CELEX: 62010CJ0256
Direktiiv 2003/10/EÜ
Kokkupuute väärtused
Müra
Kuulmiskaitse
Kasulik mõju

Eelotsusetaotlused puudutavad sedakuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. veebruari 2003. aasta direktiivi 2003/10/EÜ
töötervishoiu ja tööohutuse miinimumnõuete kohta seoses töötajate kokkupuutega füüsikalistest mõjuritest (müra) tulenevate
riskidega (seitsmeteistkümnes üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses) (ELT L 42lk 38; ELT eriväljaanne 05/04lk 300)
artikleid 3 ja 5‑7mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuni 2007. aasta direktiiviga 2007/30/EÜ (ELT L 165lk 21)
(edaspidi „direktiiv 2003/10”).
Need taotlused esitati D. Barcenilla Fernández’i (C‑256/10) ja P. Macedo Lozano (C‑261/10) ning Gerardo García SL (edaspidi
„Gerardo”) vahelistes vaidlustesmille ese on viimase kohustus maksta lisatasu siseriikliku sätte aluselmis sätestab sellise
täiendava tasu maksmise eriti raskete töötingimuste korral.

Õiguslik raamistik

Liidu õigus
Direktiivi 2003/10 põhjenduse 10 kohaselt:
„Müraga kokkupuutumise määra on võimalik tõhusalt vähendadakui võtta juba töökohtade loomisel ennetavaid meetmeid ning valida
sellised töövahendid ja ‑meetodidmille esmaseks eesmärgiks oleks ohtude vähendamine eos. Seega aitavad töövahendeid ja ‑meetodeid
käsitlevad sätted kaasa asjaomaste töötajate kaitsmisele. Vastavalt nõukogu 12. juuni 1989. aasta direktiivi 89/391/EMÜ (töötajate
töötervishoiu ja tööohutuse parandamist soodustavate meetmete kehtestamise kohta) [EÜT L 183lk 1; ELT eriväljaanne 05/01lk 349]
artikli 6 lõikes 2 sätestatud üldistele ennetuspõhimõtetele on kollektiivsed kaitsemeetmed tähtsamad individuaalsetest.”
Direktiivi 2003/10 põhjenduse 12 kohaselt:
„[…] Hindamise või objektiivse mõõtmise teel saadud tulemused peaksid olema aluseks meetmete rakendamiselemis on ette nähtud
võtmiseks mürataseme alumise ja ülemise piirmäära saavutamise korral. Kokkupuute piirväärtusi on vaja sellekset hoida ära
pöördumatut kahju töötajate kuulmisele; müramida inimkõrv registreeribtuleks hoida kokkupuute piirväärtustest allapoole jääval
tasemel.”
Selle direktiivi artikkel 3 „Müraga kokkupuute piirväärtused ja meetmete lähteväärtused” sätestab:
„1.      Käesoleva direktiivi kohaldamiseks fikseeritakse päevaste müraga kokkupuute tasemete ja tipphelirõhu puhul järgmised piirväärtused
ning meetmete lähteväärtused:
a)      müraga kokkupuute piirväärtused: vastavalt
L
EX8h
= 87 dB(A) ning
p
tipp
= 200 Pa; […]
b)      meetmete ülemised lähteväärtused: vastavalt
L
EX8h
= 85 dB(A) ning
p
tipp
= 140 Pa; […];
c)      meetmete alumised lähteväärtused: vastavalt
L
EX8h
= 80 dB(A) ning
p
tipp
= 112 Pa. […].
2.      Neid müraga kokkupuute piirväärtusi kohaldades tuleb töötaja müraga tegeliku kokkupuute määramisel võtta arvesse töötaja individuaalsetest
kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist. Meetmete lähteväärtuste puhul selliste vahendite mõju ei arvestata.
[...]”.
Nimetatud direktiivi artikkel 5 „Kokkupuute vältimisele või vähendamisele suunatud sätted” sätestab:
„1.      Arvestades tehnika edusamme ja ohtude eos kontrollimise meetmete olemasolukõrvaldatakse müraga kokkupuutest tulenevad ohud
eos või minimeeritakse.
