CELEX: 62009CJ0540
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Šeštoji PVM direktyva
13B straipsnio d punkto 5 papunktis
Atleidimas nuo mokesčio
Finansinių priemonių išplatinimo garantija, kurią už komisinį mokestį kredito institucijos teikia bendrovei emitentei, išleidžiančiai akcijas į kapitalo rinką
Sandoriai, susiję su vertybiniais popieriais

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių
narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas (OL L 145,
p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 23; toliau – Šeštoji direktyva) 13B straipsnio a punkto ir
d punkto 1, 2 bei 5 papunkčių išaiškinimo.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp
Skandinaviska Enskilda Banken AB Momsgrupp
(toliau – SEB) ir
Skatteverket
(Švedijos mokesčių administratorius) dėl jo finansinių priemonių išplatinimo garantijos paslaugų (angl. k. „
underwriting guarantee
“) vertinimo, siekiant atleisti nuo pridėtinės vertės mokesčio (toliau – PVM).

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisė
Šeštosios direktyvos 2 straipsnyje numatyta:
„[PVM] apmokestinamas:
1)      prekių tiekimas ar paslaugų teikimas, kai šalies teritorijoje už atlygį prekes tiekia ar paslaugas teikia apmokestinamasis
asmuo, veikdamas kaip toks;
<...>“
Šeštosios direktyvos 13B straipsnyje nurodyta:
„Nepažeisdamos kitų Bendrijos nuostatų ir taikydamos sąlygas, kurias jos nustato siekdamos užtikrinti teisingą ir sąžiningą
atleidimo nuo mokesčių taikymą bei užkirsti kelią galimam mokesčių vengimui, išsisukinėjimui ar piktnaudžiavimui, valstybės
narės atleidžia nuo mokesčio:
a)      draudimo ir perdraudimo sandorius ir su jais susijusias paslaugas, kurias atlieka draudimo brokeriai ir draudimo agentai;
<...>
d)      šiuos sandorius:
1)      paskolų suteikimą įskaitant derybas dėl paskolos, taip pat suteiktos paskolos priežiūrą, kai ją vykdo paskolą suteikęs asmuo;
2)      derybas ir visus sandorius dėl paskolų finansinių garantijų ar laidavimo bei suteiktos paskolos finansinių garantijų priežiūrą,
kurią atlieka paskolą suteikęs asmuo;
<...>
5)      sandorius, įskaitant derybas, bet išskyrus saugojimą ir valdymą, susijusius su akcijomis, turto dalimis bendrovėse ar asociacijose,
įmonių obligacijomis ir kitais vertybiniais popieriais, išskyrus:
–        dokumentus, nustatančius nuosavybės teisę į prekes,
–        5 straipsnio 3 dalyje nurodytas teises ar vertybinius popierius,
<...>“.

Nacionalinė teisė
1994 m. Pridėtinės vertės mokesčio įstatymo (1994/200) (
Mervärdesskattelagen
, 1994:200) (SFS, Nr. 200, 1994, toliau – PVM įstatymas) 1 skyriaus 1 straipsnyje numatyta:
„Pagal šį įstatymą valstybei mokėtinas PVM:
1)      už vykdant ūkinę veiklą atliekamą apmokestinamąjį prekių tiekimą ir paslaugų teikimą valstybės teritorijoje;
<...>“
PVM įstatymo 3 skyriaus 9 straipsnyje numatyta:
„Nuo mokesčio atleidžiamas banko ir finansinių paslaugų teikimas bei sandoriai dėl vertybinių popierių.
Banko ir finansinėmis paslaugomis nelaikoma notarų veikla, sąskaitų priėmimas apmokėti bei administracinės paslaugos, susijusios
su faktoringu ar saugojimo vietos nuoma.
„Sandoris dėl vertybinių popierių“ suprantamas kaip:
1)      akcijų, kitų turto dalių ar reikalavimų, įtvirtintų ar neįtvirtintų vertybiniais popieriais, pardavimas ir tarpininkavimas
parduodant ir
2)      investicinių fondų valdymas Įstatyme dėl investicinių fondų (2004:46) pavartota prasme.“
PVM įstatymo to paties 3 skyriaus 10 straipsnyje numatyta:
„Neapmokestinamas draudimo ir perdraudimo paslaugų teikimas, įskaitant brokerių ir kitų draudimo tarpininkų teikiamas paslaugas,
kurios susijusios su draudimu ar perdraudimu.“

Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės ir prejudicinis klausimas
SEB yra Švedijos kredito institucija, kuri vadovauja „PVM grupei“ (
mervärdesskattegrupp
). Ši kredito institucija taip pat teikė paslaugas įmonėms, ketinančioms išleisti finansinius instrumentus.
