CELEX: 62012CJ0583
Begäran om förhandsavgörande
Förordning (EG) nr 1383/2003
Åtgärder som syftar till att förhindra att varumärkesförfalskade och pirattillverkade varor släpps ut på marknaden
Artikel 13.1
Tullmyndigheternas befogenhet att fastställa intrång i en immateriell rättighet

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av rådets förordning (EG) nr 1383/2003 av den 22 juli 2003 om tullmyndigheternas ingripande mot varor som misstänks göra intrång i vissa immateriella rättigheter och om vilka åtgärder som skall vidtas mot varor som gör intrång i vissa immateriella rättigheter (
EUT L 196, s. 7
).
Begäran har framställts i ett mål mellan Sintax Trading OÜ (nedan kallat Sintax Trading) och Maksu- ja Tolliamet (skatte- och tullmyndigheten) (nedan kallad tullmyndigheten) med anledning av att tullmyndigheten beslutat att inte frigöra varor som hade kvarhållits på grund av att de misstänktes göra intrång i en immateriell rättighet, trots att innehavaren av denna rättighet inte hade inlett förfarandet för att fastställa huruvida intrång skett.
Tillämpliga bestämmelser
Internationell rätt
Avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter, vilket återfinns i bilaga 1 C till avtalet om upprättande av Världshandelsorganisationen (WTO), ingicks den 15 april 1994 i Marrakech och godkändes genom rådets beslut 94/800/EG av den 22 december 1994 om ingående på gemenskapens vägnar – vad beträffar frågor som omfattas av dess behörighet – av de avtal som är resultatet av de multilaterala förhandlingarna i Uruguayrundan (1986–1994) (
EGT L 336, s. 1
; svensk specialutgåva, område 11, volym 38, s. 3) (nedan kallat TRIPs-avtalet).
Del III i TRIPs-avtalet innehåller bland annat artikel 41.1–41.4. I denna föreskrivs följande:
”1.   Medlemmarna skall i sina respektive rättsordningar införa i denna del angivna förfaranden för att göra det möjligt att vidtaga effektiva åtgärder mot alla former av intrång i av detta avtal omfattade immaterialrätter, inbegripet ändamålsenliga förfaranden för att förebygga intrång samt sanktionsmöjligheter som avskräcker från vidare intrång. Dessa förfaranden skall tillämpas på sätt som är ägnat att dels undvika uppkomsten av handelshinder, dels säkerställa att de inte missbrukas.
2.   Förfarandena för säkerställandet av skydd för immaterialrätter skall vara rättvisa och skäliga. De skall inte vara onödigt komplicerade eller kostsamma eller medföra oskäliga tidsfrister eller omotiverade dröjsmål.
3.   Slutliga avgöranden skall företrädesvis vara skriftliga och motiverade. De skall tillhandahållas åtminstone parterna i målet utan oskäligt dröjsmål. Slutliga avgöranden skall endast grundas på sådana bevis beträffande vilka parterna givits möjlighet att höras.
4.   Parterna i ett mål skall beredas möjlighet till överprövning genom rättslig myndighets försorg av slutliga administrativa beslut och, med beaktande av bestämmelser i den berörda medlemmens rättsordning beträffande målets betydelse för rättskipningen, avseende åtminstone de juridiska aspekterna av de i första instans meddelade slutliga rättsliga avgörandena. …”
I artikel 42 i detta avtal föreskrivs följande:
”Medlemmarna skall tillhandahålla rättsinnehavare … civilrättsliga förfaranden för säkerställandet av skydd för de av detta avtal omfattade immaterialrätterna.”
Artikel 49 i det ovannämnda avtalet, som har rubriken ”Administrativa förfaranden”, har följande lydelse:
”I den utsträckning civilrättsliga beslut om särskild rättsverkan kan fattas i anledning av administrativa förfaranden grundade på vad som framkommit i saken, skall dessa förfaranden i allt väsentligt vara förenliga med de i detta avsnitt fastställda principerna.”
