CELEX: 62010CJ0382
Industriālā politika
Pārtikas produktu higiēna
Regula (EK) Nr. 852/2004
Maizes un konditorejas izstrādājumu pārdošana pašapkalpošanās stendos

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 852/2004 par
pārtikas produktu higiēnu (OV L 139, 1. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā, 13. nod., 34. sēj., 319. lpp., un labojums
– OV L 226, 3. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula”) II pielikuma IX nodaļas 3. punkta interpretāciju.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībās starp E. Albrehtu [
E.

Albrecht
], T. Neimanu [
T.

Neumann
], V. Sundaru [
V.

Sundara
], A. Svobodu [
A.

Svoboda
] un S. Totu [
S.

Toth
] un
Landeshauptmann von Wien
(Vīnes federālās zemes ministru prezidents) par lēmumiem jautājumā par pašapkalpošanās stendu ierīkošanu maizes un konditorejas
izstrādājumu pārdošanai.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesiskais regulējums
Regulas 1. panta ar virsrakstu “Piemērošanas joma” 1. punktā ir paredzēts:
“Šī regula nosaka vispārīgus pārtikas produktu higiēnas noteikumus pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem, īpaši
ņemot vērā šādus principus:
a)      galvenie atbildīgie par pārtikas nekaitīgumu ir pārtikas apritē iesaistītie tirgus dalībnieki;
[..]
d)      pēc
HACCP
[risku un kritisko kontroles punktu analīzes principi] principiem izveidoto procedūru vispārējai īstenošanai un labas higiēnas
prakses piemērošanai jāpastiprina pārtikas apritē iesaistīto tirgu[s] dalībnieku atbildība;
[..].”
Regulas 4. panta ar virsrakstu “Vispārīgās un īpašās higiēnas prasības” 2. punktā ir noteikts:
“Pārtikas apritē iesaistītie tirgus dalībnieki, kas darbojas kādā no pārtikas ražošanas, pārstrādes un izplatīšanas posmiem
pēc tiem posmiem, uz ko attiecas 1. punkts, izpilda II pielikumā noteiktās vispārīgās higiēnas prasības [..].”
Regulas 5. panta ar virsrakstu “Riska analīze un kritiskie kontrolpunkti” 1. un 2. punkts ir izteikti šādā redakcijā:
“1.      Pārtikas apritē iesaistītie tirgus dalībnieki ievieš, īsteno un saglabā saskaņā ar
HACCP
principiem izveidotu pastāvīgu procedūru vai procedūras.
2.
HACCP
principi, kas minēti 1. punktā, ietver:
a)      tādu apdraudējumu noteikšanu, kas jāaizkavē, jānovērš vai jāsamazina līdz pieļaujamam līmenim;
[..].”
Regulas II pielikuma ar virsrakstu “Vispārīgās higiēnas prasības visiem pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem
(izņemot gadījumus, kad piemērojams I pielikums)” IX nodaļā ar virsrakstu “Noteikumi, ko piemēro pārtikas produktiem” ietvertais
3. punkts ir formulēts šādi:
“Visos pārtikas ražošanas, apstrādes un izplatīšanas posmos pārtikai jābūt pasargātai no jebkāda piesārņojuma, kas varētu
padarīt pārtiku nederīgu cilvēku uzturam, kaitīgu veselībai vai piesārņotu tādā veidā, ka nebūtu saprātīgi domāt, ka to varētu
patērēt tādā stāvoklī.”