Neid vähendatakse direktiivi 89/391/EMÜ artikli 6 lõikes 2 sätestatud üldiste ennetuspõhimõtete järgiarvestades eelkõige järgmist:
a)      muud töömeetodidmille puhul on müraga vaja vähem kokku puutuda;
b)      tehtavat tööd arvestades asjakohaste tööseadmete valikmis tekitavad võimalikult vähe mürasealhulgas võimalus teha töötajatele
kättesaadavaks tööseadmeidmis vastavad müraga kokkupuute vähendamiseks vastuvõetud ühenduse õigusnormidele;
c)      töökohtade korraldus ja kujundus;
d)      asjakohane nõustamine ja koolitaminemille käigus õpetatakse töötajaid kasutama tööseadmeid nõuetekohaselt niiet minimeerida
oma kokkupuudet nende seadmete tekitatava müraga;
e)      müra vähendamine tehniliste vahendite abil:
i)      õhu teel leviva müra vähendamine näiteks kilpidesirmidepiiretekestadehelikindlate katete abil
ii)      konstruktsiooni kaudu leviva müra vähendamine näiteks summutamise või isoleerimise teel;
f)      asjakohased hooldusgraafikud tööseadmetetöökoha ja töökoha süsteemide jaoks;
g)      töö korraldamine niiet väheneb müraga kokkupuude:
i)      kokkupuute kestuse ja intensiivsuse piiramine;
ii)      asjakohased töögraafikud piisavate puhkeaegadega.
2.      Kui artiklis 4 osutatud riski hindamine näitabet meetmete ülemised lähteväärtused on ületatudloob ja rakendab tööandja tehniliste
ja/või organisatsiooniliste meetmete programmi müraga kokkupuute vähendamiseksarvestades seejuures eelkõige lõikes 1 osutatud
meetmeid.
[...]”.
Direktiivi 2003/10 artikkel 6 „Isiklik kaitse” sätestab:
„1.      Kui müraga kokkupuutest tulenevaid ohte ei ole võimalik vältida muul moeltehakse töötajatele kättesaadavaks asjakohasedsobivad
individuaalsed kuulmiskaitsevahendidmida nad kasutavad kooskõlas nõukogu 30. novembri 1989. aasta direktiivi 89/656/EMÜ (töötajate
isikukaitsevahendite kasutamisega seotud tervisekaitse ja ohutuse miinimumnõuete kohta (kolmas üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ
artikli 16 lõike 1 tähenduses)) [EÜT L 393lk 18; ELT eriväljaanne 05/01lk 375] sätetega ning direktiivi 89/391/EMÜ artikli 13
lõikega 2 järgmistel tingimustel:
a)      kui kokkupuude müraga ületab meetmete alumisi lähteväärtusiteeb tööandja töötajatele kättesaadavaks individuaalsed kuulmiskaitsevahendid;
b)      kui kokkupuude müraga vastab meetmete ülemistele lähteväärtustele või ületab neidkasutatakse individuaalseid kuulmiskaitsevahendeid;
[...]”.
Direktiivi 2003/10 artikkel 7 „Kokkupuute piiramine” sätestab:
„1.      Töötajate artikli 3 lõikes 2 määratletud kokkupuude müraga ei ületa mitte ühelgi juhul kokkupuute piirväärtusi.
2.      Kui käesoleva direktiivi rakendamiseks võetud meetmetele vaatamata avastatakse kokkupuuteidmis ületavad kokkupuute piirväärtusiteeb
tööandja järgmist:
a)      võtab kohe meetmeidet vähendada kokkupuudet kokkupuute piirväärtustest allapoole
b)      teeb kindlaks ülemäärase kokkupuute tinginud põhjused ja
c)      muudab kaitse‑ ja ennetusmeetmeidhoidmaks ära sama olukorra kordumist.”

Siseriiklik õigus
Direktiiv 2003/10 võeti üle 10. märtsi 2006. aasta kuningliku dekreediga 286/2006 töötervishoiu ja ‑ohutuse tagamise kohta
müraga kokkupuutumisega seotud ohtude puhul (Real Decreto 286/2006 sobre la protección de la salud y la seguridad de los trabajadores
contra los riesgos relacionados con la exposición al ruido) (
BOE
nr 6011.3.2006lk 9842).
Kuningliku dekreedi nr 286/2006 artikli 5 lõige 1 teeb vahet meetmete lähteväärtustel ja kokkupuute piirväärtustelmida ei
tohi mingil juhul ületada. Selle dekreedi artikli 8 kohaselt on piirväärtuse suuruseksmida ületada ei tohikehtestatud keskmiselt
87 dB(A) päevas.