I artikel 51 i det ovannämnda avtalet, som har rubriken ”Tullmyndighets uppskjutande av frigörande av varor”, föreskrivs följande:
”Medlemmarna skall i överensstämmelse med nedan angivna bestämmelser införa förfaranden … för att göra det möjligt för en rättighetshavare, som har giltiga skäl att misstänka att införsel av varumärkesförfalskade varor … eller upphovsrättsligt piratkopierade varor kan komma att ske, att till berörd administrativ eller rättslig myndighet inge ansökan om tullmyndighets uppskjutande av frigörande av sådana varor. …”
I artikel 54 i TRIPs-avtalet, som har rubriken ”Underrättelse om uppskjutande”, föreskrivs följande:
”Importören och sökanden skall skyndsamt underrättas om sådant uppskjutande av frigörande av varor som avses i artikel 51.”
Artikel 55 i det ovannämnda avtalet, som har rubriken ”Giltighetstid för uppskjutande”, har följande lydelse:
”Om inte tullmyndigheterna senast tio arbetsdagar efter dagen då sökanden delgivits underrättelse om uppskjutande, underrättats om att förfarande som skall utmynna i ett slutligt avgörande inletts av annan part än svaranden, eller om att den vederbörligen befullmäktigade myndigheten har vidtagit interimistiska åtgärder genom att förlänga uppskjutandet av frigörande av varor, skall varorna frigöras, förutsatt att alla övriga införsel- eller utförselvillkor uppfyllts. I förekommande fall får tidsfristen utsträckas med ytterligare tio arbetsdagar. …”
Unionsrätt
Skälen 2, 5, 8 och 10 i förordning nr 1383/2003 har följande lydelse:
”(2)
Saluföring av varumärkesförfalskade och pirattillverkade varor och över huvud taget alla varor som gör intrång i immateriella rättigheter medför väsentlig skada för de tillverkare och handelsidkare som följer lagen och för rättighetshavarna samt vilseleder konsumenterna, som ibland också utsätts för hälso- och säkerhetsrisker. Sådana varor bör därför i möjligaste mån hindras från att släppas ut på marknaden, och i detta syfte bör åtgärder införas för att effektivt bekämpa denna olagliga verksamhet utan att den lagliga handeln hindras. …
…
(5)
Tullmyndigheternas ingripande bör bestå antingen i att myndigheterna uppskjuter frigörandet för övergång till fri omsättning … av de varor som misstänks vara varumärkesförfalskade eller pirattillverkade eller gör intrång i vissa immateriella rättigheter, eller i att myndigheterna kvarhåller varorna, om de hänförs till ett suspensivt arrangemang … , så länge som det behövs för att kunna avgöra om det faktiskt rör sig om sådana varor.
…
(8)
När ett förfarande inleds i syfte att fastställa om intrång har gjorts i immateriella rättigheter enligt de nationella bestämmelserna kommer förfarandet att genomföras med beaktande av kriterierna för fastställande av om varor tillverkade i den berörda medlemsstaten gör intrång i immateriella rättigheter. Medlemsstaternas bestämmelser om de rättsliga instansernas behörighet och om de rättsliga förfarandena berörs inte av denna förordning.
…
(10)
Det bör fastställas vilka åtgärder som skall vidtas för varor som befunnits vara varumärkesförfalskade eller pirattillverkade eller annars göra intrång i vissa immateriella rättigheter. …”
I artikel 1.1 och 1.2 i förordning nr 1383/2003 föreskrivs följande:
”1.   I denna förordning fastställs villkoren för tullmyndigheternas ingripande när varor misstänks göra intrång i immateriella rättigheter i följande situationer:
a)
Varorna deklareras för övergång till fri omsättning …
b)
Varorna påträffas vid en kontroll av varor som förs in till … [unionens] tullområde …
2.   I denna förordning fastställs också de åtgärder som de behöriga myndigheterna skall vidta med avseende på de varor som avses i punkt 1, om det fastställs att de gör intrång i immateriella rättigheter.”
