CELEX: 62010CJ0257
Migrējoši darba ņēmēji
Sociālais nodrošinājums
Nolīgums starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos
Regula (EEK) Nr. 1408/71
Dalībvalsts pilsonis, kurš ir veicis profesionālo darbību Šveicē
Atgriešanās izcelsmes valstī

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par
sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā
(OV L 149, 2. lpp.), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 5. jūnija Regulu (EK) Nr. 1386/2001 (OV L 187,
1. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1408/71”), 3. panta 1. punktu un 72. pantu, kā arī Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un
tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu brīvu pārvietošanos, kas parakstīts
Luksemburgā 1999. gada 21. jūnijā (OV 2002, L 114, 6. lpp.; turpmāk tekstā – “Nolīgums”).
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Zviedrijas pilsoni E. Bergstremu un
Försäkringskassan
(turpmāk tekstā – “Valsts sociālās apdrošināšanas iestāde”) par pēdējās atteikumu, aprēķinot ģimenes pabalstu bērna kopšanai,
ņemt vērā nodarbinātības laikposmu, kuru ieinteresētā persona ir nostrādājusi Šveicē.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesības
Nolīguma preambulā ir noteikts:
“[līgumslēdzējas puses],
pārliecībā, ka personu brīva pārvietošanās otras līgumslēdzējas puses teritorijā ir būtiska to attiecību harmoniskas attīstības
sastāvdaļa,
nolēma īstenot šo [personu] brīvo pārvietošanos savā starpā, pamatojoties uz Eiropas Kopienā piemērojamiem noteikumiem,
[..].”
Šī nolīguma 1. pantā ir noteikts:
“Šī nolīguma mērķis ir Eiropas Kopienas dalībvalstu un Šveices pilsoņiem:
a)      piešķirt iebraukšanas un uzturēšanās tiesības, tiesības uz darbu kā darba ņēmējiem, tiesības veikt uzņēmējdarbību kā pašnodarbinātām
personām un tiesības palikt līgumslēdzēju pušu teritorijā;
[..]
d)      nodrošināt tādus pašus dzīves, nodarbinātības un darba apstākļus kā tie, kas nodrošināti pilsoņiem.”
Minētā Nolīguma 2. pantā ar nosaukumu “Diskriminācijas aizliegums” ir noteikts, ka, “piemērojot šā nolīguma I, II un III pielikuma
noteikumus un saskaņā ar tiem, vienas līgumslēdzējas puses pilsoņi, kuri likumīgi uzturas otras līgumslēdzējas puses teritorijā,
netiek diskriminēti viņu pilsonības dēļ”.
Šī paša Nolīguma 8. pantā ir paredzēts:
“Līgumslēdzējas puses atbilstīgi II pielikumam paredz noteikumu[s] par sociālā nodrošinājuma sistēmu koordināciju, lai nodrošinātu:
a)      vienlīdzīgu attieksmi;
[..]
c)      summē[tu] visus laikposmus, ko saskaņā ar dažādu valstu tiesību aktiem ņem vērā, lai iegūtu un saglabātu tiesības saņemt pabalstu
un aprēķinātu tā apmēru;
d)      izmaksātu pabalstus personām, kas uzturas līgumslēdzēju pušu teritorijā;
[..].”
Nolīguma II pielikuma 1. pantā ar nosaukumu “Sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšana” ir noteikts šādi:
“1.      Līgumslēdzējas valstis savā starpā vienojas sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšanas jomā piemērot Kopienu tiesību aktus,
uz kuriem ir norādīta atsauce, redakcijā, kas ir spēkā līguma parakstīšanas brīdī, ieskaitot šī pielikuma A iedaļā minētos
grozījumus vai līdzvērtīgas tiesību normas.
2.      Jēdziens “dalībvalsts(‑is)”, kas lietots šī pielikuma A iedaļā minētajos tiesību aktos, līdztekus valstīm, uz kurām attiecas
atbilstošie Kopienu tiesību akti, ir piemērojams arī Šveicei.”
Nolīguma II pielikuma A iedaļas 1. punktā ar virsrakstu “Akti, uz kuriem atsaukties” ir paredzēts:
“371 R 1408 [..]: Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem,
pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā,
[..].”
Regulas Nr. 1408/71 3. panta ar nosaukumu “Vienlīdzīga attieksme” 1. punktā ir paredzēts:
“Ievērojot šīs regulas īpašos noteikumus, uz personām, kas dzīvo kādā dalībvalstī, uz kuru attiecas šī regula, attiecas tie
paši pienākumi un tie paši pabalsti saskaņā ar jebkuras dalībvalsts tiesību aktiem kā uz šīs valsts pilsoņiem.”
