CELEX: 62010CJ0197
Politica agricolă comună
Regulamentul (CE) nr. 1782/2003
Schemă de plată unică
Drepturi la plată din rezerva națională
Condiții de acordare
Agricultori care încep să desfășoare o activitate agricolă
Caracter ipotetic al întrebării preliminare
Inadmisibilitate

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 42 alineatul (3) din Regulamentul (CE)
nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul
politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor
(CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE)
nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001 (JO L 270, p. 1, Ediție specială, 3/vol. 49, p. 177).
Această cerere a fost prezentată în cadrul unei acțiuni în anularea Decretului regal 1470/2007 din 2 noiembrie 2007 privind
punerea în aplicare a plăților directe pentru agricultură și creșterea animalelor (BOE nr. 264 din 3 noiembrie 2001, p. 45104),
formulată de Unió de Pagesos de Catalunya (Uniunea Agricultorilor din Catalonia).

Cadrul juridic

Dreptul Uniunii
Regulamentul nr. 1782/2003
Potrivit articolului 42 alineatele (3)-(5) din Regulamentul nr. 1782/2003:
„(3)      Statele membre pot utiliza rezerva națională pentru a acorda, în mod prioritar, cuantumurile de referință agricultorilor care
încep să desfășoare o activitate agricolă după 31 decembrie 2002 sau în 2002, dar fără să perceapă plăți directe în anul respectiv,
pe baza unor criterii obiective și astfel încât să asigure un tratament egal al agricultorilor și să evite denaturarea pieței
și a concurenței.
(4)      Statele membre utilizează rezerva națională pentru a stabili, pe baza unor criterii obiective și astfel încât să asigure un
tratament egal al agricultorilor și să evite denaturarea pieței și a concurenței, cuantumurile de referință pentru agricultorii
care se află într‑o situație specială, situație definită de Comisie conform procedurii prevăzute în articolul 144 alineatul
(2).
(5)      Statele membre pot utiliza rezerva națională pentru a stabili, pe baza unor criterii obiective și astfel încât să asigure
un tratament egal al agricultorilor și să evite denaturarea pieței și a concurenței, cuantumurile de referință pentru agricultorii
din zonele care fac obiectul unor regimuri de restructurare și/sau de dezvoltare în ceea ce privește o formă sau alta de intervenție
publică, pentru a se evita abandonarea terenurilor agricole și/sau pentru a se compensa dezavantajele specifice care afectează
agricultorii din respectivele zone.”
Regulamentul (CE) nr. 1698/2005
Potrivit articolului 20 litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului din 20 septembrie 2005 privind sprijinul
pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO L 277, p. 1, Ediție specială,
03/vol. 66, p. 101):
„Ajutorul în favoarea competitivității sectoarelor agricol și forestier se referă la:
(a)      măsuri menite să amelioreze cunoștințele și să consolideze potențialul uman, prin:
[…]
(ii)      instalarea tinerilor agricultori;
[…]”
Articolul 22 alineatul (1) litera (a) din regulamentul menționat prevede:
„Ajutorul prevăzut la articolul 20 litera (a) punctul (ii) se acordă persoanelor care:
(a)      sunt în vârstă de cel mult 40 de ani și se instalează pentru prima dată într‑o exploatație agricolă, ca șef de exploatație.”

Reglementarea națională
Conform articolului 1, Decretul regal 1470/2007 are drept obiect stabilirea reglementării de bază aplicabile anumitor scheme
de ajutor comunitar prevăzute de Regulamentul nr. 1782/2003.
Articolul 9 alineatul 2 din decretul menționat prevede în special:
„Obțin drepturi la plata unică din rezerva națională, dacă îndeplinesc condițiile stabilite:
[…]
b)      tinerii agricultori care au efectuat prima lor instalare în cadrul unui program de dezvoltare rurală instituit în temeiul
Regulamentului nr. 1698/2005 […] în unul dintre sectoarele menționate în anexa VI la Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 […],
cu excepția celui al producerii de semințe, și care nu au beneficiat deja de drepturi la plata unică din rezerva națională.”
Decretul regal 1470/2007 a fost abrogat la 4 octombrie 2008 prin Decretul regal 1612/2008 din 3 octombrie 2008, abrogat, la
rândul său, prin Decretul regal 1680/2009 din 13 noiembrie 2009. Termenii Decretului regal 1470/2007 au fost însă preluați
în decretele care i‑au succedat.