I artikel 2 i förordning nr 1383/2003 föreskrivs följande:
”1.   I denna förordning avses med varor som gör intrång i immateriella rättigheter:
…
b)
pirattillverkade varor
: varor som är eller innehåller kopior som tillverkats utan medgivande från innehavaren av upphovsrätten eller närstående rättigheter eller av formskyddet, oavsett om den är registrerad enligt nationell lagstiftning eller ej …
…
2.   I denna förordning avses med
rättighetshavare
:
a)
innehavare av ett varumärke, en upphovsrätt eller närstående rättighet, ett formskydd, ett patent, ett tilläggsskydd, en växtförädlarrätt, en skyddad ursprungsbeteckning, en skyddad geografisk beteckning, eller generellt sett någon av de rättigheter som avses i punkt 1, eller
b)
varje annan person som bemyndigats att använda någon av de immateriella rättigheter som nämns under a, eller en företrädare för innehavaren eller den bemyndigade användaren.”
Kapitel II i förordning nr 1383/2003 har rubriken ”Ansökan om tullmyndigheternas ingripande”. Artikel 4.1 i avsnitt 1 i detta kapitel avser åtgärder som tullmyndigheterna kan vidta innan en ansökan om ingripande lämnas in. Denna artikel har följande lydelse:
”Om tullmyndigheterna, i någon av de situationer som avses i artikel 1.1 och innan en ansökan från rättighetshavaren har lämnats in eller godkänts, finner tillräckliga skäl att misstänka att det rör sig om varor som gör intrång i en immateriell rättighet, får de skjuta upp frigörandet av varorna eller kvarhålla dem i tre arbetsdagar räknat från den dag rättighetshavaren och deklaranten eller varuinnehavaren, om de sistnämnda är kända, tar emot underrättelsen, för att rättighetshavaren skall kunna lämna in en ansökan om ingripande i enlighet med artikel 5.”
Avsnitt 2 i kapitel II i förordning nr 1383/2003 har rubriken ”Inlämnande och behandling av ansökan om tullmyndigheternas ingripande”. Artikel 5.1 och 5.2 i detta avsnitt har följande lydelse:
”1.   En rättighetshavare kan i varje medlemsstat lämna in en skriftlig ansökan till den behöriga tullenheten om att tullmyndigheterna skall ingripa när varor befinner sig i någon av de situationer som avses i artikel 1.1 (nedan kallad ’ansökan om ingripande’).
2.   Varje medlemsstat skall utse den tullenhet som är behörig att ta emot och behandla ansökningar om ingripande.”
I artikel 8.2 första stycket i förordning nr 1383/2003 föreskrivs följande:
”Beslutet att bifalla rättighetshavarens ansökan om ingripande skall omedelbart meddelas tullkontoren i den eller de medlemsstater som kan beröras av de varor som enligt ansökningen gör intrång i en immateriell rättighet.”
Artikel 9 i förordning nr 1383/2003 återfinns i kapitel III, vilket har rubriken ”Villkor för ingripande av tullmyndigheterna och av den myndighet som är behörig att besluta i sakfrågan”. Denna artikel har följande lydelse:
”1.   Om ett tullkontor dit beslutet att bifalla en ansökan från en rättighetshavare har överlämnats i enlighet med artikel 8 finner, vid behov efter samråd med sökanden, att de varor som beslutet avser och som befinner sig i någon av de situationer som avses i artikel 1.1 misstänks göra intrång i en immateriell rättighet, skall tullkontoret uppskjuta frigörandet av varorna eller kvarhålla dessa.
…
2.   Den tullenhet eller det tullkontor som avses i punkt 1 skall underrätta rättighetshavaren samt deklaranten eller innehavaren av varorna … om åtgärden och skall vara bemyndigad att underrätta dessa om den faktiska eller uppskattade kvantiteten samt den faktiska eller antagna beskaffenheten av de varor vars frigörande uppskjuts eller som kvarhålls; en sådan underrättelse skall dock inte innebära att tullenheten eller tullkontoret måste hänskjuta ärendet till den behöriga myndigheten för ett avgörande i sakfrågan.