Saskaņā ar šīs regulas 13. panta 2. punkta f) apakšpunktu:
“Tāda persona, uz kuru vairs neattiecas kādas dalībvalsts tiesību akti, ja uz viņu nekļūst piemērojami citas dalībvalsts tiesību
akti saskaņā ar kādu no iepriekšējos apakšpunktos izklāstītajiem noteikumiem vai saskaņā ar kādu no izņēmumiem vai īpašajiem
noteikumiem, kas izklāstīti 14. līdz 17. pantā, ir pakļauta tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā tā dzīvo, saskaņā vienīgi
ar šo tiesību aktu noteikumiem.”
Minētās regulas 23. pantā, kurš ir ietverts III sadaļas, kas attiecas uz īpašiem noteikumiem attiecībā uz dažādajām pabalstu
kategorijām, 1. nodaļā ar nosaukumu “Slimība un maternitāte”, ir noteikts:
“1.      Tādas dalībvalsts kompetentā institūcija, kuras tiesību akti nosaka, ka naudas pabalstu aprēķināšana balstās uz vidējo algu
vai vidējām iemaksām, nosaka šo vidējo algu vai šīs vidējās iemaksas, vienīgi atsaucoties uz tām algām vai iemaksām, kas veiktas
pilnos laika posmos saskaņā ar minētajiem tiesību aktiem.
Tādas dalībvalsts kompetentā institūcija, kuras tiesību akti nosaka, ka naudas pabalstu aprēķināšana balstās uz standarta
algu, ņem vērā vienīgi standarta algu vai, attiecīgā gadījumā, vidējo standarta algu par tiem laika posmiem, kas pabeigti
saskaņā ar minētajiem tiesību aktiem.
[..]”
Šīs pašas regulas 72. pantā ar nosaukumu “Apdrošināšanas, nodarbinātības vai pašnodarbinātības laika posmu summēšana”, kurš
ir iekļauts III sadaļas 7. nodaļā ar nosaukumu “Ģimenes pabalsti”, ir paredzēts:
“Ja kādas dalībvalsts tiesību aktos tiesību iegūšanai uz pabalstiem paredzēts priekšnoteikums par apdrošināšanas, nodarbinātības
vai pašnodarbinātības laika posmu pabeigšanu, šīs valsts kompetentā institūcija, ciktāl nepieciešams, ņem vērā tādus apdrošināšanas,
nodarbinātības vai pašnodarbinātības laika posmus, kas pabeigti jebkurā citā dalībvalstī, tā, it kā tie būtu laika posmi,
kas pabeigti saskaņā ar tiesību aktiem, ko tā piemēro.”
Regulas Nr. 1408/71 89. pantā ir noteikts:
“Šīs regulas VI pielikumā izklāstīta īpaša kārtība, lai īstenotu konkrētu dalībvalstu tiesību aktus.”
Šīs regulas VI pielikuma N iedaļas ar nosaukumu “ZVIEDRIJA” 1. punktā ir paredzēts, ka “Regulas 72. panta piemērošanai personas
tiesības uz vecāku pabalstu nosaka, ņemot vērā citā dalībvalstī pabeigtos apdrošināšanas laika posmus tā, it kā tiem pamatā
būtu tas pats vidējo ienākumu apjoms kā Zviedrijas apdrošināšanas laika posmiem, kuros tie uzkrāti”. Šī tiesību norma vēlāk
ir tikusi atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 1992/2006, ar ko groza Regulu Nr. 1408/71
(OV L 392, 1. lpp.).

Valsts tiesiskais regulējums
Sociālās apdrošināšanas likuma (1999:799) [
Socialförsäkringslag
(1999:799)] 3. nodaļā ar nosaukumu “Sociālās apdrošināšanas aizsardzība” tostarp ir paredzēts:
“1. pants – Visiem Zviedrijas pastāvīgajiem iedzīvotājiem ir jābūt apdrošinātiem šādu pabalstu saņemšanai, kā tas ir paredzēts
[Likumā par vispārējo [sociālās] apdrošināšanas sistēmu (1962:381) (
Lag om allmän försäkring
(1962:381); turpmāk tekstā – “Likums par vispārējo sociālās apdrošināšanas sistēmu”)]:
1)      veselības aprūpes pabalstam utt. saskaņā ar 2. nodaļu pabalstu jomā, kurus nosaka sociālās apdrošināšanas iestādes;
2)      vecāku pabalstam zemākajā līmenī un pamata līmenī;
3)      veselības un darbspēju zaudējuma pabalstam nodrošinājuma pabalsta veidā;
[..].
