CELEX: 62010CJ0112
Asetus (EY) N:o 1346/2000
Maksukyvyttömyysmenettelyt
Alueellisen maksukyvyttömyysmenettelyn aloittaminen
Sovellettavassa kansallisessa laissa säädetyt edellytykset, joiden vuoksi päämenettelyä maksukyvyttömyysasiassa ei voida aloittaa
Velkoja, jolla on oikeus hakea alueellisen maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista

Ennakkoratkaisupyyntö koskee maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 (EYVL
L 160, s. 1; jäljempänä asetus) 3 artiklan 4 kohdan a ja b alakohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Procureur-generaal bĳ het hof van beroep te Antwerpen (Antwerpenin
(Belgia) ylioikeuden virallinen syyttäjä) ja Alankomaiden oikeuden mukaan perustettu yhtiö Zaza Retail BV (jäljempänä Zaza
Retail) ja joka koskee mainitun syyttäjän vaatimusta Zaza Retailin Belgiassa sijaitsevan toimipaikan asettamisesta konkurssiin.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus
Asetuksen johdanto-osan 12 perustelukappale on sanamuodoltaan seuraava:
”Tässä asetuksessa mahdollistetaan päämenettelyn aloittaminen siinä jäsenvaltiossa, jossa velallisen pääintressien keskus
sijaitsee. Tämä menettely on vaikutuksiltaan yleinen ja pyrkii käsittämään velallisen koko omaisuuden. Eri intressien suojaamiseksi
tässä asetuksessa sallitaan sekundäärimenettelyn aloittaminen rinnakkain päämenettelyn kanssa. Sekundäärimenettely voidaan
aloittaa siinä jäsenvaltiossa, jossa velallisella on toimipaikka. Sekundäärimenettelyn vaikutukset rajoittuvat kyseisen valtion
alueella sijaitsevaan velallisen omaisuuteen. Päämenettelyn ja sekundäärimenettelyjen yhteensovittamista koskevat pakottavat
säännökset tyydyttävät yhtenäisyyden tarpeen yhteisössä.”
Asetuksen johdanto-osan 17 perustelukappale on sanamuodoltaan seuraava:
”Ennen päämenettelyn aloittamista oikeuden hakea maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista siinä jäsenvaltiossa, jossa velallisella
on toimipaikka, olisi oltava rajoitettu paikallisiin velkojiin ja paikallisen toimipaikan velkojiin tai tapauksiin, joissa
päämenettelyä ei voida aloittaa sen jäsenvaltion lain mukaan, jossa velallisen pääintressien keskus sijaitsee. Tämän rajoituksen
tarkoituksena on, että tapaukset, joissa alueellista maksukyvyttömyysmenettelyä haetaan ennen päämenettelyä, pyritään rajoittamaan
siihen, mikä on ehdottomasti välttämätöntä. – –”
Asetuksen 3 artiklassa, joka koskee kansainvälistä toimivaltaa, säädetään seuraavaa:
”1.      Sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa velallisella on pääintressien keskus, on toimivaltainen aloittamaan maksukyvyttömyysmenettelyn.
– –
2.      Jos velallisen pääintressien keskus sijaitsee jäsenvaltiossa, muun jäsenvaltion tuomioistuin on toimivaltainen aloittamaan
maksukyvyttömyysmenettelyn vain, jos velallisella on toimipaikka tässä jäsenvaltiossa. Tällaisen menettelyn vaikutukset rajoittuvat
viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa sijaitsevaan velallisen omaisuuteen.
– –
4.      Ennen kuin 1 kohdan mukainen päämenettely on aloitettu, 2 kohdassa tarkoitettu menettely voidaan aloittaa vain:
a)      jos 1 kohdan mukaista menettelyä ei voida aloittaa sen jäsenvaltion lainsäädännöstä johtuvien edellytysten vuoksi, jossa velallisen
pääintressien keskus sijaitsee;
b)      jos maksukyvyttömyysmenettelyä on hakenut velkoja, jonka kotipaikka tai asuinpaikka taikka sääntömääräinen kotipaikka on siinä
jäsenvaltiossa, jossa velallisen toimipaikka sijaitsee tai jonka saatava perustuu toimipaikassa harjoitetusta toiminnasta
johtuvaan velvoitteeseen.”
Asetuksen 29 artiklassa, joka koskee oikeutta pyytää sekundäärimenettelyn aloittamista, säädetään seuraavaa:
”Sekundäärimenettelyn aloittamista voi pyytää:
a)      päämenettelyn selvittäjä;
b)      jokainen muu henkilö tai viranomainen, jolla on oikeus hakea maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista sen jäsenvaltion lain
mukaan, jossa sekundäärimenettelyn aloittamista pyydetään.”