3.   I syfte att fastställa om det gjorts intrång i en immateriell rättighet enligt de nationella bestämmelserna … skall det tullkontor eller den tullenhet som behandlat ansökan på rättighetshavarens begäran och såvida uppgifterna är kända underrätta denne om namn på och adress till mottagaren, avsändaren, deklaranten eller innehavaren av varorna samt om ursprunget och härkomsten för de varor som misstänks göra intrång i en immateriell rättighet.
…”
I artikel 10 i förordning nr 1383/2003 föreskrivs följande:
”De gällande bestämmelserna i den medlemsstat där varorna befinner sig i någon av de situationer som avses i artikel 1.1 skall tillämpas för att avgöra om det gjorts intrång i en immateriell rättighet enligt de nationella bestämmelserna.
De skall även tillämpas när det gäller att omedelbart underrätta den tullenhet eller det tullkontor som avses i artikel 9.1 om att förfarandet enligt artikel 13 inleds, såvida inte enheten eller kontoret själv genomför förfarandet.”
I artikel 13.1 i förordning nr 1383/2003 anges följande:
”Om det tullkontor som avses i artikel 9.1 inom tio arbetsdagar räknat från mottagandet av underrättelsen om uppskjutet frigörande eller kvarhållande inte har underrättats om att ett förfarande har inletts i enlighet med artikel 10 för att fastställa om intrång i en immateriell rättighet föreligger enligt de nationella bestämmelserna eller i förekommande fall inte har fått rättighetshavarens samtycke enligt artikel 11.1, skall varorna frigöras eller kvarhållandet hävas, under förutsättning att samtliga tullformaliteter fullgjorts.
Denna tidsfrist kan vid behov förlängas med högst tio arbetsdagar.”
I artikel 14.1 i förordning nr 1383/2003 föreskrivs en möjlighet att mot ställande av en säkerhet frigöra varor som misstänks göra intrång i formskydd, patent, tilläggsskydd eller växtförädlarrätter. I artikel 14.2 föreskrivs följande:
”Den säkerhet som avses i punkt 1 skall vara tillräcklig för att skydda rättighetshavarens intressen.
…
Om förfarandet för att fastställa om intrång i en immateriell rättighet föreligger enligt de nationella bestämmelserna har inletts på något annat sätt än på initiativ av innehavaren av formskyddet, patentet, tilläggsskyddet eller växtförädlarrätten, skall säkerheten frisläppas om den person som inledde förfarandet inte utövar sin rätt att vidta rättsliga åtgärder inom 20 arbetsdagar räknat från den dag då han eller hon tar emot underrättelsen om att varornas frigörande skjutits upp eller att varorna kvarhålls.
…”
Artikel 17.1 a i förordning nr 1383/2003 återfinns i kapitel IV i denna, vilket har rubriken ”Bestämmelser som skall gälla varor som befunnits göra intrång i immateriella rättigheter”. I artikel 17.1 a föreskrivs följande:
”Utan att det påverkar tillämpningen av andra rättsmedel som står rättighetshavaren till buds skall medlemsstaterna vidta de åtgärder som är nödvändiga för att göra det möjligt för de behöriga myndigheterna att
a)
i överensstämmelse med tillämpliga bestämmelser i nationell lagstiftning förstöra varor som befunnits göra intrång i en immateriell rättighet eller placera dem utanför handelsflödet på ett sätt som eliminerar skadan för rättighetshavaren, utan kompensation av något slag och, såvida inte annat anges i den nationella lagstiftningen, utan kostnad för statskassan.”
