от [Регламент № 2868/95], е преклузивен срок, чието неспазване води до отмяна на марката, съгласно правило 40, параграф 5, трето изречение, [от посочения регламент]“. В тази връзка в точка 37 на това решение апелативният състав допълва, че дори да се приеме, че съгласно член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009 апелативният състав преценява свободно необходимостта от съобразяването на късно представените доказателства, в настоящия случай не е налице основание за упражняване на това правомощие в полза на жалбоподателя. Съставът уточнява, че последният е изложил в това отношение само общи доводи относно ролята и значението на правото върху марката и че не се е позовал на невъзможността да представи доказателство за реалното използване още пред първата инстанция“.
Обжалваното съдебно решение
На 26 октомври 2009 г. Centrotherm Systemtechnik подава в секретариата на Общия съд жалба, с която иска отмяна на спорното решение, доколкото с него се уважава искането за отмяна на марката „CENTROTHERM“.
В подкрепа на жалбата си Centrotherm Systemtechnik навежда три основания, изведени, първо от погрешна преценка на доказателствата за реално използване, представени пред отдела по отмяна на СХВП, второ, от нарушение на задължението за служебно разглеждане на фактите, съгласно член 76, параграф 1 от Регламент № 207/2009, и трето, от липсата на преценка на доказателствата, представени пред апелативния състав, в нарушение на член 76, параграф 2 от този регламент. При условията на евентуалност, Centrotherm Systemtechnik повдига възражение за незаконосъобразност срещу правило 40, параграф 5 от Регламент № 2868/95.
С обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля посочената жалба.
При разглеждането на първото основание Общият съд се позовава в точки 21–24 на обжалваното съдебно решение, най-напред, на целта, следвана от санкцията по отмяна на марка, както и на процедурните правила и свързаните с тях принципи при събирането на доказателствата в производство по отмяна, така както произтичат по-специално от член 51, параграф 1, буква a) от Регламент № 207/2009 и от правило 40, параграф 5 от Регламент № 2868/95.
По-нататък, в точки 25–30 на това съдебно решение Общият съд се позовава на различни примери от съдебната практика относно понятието за реално използване и условията, при които такова използване може да бъде прието за установено.
След като посочва в точка 31 на обжалваното съдебно решение, че преценката дали апелативният състав основателно е приел в спорното решение, че представените пред отдела по отмяна доказателства от Centrotherm Systemtechnik не доказват реалното използване на спорната марка, що се отнася до стоките и услугите, посочени в точка 11 на решението, следва да се извърши в светлината на всички съображения, припомнени в точки 21–30 на това решение, Общият съд уточнява в точки 32–34 на същото решение следното:
„32
Следва да се напомни, че доказателствата, които жалбоподателят представя на отдела по отмяна, за да докаже реалното използване на своята марка, са клетвената декларация на неговия управител, четири фактури и четиринадесет цифрови снимки.
В самото начало следва да се отбележи, че от трайната съдебна практика произтича, че за да се прецени доказателствената стойност на „писмени клетвени или тържествени декларации, или такива, които имат същия ефект съгласно законодателството на държавата, в която те са направени“ по смисъла на член 78, параграф 1, буква е) от Регламент № 207/2009, следва да се провери правдоподобността и истинността на съдържащата се там информация, като по-специално се вземат предвид произходът на документа, обстоятелствата по неговото изготвяне, неговият адресат и да се постави въпросът дали предвид съдържанието му посоченият документ изглежда логичен и достоверен […]
Ето защо следва да се счита, че като се имат предвид очевидните връзки между автора на декларацията и жалбоподателя, на посочената декларация би могло да се придаде доказателствена стойност единствено ако тя се потвърждава от съдържанието на представените четиринадесет снимки и четири фактури“.
В точки 35–43 на обжалваното съдебно решение Общият съд разглежда представените от Centrotherm Systemtechnik фактури и снимки пред отдела по отмяна на СХВП в насоката, определена в точка 34 на това решение. В тази връзка Общият съд отбелязва по-специално в точки 36–37 на посоченото решение следното:
„36
От тези фактури е видно, че многобройни стоки, свързани с водопроводни или канализационни инсталации (тръби, съединителни муфи, комплекти за свързване на котли, колена за ревизии, клапани за газоходни системи), са продадени от жалбоподателя на четирима клиенти за сума, която — заедно с фактурата от 2007 г. — съответства едва на 0,03 % от оборота, за който управителят на жалбоподателя декларира, че е бил реализиран през 2006 г. от продажбата на стоки с марката „CENTROTHERM“.
От това следва, че жалбоподателят представя пред СХВП относително слаби доказателства за продажба в сравнение със сумата, посочена в декларацията на неговия управител. Следователно дори в случай че апелативният състав беше взел предвид посочената декларация, би трябвало да се констатира, че в преписката няма достатъчно доказателства, подкрепящи съдържанието на декларацията във връзка със стойността на продажбите. Освен това, що се отнася до темпоралния аспект на използването на марката, посочените фактури обхващат много кратък период от време, дори точно определени дати, а именно — 12, 18 и 21 юли 2006 г. и 9 януари 2007 г.“.
Съгласно своята преценка на представените фактури и снимки, Общият съд заключава в точки 44–45 на обжалваното съдебно решение, следното:
„44
От изложеното по-горе следва, че нито снимките, нито фактурите позволяват да се потвърди декларацията на управителя на жалбоподателя, доколкото в нея се твърди, че следните стоки са били предлагани на пазара с марката „CENTROTHERM“ в течение на релевантния период: механични части за климатични инсталации, за акумулатори на пара, за сушилни апарати и за вентилационни инсталации; инсталации за филтриране на въздух и части за тях; уплътнители, салници; материали за уплътняване с кълчища и изолационни материали; полуобработени пластмаси; строителни материали, арматури за строителни цели; стенни покрития, строителни панели, панели; удължаващи елементи за комини, капаци [гугли] за комини и дефлектори за комини.