Kuningliku dekreedi 286/2006 artikli 5 lõige 2 osutabet „müraga kokkupuute piirväärtusi kohaldades tuleb töötaja müraga tegeliku
kokkupuute määramisel võtta arvesse töötaja individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist.”
Palencia provintsi ehitussektori ja riiklike ehitustööde alane kollektiivleping 2007–2011 (edaspidi „kollektiivleping”) sätestab
oma artiklis 27:
„1.      Töötajatelekes peavad tegema iseäranis raskeidtoksilisi ja ohtlikke töidtuleb maksta lisatasu 20% nende põhipalgast. Kui nad
teostavad töid poole või vähema aja tööpäevaston lisatasu suuruseks 10%.
[...]
3.      Ettenähtud lisatasu saamise õigus kaobkui töökoha raskedtoksilised või ohtlikud tingimused mingil põhjusel kaovad.
[...]”.

Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused
Gerardopõhikohtuasja hagejate tööandjategeleb looduslikust kivist kivimaterjalide valmistamisega. Põhikohtuasja hagejad töötavad
tavaliselt automaatlõikuriga.
Tööpäeval ületab müratase päevas nende töökohal keskmiselt 85 dB(A). Selle olukorra leevendamiseks andis Gerardo töötajatele
individuaalsed kuulmiskaitsevahendid. Tänu nende vahendite summutamisomadustele on keskmine müratasemillega põhikohtuasja
hagejad kokku puutuvadvähendatud tasemenimis jääb alla 80 dB(A).
Põhikohtuasja hagejad nõudsid kollektiivlepingu artikli 27 alusel lisatasu maksmist põhjenduselet nad teevad raskeid töid
tulenevalt asjaolustet nad puutuvad kokku müragamille tase päevas ületab keskmiselt 85 dB(A). Juzgado de lo Social jättis
nende nõuded rahuldamata leideset Gerardo on täitnud kuninglikku dekreeti 286/2006millega direktiiv 2003/10 üle võeti. Selle
kohtu sõnul tuleb sellekset tuvastadakas töötingimused on raskedarvestada müra summutamisega individuaalsete kuulmiskaitsevahendite
abil.
Põhikohtuasja hagejad esitasid eelotsusetaotluse esitanud kohtule apellatsioonkaebuse.
See kohus märkisetJuzgado de lo Sociali poolt põhikohtuasja hagejate hagide rahuldamata jätmine on kooskõlas hiljutise Tribunal
Supremo kohtupraktikagamille kohaselt tuleb sellekset määratledakas töötingimused on töötaja jaoks raskedvõtta arvesse müra
summutamist individuaalsete kuulmiskaitsevahendite abil. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tuleb mõistet „raske” tõlgendades
lähtuda direktiivist 2003/10 ning siseriiklikust õigusestmillega see üle võetimille eesmärk on kaitsta töötajat ohu eest terviselemis
tuleneb tegelikust kokkupuutest müraga. Sellest järeldubet tööl puudub raske iseloomkuna individuaalne kuulmiskaitse võimaldab
vähendada kõrvadeni jõudvat müra tasemenimis jääb alla 80 dB(A).
Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtlebkas Tribunal Supremo selline kohtupraktika on direktiiviga 2003/10 vastavuses. Tunnistades
küllet põhikohtuasjad käsitlevad lisatasu maksmistmida see direktiiv iseenesest ei reguleerileiab eelotsusetaotluse esitanud
kohus sellega seoseset nimetatud direktiivi tõlgendamine on eelduseks selleleet määratledakas põhikohtuasja hagejatel on õigus
sellele lisatasule.
Nimelt leiab taet kollektiivlepingu artiklis 27 sätestatud kohustus maksta raskete töötingimuste tõttu lisatasu sõltub sellestkas
tööandja peab kinni direktiivist 2003/10 ja kuninglikust dekreedist 286/2006 tulenevatest kohustustest. Kui tööandja saaks
hoiduda kohustusest maksta sellist lisatasu üksnes tulenevalt asjaolustet ta tegi oma töötajatele kuulmiskaitse kättesaadavaks
– isegikui ta ei ole järginud nimetatud direktiivi nõudeidmis puudutavad sellega kehtestatud ennetuskohustusi – läheks see
vastuollu selle direktiivi kasuliku mõjuga.