Estnisk rätt
Enligt 39 § punkterna 4 och 6 i tullagen (tolliseadus) gäller följande:
”4)   I fråga om tullmyndigheternas ingripande mot varor som misstänks göra intrång i vissa immateriella rättigheter och om vilka åtgärder som ska vidtas mot varor som gör intrång i vissa immateriella rättigheter i den mening som avses i [förordning nr 1383/2003], ska rättighetsinnehavaren, på grundval av en undersökning av varuprover, avge en skriftlig bedömning inom tio arbetsdagar efter det att innehavaren upplysts om att varorna kvarhållits. Ingen ersättning betalas ut till rättighetsinnehavaren för att bedömningen avges.
…
6)   Tullmyndigheterna ska omedelbart sända en kopia av rättighetsinnehavarens bedömning till personen i fråga, som inom tio dagar efter det att vederbörande tog emot kopian kan lämna skriftliga invändningar mot bedömningen till tullmyndigheterna tillsammans med relevanta bevis.”
45 § punkt 1 i tullagen har rubriken ”Förverkande av vara” och följande lydelse:
”Tullmyndigheterna ska förverka [de] var[or] som anges i artiklarna 53, 57 och 75 i [rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (
EGT L 302, s. 1
) i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 1791/2006 av den 20 november 2006 (
EUT L 363, s. 1
)] och sälja [dem], förstöra [dem] under tullövervakning eller lämna ut [dem] avgiftsfritt på det sätt som anges i 97 § och 98 §”
I 6 § i förvaltningsprocesslagen (haldusmenetluse seadus) anges följande:
”Förvaltningsorganet är skyldigt att utreda de omständigheter som har väsentlig betydelse för ärendet och om det behövs uppta bevisning för detta på eget initiativ.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Sintax Trading importerade flaskor med munvatten till Estland, vilka hade sänts av ett ukrainskt bolag. Vid tiden för importen uppgav Acerra OÜ (nedan kallat Acerra) för tullmyndigheten att flaskorna gjorde intrång i en formgivning som var registrerad för Acerra.
Tullmyndigheten sköt upp frigörandet av varorna för att göra en kompletterande undersökning. Den märkte då att formen på de importerade flaskorna var mycket lik Acerras formgivning. Tullmyndigheten misstänkte därför ett immaterialrättsintrång. Den beslagtog varorna och begärde ett yttrande från Acerra, som bekräftade misstankarna.
Tullmyndigheten slog på denna grund fast att varorna gjorde intrång i en immateriell rättighet i den mening som avses i förordning nr 1383/2003. Den 11 februari 2011 avslog den därför Sintax Trading ansökan om frigörande av varorna.
Sintax Trading överklagade tullmyndighetens beslut, som fastställts genom ett andra beslut av den 17 februari 2011, till Tallinna Halduskohus (förvaltningsdomstol i Tallinn). Tallinna halduskohus fann att det hade förekommit handläggningsfel och förordnade att varorna skulle frigöras. Efter överklagande fastställdes den domen av andra skäl av Tallinna Ringkonnakohus (appellationsdomstol i Tallinn) som slog fast att tullmyndigheter, enligt artikel 10 i förordning nr 1383/2003, inte har möjlighet att själva avgöra huruvida ett intrång i en immateriell rättighet föreligger. Eftersom det inte finns något förfarande för att fastställa intrång i Acerras immateriella rättigheter, kunde tullmyndigheterna enligt Tallina ringkonnakohus inte kvarhålla varorna efter utgången av den frist som föreskrivs i artikel 13.1 i förordning nr 1383/2003.
Tullmyndigheten överklagade målet till Riigikohus (högsta domstol) som tvivlar på att denna tolkning är välgrundad, eftersom tullmyndigheten enligt estnisk rätt själv och på eget initiativ får föra ett kontradiktoriskt förfarande och i sak avgöra frågan huruvida ett intrång i en immateriell rättighet föreligger. Den hänskjutande domstolen vill emellertid få klarhet i om den nationella rätten överensstämmer med förordning nr 1383/2003.