Трябва да се направи извод, че една обща преценка на съдържащите се в преписката данни не позволява да се заключи, освен чрез прибягване до вероятности или предположения, че марката „CENTROTHERM“ е била обект на реално използване в течение на релевантния период за стоки и услуги, различни от посочените в точка 11 по-горе““.
Второто основание е отхвърлено от Общия съд поради следните мотиви, изложени в точки 53–55 на обжалваното съдебно решение:
„53
[…] [П]о смисъла на член 51, параграф 1 от Регламент № 207/2009 правата на притежателя на марката на Общността се прекратяват, ако в продължение на пет години не е имало реално използване на марката [член 51, параграф 1, буква а) от Регламент № 207/2009], ако марката е станала, в резултат на действието или на бездействието на своя притежател, обичайно наименование в търговията на стока или услуга, за която тя е регистрирана [член 51, параграф 1, буква б) от Регламент № 207/2009] или ако в резултат на използването ѝ от нейния притежател или с неговото съгласие марката може да въведе в заблуждение обществеността [член 51, параграф 1, буква в) от Регламент № 207/2009].
Ако последните две условия са свързани с абсолютни основания за отказ, както е видно от член 7, параграф 1, букви б)—г) и ж) от Регламент № 207/2009, първото условие е свързано с разпоредба, отнасяща се до проверката на относителните основания за отказ, а именно член 42, параграф 2 от Регламент № 207/2009. Ето защо следва да се направи извод, че проверката на СХВП във връзка с въпроса за реалното използване на марката на Общността в рамките на производство по отмяна е подчинена на прилагането на член 76, параграф 1 in fine от Регламент № 207/2009, който предвижда, че тази проверка е ограничена до обстоятелствата, изтъкнати от страните.
Следователно погрешна е предпоставката на жалбоподателя, според която СХВП неоснователно е ограничила своята проверка до доказателствата, представени от жалбоподателя“.
Третото основание е отхвърлено от Общия съд със следните мотиви:
„61
На първо място, следва да се напомни, че както бе констатирано в точки 51—54 по-горе, проверката на СХВП по въпроса относно реалното използване на марката на Общността е подчинена на прилагането на член 76, параграф 1 in fine от Регламент № 207/2009. Посочената разпоредба предвижда, че проверката на СХВП е ограничена до обстоятелствата, изтъкнати от страните. Следователно трябва да се отхвърли твърдението на жалбоподателя, според което СХВП има задължението да допълва служебно своята преписка.
На второ място, възможността за страните в процедурата пред СХВП да представят факти и доказателства след изтичането на сроковете, които са определени за тази цел, не съществува безусловно, а е подчинена на условието да липсва разпоредба в обратния смисъл, както произтича от съдебната практика. Само ако това условие е изпълнено, СХВП разполага с право на преценка по отношение на вземането предвид на късно представени факти и доказателства […].
В конкретния случай обаче съществува разпоредба, която не допуска да се вземат предвид данните, представени пред апелативния състав, а именно правило 40, параграф 5 от Регламент № 2868/95“.
Най-сетне, когато става въпрос за основанието, изведено посредством възражение от незаконността на правило 40, параграф 5 от Регламент № 2868/95, Общият съд постановява по-специално в точки 67–70 на обжалваното съдебно решение следното:
„67
Общият съд констатира, че макар да е вярно, че правилата на Регламент № 2868/95 не могат да бъдат в противоречие с разпоредбите и структурата на Регламент № 207/2009, не по-малко вярно е, че не може да се констатира никакво противоречие между правило 40, параграф 5 от Регламент № 2868/95 и съдържащите се в Регламент № 207/2009 разпоредби относно отмяната.
Всъщност, докато Регламент № 207/2009 съдържа материалноправната норма, а именно санкцията по отмяна за марките на Общността, които не са били реално използвани, Регламент № 2868/95 уточнява приложимите процесуалноправни норми, по-специално възлагането на тежестта на доказване и последствията от неспазване на определените срокове. Освен това — и както бе констатирано по-рано […] — от систематиката на Регламент № 207/2009 е видно, че във връзка с искането за отмяна поради липсата на реално използване обхватът и интензитетът на проверката на СХВП са ограничени от основанията и обстоятелствата, изтъкнати от страните.
[…]
Относно твърдяното нарушение на принципа на пропорционалност следва да се напомни, че неспазването без основание на съществените за доброто функциониране на общностната система срокове може да бъде санкционирано от общностната уредба посредством загубата на право, без това да бъде несъвместимо с посочения принцип на пропорционалност […].“
Искания на страните пред Съда
С жалбата си Centrotherm Systemtechnik иска от Съда да отмени обжалваното съдебно решение, да уважи първоинстанционната му жалба и да осъди СХВП, както и centrotherm Clean Solutions да заплатят разноските.
СХВП иска жалбата да бъде отхвърлена или, в условията на евентуалност, да бъде отхвърлена първоинстанционната жалба, както и Centrotherm Systemtechnik да бъде осъдено да заплати разноските.
Сentrotherm Clean Solutions иска жалбата да бъде отхвърлена и Centrotherm Systemtechnik да бъде осъдено да заплати разноските.
По жалбата
Centrotherm Systemtechnik навежда четири основания в подкрепа на жалбата си.
Предварителни уточнения
В случая от изложението на предхождащите спора обстоятелства, припомнено в точка 14 на настоящото решение, следва, че макар разглежданото производство по отмяна да е започнало по Регламент № 40/94, апелативният състав на СХВП е постановил спорното решение след влизането в сила на Регламент № 207/2009.