4. pants – Visām personām, kuras Zviedrijā veic profesionālo darbību, ir jābūt apdrošinātām šādu pabalstu saņemšanai, kā tas
ir paredzēts [Likumā par vispārējo sociālās apdrošināšanas sistēmu]:
1)      slimības pabalstam un grūtniecības pabalstam;
2)      vecāku pabalstam, kas ir augstāks par zemāko līmeni, un īpašam vecāku pabalstam;
3)      ar ienākumiem saistītam slimības pabalstam un ar ienākumiem saistītam darbspēju zaudējuma pabalstam;
[..].”
Likumā par vispārējo sociālās apdrošināšanas sistēmu arī ir noteikts:
“3. nodaļa – Slimības pabalsts
2. pants – Ienākumi, kas nosaka slimības pabalsta apmēru, ir ikgadēji ienākumi naudas izteiksmē, kurus apdrošinātā persona
varētu saņemt kā atlīdzību par viņa vai viņas profesionālo darbību Zviedrijā kā nodarbinātais (nodarbinātā) vai balstoties
uz citu pamatu (ienākumi par citu apmaksātu profesionālo darbību) [..]. Ienākumus, kas nosaka slimības pabalsta apmēru, nosaka
sociālās apdrošināšanas iestāde [..].
Ja sociālās apdrošināšanas iestādes rīcībā nav visas nepieciešamās informācijas, ienākumu, kas nosaka slimības pabalsta apmēru,
aprēķināšanas pamatā ir informācija, kuru sociālās apdrošināšanas iestāde iegūst no apdrošinātās personas vai no viņas darba
devēja, vai arī kas izriet no ieņēmumu nodokļa, kurš ir jāmaksā apdrošinātajai personai. Piemaksas par ikgadējo atvaļinājumu
netiek iekļautas ienākumos, kas nosaka slimības pabalsta apmēru, ja tās pārsniedz summu, kas būtu bijusi jāmaksā kā atalgojums
par darbu, kurš veikts attiecīgajā laika posmā.
4. nodaļa – Vecāku pabalsts
[..]
6. pants – Vecāku pabalsts pilnā apmērā nevar būt mazāks par SEK 60 dienā (zemākais līmenis).
Vecāku pabalsts pirmās 180 dienas ir jāmaksā apmērā, kas atbilst vecāku slimības pabalstam, kas aprēķināts atbilstoši piektajā
daļā noteiktajam, ja vecāki vismaz 240 dienas pēc kārtas pirms bērna piedzimšanas ir bijuši apdrošināti slimības pabalstam
līmenī, kurš ir augstāks par zemāko līmeni, vai būtu bijuši apdrošināti, ja sociālās apdrošināšanas iestāde būtu bijusi informēta
par visiem apstākļiem. Vecāku pabalsts pirmās 180 dienas tomēr vienmēr ir jāizmaksā pilnā vecāku pabalsta līmenī, kas atbilst
vismaz SEK 150 dienā (pamatlīmenis). Vecākiem, kuri ir apdrošināti atbilstoši [Likuma par vispārējo sociālās apdrošināšanas
sistēmu (1999:799)] 3. nodaļas 4. pantam, šis noteikums ir piemērojams ar nosacījumu, ka vecāki atbilst pirmajā teikumā norādītajiem
nosacījumiem.
Papildus otrās daļas noteikumiem vecāku pabalsts tiek izmaksāts:
–        210 dienu laikā atbilstoši apmēram, kas atbilst vecāku slimības pabalstam, kurš tiek aprēķināts atbilstoši piektajai daļai,
tomēr tam ir jābūt vismaz pamatlīmenī, un
–        90 dienu laikā atbilstoši apmēram, kas atbilst zemākajam līmenim.
[..]”

Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Zviedrijas pilsone E. Bergstrema 1994. gada janvārī apmetās uz pastāvīgu dzīvi Šveicē un tur veica profesionālu darbību līdz
meitas piedzimšanai 2002. gada 19. martā. Pēc tam viņa kopā ar savu dzīvesbiedru un meitu 2002. gada 1. septembrī atgriezās
Zviedrijā. Viņas dzīvesbiedrs nekavējoties uzsāka profesionālu darbību Zviedrijā, savukārt E. Bergstrema neatsāka darbu, jo
rūpējās par savu meitu. Viņa pieteicās vecāku pabalstam slimības gadījumā izmaksājamās dienas naudas (turpmāk tekstā – “SLIDN”)
apmērā, sākot no 2003. gada 16. marta, pamatojoties uz ienākumiem no viņas profesionālās darbības Šveicē.
Valsts sociālās apdrošināšanas iestāde nolēma viņai piešķirt vecāku pabalstu pamatlīmenī (turpmāk tekstā – “VPPL”), pamatojoties
uz to, ka viņa nevar pieteikties uz SLIDN, jo viņa nav veikusi profesionālo darbību Zviedrijā 240 dienu laikā pirms dzemdībām,
kas tai dotu tiesības saņemt slimības pabalstu, kurš būtu lielāks par pamatlīmeni.