Under dessa omständigheter beslutade Riigikohus att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen:
”1)
Kan det ’förfarande ... för att fastställa om intrång i en immateriell rättighet föreligger’, i den mening som avses i artikel 13.1 i förordning nr 1383/2003, inledas av tullkontoret, eller måste ’den myndighet som är behörig att besluta i sakfrågan’, vilken avses i kapitel III i förordningen, vara skild från tullmyndigheterna?
2)
I skäl 2 i förordning nr 1383/2003 anges konsumentskyddet vara ett mål för den förordningen. Enligt skäl 3 bör ett lämpligt förfarande införas som gör det möjligt för tullmyndigheterna att ingripa för att på bästa sätt se till att förbudet att till unionens tullområde föra in varor som gör intrång i immateriella rättigheter upprätthålls, utan att den lagliga handel hindras som avses i skäl 2 i denna förordning och [i] skäl 1 i kommissionens förordning (EG) nr 1891/2004 av den 21 oktober 2004 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för förordning nr 1383/2003 (
EUT L 328, s. 16
).
Är det förenligt med dessa mål att de åtgärder som föreskrivs i artikel 17 i förordning nr 1383/2003 kan tillämpas endast om rättighetsinnehavaren inleder förfarandet enligt artikel 13.1 i samma förordning för att få fastställt huruvida intrång har gjorts i en immateriell rättighet, eller ska även tullmyndigheterna ha möjlighet att inleda ett sådant förfarande, för att på bästa sätt se till att det ovannämnda målet uppfylls?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den hänskjutande domstolen har ställt frågorna, som ska prövas tillsammans, för att få klarhet i huruvida artikel 13.1 i förordning nr 1383/2003 ska tolkas så, att den inte utgör hinder för att tullmyndigheterna, utan att innehavaren av den immateriella rättigheten tar initiativet, själva inleder och genomför förfarandet enligt denna bestämmelse.
Såsom framgår av artikel 1.1 och 1.2 i förordning nr 1383/2003, fastställs i denna förordning både villkoren för tullmyndigheternas ingripande när varor misstänks göra intrång i immateriella rättigheter och de åtgärder som de behöriga myndigheterna ska vidta om det fastställs att varor gör intrång i immateriella rättigheter.
I fråga om villkoren för tullmyndigheternas ingripande mot varor som misstänks göra intrång i immateriella rättigheter föreskrivs i artiklarna 5–7 i förordning nr 1383/2003 att ett ingripande görs efter ansökan från innehavaren av den ifrågavarande immateriella rättigheten eller ex officio enligt artikel 4 i samma förordning. Ingripandet ska då ske på ett sådant sätt att rättighetsinnehavaren har möjlighet att lämna in en ansökan om ingripande enligt artikel 5 i förordningen.
Såsom generaladvokaten angav i punkt 25 i förslaget till avgörande, kan tullmyndigheterna endast vidta tillfälliga åtgärder, nämligen uppskjutet frigörande eller kvarhållande av varor som misstänks göra intrång i immateriella rättigheter.
När sådana åtgärder vidtas ex officio syftar de å ena sidan endast till att ge rättighetsinnehavaren tillfälle att, i den form och på de villkor som föreskrivs i artikel 5 och följande artiklar i förordning nr 1383/2003, lämna in en ansökan om att tullmyndigheterna ska ingripa. När åtgärderna vidtas med anledning av en sådan ansökan syftar de å andra sidan endast till att ge den som ansöker tillfälle att motivera att vederbörande har inlett det förfarande som gör det möjligt att avgöra om det gjorts intrång i en immateriell rättighet enligt de nationella bestämmelserna.
Enligt artikel 10 i förordning nr 1383/2003 ska de gällande bestämmelserna i den medlemsstat där varorna befinner sig i någon av de situationer som avses i artikel 1.1 i denna förordning tillämpas för att avgöra om det gjorts intrång i en immateriell rättighet enligt de nationella bestämmelserna.