Тъй като обаче последният регламент кодифицира Регламент № 40/94 и при тази кодификация приложимите в случая разпоредби на последния не са претърпели никакво изменение, по-нататък в настоящото решение всички позовавания ще се отнасят до разпоредбите на Регламент № 207/2009.
По първото основание, изведено от нарушение на член 51, параграф 1, буква a) от Регламент № 207/2009
Доводи на страните
С първото си основание Centrotherm Systemtechnik поддържа, че като потвърждава в точка 34 на обжалваното съдебно решение, че на клетвена декларация, като посочената в член 78, параграф 1, буква е) от Регламент № 207/2009, би могло да се придаде доказателствена стойност единствено ако тя се потвърждава от останалите представени доказателства, Общият съд е тълкувал погрешно, дори е лишил напълно тези декларации от самостоятелна доказателствена сила. Освен това, като е пропуснал да вземе предвид факта, че в случая съдържанието на спорната декларация не е било оспорено от останалите страни, Общият съд е нарушил принципа, че реалният характер на използването трябва да бъде предмет на обща преценка, обхващаща всички фактори от значение за конкретния случай.
Това незачитане на доказателствената стойност на клетвените декларации е довело Общия съд до заключението за липса на реално използване на спорната марка, в нарушение на член 51, параграф 1, буква a) от Регламент № 207/2009.
Според СХВП и centrotherm Clean Solutions от точка 34 на обжалваното съдебно решение следва, че Общият съд не е отхвърлил in abstracto всякаква доказателствена стойност на клетвените декларации, а е подложил същата на преценка, която не може да бъде контролирана в рамките на обжалването, в резултат на което е установил, че в настоящия случай са необходими допълнителни доказателства, предвид съществуващите връзки между автора на въпросната декларация и Centrotherm Systemtechnik.
Съображения на Съда
Трябва да се отбележи, че точка 34 на обжалваното съдебно решение, която по-специално трябва да се чете в светлината на точките преди и след нея, има различно значение от това, което погрешно ѝ придава Centrotherm Systemtechnik.
Така най-напред следва да се отбележи, че в точка 32 на обжалваното съдебно решение Общият съд квалифицира като „доказателствата, които жалбоподателят представя“, както клетвената декларация на управителя на последното, така и представените фактури и снимки.
По-нататък, противно на това, което поддържа Centrotherm Systemtechnik, Общият съд по никакъв начин не изключва възможността клетвена декларация да има доказателствена стойност, но подчертава, напротив, в точка 33 на това решение, че за да се прецени тази доказателствена стойност, следва да се провери правдоподобността и истинността на съдържащата се там информация, като по-специално се вземат предвид произходът на документа, обстоятелствата по неговото изготвяне, неговият адресат и се постави въпросът дали предвид съдържанието му посоченият документ изглежда логичен и достоверен.
Едва тогава и предприемайки по-конкретно такова разглеждане на спорната декларация по настоящото дело, Общият съд приема в точка 34 на решението, че като се имат предвид очевидните връзки между автора на декларацията и Centrotherm Systemtechnik, на посочената декларация би могло да се придаде доказателствена стойност единствено ако тя се потвърждава от съдържанието на представените снимки и фактури.
Така, по-специално в точки 36 и 37 на обжалваното решение, без по никакъв начин да претендира с това, че Centrotherm Systemtechnik е трябвало да представи фактури относно целия посочен във въпросната клетвена декларация оборот, Общият съд подчертава значителната разлика между твърденията в тази декларация относно осъществения от Centrotherm Systemtechnik годишен оборот между 2002 г. и 2006 г. и сравнително малкия обем продажби, обхващащи един много кратък период от време, дори точно определени дати, за който свидетелстват действително представените фактури.
В резултат на подробна преценка на представените фактури и снимки, която Общият съд извършва в точки 35–43 на обжалваното съдебно решение, той установява в точка 44 на това решение, че в случая нито снимките, нито фактурите позволяват да се потвърди декларацията на управителя, че видовете стоки, изброени в тази последна точка, са били предлагани на пазара със спорната марка.
Също така, без да допуска грешка при прилагане на правото в това отношение, Общият съд заключава в точка 45 на решението, че една обща преценка на съдържащите се в преписката данни, следователно и в спорната клетвена декларация, не позволява да се направи извод, освен чрез прибягване до вероятности или предположения, че спорната марка е била обект на реално използване в течение на релевантния период за стоки и услуги, с които е свързано настоящото дело.
В това отношение следва да се припомни, от друга страна, че преценката на фактите и по-специално на доказателствената сила, с която се ползва клетвената декларация, представена от Centrotherm Systemtechnik, която извършва Общият съд за тази цел, попада изцяло в сферата на преценката на фактите (вж. в този смисъл Решение от 13 септември 2007 г. по дело Il Ponte Finanziaria/СХВП,
C-234/06 P, Recueil, стр. I-7333
, точка 75) и следователно не съставлява, освен в случай на изопачаване, правен въпрос, който подлежи на контрол от Съда в рамките на обжалването.
Когато, най-сетне, става въпрос за обстоятелството, че съдържанието на посочената декларация не е било предмет на изрично оспорване от автора на искането за отмяна пред СХВП, достатъчно е да се отбележи, че това по никакъв начин не е от естество да попречи на Общия съд да извърши дължимата преценка на фактите и доказателствата с цел да провери дали е било доказано реално използване пред СХВП и да се произнесе в резултат на това по спора, с който е сезиран.
Предвид всички изложени по-горе съображения първото основание трябва да бъде отхвърлено.