Kansallinen lainsäädäntö
Konkurssilain, joka on annettu 8.8.1997 (Belgisch Staatsblad 28.10.1997, s. 28562), sellaisena kuin se on muutettuna 4.9.2002
annetulla lailla (Belgisch Staatsblad 21.9.2002, s. 42928), 3 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Jos velallisen pääintressien keskus sijaitsee muussa Euroopan unionin jäsenvaltiossa mutta sillä on Belgiassa toimipaikka,
se voidaan asettaa konkurssiin – – asetuksen – – säännösten mukaisesti.”
Saman lain 6 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Konkurssiin asettaminen tapahtuu sen kaupallisten asioiden tuomioistuimen päätöksellä, jossa asia on pantu vireille joko
elinkeinonharjoittajan ilmoituksella taikka yhden tai useamman velkojan, virallisen syyttäjän, 8 §:ssä tarkoitetun väliaikaisen
pesänhoitajan tai 3 §:n 1 momentissa tarkoitetun päämenettelyn selvittäjän hakemuksella, sanotun kuitenkaan rajoittamatta
akordista tuomioistuinmenettelyssä annetun lain säännösten soveltamista.”

Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymykset
Rechtbank van eerste aanleg te Tongerenin virallinen syyttäjä vaati 14.11.2006, että Zaza Retailin, jolla on pääintressien
keskus Amsterdamissa, toimipaikka Belgiassa asetetaan konkurssiin.
Tuolloin Zaza Retailia vastaan ei vielä ollut aloitettu maksukyvyttömyysmenettelyä Alankomaissa.
Rechtbank van koophandel te Tongeren asetti 4.2.2008 antamallaan päätöksellä Zaza Retailin konkurssiin.
Hof van beroep te Antwerpen muutti 9.10.2008 antamallaan tuomiolla rechtbank van koophandel te Tongerenin päätöstä ja katsoi,
ettei alioikeudella eikä ylioikeudella ole kansainvälistä toimivaltaa ratkaista vaatimusta alueellisen maksukyvyttömyysmenettelyn
aloittamisesta Zaza Retailin Belgian toimipaikkaa kohtaan.
Virallinen syyttäjä haki tuomioon muutosta Hof van Cassatiessa. Syyttäjä vetosi ensinnäkin siihen, ettei asetuksen 3 artiklan
4 kohdan b alakohdassa tarkoitettua käsitettä ”velkoja” voida tulkita suppeasti vaan myös virallinen syyttäjä voi tehdä hakemuksen
konkurssiin asettamisesta. Tässä ominaisuudessa virallinen syyttäjä toimii yleisen edun valvojana ja esiintyy niiden institutionaalisten
tai yksittäisten velkojien puolesta, jotka ovat passiivisia. Syyttäjä katsoo toiseksi, että asetuksen 3 artiklan 4 kohdan
a alakohdassa säädettyä poikkeusta sovelletaan myös virallisen syyttäjän tekemään konkurssihakemukseen, koska jollei syyttäjällä
olisi toimivaltaa hakemuksen tekemiseen, syyttäjällä ei olisi mahdollisuutta aikaansaada päämenettelyn aloittamista Alankomaissa,
joka on se jäsenvaltio, jossa velallisella on pääintressien keskus.
Hof van Cassatie päätti tässä tilanteessa lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Tarkoitetaanko asetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohtaan sisältyvällä käsitteellä ’lainsäädännöstä johtuvat edellytykset’
myös maksukyvyttömyysmenettelyn hakemisen edellytyksiä, jotka liittyvät henkilön asemaan – esimerkiksi toisen jäsenvaltion
syyttäjälaitokseen kuuluvana syyttäjänä – tai oikeussuojan tarpeeseen, vai liittyvätkö edellytykset ainoastaan menettelyn
aloittamista koskeviin aineellisiin edellytyksiin?
2)      Voidaanko asetuksen 3 artiklan 4 kohdan b alakohtaan sisältyvää käsitettä ’velkoja’ tulkita laajasti siten, että myös kansallinen
viranomainen, joka oman jäsenvaltionsa oikeuden mukaan on toimivaltainen hakemaan maksukyvyttömyysmenettelyä ja joka valvoo
yleistä etua ja esiintyy velkojakollektiivin edustajana, voi tarvittaessa pätevästi hakea alueellisen maksukyvyttömyysmenettelyn
aloittamista asetuksen 3 artiklan 4 kohdan b alakohdan nojalla?