Valsts tiesiskais regulējums
No iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka saskaņā ar Likuma par pārtikas produktu nekaitīgumu un patērētāju aizsardzību (
Lebensmittelsicherheits- und Verbraucherschutzgesetz
,
BGBl
. 2006 I, 13/2006) 39. panta 1. punkta 13. apakšpunktu, konstatējot pārtikas produktiem piemērojamā tiesiskā regulējuma pārkāpumus,
Landeshauptmann
, atbilstoši pārkāpuma iedabai un ņemot vērā samērīguma principu, veic vajadzīgos pasākumus, lai novērstu nepilnību vai samazinātu
risku, vajadzības gadījumā vienlaikus nosakot atbilstošu termiņu, kā arī vajadzīgās prasības vai pamatnoteikumus. Šie pasākumi
var attiekties it īpaši uz būvniecības, kā arī tehnisku un iekārtu uzlabojumu veikšanu. Šo pasākumu izmaksas sedz uzņēmējs.
Saskaņā ar minētā likuma 90. panta 3. punkta 1. apakšpunktu ikviens, kurš pārkāpj tā 96. un 97. panta noteikumus, izdara administratīvu
pārkāpumu, par ko rajona pārvaldes iestāde piemēro naudas sodu summā līdz EUR 20 000, kas atkārtota pārkāpuma gadījumā var
sasniegt EUR 40 000, un šī naudas soda nesamaksas gadījumā ir sodāms ar to aizstājošu brīvības atņemšanas sodu uz laiku līdz
sešām nedēļām.

Pamatlietas un prejudiciālie jautājumi
Iesniedzējtiesa ir saņēmusi vairākas sūdzības no franšīzes uzņēmumiem, kas pārdod maizes un konditorejas izstrādājumus. Kompetentās
iestādes ir uzdevušas šiem uzņēmumiem ierīkot pašapkalpošanās stendus šo maizes un konditorejas izstrādājumu pārdošanai tādējādi,
lai attiecīgos produktus varētu paņemt tikai ar tādiem tehniskiem līdzekļiem kā standziņas vai stumšanas ierīce un lai jau
paņemto produktu nebūtu iespējams atlikt atpakaļ.
Šie priekšraksti tika noteikti, pamatojoties uz administratīvām pārbaudēm, kurās tika konstatēts, ka pamatlietās iesaistītajos
pārtikas veikalos ir uzstādīti pašapkalpošanās stendi maizes un konditorejas izstrādājumu pārdošanai. Tika konstatēts, ka
šo stendu atverēm ir rokturi, ar kuriem ar vienu roku tās var atvērt, savukārt ar otru – paņemt produktus, izmantojot klienta
rīcībā esošās standziņas. Tad klientam standziņas ir jānoliek atpakaļ un atvere ir jāaizver.