Av artikel 13.1 i förordning nr 1383/2003 följer att om tullkontoret inte inom tio arbetsdagar räknat från mottagandet av underrättelsen om uppskjutet frigörande eller kvarhållande har underrättats om att ett förfarande har inletts i enlighet med artikel 10 för att fastställa om intrång i en immateriell rättighet föreligger enligt de nationella bestämmelserna, ska varorna frigöras eller kvarhållandet hävas, under förutsättning att samtliga tullformaliteter fullgjorts.
Dessa bestämmelser syftar till att tullmyndigheterna ska dra konsekvenserna av att immaterialrättsinnehavaren inte reagerar på att varor misstänks göra intrång i vederbörandes immateriella rättigheter. Dessa bestämmelser innebär däremot inte i sig att förfarandet för att fastställa om intrång i en immateriell rättighet föreligger enligt de nationella bestämmelserna inte kan inledas på tullmyndigheternas initiativ om immaterialrättsinnehavaren inte tar initiativet.
Denna tolkning stöds för övrigt av olika bestämmelser i förordning nr 1383/2003.
Detta gäller även artikel 10 andra stycket i förordning nr 1383/2003, i vilket villkoren fastställs för underrättelse av att förfarandet enligt artikel 13.1 i samma förordning har inletts. Den bestämmelsen avser det förhållandet att en tullenhet eller ett tullkontor inleder förfarandet.
I artikel 14.2 i förordning nr 1383/2003 avses på samma sätt uttryckligen det förhållandet att ett sådant förfarande har inletts på annat sätt än på rättighetsinnehavarens initiativ.
Immaterialrättsinnehavaren har visserligen ett betydande ansvar för att åtgärder vidtas som behövs för att, i innehavarens eget intresse, hindra att varumärkesförfalskade och pirattillverkade varor släpps ut på marknaden (se, för ett liknande resonemang, dom Adidas, C‑223/98,
EU:C:1999:500
, punkt 26). Detta kan emellertid inte utgöra hinder för att tullmyndigheterna vidtar åtgärder i den mening som avses i förordning nr 1383/2003 när inte innehavaren tar initiativet.
Förordning nr 1383/2003 syftar, såsom framgår av skäl 2 i densamma, till att hindra att sådana varor släpps ut på marknaden som gör intrång i immateriella rättigheter och vilseleder konsumenterna, vilka ibland också utsätts för hälso- och säkerhetsrisker. För att undanröja dessa risker får andra personer än rättighetsinnehavarna göra gällande ett intresse av att ett intrång i sådana rättigheter fastställs.
Förordning nr 1383/2003 syftar således inte endast till att skydda privata rättigheter och intressen, utan även till att skydda allmänintresset.
Artikel 13.1 i förordning nr 1383/2003 utgör under dessa förhållanden inte hinder för att medlemsstaterna föreskriver att tullmyndigheterna själva kan inleda förfarandet för att fastställa om intrång i en immateriell rättighet föreligger enligt de nationella bestämmelserna.
Domstolen erinrar om att det enligt artikel 10 i förordning nr 1383/2003 är de gällande bestämmelserna i den medlemsstat där varorna befinner sig som ska tillämpas för att fastställa huruvida tullmyndigheterna kan leda detta förfarande och avgöra frågan i sak för att slå fast om intrång i en immateriell rättighet föreligger enligt de nationella bestämmelserna.
Det framgår vare sig av artikel 13.1 eller av någon annan bestämmelse i förordning nr 1383/2003 att unionslagstiftaren haft för avsikt att tvinga medlemsstaterna att förbehålla vissa myndigheter behörigheten att avgöra frågan i sak.
Unionslagstiftaren har endast hänvisat till att de gällande bestämmelserna i den ifrågavarande medlemsstaten ska tillämpas för att avgöra om ett intrång har gjorts i en immateriell rättighet. Unionslagstiftaren har därmed inte uteslutit att andra myndigheter än domstolarna i princip kan ha befogenhet att avgöra frågan i sak. Domstolen har angett att andra myndigheter än domstolar kan ges sådan befogenhet (se, för ett liknande resonemang, dom Philips, C‑446/09 och C‑495/09,
EU:C:2011:796
, punkt 69).
