CELEX: 62009FJ0105
Avalik teenistus
Ajutine teenistuja
Tähtajalise lepingu pikendamine
Tähtajalise töölepingu ümberkvalifitseerimine tähtajatuks töölepinguks
Muude teenistujate teenistustingimuste artikli 8 esimene lõik

Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse 23. detsembril 2009 saabunud hagiavalduses palub S. Scheefer sisuliselt tühistada Euroopa
Parlamendi 12. veebruari 2009. aasta otsuse, millega kinnitati, et tema ajutise teenistuja leping lõpeb 31. märtsil 2009,
ja 12. oktoobri 2009. aasta otsuse, millega jäeti tema kaebus rahuldamata, ning hüvitada talle parlamendi tegevusega tekitatud
kahju.

Õiguslik raamistik

Euroopa Liidu muude teenistujate teenistustingimused
Euroopa Liidu muude teenistujate teenistustingimuste (edaspidi „teenistustingimused”) artikkel 2 sätestab:
„Käesolevate teenistustingimuste tähenduses on „ajutised töötajad”:
a)      töötajad, kes on võetud ametikohtadele, mis kuuluvad iga institutsiooni eelarvele lisatud ametikohtade loetellu ja mille eelarvepädevad
asutused on liigitanud ajutisteks;
[…]”.
Muude teenistujate teenistustingimuste artikli 8 esimene lõik näeb ette:
„Ajutisi töötajaid, kelle suhtes kohaldatakse artikli 2 punkti a, võib tööle võtta tähtajaliselt või tähtajatult. Tähtajalisi
töölepinguid võib selle tähtaja jooksul pikendada ainult üks kord. Seejärel pikendatakse lepingut tähtajatult.”
Euroopa Parlamendi juhatuse poolt 3. mail 2004 vastu võetud ametnike ja muude teenistujate töölevõtmise sise-eeskirja (edaspidi
„sise-eeskiri”) artikli 7 lõiked 2–4 näevad ette:
„2.      Piiramata ametnikele kohaldatavaid sätteid võetakse ajutisi teenistujaid teenistusse konkursi läbimise paremusjärjekorra alusel
või [Euroopa Liidu] personalieeskirjade artikli 29 lõikes 2 ettenähtud teenistusse võtmise menetluse kohaselt.
3.      Kui reservnimekirjas ei ole piisavalt konkursi läbinud kandidaate, võetakse ajutised teenistujad teenistusse:
–        muude teenistujate teenistustingimuste artikli 2 punktis a nimetatud ajutised ametnikud
ad hoc
komitee poolt, kuhu kuulub ka üks personalikomitee poolt nimetatud liige;
–        muude teenistujate teenistustingimuste artikli 2 punktis b nimetatud ajutised ametnikud pärast ühiskomitee arvamuse ärakuulamist.
4.      Erandina eelnevatest sätetest võib muude teenistujate teenistustingimuste artikli 2 punktis a nimetatud ajutisi teenistujaid
teenistusse võtta käesoleva artikli lõike 3 teises taandes ette nähtud teenistusse võtmise menetluse kohaselt, juhul kui see
teenistusse võtmine seisneb ainult ajutises ametikoha täitmises selle täitmise ootuses vastavalt käesoleva artikli kolmanda
lõike esimesele taandele.”

Raamkokkulepe tähtajalise töö kohta
Nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa
Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö
kohta (EÜT L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368; edaspidi „raamkokkulepe”), lisas ära toodud, 18. märtsil 1999 sõlmitud
tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe (edaspidi „raamkokkulepe”) klausel 5 näeb ette:
„1.      Järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamise võimaliku kuritarvitamise vältimiseks kehtestavad liikmesriigid,
olles kooskõlas siseriikliku õiguse, kollektiivlepingute või praktikaga konsulteerinud tööturu osapooltega, ja/või tööturu
osapooled konkreetsete sektorite ja/või töötajakategooriate vajadusi arvestades ühe või mitu järgmistest meetmetest, juhul
kui kuritarvituste vältimiseks puuduvad samaväärsed juriidilised meetmed:
a)      objektiivsed alused, mis õigustaksid selliste töölepingute või töösuhete uuendamist;
b)      järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete maksimaalne kogukestus;
c)      selliste töölepingute või töösuhete uuendamiste arv.
2.      Liikmesriigid, olles konsulteerinud tööturu osapooltega, ja/või tööturu osapooled määravad vajaduse korral kindlaks, millistel
tingimustel tähtajalisi töölepinguid või töösuhteid:
a)      loetakse järjestikusteks;
b)      loetakse määramata tähtajaga töölepinguteks või töösuheteks.”

Vaidluse aluseks olevad asjaolud
Vastavalt 29. märtsil ja 4. aprillil 2006 sõlmitud lepinguga võttis parlament hageja tööle ajutise teenistujana teenistustingimuste
artikli 2 punkti a alusel 1. aprillist 2006 kuni 31. märtsini 2007 (edaspidi „esialgne leping”) ning määras ta arstina tööle
Luxembourgi arstipunkti (Luksemburg).
Parlamendi poolt 23. veebruaril 2007 ning hageja poolt 26. veebruaril 2006 allkirjastatud lisaga (edaspidi „26. veebruari
2007. aasta lisa”) pikendati esialgset lepingut kuni 31. märtsini 2008.
