CELEX: 62010CJ0137
Az EK 207. cikk (2) bekezdése és az EK 282. cikk
Az Európai Közösségeknek a nemzeti bíróságok előtti képviselete
A Bizottságra ruházott hatáskörök
A képviseleti jogkörnek a Közösségek más intézményeire történő átruházása
Feltételek

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EK 207. cikk (2) bekezdésének és az EK 282. cikknek az értelmezésére vonatkozik.
Ezt a kérelmet az Európai Unió Tanácsa által képviselt Európai Közösségek és a Région de Bruxelles‑Capitale (Brüsszel főváros
régió) (Belgium) közötti eljárás keretében terjesztették elő, amelynek tárgya az, hogy az ez ezen utóbbi által a Tanács terhére
előírt városfejlesztési díj jogszerű‑e az uniós szabályok fényében, illetve hogy az Európai Közösségek valamely, az Európai
Bizottságtól különböző intézménye tagállami bíróság előtti eljárásban való képviseletének melyek a feltételei és módjai.

Jogi háttér

Az uniós jog
Tekintettel arra, hogy az alapeljárás tényállása 2009. december 1‑jét, a Lisszaboni Szerződés hatálybalépésének napját megelőzően
valósult meg, az ezen időpontot megelőzően hatályos rendelkezések az irányadó elsődleges uniós jogi rendelkezések.
Az EK 207. cikk (2) és (3) bekezdése ekként rendelkezett:
„(2)      A Tanácsot a főtitkár irányítása alatt álló Főtitkárság segíti; a főtitkár egyben a közös kül- és biztonságpolitika főképviselője,
akit a Főtitkárság működéséért felelős főtitkárhelyettes segít. A főtitkárt és a főtitkárhelyettest a Tanács nevezi ki minősített
többséggel.
A Főtitkárság szervezetét a Tanács határozza meg.
(3)      A Tanács elfogadja eljárási szabályzatát.
[...]”.
Az EK 281. cikk értelmében:
„A Közösség jogi személy”.
Az EK 282. cikk szövegezése az alábbi:
„A Közösség valamennyi tagállamban az adott tagállam jogában a jogi személyeknek biztosított legteljesebb jogképességgel rendelkezik;
így különösen ingó és ingatlan vagyont szerezhet és idegeníthet el, továbbá bíróság előtt eljárhat. E célból a Közösséget
a Bizottság képviseli.”
Az EAK 185. cikk tartalma azonos volt az EK 282. cikk tartalmával.
Az EUSZ 47. cikk ekként rendelkezik:
„Az Unió jogi személy.”
Az EUMSZ 335. cikk, amely megfelel az EK 282. cikknek, jelenleg az alábbiakat írja elő:
„Az Unió valamennyi tagállamban az adott tagállam jogában a jogi személyeknek biztosított legteljesebb jogképességgel rendelkezik;
így különösen ingó és ingatlan vagyont szerezhet és idegeníthet el, továbbá bíróság előtt eljárhat. E célból az Uniót a Bizottság
képviseli. Mindazonáltal igazgatási autonómiájuk alapján a saját működésükkel kapcsolatos ügyekben az Uniót az egyes intézmények
maguk képviselik.”