По второто основание и първата част на третото основание, изведени от нарушение на член 51, параграф 1, буква a) и член 76, параграф 1 от Регламент № 207/2009
Доводи на страните
С второто си основание Centrotherm Systemtechnik поддържа, че противно на това, което постановява Общият съд в точки 54 и 55 на обжалваното съдебно решение, правилото, че СХВП пристъпва към служебна проверка на фактите, което установява член 76, параграф 1 от Регламент № 207/2009, се прилага в производството по отмяна. Действително, след като то може да бъде започнато от всяко лице, което желае, това производство не би трябвало да попада в предвиденото в тази разпоредба изключение относно производствата, свързани с относителните основания за отказ на регистрация.
С първата част на третото основание Centrotherm Systemtechnik изтъква, от друга страна, че противно на това, което постановява Общият съд в обжалваното съдебно решение, в рамките на производството за отмяна тежестта на доказване за реалното използване на марката не пада върху нейния притежател.
Действително, макар член 42, параграф 2 и член 57, параграф 2 от Регламент № 207/2009 да предвиждали, че притежателят на предходната марка трябва да докаже реалното ѝ използване, като в противен случай възражението или искането му за обявяване на недействителност се отхвърлят, член 51 от този регламент не съдържал подобни уточнения относно производствата за отмяна. При тези обстоятелства правило 40, параграф 5 от Регламент № 2868/95, възлагащо на притежателя на марката доказателствената тежест за реалното използване, нарушавало Регламент № 207/2009. От това следвало, че апелативният състав е бил длъжен да вземе предвид представените пред него доказателства по силата на задължението си да разгледа служебно фактите съгласно член 76, параграф 1 от Регламент № 207/2009.
Според СХВП предвид характера inter partes и sui generis на производството за отмяна, което не е производство, свързано с абсолютните или относителни мотиви за отказ на регистрация, принципът за служебно разглеждане на фактите не е приложим и е в тежест на притежателя на марката, който разполага със съответните доказателства за тази цел, да докаже, че я е използвал реално.
Сentrotherm Clean Solutions изтъква също, че член 76, параграф 1 от Регламент № 207/2009 не се прилага спрямо производствата за отмяна. Напротив, правило 40, параграф 5 от Регламент № 2868/95 определяло приложимите процесуални условия, свързани с отмяната, предвиждайки изрично, че притежателят на марката трябва да докаже реалното ѝ използване.
Съображения на Съда
С второто си основание и с първата част на третото основание, които следва да се разгледат заедно, Centrotherm Systemtechnik поддържа по същество, че като преценява, че в рамките на производството за отмяна СХВП не следва да разглежда служебно доказателствата за съществуването на реално използване на предходната марка и че доказателствената тежест за такова съществуване пада единствено върху притежателя на тази марка, и пропускайки поради това да санкционира апелативния състав за това, че не е взел предвид всички доказателства, с които е разполагал, Общият съд е нарушил член 51, параграф 1, буква a) и член 76, параграф 1 от Регламент № 207/2009.
В това отношение следва да се припомни, на първо място, че както следва от член 15 от Регламент № 207/2009, ако марката на Общността не е била използвана от притежателя в Европейския съюз в срок от пет години, считано от регистрацията, марката подлежи на санкциите, предвидени в този регламент, освен ако има основателна причина за неизползването.
От съображение 10 на този регламент следва, че законодателят на Съюза е целял да постави запазването на правата, свързани с марката, в зависимост от условието тя да бъде действително използвана. Неизползваната марка на Общността може да застраши конкуренцията, като ограничи набора от знаци, които могат да бъдат регистрирани като марки от други лица, и лиши конкурентите от възможността да използват тази марка или сходна марка при пускането на вътрешния пазар на стоки или услуги, които са идентични или сходни с обхванатите от съответната марка (вж. Решение от 19 декември 2012 г. по дело Leno Merken, C‑149/11, точка 32).
На второ място, член 42, параграф 2 и член 57, параграф 2 от Регламент № 207/2009 уточняват изрично, че доказването на реалното използване или на основателните причини за неизползването пада върху притежателя на засегнатата марка, под страх от отхвърляне на възражението или на искането за отмяна.
В това отношение обстоятелството, че за разлика от член 42, параграф 2 и член 57, параграф 2 от Регламент № 207/2009, член 51, параграф 1 от този регламент не уточнява, че доказването на реалното използване или съществуването на основателни причини за неизползването пада върху този притежател, противно на това, което твърди Centrotherm Systemtechnik, не би могло да бъде тълкувано в смисъл, че законодателят на Съюза е имал за цел да изключи този принцип относно доказателствената тежест в рамките на производството по отмяна.
Липсата в член 51, параграф 1 от Регламент № 207/2009 на уточнение относно доказателствената тежест се обяснява впрочем лесно предвид обстоятелството, че предметът на параграф 1 от този член 51, озаглавен „Основания за отмяна“ се състои в обявяване на мотивите за отмяна на марката, което не изисква внасянето на уточнения във връзка с въпроса за доказателствената тежест.
За сметка на това, членове 42 и 57 от този регламент съставляват разпоредби главно от процесуално естество. Следва обаче да се отбележи, че параграф 2 на всеки от тези членове има за конкретен предмет да очертае процесуалните искания на ответника, които имат за цел да разколебаят основанието на молителя да продължи започнатото от него производство.
Поради този процесуален контекст, който е специфичен за производствата по възражение и за отмяна, законодателят на Съюза е предвидил, с цел да позволи уреждането на такива инцидентни искания, чието разрешаване има предварителен характер спрямо основното производство, в което се предявяват, че доказването на реалното използване на предходната марка трябва да бъде извършено от нейния притежател и че при липса на такова доказване възражението или искането за обявяване на недействителност се отхвърлят.