Acțiunea principală și întrebarea preliminară
La 27 octombrie 2008, Unió de Pagesos de Catalunya a introdus o acțiune în contencios administrativ în fața Tribunal Supremo
împotriva Decretului regal 1470/2007. În susținerea acțiunii sale, aceasta afirmă în special că articolul 9 alineatul 2 litera
b) din acest decret este contrar articolului 42 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1782/2003, întrucât ar încălca principiul
egalității de tratament între agricultori.
Instanța de trimitere consideră că articolul 9 alineatul 2 litera b) din decretul menționat instituie un tratament diferențiat
între agricultori, în măsura în care impune tinerilor agricultori să fi efectuat prima lor instalare în cadrul unui program
de dezvoltare rurală instituit în temeiul Regulamentului nr. 1698/2005 pentru a putea beneficia de schema de plată unică.
Prin urmare, aceasta consideră că soluționarea litigiului aflat pe rolul său depinde de interpretarea articolului 42 alineatul
(3) din Regulamentul nr. 1782/2003, în măsura în care aceasta ar avea un efect direct asupra validității dispoziției naționale
atacate. Instanța de trimitere indică de asemenea că, deși Decretul regal 1470/2007 a fost abrogat, conținutul său a fost
încorporat în Decretele regale 1612/2008 și 1680/2009. Instanța de trimitere adaugă că dispoziția atacată subzistă pentru
alte acțiuni cu care ar putea fi sesizată pe viitor cu privire la aceeași problemă.
În aceste împrejurări, Tribunal Supremo a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare
preliminară:
„Articolul 9 alineatul 2 litera b) din Decretul regal 1470/2007, care subordonează posibilitatea obținerii de drepturi la
plata unică din rezerva națională condiției de a fi vorba despre tineri agricultori care să fi efectuat prima lor instalare
în cadrul unui program de dezvoltare rurală instituit în temeiul Regulamentului nr. 1698/2005, este conform cu articolul 42
alineatul (3) din Regulamentul nr. 1782/2003?”