Per 2002 m. SEB kartu su kita bendrove, tos pačios PVM grupės nare, trečiajai bendrovei teikė finansinių priemonių išplatinimo
garantijas, pagal kurias šios grupės narės įsipareigojo nupirkti šios bendrovės akcijų, kurios nebus pasirašytos per pasirašymo
laikotarpį (toliau – finansinių priemonių išplatinimo garantija). Už šios garantijos suteikimą grupės nariams buvo atlyginta
pervedus komisinį mokestį.
Manydama, kad finansinių priemonių išplatinimo garantijų teikimas neapmokestinamas PVM, ši grupė nei apskaičiavo, nei apskaitė
PVM, susijusio su šio komisinio mokesčio pervedimu.
2005 m. atlikusi mokestinį patikrinimą
Skatteverket
nusprendė, kad finansinių priemonių išplatinimo garantijų teikimas nėra neapmokestinamas PVM, ir 2005 m. gruodžio 30 d. sprendimu
perskaičiavo PVM už 2002 m. spalio mėn. mokestinį laikotarpį.
SEB apskundė šį sprendimą
länsrätten i Stockholms län
(Stokholmo apygardos administracinis teismas), kuris atmetė ieškinį.
Grupė apskundė šį sprendimą atmesti ieškinį
Kammarrätten i Stockholm
(Stokholmo apeliacinis administracinis teismas). Šiam teismui atmetus apeliaciją, SEB pateikė kasacinį skundą
Regeringsrätten
(Aukščiausiasis administracinis teismas) tvirtindama, kad nagrinėjama finansinių priemonių išplatinimo garantija gali būti
palyginta su kitomis paslaugomis, teikiamomis finansų sektoriuje, už kurias nemokamas PVM, pavyzdžiui, vertybinių popierių
sandoriais, draudimais, paskolos suteikimais, garantijomis ar pardavimo opcionais.
Šiuo atžvilgiu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmiausia patikslina, kad pagal Švedijos teismų praktiką
finansinių priemonių išplatinimo garantijos suteikimas nėra atleistas nuo mokesčio sandoris pagal Šeštosios direktyvos 13B straipsnio
d punkto 5 papunktį, skirtą su vertybiniais popieriais susijusiems sandoriams.
Vis dėlto
Regeringsrätten
konstatuoja, kad kai kuriose kitose valstybėse narėse kitaip aiškinama minėtoje Šeštosios direktyvos nuostatoje įtvirtintas
atleidimas nuo mokesčio ir jo taikymas finansinių priemonių išplatinimo garantijos paslaugoms. Pavyzdžiui, Jungtinėje Karalystėje
ir Airijoje įtvirtinta, kad šios paslaugos aiškiai neapmokestinamos.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad Teisingumo Teismas savo praktikoje, susijusioje
su Šeštosios direktyvos 13B straipsnio a punkte ir d punkto 1, 2 bei 5 papunkčiuose numatyto atleidimo nuo mokesčio aiškinimu,
nepateikė jokio aiškaus atsakymo į klausimą, ar šis atleidimas nuo mokesčio taikomas finansinių priemonių išplatinimo garantijos
teikimo paslaugoms.
Šiomis aplinkybėmis
Regeringsrätten
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar [Šeštosios direktyvos] 13B straipsnis aiškintinas kaip reiškiantis, kad jame numatyti atleidimo nuo mokesčio atvejai apima
ir paslaugas (finansinių priemonių išplatinimo garantijas), kurias sudaro kredito institucijos už atlygį teikiamos garantijos
bendrovei, kuri ketina išleisti naujų akcijų, jei šia garantija kredito institucija įsipareigoja įsigyti visas per akcijų
pasirašymo laikotarpį nepasirašytas akcijas?“

Dėl prejudicinio klausimo

Pirminės pastabos
Prieš nagrinėjant finansinių priemonių išplatinimo garantijos, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, atleidimo nuo mokesčio
teisinį pagrindą, reikia patikslinti, kad ji pakliūva į Šeštosios direktyvos taikymo sritį tiek, kiek yra paslauga, teikiama
už atlygį šios direktyvos 2 straipsnio 1 punkte pavartota prasme, atsižvelgiant į tai, jog emitentą ir garantuojantį asmenį
sieja teisinis ryšys ir jog komisinis mokestis, kurį pastarasis gauna iš emitento, yra realus atlygis už garantuojančio asmens
jam suteiktą garantiją (šiuo klausimu žr. 1994 m. kovo 3 d. Sprendimo
Tolsma
, C‑16/93, Rink. p. I‑743, 14 punktą; 1998 m. liepos 14 d. Sprendimo
First National Bank of Chicago
, C‑172/96, Rink. p. I‑4387, 26 punktą ir 2010 m. gruodžio 16 d. Sprendimo
MacDonald Resorts
, C‑270/09, Rink. p. I‑0000, 16 punktą).