За сметка на това, фактът, че всяко процесуално искане от такова естество е поначало изключено в производството за отмяна, обосновава с лекота защо въпреки че член 57 от Регламент № 207/2009 се отнася както за производствата за отмяна, така и за производствата за обявяване на недействителност, разпоредба като тази на параграф 2 от този член е ограничена до последните производства.
На трето място е необходимо да се отбележи, че принципът, който инцидентно установяват член 47, параграф 2 и член 57, параграф 2 от Регламент № 207/2009, че притежателят на предходната марка трябва да докаже реалното ѝ използване, се свежда в действителност до израз на това, което повеляват здравият разум и основното изискване за ефикасност на производството.
В действителност няма съмнение, че този притежател е в най-добро положение, а в някои случаи е единственият, който може да докаже конкретните действия в подкрепа на твърдението, че той реално е използвал своята марка, или да изложи основателните причини за неизползването й. Това следва по-специално от доказателствата, годни да установят такова използване, примерно изброени в правило 22, параграф 4 от Регламент № 2868/95, като пакети, етикети, ценоразписи, каталози, фактури, снимки или реклами във вестници.
Така от съвместния прочит на член 15, член 42, параграф 2, член 51, параграф 1 и член 57, параграф 2 от Регламент № 207/2009 може да бъде изведено, че в рамките на производство за отмяна на дадена марка именно притежателят на последната, а не СХВП, действаща служебно, носи по принцип доказателствената тежест за доказване на реалното използване на посочената марка.
По същия начин следва да се заключи в това отношение, че доколкото правило 40, параграф 5 от Регламент № 2868/95 изисква доказването на реалното използване да бъде извършено от притежателя на марката, това правило се свежда до изясняване на принципа за доказателствената тежест, който не нарушава Регламент № 207/2009, а напротив, произтича от разпоредбите и структурата на последния.
При тези условия правилото за служебното разглеждане на фактите от СХВП, което установява член 76, параграф 1 от Регламент № 207/2009, не е предназначено да се прилага към въпроса за доказването на реалното използване на марката в рамките на производство за отмяна пред СХВП.
От предходното следва, че макар разсъжденията и мотивите, изложени в точки 53 и 54 на обжалваното съдебно решение, да са погрешни, изводът, до който е достигнал Общият съд в точка 55 на това решение, а именно че член 76, параграф 1 от Регламент № 207/2009 не налага задължение на СХВП да разгледа служебно фактите, годни да докажат реалното използване на марката, чиято отмяна се иска пред него, е правно обосновано.
След като по този начин е обосновано, макар и поради различни правни мотиви от тези на Общия съд, отхвърлянето на основанието, изведено от нарушение на член 76, параграф 1 от Регламент № 207/2009, което посочената юрисдикция извършва в точка 56 на обжалваното съдебно решение, не може да доведе до отмяна на последното.
От друга страна и както следва също от предходното, Общият съд не е допуснал никаква грешка при прилагане на правото, като е приел в обжалваното съдебно решение, че тежестта на доказване за реалното използване на марката пада върху нейния притежател.
Предвид предходните съображения второто основание и първата част на третото основание следва да бъдат отхвърлени.
По втората част на третото основание, изведена от нарушение на член 51, параграф 1, буква a) и член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009
Доводи на страните
С втората част на третото си основание Centrotherm Systemtechnik поддържа, че като приема в точки 62 и 63 на обжалваното решение, че апелативният състав не разполага в случая с право на преценка относно евентуално съобразяване на късно представените пред него доказателства за реалното използване на спорната марка, Общият съд е нарушил член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009.
Като припомня, че без съмнение от точка 42 на Решение от 13 март 2007 г. по дело СХВП/Kaul (
C-29/05 P, Recueil, стр. I-2213
) следва, че правото на преценка, което тази разпоредба предоставя на СХВП, дали да вземе предвид късно представени доказателства съществува само „при липса на разпоредба в обратния смисъл“, Centrotherm Systemtechnik изтъква, че Общият съд е приел погрешно, че правило 40, параграф 5 от Регламент № 2868/95 съставлява такава разпоредба в обратния смисъл.
СХВП поддържа, че предвид презумпцията за законност, с която се ползва правната уредба на Съюза, апелативният състав не е имал друг избор към датата, на която е постановено спорното решение, освен да спази посочената в правило 40, параграф 5 забрана, както в края на краищата е постановил в предишни случаи Общият съд, да вземе предвид доказателствата, представени след изтичането на преклузивния срок, определен съгласно тази разпоредба.
В това отношение СХВП уточнява все пак, че след постановяването на обжалваното съдебно решение съдебната практика на Общия съд е претърпяла развитие. Действително последният е постановил, по-специално в точка 31 на своето Решение от 29 септември 2011 г. по дело New Yorker SHK Jeans/СХВП — Vallis K.-Vallis A. (FISHBONE) (T‑415/09), че въпреки правило 22, параграф 2 от Регламент № 2686/95, съобразяването от апелативния състав на представени след изтичането на определения от СХВП съгласно тази разпоредба срок трябва да остане възможно, съгласно член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009, стига те само да допълват представените в срок доказателства и заинтересованият да не може да бъде упрекнат в шиканиране или явна небрежност.
Потвърждавайки това тълкуване, СХВП счита, че същият подход трябва да се наложи и относно правило 40, параграф 5 от Регламент № 2868/95.
Според centrotherm Clean Solutions Общият съд основателно е приел, че последната разпоредба, която установява дерогация на член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009, има за последица забрана за апелативния състав да вземе предвид късно представените пред него доказателства за използване на марката.
Съображения на Съда
Следва да се припомни, че член 74, параграф 2 от Регламент № 207/2009 предвижда, че СХВП може да пренебрегне фактите, на които страните не са се позовали, и доказателствата, които те не са представили навреме.