Bestämmelserna i TRIPs-avtalet utgör enligt domstolens fasta praxis en integrerad del av unionens rättsordning (se, för ett liknande resonemang, dom Bericap, C‑180/11,
EU:C:2012:717
, punkt 67). Det framgår av TRIPs-avtalet och särskilt av artikel 49 i detta att skyddet för immateriella rättigheter kan säkerställas i samband med administrativa förfaranden avseende ärendet i sak, förutsatt att dessa förfaranden överensstämmer med de garantier som fordras enligt bland annat artikel 41 i samma avtal.
Förordning nr 1383/2003 kan under dessa förhållanden inte tolkas så, att den i princip utgör hinder för en nationell bestämmelse som innebär att en förvaltningsmyndighet ska avgöra huruvida intrång har skett i en immateriell rättighet. Det följer på samma sätt inte av någon bestämmelse i den förordningen att medlemsstaterna är förhindrade att ge tullmyndigheterna den uppgiften.
Regler om utövande av denna befogenhet ska således föreskrivas i varje medlemsstats interna rättsordning i enlighet med principen om medlemsstaternas processuella autonomi. Dessa regler får emellertid varken vara mindre förmånliga än de som avser liknande talan som grundar sig på nationell rätt eller medföra att det i praktiken blir omöjligt eller orimligt svårt för immaterialrättsinnehavarna, deklaranterna, varuinnehavarna eller ägarna till de aktuella varorna att utöva rättigheter som följer av unionsrätten, bland annat av förordning nr 1383/2003 (se, för ett liknande resonemang, dom Pohl, C‑429/12,
EU:C:2014:12
, punkt 23 och där angiven rättspraxis).
Enligt artikel 41.4 i TRIPs-avtalet ska parterna i ett förfarande ha möjlighet att överklaga slutliga förvaltningsbeslut till domstol i enlighet med varje medlemsstats interna rättsordning.
Såsom framgår av beslutet om hänskjutande är det, enligt den nationella rätt som är i fråga i det nationella målet, tullmyndigheten som ska avgöra huruvida intrång har skett i en immateriell rättighet. Det ankommer därför på den hänskjutande domstolen att kontrollera huruvida de beslut som denna myndighet har fattat i frågan kan överklagas för att säkerställa de rättigheter som enskilda har enligt unionsrätten och i synnerhet enligt förordning nr 1383/2003.
Av det ovan anförda följer att tolkningsfrågorna ska besvaras enligt följande. Artikel 13.1 i förordning nr 1383/2003 ska tolkas så, att den inte utgör hinder för att tullmyndigheterna, om innehavaren av den immateriella rättigheten inte tar något initiativ, själva inleder och genomför förfarandet enligt denna bestämmelse. Detta gäller under förutsättning att de beslut som tullmyndigheterna fattar i frågan kan överklagas för att säkerställa de rättigheter som enskilda har enligt unionsrätten och i synnerhet enligt denna förordning.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:

Artikel 13.1 i rådets förordning (EG) nr 1383/2003 av den 22 juli 2003 om tullmyndigheternas ingripande mot varor som misstänks göra intrång i vissa immateriella rättigheter och om vilka åtgärder som skall vidtas mot varor som gör intrång i vissa immateriella rättigheter ska tolkas så, att den inte utgör hinder för att tullmyndigheterna, om innehavaren av den immateriella rättigheten inte tar något initiativ, själva inleder och genomför förfarandet enligt denna bestämmelse. Detta gäller under förutsättning att de beslut som tullmyndigheterna fattar i frågan kan överklagas för att säkerställa de rättigheter som enskilda har enligt unionsrätten och i synnerhet enligt denna förordning.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: estniska.