Parlament avaldas 18. oktoobril 2007 teate nr PE/95/S, milles kuulutas välja kvalifikatsioonide ja katsete põhjal valikumenetluse
läbiviimise ajutisest teenistujast arsti (administraator) töölevõtmiseks (ELT C 244 A, lk 5). Hageja esitas oma kandidatuuri,
kuid see lükati tagasi põhjendusel, et tal ei olnud nõutud töökogemust.
26. märtsi 2008. aasta lisaga, mis asendas 26. veebruari 2007. aasta lisa (edaspidi „26. märtsi 2008. aasta lisa”), pikendati
esialgset lepingut kuni 31. märtsini 2009.
Hageja küsis 22. jaanuari 2009. aasta kirjas parlamendi peasekretärilt, kas tal oleks võimalik institutsiooni meditsiinitalituses
edasi töötada tähtajatu lepingu alusel.
Parlamendi peasekretär vastas 12. veebruaril 2009 hagejale, et olles üksikasjalikult analüüsinud tema olukorda, ei leitud
ühtegi õiguslikult lubatud lahendust, mis võimaldaks tal jätkata teenistust arstipunktis, ning ta kinnitas, et asjaomase isiku
leping lõpeb ettenähtud kuupäeval, st 31. märtsil 2009.
Hageja esitas 2. aprillil 2009 kaebuse Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad”) artikli 90
lõike 2 alusel selleks, et parlament tunnustaks tema õigust tähtajatule lepingule teenistustingimuste artikli 8 esimese lõigu
alusel ning et tema ajutise teenistuja leping kehtiks edasi pärast 31. märtsi 2009.
Teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus jättis 12. oktoobril 2009 kaebuse vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata ja
teise võimalusena põhjendamatuse tõttu rahuldamata.

Poolte nõuded ja menetlus
Hageja palub Avaliku Teenistuse Kohtul:
–        „[...] tühistada parlamendi 12. veebruari 2009. aasta otsus [...];
–        [...] tühistada parlamendi 12. oktoobri 2009. aasta otsus […];
–        [...] tühistada esialgse lepingu […] õiguslik kvalifikatsioon ning tunnistada kehtetuks lepingu lõppemiseks määratud kuupäev
31. märts 2009;
–        seega kvalifitseerida hageja tööleping ümber tähtajatuks;
–        hüvitada hagejale parlamendi tegevusega tekitatud kahju;
–        teise võimalusena ning kui Avaliku Teenistuse Kohus jõuab järeldusele – mis on võimatu –, et vaatamata tähtajatu töölepingu
sõlmimisele on töösuhe lõppenud, kohustada hüvitama kahju, mis tekitati lepingulise suhte ebaõiglase ülesütlemisega;
–        kolmanda võimalusena ning kui Avaliku Teenistuse Kohus jõuab järeldusele – mis on võimatu –, et ümberkvalifitseerimine ei
ole võimalik […], kohustada hüvitama kahju, mis hagejale parlamendi süülise tegevusega tekitati […];
–        säilitada kõik teised hageja õigused, kaitsevahendid, väited ja hagid ning eelkõige tekitatud kahju hüvitamine parlamendi
poolt;
–        mõista kohtukulud välja parlamendilt.
Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse 18. veebruaril 2010 saabunud eraldi dokumendiga esitas parlament kodukorra artikli 78
lõike 1 esimese lõigu alusel hagi peale vastuvõetamatuse vastuväite.
Parlament palub oma vastuvõetamatuse vastuväites Avaliku Teenistuse Kohtul:
–        tunnistada hagi kõik nõuded ilmselgelt vastuvõetamatuks;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.
Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse 17. märtsil 2010 saabunud aktis esitas hageja oma märkused vastuvõetamatuse vastuväite
kohta.
Avaliku Teenistuse Kohtu (kolmas koda) 8. juuli 2010. aasta määrusega liideti vastuvõetamatuse vastuväide põhikohtuasjaga.
Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse 10. septembril 2010 saabunud kostja vastuses palub parlament Avaliku Teenistuse Kohtul:
–        tunnistada tühistamishagi põhjendamatuks;
–        jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata hageja nõue kvalifitseerida hageja leping ümber tähtajatuks lepinguks;
–        jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata nõue hüvitada parlamendi süülise tegevusega tekitatud kahju;
–        jätta põhjendamatuse tõttu rahuldamata nõue hüvitada lepingu ebaõiglase ülesültemisega tekitatud kahju;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus

Nõuete teine osa, mis käsitleb 12. oktoobri 2009. aasta otsuse tühistamist
Hageja palub oma nõuete teises osas tühistada parlamendi 12. oktoobri 2009. aasta otsuse, millega jäeti tema kaebus rahuldamata.
Tuleb siiski meenutada, et selliste tühistamisnõuete eesmärk, mis on formaalselt esitatud kaebuse rahuldamata jätmise otsuse
peale, on esitada Avaliku Teenistuse Kohtule menetlemiseks akt, mille peale kaebus esitati, kui tühistamisnõuetel kui sellistel
puudub autonoomne sisu (vt selle kohta Euroopa Kohtu 17. jaanuari 1989. aasta otsus kohtuasjas C-293/87: Vainker
vs.
parlament, punkt 8; Esimese Astme Kohtu 6. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas T-309/03: Camós Grau
vs.
komisjon, punkt 43; Avaliku Teenistuse Kohtu 11. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas F-136/06: Reali
vs.
komisjon, punkt 37) ning kui need tühistamisnõuded tegelikult ühtivad kaebuse esemeks oleva akti tühistamise nõuetega.