A nemzeti szabályozás
A Région de Bruxelles‑Capitale kormánya 2003. június  12‑i és december 18‑i rendeleteivel a városfejlesztési engedély megadása
céljából városfejlesztési díj fizetését írta elő, amelyet e régió, közszolgáltatásokra, közelebbről szociális lakások létesítésére,
átalakítására és felújítására fordít.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A Tanács, hogy fogadhassa az új tagállamok küldöttségeit, főépülete, a „Justus Lipsius” átalakítási munkáinak kivitelezése
céljából 2002. november 20‑án városfejlesztési engedély iránti kérelmet nyújtott be a Région de Bruxelles‑Capitale kormányához.
A kért városfejlesztési engedély megadása a 2003. december 12‑i és 22‑i aktusokkal történt. Ugyanezen aktusok mindazonáltal
megjelölték, hogy a Tanács a városfejlesztési engedély megadásától számított tizenkét hónapon belül köteles megfizetni városfejlesztési
díj címén 1 109 750 eurót.
A Tanács, mivel úgy ítélte meg, hogy az ilyen díjak adóknak tekintendők, amelyek alól az Európai Közösségek a kezdetben az
Európai Közösségek egységes Tanácsának és egységes Bizottságának létrehozásáról szóló, 1965. április 8‑án aláírt szerződéshez,
majd az Amszterdami Szerződés értelmében az EK‑Szerződéshez csatolt, a kiváltságaikról és mentességeikről szóló jegyzőkönyv
3. cikkének értelmében mentesülnek, 2004. január 23‑án fellebbezést nyújtott be a Région de Bruxelles‑Capitale városfejlesztési
tanácsához a szóban forgó díj megfizetését elrendelő határozattal szemben. A városfejlesztési tanács válaszának hiányában
a Tanács 2004. november 10‑én fellebbezést nyújtott be a Région de Bruxelles‑Capitale kormányához, mellyel a városfejlesztési
engedély díjra vonatkozó részének megváltoztatását kérte.
A Région de Bruxelles‑Capitale kormánya 2005. július 14‑i határozatával elutasította a fellebbezést az eljárási határidő állítólagos
elmulasztásának indokával. Az Európai Közösségeket képviselő Tanács ezen határozat ellen megsemmisítés iránti keresetet nyújtott
be a Conseil d’État‑hoz. A Région de Bruxelles‑Capitale kormánya mint alperes a kereset elfogadhatatlanságára hivatkozott
azzal az indokkal, hogy a Tanácsot nem megfelelő módon képviselték.
A kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy az EK 282. cikk és az EAK 185. cikk alapján a Bizottság a 2005. szeptember
23‑i dokumentum útján ténylegesen meghatalmazta a Tanácsot, hogy megsemmisítés iránti keresetet nyújtson be. Mindazonáltal
a kérdést előterjesztő bíróság felhívja a figyelmet arra, hogy a Bizottság meghatalmazásban egy meghatározott személyt jelölt
ki erre a célra, nevezetesen „Jean Claude Piris-t [a Tanács Jogi Szolgálatának főigazgatóját], vagy az általa kijelölt bármely
más személyt, hogy a belga Conseil d’État‑hoz kérelmet nyújtson be Région de Bruxelles‑Capitale kormánya 2005. július 14‑i
határozatának megsemmisítése iránt”. Ezzel szemben, amint azt a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, a keresetlevélen az
szerepel, hogy azt „az Európai Unió Tanácsa által annak főtitkárhelyettese, Pierre de Boissieu személyében képviselt Európai
Közösségek” nyújtották be. Márpedig ebből az következik, hogy a keresetet más személy nyújtotta be, mint akit az Európai Bizottság
személy szerint ezzel meghatalmazott, ugyanakkor nem tűnik úgy, hogy J. C. Piris kijelölte volna P. de Boissieu‑t a kereset
benyújtására.
Ilyen körülmények között a Conseil d’État, mivel úgy vélte, hogy az EK 282. cikk és az EK 207. cikk terjedelme ténylegesen
vitára adhat okot, „különösen a Conseil d’État annak biztosítására vonatkozó hatásköre tekintetében, hogy az Unió illetékes
szerve a rá vonatkozó képviseleti szabályok tiszteletben tartásával hozza meg az eljárásra vonatkozó döntést”, úgy határozott,
hogy felfüggeszti az eljárást, és az alábbi kérdéseket terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatal céljából:
„1)      Az [EK] 282. cikket, különösen az e cikk [második] mondatában szereplő »e célból a Közösséget a Bizottság képviseli« fordulatot
úgy kell‑e értelmezni, hogy valamely intézmény érvényes meghatalmazással rendelkezik a Közösség képviseletére önmagában egy
olyan meghatalmazás alapján, amellyel a Bizottság perbeli képviseleti jogkörét erre az intézményre ruházza, függetlenül attól,
hogy ez a meghatalmazás név szerint kijelöl‑e egy, a meghatalmazott intézmény képviseletére jogosult természetes személyt,
vagy sem?
2)      Amennyiben az első kérdésre adott válasz nemleges, az olyan tagállami bíróság, mint a Conseil d’État, vizsgálhatja‑e egy,
a Bizottság által a tagállami bíróság előtti eljárásra szabályszerűen, az [EK] 282. cikk [második] mondata értelmében felhatalmazott
európai intézmény keresetének elfogadhatóságát, azt ellenőrizve, hogy ezt az intézményt a megfelelő, a tagállami bírósághoz
kereset benyújtására jogosult természetes személy képviseli‑e?
3)      Másodlagosan, és az előző kérdésre adott igenlő válasz esetén az [EK] 207. cikk (2) bekezdésének első mondatát és különösen
az »akit a Főtitkárság működéséért felelős főtitkárhelyettes segít« fordulatot úgy kell‑e értelmezni, hogy a Tanács főtitkárhelyettese
érvényesen képviselheti a Tanácsot valamely kereset nemzeti bíróságokhoz történő benyújtása tekintetében?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Az első kérdésről
E kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a Bizottság azt a meghatalmazást, amellyel
egy másik közösségi intézményre ruházta az EK 282. cikkből eredő, a Közösségek valamely nemzeti bíróság előtt folyó és ezen
intézményt érintő jogvitában való képviseletére vonatkozó jogkörét, érvényesen adta‑e, függetlenül attól, hogy ez a meghatalmazás
név szerint kijelölte‑e a meghatalmazó intézmény képviseletére jogosult természetes személyt, vagy sem.
Hangsúlyozni kell mindenekelőtt, hogy az e kérdés alapját képező tényállás az EK‑Szerződés immáron hatályukat vesztett rendelkezéseihez
kapcsolódik. Ezen túl a kérdést előterjesztő bíróság által vizsgált egyetlen kérdés az Európai Közösségek által előterjesztett
kereset elfogadhatóságára vonatkozik. Tehát, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések tág és elvont megfogalmazása
ellenére, e kérdések vizsgálata és a Bíróság válasza korlátozódhat a kérdést előterjesztő bíróság számára e kérdés megoldásához
szükséges mértékre.
Meg kell állapítani továbbá, hogy a Szerződések által bevezetett rendszerrel összhangban, amint az az EK 281. cikkből és az
EAK 184. cikkből következik, kizárólag a Közösségek, nem pedig intézményeik rendelkeztek jogi személyiséggel mint közjogi
jogi személyek. Ez, az EUMSZ 47. cikknek megfelelően, jelenleg is érvényes az Unióra. Az EK 282. cikknek és a EAK 185. cikknek
megfelelően a Közösségek valamennyi tagállamban az adott tagállam jogában a jogi személyeknek biztosított legteljesebb jogképességgel
rendelkeztek; így különösen ingó és ingatlan vagyont szerezhettek és idegeníthettek el, továbbá bíróság előtt eljárhattak,
és e célból őket a Bizottság képviselte.
A Bizottság ezen jogkörét megfelelő meghatalmazás útján átruházhatta más intézményekre a saját működésükkel kapcsolatos ügyekben.
A közösségi jogrendben egyébiránt a gondos ügyintézéshez fűződő érdek követelte meg, hogy a Közösségeket vagyonszerzési és
elidegenítési aktusok, továbbá a nemzeti bíróságok előtt indított eljárások során konkrétan a szóban forgó aktussal vagy keresettel
érintett intézmény képviselje. Ez az intézmény igazgatási és működési autonómiája keretében ugyanis jobban tudta mérlegelni,
illetve védeni a Közösségek érdekeit ezen ügyletek során.
Ami az említett meghatalmazás terjedelmét illeti, a Bizottság képviseleti jogkörének és meghatalmazási jogkörének természetéből
következik, hogy a Bizottság egy másik intézménynek meghatalmazást adhatott akár azzal együtt, akár anélkül, hogy kijelölt
volna egy természetes személyt ezen képviselet céljából. Ilyen esetben úgy a meghatalmazott intézmény, mint a természetes
személy, amennyiben ilyet kijelöltek, adhatott meghatalmazást ügyvédnek a Közösségek képviseletére.
Hangsúlyozni kell, hogy az ilyen meghatalmazás gyakorlatát az EUMSZ 335. cikk megerősítette és szentesítette. Ettől kezdve
tehát ezen cikk értelmében igazgatási autonómiája alapján valamennyi intézmény képviselheti az Uniót az adott intézmény saját
működésével kapcsolatos ügyekben.
Úgy tűnik, az alapügyben a meghatalmazásban név szerint kijelölt természetes személy a Tanács jogtanácsosa, azaz jogi szolgálatának
főigazgatója volt, aki pedig ügyvédet bízott meg az intézmény nemzeti bíróság előtt folyó eljárásban való képviseletével,
arra az esetre, ha az érintett tagállam eljárási szabályai értelmében ügyvéd jelenlétére lenne szükség.
Következésképpen, mivel egymást követő meghatalmazások láncolatáról volt szó, melyek közül az elsőt a Bizottság adta a Tanácsnak,
kijelölve a meghatalmazott intézmény alkalmazásában álló természetes személyt, a másodikat pedig ez a személy egy ügyvédnek
az említett intézmény nemzeti bíróság előtti képviselete céljából, a meghatalmazást a Bizottság érvényesen adta, és a meghatalmazott
intézményt szabályosan képviselték.
A fenti megfontolásokra tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a Bizottság azt a meghatalmazást, amellyel
egy másik közösségi intézményre ruházta az EK 282. cikkből eredő, a Közösségek valamely nemzeti bíróság előtt folyó és ezen
intézményt érintő jogvitában való képviseletére vonatkozó jogkörét, érvényesen adta, függetlenül attól, hogy ez a meghatalmazás
név szerint kijelölte‑e a meghatalmazó intézmény képviseletére jogosult természetes személyt, vagy sem. Ilyen esetben úgy
ezen intézmény, mint a természetes személy, amennyiben ilyet kijelöltek, adhatott meghatalmazást ügyvédnek a Közösségek képviseletére.

A második és a harmadik kérdésről
Az első kérdésre adott válaszra tekintettel a második és harmadik előterjesztett kérdésre nem kell válaszolni.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
Az Európai Bizottság azt a meghatalmazást, amellyel egy másik közösségi intézményre ruházta az EK 282. cikkből eredő, az Európai
Közösségek valamely nemzeti bíróság előtt folyó és ezen intézményt érintő jogvitában való képviseletére vonatkozó jogkörét,
érvényesen adta, függetlenül attól, hogy ez a meghatalmazás név szerint kijelölte‑e a meghatalmazó intézmény képviseletére
jogosult természetes személyt, vagy sem. Ilyen esetben úgy ezen intézmény, mint a természetes személy, amennyiben ilyet kijelöltek,
adhatott meghatalmazást ügyvédnek az Európai Közösségek képviseletére.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: francia.