Neil tingimustel otsustasTribunal Superior de Justicia de Castilla y León menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised
eelotsuse küsimusedmis on mõlemas selle kohtu lahendada olevas vaidluses sõnastatud ühtemoodi:
„1.      Kas [direktiivi 2003/10] artiklit 3artikli 5 lõiget 2 ningartikleid 6 ja 7 tuleb tõlgendada selliseltet ettevõtjakus töötajate
päevane müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)täidab
[selles] direktiivis ette nähtud ennetuskohustusi seoses töökoha füüsiliste tingimustegakui ta annab töötajale sellised kuulmiskaitsevahendidmille
summutamisomadused viivad töötaja päevase müraga kokkupuute taseme alla 80 dB(A)?
2.      Kas [direktiivi 2003/10] artikli 5 lõiget 2 tuleb tõlgendada selliseltet ettevõtja pooltmille töötajate päevane müraga kokkupuute
tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)rakendatava „tehniliste ja/või organisatsiooniliste
meetmete programmi” eesmärk on viia müratasemillega töötajad kokku puutuvadalla 85 dB(A)?
3.      Kui vastus esimesele küsimusele on eitavsiis kas [direktiivi 2003/10] tuleb tõlgendada selliseltet sellega on vastuolus siseriiklikõigusnorm
või kohtupraktikamis vabastab tööandja rahalise hüvitise tasumisestmida põhimõtteliselt tuleks tasuda töötajatelekelle päevane
keskmine müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A)ja seda asjaolu tõttuet tööandja on andnud töötajatele kuulmiskaitsevahendidmille
summutamisomadused viivad päevase müraga kokkupuute taseme alla 80 dB(A)?”

Eelotsuse küsimused

Esimene ja teine küsimus
Oma kahe esimese küsimusegamida tuleb käsitleda koossoovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teadakas direktiivi 2003/10
tuleb tõlgendada selliseltet ettevõtjakus töötajate päevane müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamataindividuaalsetest
kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)täidab selles direktiivis ette nähtud kohustusi pelgalt sellegaet ta teebtöötajale
kättesaadavaks sellised kuulmiskaitsevahendidmille summutamisomadused võimaldavad viia töötaja päevase müraga kokkupuute taseme
alla 80 dB(A)ning kas nimetatud direktiivi artikli 5 lõiget 2 tuleb tõlgendada selliseltet eesmärk on viia müratase (mõõdetudarvestamata
individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)millega töötajad kokku puutuvadalla 85 dB(A).
Nendele küsimustele vastamiseks tuleb meenutada direktiiviga 2003/10 kehtestatud õiguslikku raamistikku.
Esiteks kõrvaldatakse vastavalt selle direktiivi artikli 5 lõike 1 esimesele lõigule müraga kokkupuutest tulenevad ohud eos
või minimeeritaksearvestades tehnika edusamme ja ohtude eos kontrollimise meetmete olemasolu.
Sellega seoses sätestab nimetatud artikli 5 lõike 1 teine lõiket neid ohtusid vähendatakse üldiste ennetuspõhimõtete järgi
ja täpsustab meetmedmille abil on võimalik see eesmärk saavutada.
Kui meetmete ülemised lähteväärtused on ületatud loob ja rakendab tööandja vastavalt direktiivi 2003/10 artikli 5 lõikele 2
tehniliste ja/või organisatsiooniliste meetmete programmi müraga kokkupuute vähendamiseks. Sellest tulenevalt nähtub selle
direktiivi artikli 3 lõike 1 punktist b ja artikli 3 lõike 2 teisest lausestet mürataseme piirmäärana on kehtestatud 85 dB(A)mis
tuleb mõõta ilma individuaalsete kuulmiskaitsevahendite mõju arvestamata.
Järgmiseks tehakse vastavalt nimetatud direktiivi artiklile 6 töötajatele kättesaadavaks individuaalsed kuulmiskaitsevahendid
kui müraga kokkupuude ületab meetmete lähteväärtused ja „kui müraga kokkupuutest tulenevaid ohte ei ole võimalik vältida muul
moel”.
Lõpuks ei või vastavalt direktiivi 2003/10 artikli 7 lõikele 1 töötajate kokkupuude müraga mitte ühelgi juhul ületada kokkupuute
piirväärtusimis tähendab selle direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti a ja sama artikli lõike 2 esimese lause kohaselt 87 dB(A)
(mõõdetudarvestades individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist).
Niisiis kehtestab direktiiv 2003/10 tööandjale kohustuste hierarhia.