3)      Jos velkojan käsitteellä voidaan tarkoittaa myös maksukyvyttömyysmenettelyn hakemiseen toimivaltaista kansallista viranomaista,
edellyttääkö asetuksen 3 artiklan 4 kohdan b alakohdan soveltaminen sitä, että kansallinen viranomainen osoittaa toimivansa
sellaisten velkojien edun valvomiseksi, joiden kotipaikka tai asuinpaikka taikka sääntömääräinen kotipaikka on siinä maassa,
johon tämä kansallinen viranomainen kuuluu?”
Belgiassa aloitetun maksukyvyttömyysmenettelyn ohella Zaza Retail asetettiin Alankomaissa konkurssiin Amsterdamin alioikeuden
8.7.2008 antamalla päätöksellä.

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Alustavat huomautukset
Ennen ennakkoratkaisukysymysten tarkastelua on syytä palauttaa mieliin asetuksella käyttöön otettu järjestelmä.
Asetuksen 3 artiklassa säädetään kahdesta erityyppisestä maksukyvyttömyysmenettelystä. Maksukyvyttömyysmenettelyllä, jonka
kyseisen artiklan 1 kohdan mukaisesti aloittaa sen jäsenvaltion toimivaltainen tuomioistuin, jossa velallisella on pääintressien
keskus, ja jota kutsutaan ”päämenettelyksi”, on universaalivaikutus, sillä sitä sovelletaan kaikissa niissä jäsenvaltioissa,
joissa asetusta sovelletaan, olevaan velallisen omaisuuteen. Vaikka menettelyn voi kyseisen artiklan 2 kohdan mukaisesti aloittaa
sen jäsenvaltion toimivaltainen tuomioistuin, jossa velallisella on toimipaikka, kyseisen ”sekundäärimenettelyksi” tai ”alueelliseksi
menettelyksi” kutsutun menettelyn vaikutus rajoittuu velallisen omaisuuteen, joka sijaitsee viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa
(ks. vastaavasti asia C-341/04, Eurofood IFSC, tuomio 2.5.2006, Kok., s. I-3813, 28 kohta ja asia C-444/07, MG Probud Gdynia,
tuomio 21.1.2010, Kok., s. I-417, 22 kohta).
Sekundäärimenettelyn tai alueellisen menettelyn aloittamisen edellytykset ovat erilaiset sen mukaan, onko päämenettely jo
aloitettu. Jos on, menettely on ”sekundäärimenettely” ja siihen sovelletaan asetuksen III luvun säännöksiä. Jollei ole, menettely
on ”itsenäinen alueellinen menettely”, jonka aloittamisen edellytykset säädetään asetuksen 3 artiklan 4 kohdassa. Tämä säännös
koskee kahta tilannetta eli ensinnäkin tilannetta, jossa päämenettelyä ei voida aloittaa sen jäsenvaltion lainsäädännöstä
johtuvien edellytysten vuoksi, jossa velallisen pääintressien keskus sijaitsee, ja toiseksi tilannetta, jossa alueellisen
menettelyn aloittamista jäsenvaltiossa, jonka alueella velallisen toimipaikka sijaitsee, on hakenut velkoja, jolla on erityinen
liittymä tähän alueeseen.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää kysymyksillään unionin tuomioistuinta täsmentämään kahteen viimeksi mainittuun
tilanteeseen sovellettavia sääntöjä.

Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä sitä, onko asetuksen 3 artiklan 4
kohdan a alakohtaan sisältyvää ilmaisua ”johtuvien edellytysten”, jolla viitataan velallisen pääintressien keskuksen sijaintijäsenvaltion
lainsäädännöstä johtuviin edellytyksiin, joiden vuoksi päämenettelyä maksukyvyttömyysasiassa ei voida aloittaa kyseisessä
valtiossa, tulkittava siten, että siinä tarkoitetaan vain velkojan asemaan liittyviä aineellisia edellytyksiä, vai siten,
että sen piiriin kuuluvat myös edellytykset, jotka liittyvät menettelyn aloittamisen hakemiseen oikeutettujen henkilöiden
asemaan.
Tässä yhteydessä on syytä todeta, että asetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohta koskee tilannetta, jossa päämenettelyä maksukyvyttömyysasiassa
”ei voida aloittaa”. Asetuksen johdanto-osan 17 perustelukappaleessa puolestaan tarkoitetaan tilannetta, jossa päämenettelyä
”ei voida aloittaa” sen jäsenvaltion lain mukaan, jossa velallisen pääintressien keskus sijaitsee. Näistä sanamuodoista ilmenee,
että päämenettelyn aloittamisen on oltava mahdotonta objektiivisesti ja riippumatta menettelyn aloittamista koskevan hakemuksen
tekemiseen yksittäistapauksessa liittyvistä olosuhteista.