Както Съдът е постановил, от текста на тази разпоредба следва, че по общо правило и при липса на разпоредба в обратния смисъл, представянето на фактите и доказателствата от страните е възможно и след изтичане на срока за представянето им съгласно разпоредбите на Регламент № 207/2009 и за СХВП не съществува забрана да вземе предвид така посочените със закъснение факти или представени със закъснение доказателства (Решение по дело СХВП/ Kaul, посочено по-горе, точка 42).
Като уточнява, че тя „може“ да реши да пренебрегне такива доказателства, посочената разпоредба всъщност предоставя на СХВП широко право на преценка, за да реши, като мотивира решението си по този въпрос, дали следва да ги вземе предвид или да ги пренебрегне (Решение по дело СХВП/Kaul, цитирано по-горе, точка 43).
Когато става въпрос по-специално за представянето на доказателства за реалното използване на марката в производството за отмяна, внесени въз основа на член 51, параграф 1, буква a) от Регламент № 207/2009, следва да се отбележи най-напред, че този регламент не съдържа разпоредба, уточняваща срока, в който такива доказателства трябва да бъдат внесени.
За сметка на това правило 40, параграф 5 от Регламент № 2686/95 предвижда в това отношение, че СХВП изисква от притежателя на марката на Общността да докаже реалното използване на марката в течение на уточнен от нея период.
В настоящия случай отделът по отмяна на СХВП прилага тази последна разпоредба и определя на Centrotherm Systemtechnik срок за представяне на такива доказателства. От друга страна, няма съмнение, че Centrotherm Systemtechnik е представило различни доказателства за реалното използване на спорната марка в посочения срок.
По-нататък, следва да се припомни, че посоченото правило 40, параграф 5 уточнява също така във второто си изречение, че ако доказването на реалното използване на марката не е извършено в определения от СХВП срок, тя се отменя.
Както следва от точки 62 и 63 на обжалваното съдебно решение, Общият съд тълкува това второ изречение в смисъл, че така определеният от СХВП срок представлява при всички случаи преклузивен срок, след изтичането на който е забранено представянато на всякакви доказателства. Общият съд счита по този начин, че в хипотезата на представяне на доказателства относно използването на марката в определения срок, всяко представяне на допълнителни доказателства след определения срок е изключено, така че СХВП е задължена да постанови отмяна на марката, ако първоначално представените доказателства се окажат недостатъчни да установят реалния характер на това използване.
Поради така възприетото тълкуване Общият съд счита, че правило 40, параграф 5, второ изречение от Регламент № 2868/95 съставлява, по смисъла на припомнената в точка 77 на настоящото решение съдебна практика, разпоредба в обратния смисъл на член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009, в резултат на което апелативният състав не е можел да вземе предвид допълнителните доказателства за използване на марката, представени от Centrotherm Systemtechnik в подкрепа на жалбата му пред него.
По този начин обаче Общият съд е възприел погрешно тълкуване на правило 40, параграф 5 от Регламент № 2868/95.
В това отношение, макар разбира се от текста на тази разпоредба да следва, че когато в определения от СХВП срок не е представено никакво доказателство за използване на въпросната марка, санкцията на отмяна трябва по принцип да бъде наложена служебно, такъв извод не се налага, когато доказателствата за това използване са били представени в посочения срок.
В такъв случай действително, освен ако не изглежда, че тези доказателства са лишени от всякакво значение за установяването на реалното използване на марката, производството следва да продължи своя ход. Така СХВП следва по-специално, както предвижда член 57, параграф 1 от Регламент № 207/2009, да прикани страните, толкова често, колкото е необходимо, да представят в срока, който им е даден, бележките си по съобщенията, които тя им е изпратила, или по съобщенията на други страни. В такъв контекст, ако впоследствие бъде постановена отмяна на марката, тя произтича не от прилагането на правило 40, параграф 5 от Регламент № 2686/95, разпоредба от главно процесуално естество, а изключително от прилагането на материалните разпоредби на член 51, параграф 1 и член 57 от Регламент № 207/2009.
От предходното по-специално следва, както беше припомнено в точка 77 на настоящото съдебно решение, че представянето на доказателства за използване на марката, в допълнение към представените в определения от СХВП срок доказателства съгласно правило 40, параграф 5 от Регламент № 2868/95, остава възможно след изтичането на този срок и в никакъв случай не е забранено на СХВП да вземе предвид късно представените допълнителни доказателства.
Както обаче беше припомнено в точка 81 на настоящото съдебно решение, няма спор, че в настоящия случай Centrotherm Systemtechnik е представило в определения от СХВП срок различни доказателства, целящи да установят използването на спорната марка. Също така е безспорно, че първоначално представените доказателства не са били лишени от всякакво значение за тази цел, след като именно въз основа на тях апелативният състав да отхвърля частично искането за отмяна с мотива, че това използване е било установено за определени продукти.
При тези условия следва да се отбележи, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е постановил в точки 62 и 63 на обжалваното съдебно решение, че по естеството си правило 40, параграф 5 от Регламент № 2868/95 възпрепятства упражняването от апелативния състав на правото на преценка, възложено му по принцип от член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009, дали да вземане предвид представени пред него допълнителни доказателства.
От това следва, че втората част на третото основание трябва да бъде уважена и че обжалваното съдебно решение трябва поради това да бъде отменено.
По четвъртото основание, изведено от неприложимостта на правило 40, параграф 5 от Регламент № 2868/95
Доводи на страните
С четвъртото си основание Centrotherm Systemtechnik поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е обявил правило 40, параграф 5 от Регламент №°2868/95 за неприложимо в случая.