Seega tuleb asuda seisukohale, et isegi kui ei saa eitada hageja huvi taotleda sellise otsuse tühistamist, millega kaebus
rahuldamata jäeti, samaaegselt isikut kahjustava meetme tühistamisega, tuleb hagi käesoleval juhul mõista nii, et see on suunatud
otsuse peale, mis hageja väidete kohaselt sisaldub parlamendi peasekretäri 12. veebruari 2009. aasta kirjas (edaspidi „vaidlustatud
otsus”).

Nõuete kolmas ja neljas osa, mis käsitlevad hageja lepingu ümberkvalifitseerimist
Nõuete kolmandas ja neljandas osas taotleb hageja oma esialgse lepingu õigusliku kvalifitseerimise tühistamist ning selle
lepingu ümberkvalifitseerimist tähtajatuks lepinguks.
Siiski tuleb meenutada, et kuigi akti õiguslikku kvalifitseerimist hindab ainult Avaliku Teenistuse Kohus ning see ei sõltu
poolte tahtest, saab Avaliku Teenistuse Kohus tühistada ainult isikut kahjustavad meetmed, mitte kvalifikatsiooni kui sellise,
mille nende aktide vastuvõtja on ekslikult andnud. Personalieeskirjade artikli 91 alusel esitatud hagi raames aga ei saa liidu
kohus ilma haldusasutuse pädevust rikkumata teha põhimõttelisi avaldusi või järeldusi ega teha institutsioonidele ettekirjutusi
(Euroopa Kohtu 13. juuli 1989. aasta otsus kohtuasjas 108/88: Jaenicke Cendoya
vs.
komisjon, punktid 8 ja 9; Avaliku Teenistuse Kohtu 16. mai 2006. aasta määrus kohtuasjas F-55/05: Voigt
vs.
komisjon, punkt 25; Avaliku Teenistuse Kohtu 30. aprilli 2009. aasta otsus kohtuasjas F-65/07: Aayhan jt
vs
. parlament, punkt 52).
Seega tuleb tühistamisnõuete kolmas ja neljas osa jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, kuna nendega palutakse Avaliku
Teenistuse Kohtul hageja lepingu ümberkvalifitseerimist käesoleva kohtuotsuse reolutsioonis.

Nõuete esimene ja kolmas osa, mis käsitlevad vaidlustatud otsuse tühistamist ning selle kehtetuks tunnistamist, et lepingu
lõppemise kuupäevaks oli määratud 31. märts 2009
Poolte argumendid
–       Nõuete vastuvõetavus
Parlament väidab, et oma 22. jaanuari 2009. aasta kirjaga ei taotlenud hageja oma esialgse lepingu veelkordset pikendamist,
vaid ta palus administratsioonil tunnistada, et 26. märtsi 2008. aasta lisa tõi kaasa selle lepingu ümberkvalifitseerimise
tähtajatuks lepinguks, millest ta järeldas, et vaidlustatud otsus, millega see taotlus rahuldamata jäeti, kujutab endast isikut
kahjustavat meedet.
Parlament rõhutab siiski, et leping kehtib alates selle allkirjastamisest ning ta leiab seega, et 26. märtsi 2008. aasta lisa,
mis pikendas esialgset lepingut kuni 31. märtsini 2009, on eeldatavasti isikut kahjustav meede. Hageja oleks pidanud esitama
kaebuse selle lisa peale kolme kuu jooksul selle allkirjastamisest. Esitades 22. jaanuaril 2009 taotluse selle kohta, et tunnistataks
tähtajatu lepingu olemasolu, püüdis hageja minna mööda personalieeskirjade tähtaegadest ning korvata asjaolu, et ta ei esitanud
kaebust õigeaegselt.
Parlament lisab, et vaidlustatud otsuses piirdus peasekretär ainult selle „kinnita[misega], et [hageja] leping lõppeb ettenähtud
kuupäeval, st 31. märtsil 2009”. Tegemist on üksnes varasema akti õiguspärasust kinnitava aktiga, mille peale väljakujunenud
kohtupraktika kohaselt ei saa hagi esitada.
Parlament järeldab sellest, et hagejal ei olnud õigust nõuda vaidlustatud otsuse tühistamist.
Hageja vastab esimese võimalusena, et 18. veebruaril 2010 saabunud vastuvõetamatuse vastuväide on esitatud hilinemisega vastavalt
kodukorra artikli 78 lõikele 1, mis näeb ette, et „vastuvõetamatuse küsimuse lahendamise taotlus tuleb esitada ühe kuu jooksul
alates hagiavalduse kättetoimetamisest”, mis leidis aset 8. jaanuaril 2010.
Teise võimalusena vaidlustab hageja esitatud vastuvõetamatuse vastuväite põhjendatuse, väites, et vaidlustatud otsuses tegi
peasekretär otsuse mitte lepingu pikendamise taotluse kohta, vaid selle kohta, kas esialgse lepingu teist korda pikendamine
muutis selle tähtajatuks lepinguks või mitte. Pärast olukorra analüüsimist järeldas parlament, et ükski „õiguslikult lubatud
lahendus” ei võimalda hagejal teenistust jätkata ning et esialgne leping peab lõppema siis, kui lõppeb 26. märtsi 2008. aasta
lisa ehk 31. märtsil 2009.