Esiteks juhulkui töötaja müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest
tingitud sumbumist)on tööandjal nimetatud direktiivi artikli 5 lõike 2 alusel kohustus rakendada meetmete programmi müraga
kokkupuute vähendamiseks.
Üksnes juhulkui see programm ei võimalda müraga kokkupuudet vähendadasätestab direktiivi 2003/10 artikkel 6 teiseks täiendava
kohustuse teha töötajatele kättesaadavaks individuaalsed kuulmiskaitsevahendid.
Kolmandaks ja viimasena sätestab nimetatud direktiivi artikkel 7 erikohustused juhukskui individuaalsete kuulmiskaitsevahendite
kasutamine ei võimalda vältida kokkupuute piirväärtuste ületamist.
Seega nähtub nende sätete selgest sõnastusest ja ülesehitusestet tööandja ei täida üksnes sellegaet ta teeb töötajatele kättesaadavaks
individuaalsed kuulmiskaitsevahendid direktiivi 2003/10 artikli 5 lõikes 2 sätestatud kohustusivaid ta peab juhulkui töötaja
müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)rakendama
meetmete programmi müraga kokkupuute vähendamiseks.
Direktiivi 2003/10 niisugust tõlgendust toetab ka selle direktiivi põhjendus 10mille kohaselt põhineb see direktiiv ennetamiselmis
nõuabet ohtusid tuleb vähendada eos ning näeb etteet kollektiivsed kaitsemeetmed on individuaalsetest tähtsamad.
Seoses eelnevaga tuleb esimesele kahele küsimusele vastataet direktiivi 2003/10 tuleb tõlgendada selliseltet ettevõtjakus
töötajate päevane müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud
sumbumist)ei täida selles direktiivis ette nähtud kohustusi pelgalt sellegaet ta teeb töötajale kättesaadavaks sellised kuulmiskaitsevahendidmille
summutamisomadused võimaldavad viia töötaja päevase müraga kokkupuute taseme alla 80 dB(A)kuna sellel tööandjal on kohustus
rakendada tehniliste ja/või organisatsiooniliste meetmete programmi müraga kokkupuute vähendamiseks alla 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata
individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist).

Kolmas küsimus
Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teadakas direktiivi 2003/10 tuleb tõlgendada selliseltet
see nõuabet ettevõtjakes ei ole rakendanud tehniliste ja/või organisatsiooniliste meetmete programmi päevase keskmise müraga
kokkupuute vähendamisekspeab maksma töötajatelekelle müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest
kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)lisatasu isegi siiskui ta on nendele töötajatele teinud kättesaadavaks kuulmiskaitsevahendidmille
mõjul langeb päevane müraga kokkupuute tase alla 80 dB(A).
Selle küsimusega seoses tuleb meenutadaetkollektiivlepingu kohaselt tuleb lisatasu maksta isikutelekes töötavad erakordselt
rasketes tingimustes(sellised rasked tingimused võivad tuleneda kokkupuutest müraga).
Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohuset vastavalt hiljutisele Tribunal Supremokohtupraktikale ei esine selliseid
raskeid olusidkui individuaalsete kuulmiskaitsevahendite kasutamise tulemusel väheneb inimkõrva registreeritava müra tase
alla 80 dB(A). Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tugineb selline kohtupraktika direktiivi 2003/10 tõlgenduselemille kohaselt
on selle eesmärk kaitsta töötajaid ohu eest terviselemis tuleneb tegelikust kokkupuutest müraga. Niisugune kitsas tõlgendus
töötab vastu selle direktiivi kasulikule mõjule. Tööandja saab seega hoiduda kohustusest sellist lisatasu maksta ainuüksi
sellegaet ta teeb nendele töötajatele kättesaadavaks individuaalsed kuulmiskaitsevahendid – seda isegi siiskui ta ei ole täitnud
nimetatud direktiivi nõudeidmis käsitlevad sellega kehtestatud ennetuskohustusi.
Sellega seoses tuleb rõhutada – nagu seda märgib Euroopa Komisjon –et direktiiv 2003/10 ei reguleeri iseenesest ei lisatasu
maksmist raskete töötingimuste tõttumis on tingitud kokkupuutest müragaega küsimustkas määrates kindlaks müraga kokkupuute
tasememis toob kaasa kohustuse maksta sellist lisatasuvõib või peab võtma arvesse individuaalsete kuulmiskaitsevahendite summutamisomadusi.