Svarbu priminti, kad, remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, Šeštosios direktyvos 13 straipsnyje numatyti atleidimo
nuo mokesčio atvejai yra autonomiškos Bendrijos teisės sąvokos, kurių tikslas – išvengti skirtumų taikant PVM sistemą įvairiose
valstybėse narėse (žr., be kita ko, 1999 m. vasario 25 d. Sprendimo
CPP
, C‑349/96, Rink. p. I‑973, 15 punktą ir 2010 m. sausio 28 d. Sprendimo
Eulitz
, C‑473/08, Rink. p. I‑0000, 25 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Kalbant apie tai, ar tokia finansinių priemonių išplatinimo garantija gali būti neapmokestinama PVM pagal Šeštosios direktyvos
13B straipsnio a punktą ir d punkto 1, 2 bei 5 papunkčius, reikia priminti, kad sąvokos, vartojamos apibrėžti Šeštosios direktyvos
13 straipsnyje numatytus atleidimo nuo mokesčio atvejus, turi būti aiškinamos siaurai, nes jomis nukrypstama nuo bendro principo,
pagal kurį PVM apmokestinamas kiekvienas apmokestinamojo asmens paslaugų teikimas už atlygį. Tačiau šių sąvokų aiškinimas
turi atitikti tokiu atleidimu nuo mokesčio siekiamus tikslus ir nepažeisti fiskalinio neutralumo principo, būdingo bendrajai
PVM sistemai, reikalavimų. Taigi ši siauro aiškinimo taisyklė nereiškia, kad sąvokos, vartojamos minėtame 13 straipsnyje numatytiems
atleidimo nuo mokesčio atvejams apibrėžti, turi būti aiškinamos taip, jog atleidimas nuo mokesčio netektų savo veiksmingumo
(žr. minėto Sprendimo
Eulitz
27 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Galiausiai, kalbant apie priežastis, dėl kurių įtvirtintas 13B straipsnyje paminėtų sandorių atleidimas nuo PVM, iš nusistovėjusios
Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad šio atleidimo nuo mokesčio tikslas yra palengvinti apmokestinimo pagrindo ir atskaitomo
PVM sumos nustatymą bei išvengti vartojimo paskolos kainos didėjimo (2007 m. balandžio 19 d. Sprendimo
Velvet & Steel Immobilien
, C‑455/05, Rink. p. I‑3225, 24 punktas).
Į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pirmąjį klausimą reikia atsakyti atsižvelgiant būtent į šiuos samprotavimus.

Dėl atleidimo nuo mokesčio pagal Šeštosios direktyvos 13B straipsnio d punkto 5 papunktį
Neatmetama tai, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama finansinių priemonių išplatinimo garantija gali priklausyti kelioms pagal
Šeštosios direktyvos 13B straipsnio a punktą ir d punkto 1, 2 bei 5 papunkčius atleistų nuo mokesčio sandorių kategorijoms,
tačiau atsižvelgus į per procesą Teisingumo Teismui pateiktas pastabas pateiktą klausimą pirmiausia reikia nagrinėti remiantis
šios direktyvos 13B straipsnio d punkto 5 papunkčiu, kuriame numatyti sandoriai, susiję su vertybiniais popieriais.
Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
SEB tvirtina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama finansinių priemonių išplatinimo garantijos paslauga Švedijoje yra savarankiška
ir gali būti atskirta nuo bendros vertybinių popierių emisijos paslaugos. Be to, jis tvirtina, kad nagrinėjamu atveju finansinių
priemonių išplatinimo garantiją suteikė kitos nei padėjusios išleisti akcijas įmonės.