Hageja arvates ei saa vaidlustatud otsust analüüsida pelga teabena või üksnes varasema akti õiguspärasust kinnitava aktina.
Tegemist on konkreetset õiguslikku küsimust lahendava otsusega, mis mõjutab otseselt tema huve. Parlamendi kinnitus, et ei
olnud võimalik leida ühtegi lahendust, annab tunnistust sellest, et pärast 26. märtsi 2008. aasta lisa sõlmimist püüti sellist
lahendust leida.
Hageja märgib, et parlamendi arvates oleks ta ise pidanud taotlema oma lepingu pikendamist kolmandat korda, samas kui teenistustingimuste
artikli 8 esimesest lõigust ilmneb, et tema lepingut ei oleks pidanud teist korda isegi pikendama ning et alates lepingu teist
korda pikendamisest muutus see tegelikult automaatselt tähtajatuks lepinguks.
Hageja väidab teise võimalusena, et 26. märtsi 2008. aasta lisa ei saa kvalifitseerida „isikut kahjustavaks meetmeks”, kuna
teenistustingimuste artikli 8 esimese lõigu sõnastusest nähtub, et selle allkirjastamine võrdub tähtajatu lepingu sõlmimisega.
Kolmanda võimalusena toob hageja esile, et kuna parlament ise kvalifitseeris tema 2. aprilli 2009. aasta kirja „kaebusena”
personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 tähenduses, järgis ta käesoleva hagi esitamisega menetlust.
–       Sisulised küsimused
Hageja esitab kolm väidet, millest esimene puudutab teenistustingimuste artikli 8 esimese lõigu rikkumist, õigusnormi rikkumist
ja ilmset hindamisviga; teine põhjendamiskohustuse rikkumist, ning kolmas võimu kuritarvitamist, hoolitsemiskohustuse rikkumist
ning hea halduse, õiguspärase ootuse, võrdsuse ja lepingute heas usus täitmise põhimõtte rikkumist ja õiguste kuritarvitamist.
Mis puudutab esimest väidet, siis kinnitab hageja tema esialgse lepingu teist korda muutmisega seoses, et vastavalt teenistustingimuste
artikli 8 esimesele lõigule tõi 26. märtsi 2008. aasta lisa kaasa asjaomase tähtajalise lepingu ümberkvalifitseerimise tähtajatuks
lepinguks ning kuna selle ümberkvalifitseerimisega ei nõustutud, siis rikub vaidlustatud otsus nimetatud sätet.
Hageja märgib, et 26. märtsi 2008. aasta lisa kindlasti „tühistab ja asendab” 23. veebruari 2007. aasta lisa. Ta leiab siiski,
et sellest asendamisest ei saa järeldada, et teenistustingimuste artikli 8 esimese lõigu kohaselt oli tegemist lepingu pikendamisega
ainult üks kord ja tähtajaliselt, nagu väidab parlament. Isegi kui võtta arvesse parlamendi laia kaalutlusõigust, millele
parlament toetub, oleks tegemist kunstliku lähenemisega, mis ei võimaldaks tal eespool nimetatud sättest mööda minna.
Parlament vastab, et tema poolt tööle võetud arstid on teenistustingimuste artikli 2 punktis a viidatud ajutised teenistujad
ning et vastavalt sise-eeskirjade artikli 7 lõikele 2 peab nad teenistusse võtma konkursi läbimise alusel või personalieeskirjade
artikli 29 lõikes 2 ette nähtud töölevõtmise menetluse kohaselt. Kui puudub arstide reservnimekiri ning kui ükski kandidaat
ei ole vastanud teatele vaba ametikoha kohta, mille ta avaldas hageja eelkäijast vabaks jäänud ametikoha täitmiseks, oli ta
kohustatud hageja teenistusse võtma tähtajaliselt ning ajutiselt nimetatud sise-eeskirja artikli 7 lõike 4 alusel kuni ajani,
mil tal oli võimalik võtta arst tööle vastavalt eespool viidatud artikli 7 lõikes 2 nõutud valikumenetlusele. See oli hageja
esialgse lepingu ese.
Esialgset lepingut pikendati üks kord 26. märtsi 2007. aasta lisaga kuni 31. märtsini 2008. Kuna parlamendil ei olnud siiski
veel vaba arsti ametikoha täitmiseks reservnimekirja, oli ta kohustatud esialgset lepingut veel kord pikendama.
Parlament väidab sellega seoses, et kuigi põhimõtteliselt on keelatud mitme järjestikuse tähtajalise lepingu sõlmimine, tuleb
siiski arvestada võimalusega, et järjestikuste tähtajaliste lepingute kasutamine on õiguspärastel põhjustel õigustatud. See
on nii käesoleval juhul, kuna esialgse lepingu pikendamise otsused võeti selleks, et tagada meditsiinitalituse järjepidevus,
samas kui parlament ei oleks saanud pakkuda hagejale tähtajatut lepingut, sest vastasel korral oleks ta rikkunud oma sise-eeskirja.