Landeshauptmann von Wien
uzskata, ka šādu pašapkalpošanās stendu trūkums ir tāds, ka klientiem tiek dota iespēja preci paņemt vai aptaustīt ar kailu
roku, kā arī tai uzklepot vai uzšķaudīt. Turklāt šī iestāde uzsver, ka ar uzstādīto stendu klientam netiek liegts preci atlikt
atpakaļ nodalījumā. Minētā iestāde uzskata, ka, tā kā klienti var šiem pārtikas produktiem uzšķaudīt, uz tiem var nogulsnēties
baktērijas un vīrusi. Baktēriju izplatīšanās varot tikt veicināta arī ar produktu satveršanu ar kailu roku.
Prasītāji pamatlietā iesniedzējtiesā apgalvo, ka attiecīgie stendi esot importēti no Vācijas, kur tie simtos vai pat tūkstošos
tiek izmantoti pārtikas tirdzniecības uzņēmumos. Līdz šim Vācijas iestādes ne reizi nav uzskatījušas, ka šie stendi neatbilstu
citstarp Regulas II pielikuma IX nodaļas 3. punkta prasībām. Prasītāji pamatlietā tāpat uzsver, ka klienti tiekot īpaši lūgti
nelikt preces atpakaļ nodalījumos.
Iesniedzējtiesa piebilst, ka saskaņā ar gan Vācijā, gan Austrijā veikto ekspertīžu rezultātiem minētie stendi nav higiēnas
ziņā problemātiski.
Uzskatot, ka tajā izskatāmās lietas izspriešanai ir vajadzīga Regulas II pielikuma IX nodaļas 3. punkta interpretācija,
Unabhängiger Verwaltungssenat Wien
[Vīnes federālās zemes Neatkarīgais administratīvais senāts] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus
jautājumus:
“1)      Pēc kādiem kritērijiem var noskaidrot, vai pārtika ir nederīga cilvēka uzturam [Regulas] II pielikuma IX nodaļas 3. punkta
izpratnē? Vai ir pietiekami ar to vien, ka potenciālais pircējs būtu varējis pirkšanai piedāvātajam pārtikas produktam pieskarties
vai uzšķaudīt?
2)      Pēc kādiem kritērijiem var noskaidrot, vai pārtikas produkts ir kaitīgs veselībai [Regulas] II pielikuma IX nodaļas 3. punkta
izpratnē? Vai ir pietiekami ar to vien, ka potenciālais pircējs būtu varējis pirkšanai piedāvātajam pārtikas produktam pieskarties
vai uzšķaudīt?
3)      Pēc kādiem kritērijiem var noskaidrot, vai pārtikas produkts ir piesārņots tādā veidā, ka nebūtu saprātīgi domāt, ka to vēl
varētu patērēt attiecīgajā stāvoklī, [Regulas] II pielikuma IX nodaļas 3. punkta izpratnē? Vai ir pietiekami ar to vien, ka
potenciālais pircējs būtu varējis pirkšanai piedāvātajam pārtikas produktam pieskarties vai uzšķaudīt?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ar uzdotajiem jautājumiem, kuri jāaplūko vienkopus, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas II pielikuma IX nodaļas
3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā esošie maizes un konditorejas izstrādājumu pārdošanai
paredzēto pašapkalpošanās stendu gadījumā apstāklis, ka potenciālais pircējs teorētiski būtu varējis pirkšanai piedāvātajam
produktam pieskarties ar kailu roku vai uzšķaudīt, pats par sevi ļauj konstatēt, ka šie pārtikas produkti nav bijuši pasargāti
no jebkāda piesārņojuma, kas varētu padarīt pārtiku nederīgu cilvēku uzturam, kaitīgu veselībai vai piesārņotu tādā veidā,
ka nebūtu saprātīgi domāt, ka to varētu patērēt tādā stāvoklī.
Šajā ziņā jānorāda, ka minētajā 3. punktā ir izklāstīts vispārīgs higiēnas noteikums, kas Regulas 4. panta 2. punktā minētajiem
pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem saskaņā ar šo pašu normu ir jāievēro.
Šajā 3. punktā, lasot to kopā ar Regulas 4. panta 2. punktu, minētajiem tirgus dalībniekiem visos pārtikas ražošanas, apstrādes
un izplatīšanas posmos ir noteikts pienākums pasargāt pārtikas produktus no jebkāda piesārņojuma, kas varētu padarīt pārtiku
nederīgu cilvēku uzturam, kaitīgu veselībai vai piesārņotu tādā veidā, ka nebūtu saprātīgi domāt, ka to varētu patērēt tādā
stāvoklī.
Plašākā kontekstā, kurā aplūkojamas minētās tiesību normas un kas turklāt ir ņemams vērā interpretācijas mērķiem (šajā ziņā