Tämä tulkinta vastaa asetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohdan tarkoitusta, joka asetuksen johdanto-osan 17 perustelukappaleen
mukaan on rajoittaa tapaukset, joissa alueellista maksukyvyttömyysmenettelyä voidaan hakea ennen päämenettelyä maksukyvyttömyysasiassa,
siihen, mikä on ehdottomasti välttämätöntä. Vaikka asetuksella käyttöön otetussa järjestelmässä voi olla samanaikaisesti käynnissä
päämenettely ja sekundäärimenettelyjä, tällöin on asetuksen johdanto-osan 12 perustelukappaleessa korostetuin tavoin noudatettava
yhteensovittamista koskevia pakottavia säännöksiä, jotka tyydyttävät yhtenäisyyden tarpeen unionissa. Yhteensovittamisesta
ei puolestaan voida huolehtia, jollei päämenettelyä ole vielä aloitettu.
Kuten Zaza Retail, Kreikan hallitus ja Euroopan komissio ovat huomauttaneet, se, että maksukyvyttömyysasian päämenettelyn
aloittaminen on mahdotonta, voi johtua velallisen asemaan liittyvistä seikoista, joiden vuoksi velalliseen ei voida kohdistaa
maksukyvyttömyysmenettelyä. Ne mainitsevat aiheellisesti esimerkkeinä tilanteen, jossa velallinen ei ole kauppias mutta hänen
pääintressiensä keskuksen sijaintijäsenvaltion lainsäädännön mukaisiin edellytyksiin kuuluu, että velallisen on oltava kauppias,
sekä tilanteen, jossa velallinen on julkinen yritys, jota ei kyseisen lainsäädännön mukaan voida todeta maksukyvyttömäksi.
Maksukyvyttömyysasian päämenettelyn aloittamisen mahdottomuus ei sen sijaan voi johtua pelkästään siitä, ettei tietyllä henkilöllä,
kuten esimerkiksi sellaisen jäsenvaltion syyttäjäviranomaisen edustajalla, jonka alueella velallisella on toimipaikka, ole
velallisen pääintressien keskuksen sijaintijäsenvaltion lainsäädännön mukaan oikeutta hakea päämenettelyn aloittamista viimeksi
mainitussa jäsenvaltiossa. Päämenettelyn aloittaminen on nimittäin täysin mahdollista, kun muiden henkilöiden ja erityisesti
velkojien oikeutta hakemuksen tekemiseen ei ole kiistetty.
Pääasian oikeudenkäynnissä on sitä paitsi kyse juuri tällaisesta tilanteesta, koska ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että
Zaza Retail on asetettu konkurssiin Alankomaissa Amsterdamin alioikeuden 8.7.2008 antamalla päätöksellä.
Ensimmäiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että asetuksen 3 artiklan 4 kohdan a alakohtaan sisältyvää ilmaisua ”johtuvien
edellytysten”, jolla viitataan velallisen pääintressien keskuksen sijaintijäsenvaltion lainsäädännöstä johtuviin edellytyksiin,
joiden vuoksi päämenettelyä maksukyvyttömyysasiassa ei voida aloittaa kyseisessä valtiossa, on tulkittava siten, että siinä
ei tarkoiteta edellytyksiä, joiden vuoksi tietyt henkilöt jäävät menettelyn aloittamisen hakemiseen oikeutettujen henkilöiden
piirin ulkopuolelle.

Toinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään lähinnä sitä, voidaanko asetuksen 3 artiklan 4
kohdan b alakohtaan sisältyvää käsitettä ”velkoja”, jolla viitataan itsenäisen alueellisen menettelyn hakemiseen oikeutettujen
henkilöiden piiriin, tulkita siten, että sen piiriin kuuluu jäsenvaltion viranomainen, jonka tehtävänä oman jäsenvaltionsa
kansallisen lainsäädännön mukaan on valvoa yleistä etua ja velkojakollektiivin etuja.
Aluksi on syytä todeta, ettei asetuksessa määritellä velkojan käsitettä.
Samoin on syytä muistuttaa, että myös asetuksen 3 artiklan 4 kohdan b alakohdan mukaisia itsenäisen alueellisen menettelyn
aloittamisen edellytyksiä on tämän tuomion 21 ja 22 kohdassa selostetuista syistä tulkittava suppeasti.