Teenistustingimuste artikli 8 esimese lõiguga ei ole pealegi vastuolus, kui sõlmitakse tähtajaline tööleping, mis sisaldab
ebatäpset tähtaega, milleks käesoleval juhul on arsti ametisse nimetamise ootamine. Selles tähenduses tuleb esialgse lepingu
kahes lisas kindlaks määratud lepingu lõppemise kuupäevi mõista ainult tõenäoliste kuupäevadena.
Lõpuks rõhutab parlament, et 26. märtsi 2008. aasta lisa, millega pikendati esialgset lepingut kuni 31. märtsini 2009, oli
hagejale kasulik, kuna ta oleks võinud nimetatud lepingu pikendamata jätta ja võtta tööle teise arsti või pikendada seda ainult
mõneks kuuks, mis oli vajalik arsti töölevõtmiseks valikumenetluse alusel.
Avaliku Teenistuse Kohtu hinnang
Sissejuhatuseks tuleb täpsustada hageja nõuete kolmanda osa ulatust osas, milles sellega palutakse tunnistada kehtetuks „[tema
esialgse] lepingu lõppemiseks määratud kuupäev 31. märts 2009”.
Seda nõuete osa võiks mõista nii, et viidatakse 31. märtsile 2009, mida parlamendi peasekretär vaidlustatud otsuses „kinnitas”.
Sellisel juhul ühtib see nõuete osa nõuete esimese osaga, millega taotletakse just nimetatud otsuse tühistamist. Selleks et
nõuete nimetatud osal oleks iseseisev ulatus, tuleb seda mõista nii, et see puudutab 26. märtsi 2008. aasta lisa tühistamist
osas, milles see määrab hageja teenistussuhte lõppemise kuupäevaks kindlaks 31. märtsi 2009.
Olles selle täpsustuse teinud ning seoses sellega, et hageja heidab ette vastuvõetamatuse vastuväite hilinemisega esitamist
parlamendi poolt, tuleb meenutada, et Avaliku Teenistuse Kohtu kodukorra artikli 78 lõike 1 esimese lõigu alusel tuleb vastuvõetamatuse
küsimuse lahendamise taotlus, mis ei puuduta kohtuvaidluse sisu, esitada ühe kuu jooksul alates hagiavalduse kättetoimetamisest,
mida tuleb pikendada seoses suurte vahemaadega kümne päeva võrra, mis on ette nähtud kodukorra artikli 100 lõikes 3. Käesoleval
juhul toimetati hagiavaldus parlamendile kätte 8. jaanuaril 2010. Kuna 18. veebruaril 2010 esitatud vastuvõetamatuse vastuväide
esitati niiviisi arvutatud tähtaja viimasel päeval, on see seega vastuvõetav.
Mis puudutab vastuvõetamatuse vastuväite sisu, siis tuleb meenutada, et tühistamishagi on vastuvõetav ainult siis, kui kaebus,
mis peab hagi esitamisele eelnema, esitati isikut kahjustavale meetmele järgneva kolmekuulise tähtaja jooksul, mis on ette
nähtud personalieeskirjade artikli 90 lõikes 2.
Mis puudutab selle kindlakstegemist, millal isikut kahjustav meede võeti, st selle kuupäeva kindlaksmääramist, millest alates
kaebuse esitamise kuupäeva peab arvutama, tuleb märkida, et leping hakkab kehtima selle allkirjastamisest ning sellest hetkest
saab see leping seega teenistujat kahjustada, nii et põhimõtteliselt tuleb sellest allkirjastamisest alates arvutada õigeaegselt
kaebuse esitamise tähtaega vastavalt personalieeskirjade artikli 90 lõikele 2 (Esimese Astme Kohtu 11. juuli 2002. aasta otsus
liidetud kohtuasjades T-137/99 ja T-18/00: Martínez Páramo jt
vs.
komisjon, punkt 56; eespool punktis 24 viidatud otsus kohtuasjas F-65/07: Aayhan jt
vs
. parlament, punkt 43).
Eeltoodut arvestades oleks olnud tõenäoline, et hageja esitab formaalselt kaebuse 26. märtsi 2008. aasta lisa peale selle
tõttu, et seda lepingu lisa ei sõlmitud tähtajatult (vt selle kohta eespool punktis 24 viidatud kohtuotsus Aayhan jt
vs.
parlament, punkt 44). Sellega aga tegemist ei olnud. Kui kaebust ei ole esitatud personalieeskirjade artikli 90 lõikes 2
ette nähtud kolmekuulise tähtaja jooksul, siis nõuete kolmas osa, mis käsitleb nimetatud lisa tühistamist osas, milles sellega
määratakse hageja töösuhte lõppemise kuupäevaks 31. märts 2009, on esitatud hilinemisega ja on seega vastuvõetamatu.
Sellest aga ei järeldu siiski, et samuti on vastuvõetamatu nõuete esimene osa, mis käsitleb vaidlustatud otsust.
Tegelikult tuleb arvesse võtta käesoleva juhtumi konkreetseid asjaolusid, st seda, et hageja võeti ajutise teenistujana tööle
teenistustingimuste artikli 2 punkti a alusel, et seda teenistussuhet pikendati 26. veebruari 2007. aasta lisaga ning et teine,
26. märtsi 2008. aasta lisa „tühista[s] ja asenda[s]” esimese lisa, et pikendada asjaomase isiku teenistussuhet kuni 31. märtsini
2009, samas kui teenistustingimuste artikli 8 esimese lõigu kohaselt võib teenistustingimuste artikli 2 punktis a viidatud
ajutise teenistuja teenistussuhet pikendada selle tähtaja jooksul ainult üks kord ning „seejärel pikendatakse lepingut tähtajatult”.