От една страна и по същите причини като изложените вече в подкрепа на първата част на третото основание, това правило нарушава Регламент №°207/2009, като възлага на притежателя на марката доказателствената тежест за реалното ѝ използване.
От друга страна, стриктното прилагане на посоченото правило в случая би нарушавало принципа на пропорционалност. Действително неговата цел, а именно да обезпечи ефикасността на производството, е трябвало да бъде претеглена в сравнение със сериозните и окончателни правни последици, с които е свързана отмяната на дадена марка.
Сentrotherm Clean Solutions изтъква, че нито СХВП, нито Общият съд имат право да откажат прилагането на правило 40, параграф 5 от Регламент №°2868/95, тъй като принципът на законност включва задължението за признаване на пълната ефективност на регламентите, доколкото невалидността им не е установена от компетентната юрисдикция в рамките на предвиденото за тази цел производство.
Съображения на Съда
Що се отнася до първата част на това основание, изведена от нарушение на Регламент №°207/2009, доводът на жалбоподателя трябва да бъде отхвърлен със същите мотиви като тези, поради които Съдът отхвърля първата част на третото основание.
Що се отнася до втората част на това основание, изведена от непропорционалния характер, който би имала тази санкция на отмяна, когато, както в настоящия случай, е постановена при прилагането на правило 40, параграф 5 от Регламент № 2868/95, тук е достатъчно да се отбележи, че развитият от Centrotherm Systemtechnik довод в това отношение е основан на погрешна предпоставка относно значението на това правило.
Действително, както следва от точки 85–87 на настоящото съдебно решение и противно на това, което приема апелативният състав в спорното решение, и на това, което постановява Общият съд в обжалваното съдебно решение, тази санкция на отмяна може да бъде постановена на основание посочената разпоредба само когато в определения от СХВП срок не е представено никакво доказателство за използване на спорната марка или когато изглежда, че тези доказателства са лишени от всякакво значение за установяването на реалното използване на тази марка.
Все пак настоящият случай не е такъв, след като, както следва от разглеждането на втората част на третото основание, депозирането на доказателства за използването на марката от Centrotherm Systemtechnik в определения от СХВП срок изключва всяка служебна отмяна по силата на правило 40, параграф 5, второ изречение от Регламент № 2868/95 и не допуска апелативният състав да приеме, както той погрешно е направил в спорното решение, че е лишен от всякакво право на преценка дали да вземе предвид късно представените допълнителни доказателства.
С оглед на гореизложените съображения четвъртото основание трябва да бъде отхвърлено.
По първоинстанционната жалба
Съгласно член 61, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз при отмяна на решение на Общия съд Съдът на Европейския съюз може сам да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това, или да върне делото на Общия съд за постановяване на решение.
В настоящия случай Съдът счита, че спорът може да бъде решен по същество и поради това следва да се произнесе по него с окончателно решение.
Що се отнася до предмета на първоинстанционната жалба, следва да се припомни, че чрез нея Centrotherm Systemtechnik иска частична отмяна на спорното решение само доколкото то уважава искането за отмяна на спорната марка. Така тази жалба е насочена срещу точка 2 от диспозитива на това решение, с която апелативният състав отхвърля частично жалбата на Centrotherm Systemtechnik за отмяна на решението на апелативния състав от 30 октомври 2007 г.
Доводи на страните
В подкрепа на жалбата си, предявена пред Общия съд, Centrotherm Systemtechnik изтъква, че противно на това, което апелативният състав погрешно е приел в точка 36 на спорното решение, тази инстанция разполага, в съответствие с член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009, с право на преценка дали да вземе предвид допълнителните доказателства, представени от Centrotherm Systemtechnik в подкрепа на жалбата му пред него.
След като обаче тези доказателства са били предназначени да допълнят депозираните в срок доказателства, в случая те е трябвало да бъдат взети предвид от апелативния състав, съобразно насоките, произтичащи от Решение по дело СХВП/Kaul, цитирано по-горе. Според Centrotherm Systemtechnik до това съобразяване е следвало да доведат по-специално явното значение на тези допълнителни доказателства за изхода на спора, функционалното единство на апелативния състав и на отдела по отмяна, липсата на съществени процесуални пречки за такова съобразяване и най-сетне, грижата да се осигури равновесие между изискванията на доброто развитие на производството и необходимостта от справедливо решение по същество, когато става въпрос за производство, което може да има за резултат толкова сериозни последици като отмяната на марка.
СХВП и centrotherm Clean Solutions молят това основание за отмяна да бъде отхвърлено. Според тях правило 40, параграф 5 от Регламент № 2868/95 в случая изключва всяко съобразяване от апелативния състав на допълнително представените спорни доказателства. От друга страна, дори да се приеме, че този състав е разполагал, по силата на член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009, с право на преценка дали да вземе предвид тези допълнителни доказателства, тази инстанция правилно е упражнила това право, като е посочила в точка 37 на спорното решение, какъв би бил изходът, в случая отрицателен, от такова упражняване, в случай че действително се възползва от това право.
Съображения на Съда
От точка 36 на спорното решение следва, че според апелативния състав допълнителните доказателства, представени от Centrotherm Systemtechnik, не могат да бъдат взети предвид от него, въз основа на правото на преценка, предоставено на СХВП като общо правило от член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009, предвид обстоятелството, че тези доказателства са били представени след изтичането на срока, посочен в правило 40, параграф 5, второ изречение от Регламент № 2868/95, който е преклузивен срок, чието неспазване води автоматично до отмяна на марката.
Както обаче следва от точки 85–90 на настоящото съдебно решение, тази преценка произтича от погрешно тълкуване на правило 40, параграф 5 и нарушава член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009.