Tämä rajoittava lähestymistapa tulee ilmi verrattaessa mainitun artiklan säännöksiä ja 29 artiklan säännöksiä, jotka koskevat
oikeutta hakea sekundäärimenettelyn aloittamista. Jälkimmäisessä säännöksessä tämä oikeus annetaan maksukyvyttömyysasian päämenettelyn
selvittäjälle sekä kaikille henkilöille tai viranomaisille, joilla on oikeus hakea maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista
sen jäsenvaltion lain mukaan, jossa sekundäärimenettelyn aloittamista pyydetään, kun asetuksen 3 artiklan 4 kohdan b alakohdassa
sen sijaan rajataan hakemuksen tekemiseen oikeutettujen henkilöiden piiri niin, että siihen kuuluvat vain tietyt velkojat,
joilla on erityinen liittymä siihen jäsenvaltioon, jonka alueella velallisen asianomainen toimipaikka sijaitsee. Näitä ovat
tähän jäsenvaltioon sijoittautuneet velkojat ja tämän toimipaikan velkojat.
Belgian virallisen syyttäjän asemasta on komission tavoin todettava, että koska syyttäjällä ei ole sellaista saatavaa, joka
voisi sisältyä velallisen velkoihin, syyttäjä ei ole velkoja siinä mielessä kuin käsitteellä yleensä tarkoitetaan maksukyvyttömyysmenettelyissä.
Ennakkoratkaisupyynnöstä nimittäin ilmenee, että virallisen syyttäjän tehtävänä maksukyvyttömyysmenettelyissä on valvoa yleistä
etua. Tämän viranomaisen toimenpiteillä pyritään huolehtimaan siitä, että yrityksen vaikeuksiin puututaan ajoissa, koska viranomainen
voi tarvittaessa toimia, jos velallinen ja hänen velkojansa ovat passiivisia. Vaikkei voida pitää mahdottomana, että virallisen
syyttäjän toimenpiteet voivat joissakin tapauksessa olla kaikkien velkojien tai ainakin joidenkin velkojien edun mukaisia,
voidaan kuitenkin pitää selvitettynä, ettei tämä viranomainen osallistu asian käsittelyyn velkojana eikä kaikkien velkojien
yhteisenä edustajana. Ennakkoratkaisupyynnössä on nimittäin todettu nimenomaisesti, ettei virallinen syyttäjä Belgian oikeuden
mukaan osallistu menettelyyn velkojien nimissä ja puolesta.
Kun otetaan huomioon asetuksen 3 artiklan 4 kohdan b alakohdalle annettava suppea tulkinta, tällaisin edellytyksin toimivaa
viranomaista ei voida samaistaa säännöksessä tarkoitettuun velkojaan eikä sitä näin ollen voida myöskään sisällyttää itsenäisen
alueellisen maksukyvyttömyysmenettelyn hakemiseen oikeutettujen henkilöiden piiriin.
Toiseen kysymykseen on edellä esitetyistä syistä vastattava, että asetuksen 3 artiklan 4 kohdan b alakohtaan sisältyvää käsitettä
”velkoja”, jolla viitataan itsenäisen alueellisen menettelyn hakemiseen oikeutettujen henkilöiden piiriin, on tulkittava siten,
että sen piiriin ei kuulu jäsenvaltion viranomainen, jonka tehtävänä oman jäsenvaltionsa kansallisen lainsäädännön mukaan
on valvoa yleistä etua mutta joka ei osallistu menettelyyn velkojana eikä velkojien nimissä ja puolesta.

Kolmas kysymys
Toiseen kysymykseen annetun vastauksen perusteella kolmanteen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 3 artiklan 4 kohdan a alakohtaan sisältyvää
ilmaisua ”johtuvien edellytysten”, jolla viitataan velallisen pääintressien keskuksen sijaintijäsenvaltion lainsäädännöstä
johtuviin edellytyksiin, joiden vuoksi päämenettelyä maksukyvyttömyysasiassa ei voida aloittaa kyseisessä valtiossa, on tulkittava
siten, että siinä ei tarkoiteta edellytyksiä, joiden vuoksi tietyt henkilöt jäävät menettelyn aloittamisen hakemiseen oikeutettujen
henkilöiden piirin ulkopuolelle.
2)
Saman asetuksen 3 artiklan 4 kohdan b alakohtaan sisältyvää käsitettä ”velkoja”, jolla viitataan itsenäisen alueellisen menettelyn
hakemiseen oikeutettujen henkilöiden piiriin, on tulkittava siten, että sen piiriin ei kuulu jäsenvaltion viranomainen, jonka
tehtävänä oman jäsenvaltionsa kansallisen lainsäädännön mukaan on valvoa yleistä etua mutta joka ei osallistu menettelyyn
velkojana eikä velkojien nimissä ja puolesta.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: hollanti.