Tuleb aga märkida, et kunstliku lähenemisega, mis kaotab teenistustingimuste artikli 8 esimese lõigu mõtte, on tegemist siis,
kui esimene lisa, millega pikendatakse hageja tähtajalist teenistussuhet, „tühista[takse] ja asenda[takse]” uue lisaga, millega
uuesti pikendatakse seda teenistussuhet tähtajaliselt, nii et tegemist on ainult ühe tähtajalise pikendamisega.
Kuna teenistustingimuste artikli 8 esimeses lõigus on sätestatud „seejärel pikendatakse”, kohaldatakse seda kõikidele vormidele,
kuidas teenistustingimuste artikli 8 esimeses lõigus viidatud ajutine teenistuja jätkab ajutise teenistujana töösuhet oma
tööandjaga pärast seda, kui tähtajalist lepingut on üks kord pikendatud.
Pealegi tuleb arvesse võtta direktiivi 1999/70 ning sellele lisatud raamkokkulepet. Asjaolu, et direktiiv ei ole iseenesest
institutsioonidele siduv, ei välista seda, et viimatinimetatud peavad seda oma suhetes ametnike või teenistujatega kaudselt
arvesse võtma. Nii tuleb meenutada, et parlament peab tööandjana vastavalt tema lojaalsuskohustusele tõlgendama ja kohaldama
teenistustingimuste sätteid niivõrd kui võimalik raamkokkuleppe sõnastuse ja eesmärkide põhjal. See raamleping muudab töösuhte
stabiilsuse aga esmaseks eesmärgiks Euroopa Liidu töösuhetes (eespool punktis 24 viidatud kohtuotsus Aayhan jt
vs.
parlament, punktid 119 ja 120). Täpsemalt tuleb välja tuua, et raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 spetsiaalne eesmärk on „ennetada
järjestikuste tähtajaliste töölepingute või -suhetega kasutamisest tulenevaid kuritarvitamisi” ning see paneb liikmesriikidele
kohustuse kehtestada oma õiguskorras ühe või mitu asjaomase lõike 1 punktides a–c loetletud meetmetest. Klausli 5 lõike 1
punkt c näeb konkreetselt ette tähtajaliste töölepingute või töösuhete uuendamiste arvu kindlaksmääramise. Sama klausli lõike 2
punkt b näeb ette, et tähtajalisi lepinguid võib vajaduse korral „l[ugeda] määramata tähtajaga” töölepinguteks või töösuheteks.
Samuti tuleb institutsioonide osas leida, et teenistustingimuste artikli 8 esimest lõiku peab tõlgendama laiaulatuslikult
ning seda peab rangelt kohaldama, kuna selle eesmärk on just vältida ajutise teenistuja järjestikuste tähtajaliste lepingute
kasutamist, „luged[es] määramata tähtajaga” lepinguks sõlmitud kolmanda tähtajalise lepingu.
Parlament väidab muu hulgas edutult, et tema sise-eeskirjade artikli 7 lõige 4 takistab tal sõlmida tähtajatut lepingut, samas
kui ta peab tagama Luxembourgi arstipunkti poolt osutatava teenuse järjepidevuse. Kuigi sise-eeskirjade artikli 7 lõige 4
näeb ette, et ajutiselt võib täita töökohti, kuni toimub töölevõtmine sise-eeskirjades sätestatud menetluse kohaselt, ei nõua
see säte kindlaksmääratud tähtajaga lepingute sõlmimist konkreetseks ajavahemikuks, nagu käesoleval juhul. Sellega seoses
tuleb meenutada, et raamkokkuleppe klausli 3 kohaselt on tähtajaline tööleping leping, mille lõpp on määratud objektiivsete
tingimustega, milleks võib olla konkreetse kuupäeva saabumine, aga ka konkreetse sündmuse toimumine. Lisaks ei keela artikli 7
lõige 4 tähtajatute lepingute kasutamist, kuna ajutine olukord, millega on tegemist käesoleval juhul, võib kesta määramata
aja jooksul ning kuna selline leping igal juhul ei taga isikule, kellega leping sõlmiti, ametnikuna ametisse nimetamisest
tulenevat stabiilsust, kuna selle lepingu võib õiguspärasel põhjusel etteteatamistähtajaga üles öelda vastavalt teenistustingimuste
artikli 47 punkti c alapunktile i. Igal juhul on sise-eeskirjade õigusjõud võrreldes teenistustingimustega madalam ning see
ei saa olla takistuseks artikli 8 esimese lõigu kehtivusele.
Samuti kinnitab parlament edutult, et teenistustingimuste artikli 8 esimese lõiguga ei ole vastuolus ebatäpset tähtaega sisaldava
tähtajalise lepingu sõlmimine. See argument, mis on teoorias õige, kui see tähtaeg vastab konkreetse sündmuse toimumisele
(vt eespool punkt 56), on käesoleval juhul tulemusetu, kuna esialgne leping ja selle lisad viitavad täpsetele lõppkuupäevadele.