От друга страна и противно на това, което поддържат СХВП и centrotherm Clean Solutions, не може да се приеме, че този порок на спорното решение е отстранен поради простия факт, че впоследствие в точка 37 на това решение апелативният състав посочва, че дори да се приеме, че той може да преценява свободно необходимостта от съобразяване на късно представените доказателства, не е налице основание за упражняване на това право в полза на жалбоподателя, тъй като той е изтъкнал в тази връзка само общи доводи относно ролята и значението на правото върху марката, без да се позовава на невъзможността да се представят доказателства за използването още пред първата инстанция.
Действително такива общи и категорични твърдения не позволяват в никакъв случай да се приеме, че апелативният състав е упражнил ефективно правото си на преценка, което му предоставя член 76, параграф 2 от Регламент № 207/2009, за да реши мотивирано и обосновано въз основа на всички относими обстоятелства дали представените пред него допълнителни доказателства следва да бъдат взети предвид за нуждите на решението, което той трябва да постанови (вж. в този смисъл Решение по дело СХВП/Kaul, цитирано по-горе, точки 43 и 68).
В това отношение следва веднага да се подчертае, че евентуалното вземане предвид от СХВП на посочените допълнителни доказателства не представлява в никакъв случай „услуга“ за едната или другата страна, а трябва да въплъщава резултата от едно обективно и мотивирано упражняване на правото на преценка, което член 76, параграф 2 възлага на тази служба.
Впрочем следва да се отбележи, че така възприетите мотиви са още по-необходими, когато СХВП решава да отхвърли така представените късно доказателства.
В това отношение следва да се припомни, че според Съда по-специално вземането предвид на късно представени факти и късно представени доказателства от СХВП при произнасяне в процедура по възражение може в частност да бъде оправдано, ако службата счита, от една страна, че късно представените факти и доказателства могат на пръв поглед да бъдат от значение за изхода на висящата пред нея процедура по възражение, а от друга — че стадият на процедурата, в който е извършено късното представяне, и съпътстващите го обстоятелства допускат вземането предвид на тези факти и доказателства (Решение по дело СХВП/Kaul, цитирано по-горе, точка 44).
Такива съображения се оказват също така и mutatis mutandis в частност годни да обосноват съобразяването от СХВП, когато следва да се произнесе по искане за отмяна, на доказателства за реално използване, които, макар и да не са били представени в определения от нея срок съгласно член 40, параграф 5 от Регламент № 2868/95, са представени в по-късен стадий на производството в допълнение на вече представените в този срок доказателства.
В случая изглежда, че в това отношение сред относимите обстоятелства, които следва да бъдат взети предвид, може да бъде по-специално фактът, че решението за отмяна е било постановено от отдела по отмяна след представянето в определения от този отдел срок на първоначални действителни доказателства за използването на спорната марка заедно с изразени резерви във връзка с поверителността, съдържащи и предложение за допълнителни доказателства.
Изглежда обаче, че апелативният състав не е разгледал надлежно тези аспекти, нито всички останали доказателства, които могат да имат значение, най-малкото не е разгледал евентуалната относимост на допълнителните доказателства, представени от Centrotherm Systemtechnik.
От друга страна, важно е да се подчертае, че противно на това, което внушава точка 37 на спорното решение, едно евентуално съобразяване на допълнителни доказателства за използване на марката, представени след изтичане на срока, посочен в правило 40, параграф 5 от Регламент № 2868/95, не изисква задължително заинтересуваният да се намира в невъзможност да представи тези доказателства в посочения срок.
От предходните съображения следва, че спорното решение трябва да бъде отменено, доколкото с него четвърти апелативен състав на СХВП отхвърля жалбата на Centrotherm Systemtechnik срещу решението на отдела по отмяна.
Посоченият отдел следва да извърши преценка, в съответствие по-специално с насоките, произтичащи от настоящото съдебно решение, и като държи надлежно сметка за всички относими обстоятелства, както и да изложи съответни мотиви, ако е необходимо да вземе предвид допълнителните доказателства, представени пред него от Centrotherm Systemtechnik, за да постанови решение по жалбата, с която е сезиран.
По съдебните разноски
Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е основателна и Съдът се произнася окончателно по спора, той се произнася по съдебните разноски.
Член 138, параграф 3 от същия правилник, който е приложим към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от него, предвижда, че ако всяка от страните е загубила по едно или няколко от предявените основания, всяка страна понася направените от нея съдебни разноски.
В настоящия случай следва да се отбележи, от една страна, че макар едно от основанията за обжалване, предявени от Centrotherm Systemtechnik, да е уважено и че обжалваното съдебно решение е отменено на това основание, не е така с останалите основания, които са отхвърлени от Съда.
От друга страна, що се отнася до първоинстанционната жалба, следва да се отбележи, че като отменя частично спорното решение, Съдът също така уважава едно от основанията, предявени от Centrotherm Systemtechnik. Обратно, от обжалваното съдебно решение, което не е отменено от Съда по тези точки следва, че Centrotherm Systemtechnik е загубило по останалите предявени пред първата инстанция основания.
При тези условия и след като всяка от страните е загубила частично по основанията си, както пред първата инстанция, така и в настоящото производство по обжалване, следва да бъде постановено всяка от тях да понесе собствените си разноски.

По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:

1)
Отменя Решение на Общия съд на Европейския съюз от 15 септември 2011 г. по дело Centrotherm Systemtechnik/СХВП — centrotherm Clean Solutions (CENTROTHERM) (T‑434/09).

2)
Отменя точка 2 от диспозитива на решението на четвърти апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) от 25 август 2009 г. (преписка R 6/2008‑4).

3)
Centrotherm Systemtechnik GmbH, Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) и centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG следва да понесат собствените си разноски, направени както в производството пред първата инстанция, така и в производството по обжалване.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.