Niisiis ei nõua direktiiv 2003/10et tööandjat tuleb selles direktiivis kehtestatud ennetuskohustuste mittetäitmise korral
karistada kohustusega maksta lisatasu.
Sellele vaatamata tuleb seoses eelotsustetaotluse esitanud kohtu küsimustega täpsustadaet nimetatud ennetuskohustusedmille
eesmärk on niivõrd kui see on võimalik vähendada eos kokkupuudet müragarakendades tehniliste ja/või organisatsiooniliste meetmete
programmion hõlmatud direktiivi 2003/10 eesmärgiga kaitsta töötajate tervist.
Lisaks tuleb meenutada väljakujunenud kohtupraktikatmille järgi liikmesriikidele on küll antud valikuvabadus direktiivi rakendamiseks
võetavate meetmete ja vahendite osasent iga selle adressaadiks olev liikmesriik on siiski kohustatud täiel määral võtma kõik
vajalikud meetmedet tagada selle direktiivi täielik mõju vastavalt selles sätestatud eesmärkidele (15. aprilli 2008. aasta
otsus kohtuasjas C‑268/06: ImpactEKL 2008lk I‑2483punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika) ning juhulkui kõnealune direktiiv
loob isikutele õigusitagamaet nad saaksid vajaduse korral neile siseriiklikes kohtutes tugineda (30. mai 1991. aasta otsus
kohtuotsuses C‑361/88: komisjon
vs.
SaksamaaEKL 1991lk I‑2567punkt 15).
Sellest tulenebet siseriiklikku õigust tuleb tõlgendada selliseltet see lubaks töötajatel tegelikkuses nõudaet nende tööandja
täidaks ennetuskohustusimis on sätestatud direktiiviga 2003/10mille eesmärk on täpsemalt – nagu nähtub selle põhjendusest 10
– aidata kaasa töötajate kaitsele.
Eeltoodust lähtudes tuleb kolmandale küsimusele vastataet direktiivi 2003/10 tuleb tõlgendada selliseltet see ei nõuaet tööandja
maksaks töötajatelekelle müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest
tingitud sumbumist)lisatasu ainuüksi tulenevalt sellestet ta ei ole rakendanud tehniliste ja/või organisatsiooniliste meetmete
programmi päevase keskmise müraga kokkupuute vähendamiseks. Siiski peab siseriiklik õigus sätestama asjakohased mehhanismidet
töötajakelle müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud
sumbumist)saaks nõuda tööandjalt selle direktiivi artikli 5 lõikes 2 sätestatud ennetuskohustuste täitmist.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadiumotsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusidvälja arvatud poolte kohtukuludei
hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. veebruari 2003. aasta direktiivi 2003/10/EÜ töötervishoiu ja tööohutuse miinimumnõuete kohta
seoses töötajate kokkupuutega füüsikalistest mõjuritest (müra) tulenevate riskidega (seitsmeteistkümnes üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ
artikli 16 lõike 1 tähenduses)mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuni 2007. aasta direktiiviga 2007/30/EÜtuleb
tõlgendada selliseltet ettevõtjakus töötajate päevane müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest
kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)ei täida selles direktiivis ette nähtud kohustusi pelgalt sellegakui ta annab
töötajale sellised kuulmiskaitsevahendidmille summutamisomadused võimaldavad viia töötaja päevase müraga kokkupuute taseme
alla 80 dB(A)kuna sellel tööandjal on kohustus rakendada tehniliste ja/või organisatsiooniliste meetmete programmi müraga
kokkupuute vähendamiseks alla 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist).
2.
Direktiivi 2003/10mida on muudetud direktiiviga 2007/30tuleb tõlgendada selliseltet see ei nõuaet tööandja maksaks töötajatelekelle
müraga kokkupuute tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)lisatasu
ainuüksi tulenevalt sellestet ta ei ole rakendanud tehniliste ja/või organisatsiooniliste meetmete programmi päevase keskmise
müraga kokkupuute vähendamiseks. Siiski peab siseriiklik õigus sätestama asjakohased mehhanismidet töötajakelle müraga kokkupuute
tase ületab 85 dB(A) (mõõdetudarvestamata individuaalsetest kuulmiskaitsevahenditest tingitud sumbumist)saaks nõuda tööandjalt
selle direktiivi artikli 5 lõikes 2 sätestatud ennetuskohustuste täitmist.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: hispaania.