Cu privire la admisibilitatea cererii de pronunțare a unei hotărâri preliminare
Guvernul spaniol susține, în observațiile sale scrise, că cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare trebuie să fie
declarată inadmisibilă pentru motivul că, având în vedere abrogarea Decretului regal 1470/2007, răspunsul Curții la întrebarea
adresată ar fi lipsit de pertinență pentru soluționarea litigiului aflat pe rolul Tribunal Supremo.
În această privință, guvernul menționat invocă jurisprudența Tribunal Supremo, potrivit căreia „întrucât acțiunea directă
împotriva unor dispoziții generale este un instrument procedural care urmărește eliminarea din ordinea juridică a normelor
administrative adoptate de titularul acestei competențe, atunci când acestea sunt nelegale, iar nu pronunțarea cu privire
la cereri individuale care pot decurge dintr‑un raport juridic determinat între reclamantul particular și administrație, această
acțiune își pierde sensul dacă, la momentul pronunțării, norma administrativă a fost deja eliminată din ordinea juridică prin
orice alt mijloc”.
Potrivit guvernului spaniol, Tribunal Supremo a apreciat, de altfel, deja ca rămasă fără obiect o acțiune precedentă formulată
de Unió de Pagesos de Catalunya împotriva Decretului regal 1617/2005, care fusese abrogat prin Decretul regal 1470/2007. În
plus, instanța menționată ar fi considerat că acțiunea în anulare formulată de o altă asociație de agricultori împotriva Decretului
regal 1470/2007 a rămas de asemenea fără obiect și, prin urmare, ar fi respins această acțiune pentru motivul că Decretul
regal 1470/2007 a fost abrogat prin Decretul regal 1612/2008.
Potrivit unei jurisprudențe constante, procedura instituită prin articolul 267 TFUE este un instrument de cooperare între
Curte și instanțele naționale, cu ajutorul căruia Curtea furnizează acestora din urmă elementele de interpretare a dreptului
Uniunii care le sunt necesare pentru soluționarea litigiului cu care sunt sesizate (a se vedea în special Hotărârea din 16
iulie 1992, Meilicke, C‑83/91, Rec., p. I‑4871, punctul 22, Hotărârea din 5 februarie 2004, Schneider, C‑380/01, Rec., p. I‑1389,
punctul 20, și Hotărârea din 24 martie 2009, Danske Slagterier, C‑445/06, Rep., p. I‑2119, punctul 65).
În cadrul acestei cooperări, întrebările referitoare la dreptul Uniunii beneficiază de o prezumție de pertinență. Respingerea
de către Curte a unei cereri formulate de o instanță națională este posibilă numai dacă este evident că interpretarea solicitată
a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul acțiunii principale ori atunci când problema este
de natură ipotetică ori Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările
care i‑au fost adresate (a se vedea în special Hotărârea din 5 decembrie 2006, Cipolla și alții, C‑94/04 și C‑202/04, Rec.,
p. I‑11421, punctul 25, precum și Hotărârea din 1 iunie 2010, Blanco Pérez și Chao Gómez, C‑570/07 și C‑571/07, Rep., p. I‑4629,
punctul 36).
Funcția conferită Curții în cadrul trimiterilor preliminare este aceea de a contribui la administrarea justiției în statele
membre, iar nu de a formula opinii consultative cu privire la întrebări generale sau ipotetice (a se vedea în special Hotărârea
din 12 iunie 2003, Schmidberger, C‑112/00, Rec., p. I‑5659, punctul 32, Hotărârea din 8 septembrie 2009, Budĕjovický Budvar,
C‑478/07, Rep., p. I‑7721, punctul 64, și Hotărârea din 11 martie 2010, Attanasio Group, C‑384/08, Rep., p. I‑2055, punctul
28).
În speță, din decizia de trimitere reiese că Tribunal Supremo consideră că, în pofida abrogării dispozițiilor Decretului regal
1470/2007, problema dacă articolul 42 alineatul (3) din Regulamentul nr. 1782/2003 se opune acestui decret rămâne pertinentă
întrucât Decretele regale 1612/2008 și 1680/2009 au preluat textul acestuia, astfel încât pot fi formulate alte acțiuni cu
privire la aceeași problemă.
În răspunsul său la scrisoarea din 21 ianuarie 2011 prin care Curtea, în aplicarea articolului 104 alineatul (5) din Regulamentul
de procedură, i‑a solicitat să precizeze dacă abrogarea Decretului regal 1470/2007 și jurisprudența invocată de guvernul spaniol
în observațiile sale scrise au vreun efect asupra pertinenței cererii de pronunțare a unei hotărâri preliminare, Tribunal
Supremo a reafirmat că anularea Decretului regal 1470/2007 nu repune în discuție admisibilitatea cererii sale de pronunțare
a unei hotărâri preliminare. În această privință, acesta a amintit, pe de o parte, că conținutul articolului 9 alineatul 2
litera b) din Decretul regal 1470/2007 a fost preluat în decretele care i‑au succedat, astfel încât ar putea fi formulate
în fața sa alte acțiuni cu privire la aceeași problemă. Pe de altă parte, Tribunal Supremo a arătat că jurisprudența invocată
de guvernul spaniol nu este relevantă în speță, dat fiind că abrogarea Decretului regal 1470/2007 nu a intervenit în cursul
procedurii aflate pe rolul său și că Decretele regale 1612/2008 și 1680/2009 prevăd condiții identice pentru accesul tinerilor
agricultori la drepturile la plată din rezerva națională.
În aceste condiții, trebuie constatat că interesul pe care Tribunal Supremo îl atribuie răspunsului pe care Curtea îl va da
întrebării adresate nu privește cauza aflată pe rolul său, ci împrejurarea că ar putea fi introduse în fața sa eventuale acțiuni
în anularea unor dispoziții similare.
În definitiv, trebuie arătat că nici Tribunal Supremo în scrisoarea sa din 2 martie 2011, nici părțile în cadrul ședinței
nu au putut explica de ce acțiunea principală nu a rămas fără obiect în urma abrogării Decretului regal 1470/2007. De asemenea,
trebuie arătat că, având în vedere dosarul prezentat Curții, cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare apare ca fiind
de natură ipotetică.
Or, în cazul în care o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare prezintă o astfel de natură, revine instanței de trimitere
sarcina de a furniza Curții elemente care să permită înțelegerea interesului real și concret pe care această cerere îl prezintă
totuși pentru acțiunea principală.
Cu toate acestea, în speță trebuie să se constate că Tribunal Supremo s‑a mulțumit să afirme, în scrisoarea sa din 2 martie
2011, că jurisprudența invocată de guvernul spaniol nu este aplicabilă acțiunii principale care „rămâne actuală”, fără a furniza
însă explicații precise în această privință.
Prin urmare, prezenta cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare trebuie declarată inadmisibilă din cauza caracterului
său ipotetic.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară:
Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare prezentată de Tribunal Supremo (Spania) prin decizia din 18 martie 2010
este inadmisibilă din cauza caracterului său ipotetic.
Semnături
*
Limba de procedură: spaniola.