Pripažindama tai, kad finansinių priemonių išplatinimo garantijos paslauga yra finansinių paslaugų krepšelio dalis ir PVM
atžvilgiu ji turi būti vertinama atskirai, Švedijos vyriausybė mano, kad ši paslauga nėra atleista nuo PVM pagal Šeštosios
direktyvos 13B straipsnio d punkto 5 papunktį.
Dėl šios paslaugos kvalifikavimo SEB, kurios analizę palaiko Europos Komisija, nurodo, kad minėta finansinių priemonių išplatinimo
garantijos paslauga yra sandoris, susijęs su vertybiniais popieriais, kaip jis apibrėžtas Teisingumo Teismo, nes ja turėjo
būti galima sukurti, pakeisti ar panaikinti šalių teises ir pareigas, susijusias su vertybiniais popieriais, ir pakeisti teisines
bei ekonomines sąlygas tarp šalių 1997 m. birželio 5 d. Sprendimo
SDC
(C‑2/95, Rink. p. I‑3017) 72 ir 73 punktuose bei 2001 m. gruodžio 13 d. Sprendimo
CSC Financial Services
(C‑235/00, Rink. p. I‑10237) 33 punkte pavartota prasme.
Airija tvirtina, kad šioje valstybėje narėje finansinių priemonių išplatinimo garantija yra tik bendros paslaugos dalis ir
neatskiriamai susijusi su vertybinių popierių išleidimu, kuris apima, be kita ko, konsultavimo ir pardavimo paslaugas. Taigi
Airijoje ši bendra paslauga yra atleista nuo PVM, nes ji yra su vertybiniais popieriais susijęs sandoris, kuriam taikomas
Šeštosios direktyvos 13B straipsnio d punkto 5 papunktis.

Skatteverket
mano, kad finansinių priemonių išplatinimo garantijos suteikimas negali būti nagrinėjamas kaip sandoris, susijęs su vertybiniais
popieriais, nes pačia garantija nesukuriamos, nepakeičiamos ar nepanaikinamos teisės ir pareigos, susijusios su nuosavybės
teise į akcijas. Šios teisinės pasekmės atsirastų tarp garantuojančio asmens ir emitento tik jei garantuojantis asmuo pasirašytų
likusias akcijas. Taigi šiuo atveju būtų galimas atleidimas nuo PVM. Tačiau jei visa emisija būtų išplatinta rinkos investuotojams,
jokios teisės ir pareigos, susijusios su nuosavybės teise į akcijas, nebūtų pakeistos ir todėl nebūtų galima atleisti nuo
PVM.
Teisingumo Teismo atsakymas
Pirmiausia, primintina, kad atsižvelgus į Teisingumo Teismui pateiktas SEB ir Švedijos vyriausybės pastabas, kurios šiuo klausimu
sutampa, reikia konstatuoti, kad Švedijoje nagrinėjama pati finansinių priemonių išplatinimo garantija gali būti laikoma paslaugų
teikimu, kuris gali būti vykdomas atskirai, o ne kaip susijęs su kitu paslaugų teikimu įgyvendinant akcijų emisijos sandorį.
Siekiant atsakyti į pateiktą klausimą, reikia priminti, kad, kalbant apie Šeštosios direktyvos 13B straipsnio d punkto 5 papunktyje
įtvirtinto atleidimo nuo mokesčio apimtį, Teisingumo Teismas konstatavo, kad akcijų sandoriai apima sandorius, vykdomus vertybinių
popierių rinkoje, ir kad vertybinių popierių prekybą sudaro veiksmai, kuriais pakeičiama šalių teisinė bei finansinė padėtis
(minėto Sprendimo
SDC
72 ir 73 punktai).
Tačiau Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad sandoriai, susiję su akcijomis Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio
d punkto 5 papunktyje pavartota prasme, reiškia sandorius, kuriais galima sukurti, pakeisti ar panaikinti teises ir pareigas
dėl vertybinių popierių tarp šalių (minėto Sprendimo
CSC Financial Services
33 punktas).
Atsižvelgus į Teisingumo Teismo minėtame Sprendime
CSC Financial Services
patvirtintą kriterijų, t. y. kad sandoriu bent potencialiai galėtų būtų pakeista teisinė ir finansinė padėtis tarp šalių,
reikia konstatuoti, kad šiuo atveju, kaip generalinis advokatas nurodė savo išvados 53 punkte, pagrindinėje byloje nagrinėjama
finansinių priemonių išplatinimo garantija atitinka minėtoje teismo praktikoje nustatytas sąlygas.