Samuti on tulemusetu parlamendi kinnitus, et ta oleks saanud esialgse lepingu 26. märtsi 2008. aasta lisaga pikendamata jätta
või seda pikendada ainult lühemaks ajaks kui asjaomasele isikule määratud aasta. Tegemist on pelkade oletustega, mis ei vasta
faktilistele asjaoludele. Lisaks oleks teise pikendamise puhul isegi vähemaks ajaks kui aasta igal juhul tegemist olnud lepingu
pikendamisega, mis on ette nähtud eespool nimetatud artikli 8 esimeses lõigus.
Lõpuks ei saa parlament väita, et ta on eriolukorras väidetavalt seetõttu, et Luxembourgi arstipunktis on arsti ametikoht
vaba ning et tal ei ole võimalik seda kiiresti täita. Eespool toodi välja, et sise-eeskirjade artikli 7 lõige 4 ei takista
tal sõlmida tähtajatut lepingut, mille ta võib igal ajal õiguspärasel põhjusel üles öelda, kui ta peab kinni etteteatamise
tähtajast, mis on sätestatud teenistustingimuste artikli 47 punkti c alapunktis i.
Eeltoodust tuleneb, et hageja vastab teenistustingimuste artikli 8 esimese lõigu kohaldamise tingimustele.
See säte näeb aga ette, et „seejärel pikendatakse lepingut tähtajatult”, kui seda tehakse pärast seda, kui esimest korda on
tähtajaliselt pikendatud artikli 2 punktis a viidatud ajutise teenistujaga sõlmitud lepingut ning sellest järeldub, et seda
ümberkvalifitseerimist tuleb lugeda selliseks, mida kohaldatakse algusest peale.
Eeltoodust tuleneb, et Avaliku Teenistuse Kohus peab tõdema, et pelga seadusandja tahte tõttu kvalifitseeriti 26. märtsi 2008. aasta
lisa algusest peale ümber tähtajatuks lepinguks ning et selles lisas kindlaks määratud lepingu lõppemise kuupäev ei saanud
tuua kaasa hageja teenistussuhte lõppemist.
Vaidlustatud otsus, milles parlamendi peasekretär märkis, et ei leitud ühtegi õiguslikult lubatud lahendust, mis võimaldaks
hagejal jätkata teenistust Luxembourgi arstipunktis ning millega ta „kinnitas”, et hageja leping lõpeb 31. märtsil 2009, muudab
seepärast tingimata asjaomase isiku õiguslikku olukorda, nagu see tuleneb teenistustingimuste artiklist 8. Nimetatud otsus
on seega isikut kahjustav meede, mitte üksnes varasema akti õiguspärasust kinnitav akt.
Kuna hageja esitas kaebuse vaidlustatud otsuse peale kolme kuu jooksul selle kättetoimetamisest ning käesoleva hagi kolme
kuu jooksul selle kaebuse rahuldamata jätmisest, siis on nimetatud otsuse suhtes esitatud nõuded seega vastuvõetavad.
Mis puudutab sisu, siis käesoleva kohtuotsuse punktidest 51–62 ilmneb, et hagejale väidetavalt kinnitades, et tema leping
lõpeb, võeti vaidlustatud otsus vastu tähtajalist lepingulist suhet silmas pidades ning nii rikub see otsus teenistustingimuste
artikli 8 esimesest lõiku. Kohtuistungil tunnistas parlament pealegi, et selline lahendus, et hagejat peeti teenistuses mitme
tähtajalise lepinguga, ei olnud „kõige õnnestunum”.
Sellest järeldub, et hagi on põhjendatud ning vaidlustatud otsus tuleb tühistada sellel alusel, et rikuti teenistustingimuste
artikli 8 esimesest lõiku, ilma et oleks vaja analüüsida hagiavalduse teisi väiteid ega seda, kas nimetatud otsus on tegelikult
tähtajatuks muutunud lepingu ülesütlemise akt ega ka seda, kas sellise ülesütlemise tingimused olid täidetud, kuna hageja
pealegi ei esitanud sellekohaseid väiteid.

Nõuete viies osa, mis käsitleb hagejale tekitatud kahju hüvitamist
Hageja taotleb talle parlamendi tegevusega tekitatud kahju hüvitamist. Parlament väidab vastu, et hageja ei täpsusta, milles
seisneb tema süüline tegevus. Ta lisab, et kui viidatud tegevus ei tulene vaidlustatud otsusest, oleks hageja pidanud algatama
kohtueelse menetluse taotlusega personalieeskirjade artikli 90 lõike 1 alusel.
Hagiavaldusest nähtub siiski, et hageja teeb vahet kahju hüvitamise nõudel tema nõuete viienda osa alusel ning kahju hüvitamise
nõudel oma nõuete kuuenda, seitsmenda ja kaheksanda osa alusel. Lisaks kinnitas hageja kohtuistungil, et ta ei taotle oma
nõuete viiendas osas kahju hüvitamist, vaid „rahaliste vahendite” määramist, mis on vaidlustatud otsuse tühistamise „loogiline
tagajärg”.