skat. 2010. gada 22. decembra spriedumu lietā C‑116/10
Feltgen
un
Bacino Charter Company
, Krājums, I‑14187. lpp., 12. punkts un tajā minētā judikatūra), kā pareizi norāda prasītāji pamatlietā, Čehijas un Nīderlandes
valdība, kā arī Eiropas Komisija, vērība jāpievērš Regulas 5. pantam.
Saskaņā ar minētā 5. panta 1. punktu pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem ir jāievieš, jāīsteno un jāsaglabā
kāda vai vairākas saskaņā ar
HACCP
principiem izveidotas procedūras. Viens no šiem principiem ir Regulas 5. panta 2. punkta a) apakšpunktā minētais princips,
ka jānosaka ikviens apdraudējums, kas jāaizkavē, jānovērš vai jāsamazina līdz pieļaujamam līmenim.
Kā izriet citstarp no Regulas 1. panta 1. punkta a) un d) apakšpunkta, tās 5. panta 1. punktā paredzētajā pienākumā izpaužas
Savienības likumdevēja mērķis noteikt, ka galvenā atbildība par pārtikas nekaitīgumu gulstas uz pārtikas apritē iesaistītajiem
tirgus dalībniekiem.
Regulas II pielikuma IX nodaļas 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, lai šīs regulas 5. pantam netiktu atņemta tā lietderīgā
iedarbība.
No tā izriet, ka tādā gadījumā kā pamatlietā esošais, kurā nav redzams, ka kompetentās iestādes būtu konstatējušas faktisku
piesārņojumu, – pamatojoties vienīgi uz konstatējumu, ka potenciālais pircējs teorētiski būtu varējis pirkšanai piedāvātajam
produktam pieskarties ar kailu roku vai uzšķaudīt, un neņemot vērā pasākumus, kurus uzņēmēji ir veikuši saskaņā ar Regulas
5. pantu, lai aizkavētu, novērstu vai līdz pieļaujamam līmenim samazinātu apdraudējumu, kuru var radīt šīs regulas II pielikuma
IX nodaļas 3. punktā minētais piesārņojums, kā arī saskaņā ar visu pieejamo būtisko informāciju nekonstatējot šajā ziņā veikto
pasākumu nepietiekamību – nevar secināt, ka pārtikas apritē iesaistītie tirgus dalībnieki būtu pārkāpuši šī 3. punkta noteikumus.
Šajā pēdējā ziņā par šo pasākumu nepietiekamību citstarp nevar secināt, ja pienācīgi netiek ņemti vērā iespējamie ekspertīžu
atzinumi, ko attiecīgie uzņēmēji ir iesnieguši, lai pierādītu, ka šādi pašapkalpošanās stendi maizes un konditorejas izstrādājumu
pārdošanai nav higiēnas ziņā problemātiski.
Tādējādi uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Regulas II pielikuma IX nodaļas 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka
tādos apstākļos kā pamatlietā esošie maizes un konditorejas izstrādājumu pārdošanai paredzēto pašapkalpošanās stendu gadījumā
apstāklis, ka potenciālais pircējs teorētiski būtu varējis pirkšanai piedāvātajam produktam pieskarties ar kailu roku vai
uzšķaudīt, pats par sevi neļauj konstatēt, ka šie pārtikas produkti nav bijuši pasargāti no jebkāda piesārņojuma, kas varētu
padarīt pārtiku nederīgu cilvēku uzturam, kaitīgu veselībai vai piesārņotu tādā veidā, ka nebūtu saprātīgi domāt, ka to varētu
patērēt tādā stāvoklī.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi,
nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:
Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 852/2004 par pārtikas produktu higiēnu II pielikuma IX nodaļas 3. punkts ir
jāinterpretē tādējādi, ka tādos apstākļos kā pamatlietā esošie maizes un konditorejas izstrādājumu pārdošanai paredzēto pašapkalpošanās
stendu gadījumā apstāklis, ka potenciālais pircējs teorētiski būtu varējis pirkšanai piedāvātajam produktam pieskarties ar
kailu roku vai uzšķaudīt, pats par sevi neļauj konstatēt, ka šie pārtikas produkti nav bijuši pasargāti no jebkāda piesārņojuma,
kas varētu padarīt pārtiku nederīgu cilvēku uzturam, kaitīgu veselībai vai piesārņotu tādā veidā, ka nebūtu saprātīgi domāt,
ka to varētu patērēt tādā stāvoklī.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – vācu.