Iš tiesų, net jei galiausiai visos akcijos turėtų būti išplatintos rinkos investuotojams ir todėl nebereikėtų, kad garantuojantis
asmuo išpirktų likusias akcijas, vien pačiu finansinių priemonių išplatinimo garantijos sutarties, kaip antai nagrinėjama
pagrindinėje byloje, sudarymu būtų galima sukurti, pakeisti ar panaikinti nuosavybės teises į akcijas ir vien tokios galimybės
pakaktų, jog tokia finansinių priemonių išplatinimo garantija būtų laikoma sandoriu, susijusiu su vertybiniais popieriais,
minėtoje teismų praktikoje pavartota prasme.
Be to, vadovaujantis
Skatteverket
pozicija, kredito institucija, suteikusi su akcijų emisija susijusią garantiją, kai visos išleistos akcijos pasirašytos rinkos
investuotojų, negalės šiam sandoriui taikyti atleidimo nuo PVM, nes nebus jokio akcijų perleidimo tarp šalių ir todėl – jokio
šių šalių teisių ir pareigų pasikeitimo, kiek tai susiję su nuosavybės teise į akcijas.
Tačiau jei kita kredito institucija suteiktų tokią pačią finansinių priemonių išplatinimo garantiją emisijai, kurios ne visos
akcijos būtų pasirašytos ir todėl ji privalėtų išpirkti nepasirašytas akcijas, toks sandoris, kuris, atvirkščiai nei teigia
Skatteverket
, pakliūva į Šeštosios direktyvos taikymo sritį ir yra nepriklausomas nuo akcijų emisijos, būtų atleistas nuo PVM, nes šiuo
atveju šalių teisės ir pareigos, susijusios su nuosavybės teise į akcijas, būtų faktiškai pakeistos.
Šiomis aplinkybėmis konstatuotina, kad Šeštosios direktyvos 13B straipsnio d punkto 5 papunkčio aiškinimas, pagal kurį finansinių
priemonių išplatinimo garantija yra arba nėra atleidžiama nuo PVM atsižvelgiant į tai, ar buvo pasirašyta dalis išleistų akcijų,
ar visos, prieštarauja fiskalinio neutralumo principui, kuriuo būtent ir pagrįsta Šeštąja direktyva nustatyta bendra PVM sistema
ir kuris draudžia PVM apmokestinimo atžvilgiu nevienodai vertinti tokius pačius sandorius vykdančius ūkio subjektus (2007 m.
birželio 28 d. Sprendimo
JP Morgan Fleming Claverhouse Investment Trust ir The Association of Investment Trust Companies
, C‑363/05, Rink. p. I‑5517, 29 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Kadangi tokia finansinių priemonių išplatinimo garantija, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, yra atleista nuo PVM
kaip sandoris, susijęs su vertybiniais popieriais, Šeštosios direktyvos 13B straipsnio d punkto 5 papunktyje pavartota prasme,
siekiant išspręsti pagrindinę bylą ir pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui atsakymą, nebebūtina
nagrinėti šios garantijos, be kita ko, papildomai atsižvelgiant į Šeštosios direktyvos 13B straipsnio a punktą ir d punkto
1 bei 2 papunkčius.
Atsižvelgiant į tai, kas nurodyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Šeštosios direktyvos 13B straipsnio d punkto 5 papunktis
turi būti aiškinamas taip, kad šioje nuostatoje numatytas atleidimas nuo PVM apima paslaugas, kurias kredito institucija už
atlygį teikia akcijų išleisti ketinančiai bendrovei kaip finansinių priemonių išplatinimo garantiją, kuria kredito institucija
įsipareigoja įsigyti per akcijų pasirašymo laikotarpį nepasirašytas akcijas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra
pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas 13B straipsnio d punkto 5 papunktis turi būti aiškinamas
taip, kad šioje nuostatoje numatytas atleidimas nuo PVM apima paslaugas, kurias kredito institucija už atlygį teikia akcijų
išleisti ketinančiai bendrovei kaip finansinių priemonių išplatinimo garantiją, kuria kredito institucija įsipareigoja įsigyti
per akcijų pasirašymo laikotarpį nepasirašytas akcijas.
Parašai.
*
Proceso kalba: švedų.