Sellega seoses tuleb meenutada, et nõue, millega taotletakse seda, et institutsioon maksaks teenistujale rahasumma, mis viimase
hinnangul tuleb talle teenistustingimuste alusel välja maksta, on hõlmatud mõistega „rahalised vaidlused” personalieeskirjade
artikli 91 lõike 1 tähenduses, mis eristuvad kahju hüvitamise hagidest, mille teenistujad on esitanud oma institutsiooni vastu
ning millega taotletakse kahju hüvitamist. Personalieeskirjade artikli 91 lõike 1 kohaselt on Avaliku Teenistuse Kohtul täielik
pädevus, mis annab nimetatud kohtule volitused lahendada lõplikult tema menetluses olevad vaidlused ning otsustada kõigi teenistuja
õiguste ja kohustuste üle, välja arvatud juhul, kui selline kohtuotsuse osa jäetakse asjaomase institutsiooni kontrolli alla
täitmiseks tingimustel, mis on kohtuotsuses täpselt määratletud (vt selle kohta Euroopa Kohtu 18. detsembri 2007. aasta otsus
kohtuasjas C-135/06 P: Weißenfels
vs.
parlament, punktid 65, 67 ja 68; Avaliku Teenistuse Kohtu 2. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas F-49/08: Giannini
vs.
komisjon, punktid 39–42).
Pärast seda täpsustust tuleb lisaks meenutada, et akti kohtulikult tühistamise tagajärjel kõrvaldatakse see akt tagasiulatuvalt
õiguskorrast ning kui tühistatud akt on juba täidetud, nõuab selle tagajärgede tühistamine sama õigusliku olukorra taastamist,
milles hageja oli enne akti vastuvõtmist (Avaliku Teenistuse Kohtu 26. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas F-1/05: Landgren
vs.
Euroopa Koolitusfond (ETF), punkt 92).
Käesoleval juhul tuleb tõdeda, et 26. märtsi 2008. aasta lisa järel oli hageja tähtajatus lepingulises suhtes pelgalt teenistustingimuste
artikli 8 esimese lõigu toimel ning kuna etteteatamist vastavalt teenistustingimuste artikli 47 punkti c alapunktile i ei
toimunud, siis tema teenistussuhe ei lõppenud 31. märtsil 2009.
Neil asjaoludel tuleb parlamenti kohustada hagejale maksma esiteks töötasu, millele tal oleks olnud õigus, kui ta oleks jäänud
parlamenti tööle, ning teiseks töötasu, tulude, töötushüvitiste või kõigi muude alates 1. aprillist 2009 tegelikult saadud
ja parlamendist saadavat töötasu asendavate asendushüvitiste summa vahe.

Nõuete kuues, seitsmes ja kaheksas osa, mis käsitlevad kahju hüvitamist
Kuuendas, seitsmendas ja kaheksandas nõuete osas palub hageja Avaliku Teenistuse Kohtul mõista parlamendilt välja kahjuhüvitis
tema süülise käitumise eest, mis seisneb eelkõige tema lepingu ebaõiglases ülesütlemises.
Need nõuded on esitatud teise võimalusena võrreldes parlamendilt sellise töötasu hüvitise väljamõistmisega, millele hagejal
on õigus alates teenistussuhte lõppemisest ning kuna Avaliku Teenistuse Kohus selle rahuldas, siis nende nõuete osade kohta
ei ole otsust vaja teha.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 1 alusel ja ilma et see piiraks kodukorra II jaotise 8. peatüki teiste sätete kohaldamist, on kohtuvaidluse
kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Sama artikli lõike 2 kohaselt võib juhul, kui
õiglus seda nõuab, Avaliku Teenistuse Kohus otsustada, et kaotaja pool kannab vaid osa kohtukuludest või et ta ei kanna neid
üldse.
Käesoleva kohtuotsuse põhjendustest tuleneb, et põhiosas on rahuldatud hageja peamised nõuded, st vaidlustatud otsuse tühistamine
ja parlamendilt saamata jäänud töötasu väljamõistmine. Lisaks on hageja oma nõuetes sõnaselgelt nõudnud kohtukulude väljamõistmist
parlamendilt. Kuna käesoleva kohtuasja asjaolud ei õigusta kodukorra artikli 87 lõike 2 sätete kohaldamist, tuleb jätta parlamendi
kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja käesolevas menetluses tekkinud hageja kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
AVALIKU TEENISTUSE KOHUS (kolmas koda)
otsustab:
1.
Tühistada otsus, mis sisaldub 12. veebruari 2009. aasta kirjas, millega Euroopa Parlamendi peasekretär teavitas hagejat esiteks
sellest, et ei leitud ühtegi õiguslikult lubatud lahendust, mis võimaldaks hagejal jätkata teenistust Luxembourgi (Luksemburg)
arstipunktis, ning teiseks sellest, et tema ajutise teenistuja leping lõpeb 31. märtsil 2009.
2.
Mõista Euroopa Parlamendilt S. Scheeferi kasuks välja esiteks töötasu, millele tal oleks olnud õigus, kui ta oleks jäänud
parlamenti tööle, ning teiseks töötasu, tulude, töötushüvitiste või kõigi muude alates 1. aprillist 2009 tegelikult saadud
ja ajutise teenistujana saadud töötasu asendavate asendushüvitiste summa vahe.
3.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
4.
Jätta Euroopa Parlamendi kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja S. Scheeferi kohtukulud.
Mahoney
Kreppel
Van Raepenbusch
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 13. aprillil 2011 Luxembourgis.
Kohtusekretär

President
W. Hakenberg

P. Mahoney
*
Kohtumenetluse keel: prantsuse.