E. Bergstrema šo lēmumu pārsūdzēja
Länsrätten i Stockholms län
(Stokholmas lēnes Administratīvā tiesa). Tā prasību noraidīja, uzskatot, ka SLIDN ir ar profesionālās darbības veikšanu saistīts
pabalsts un, lai rastos tiesības to saņemt, esot nepieciešams, lai sociāli apdrošinātā persona pati būtu strādājusi Zviedrijā
laikā, kurš būtu pietiekami pietuvināts laika posmam, par kuru tiek lūgts pabalsts. Tādējādi nepietiekot ar faktu, ka Zviedrijā
profesionālo darbību veic sociāli apdrošinātās personas dzīvesbiedrs.
Līdz ar to E. Bergstrema iesniedza apelācijas sūdzību
Kammarrätten i Stockholm
(Stokholmas Administratīvā apelācijas tiesa), kura, lemjot pēc būtības, nolēma, ka E. Bergstrema atbilst Zviedrijas tiesību
aktos paredzētajam nosacījumam par profesionālās darbības veikšanu 240 dienas, jo viņa ir strādājusi Šveicē. E. Bergstrema
var pieprasīt pabalstu apmērā, kurš pārsniedz VPPL, to nosakot, pamatojoties uz viņas profesionālo darbību Šveicē.
Valsts sociālās apdrošināšanas iestāde ir iesniegusi kasācijas sūdzību par šo spriedumu, lūdzot apstiprināt
Länsrätten i Stockholms län
spriedumu. E. Bergstrema lūdz šo prasību noraidīt.
Iesniedzējtiesa uzskata, ka nav apstrīdams, ka E. Bergstremai ir piemērojami Zviedrijas tiesību akti atbilstoši Regulas Nr. 1408/71
13. panta 2. punkta f) apakšpunktam, lai gan viņa nav veikusi profesionālo darbību Zviedrijā. Tomēr E. Bergstrema neatbilst
nosacījumiem, kuri valsts tiesībās ir noteikti, lai varētu pieprasīt SLIDN.
Nav izpildīts nosacījums par profesionālās darbības veikšanu Zviedrijā vismaz 240 dienas pēc kārtas pirms bērna piedzimšanas,
kas ļautu tikt apdrošinātam slimības pabalsta saņemšanai. Jautājums ir par to, vai ir jāuzskata, ka šis nosacījums ir izpildīts
profesionālās darbības laika posma Šveicē dēļ.
Turklāt E. Bergstrema nav veikusi profesionālo darbību un nav guvusi ienākumus, kuriem atbilstoši valsts tiesībām ir jāļauj
radīt pamata ienākumus dienas naudas piešķiršanai. Jautājums ir par to, vai šo noteikumu piemērošanai ir jāņem vērā ienākumi
no viņas profesionālās darbības Šveicē.
Ņemot vērā šos apsvērumus,
Högsta förvaltningsdomstolen
[Augstākā administratīvā tiesa] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai saskaņā ar Savienības tiesībām, it īpaši saskaņā ar [Nolīgumu] un Regulas Nr. 1408/71 72. pantu, nosacījums par minimālo
iemaksu veikšanas laiku, kas tiek pieprasīts, lai varētu saņemt ģimenes pabalstu, kurš ir balstīts uz ienākumiem un tiek izmaksāts
saistībā ar bērna kopšanas atvaļinājumu, var tikt īstenots, veicot profesionālo darbību un veicot sociālās iemaksas tikai
Šveicē?
2)      Vai saskaņā ar Savienības tiesībām, it īpaši saskaņā ar Nolīgumu un Regulas Nr. 1408/71 3. panta 1. punktu un 72. pantu, Šveicē
gūtie ienākumi ir pielīdzināmi iekšzemes ienākumiem, izvērtējot jautājumu par tiesībām uz ģimenes pabalstu, kurš ir balstīts
uz ienākumiem un tiek izmaksāts saistībā ar bērna kopšanas atvaļinājumu?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Ievada apsvērumi
Atbildes uz uzdotajiem jautājumiem pamatā ir pieņēmums, ka pamatlietā aplūkotā situācija ietilpst Nolīguma piemērošanas jomā.
Šajā saistībā ir jānorāda, ka E. Bergstremas gadījumā runa ir par darba ņēmēju, kurš ir Eiropas Savienības dalībvalsts pilsonis,
kurš, pabeidzot profesionālo darbību citā līgumslēdzējā [valstī], atgriežas savā izcelsmes dalībvalstī, kurā, pamatojoties
uz šo profesionālo darbību, viņš lūdz piešķirt šīs dalībvalsts tiesiskajā regulējumā paredzēto ģimenes pabalstu.
Attiecībā uz jautājumu par Nolīguma piemērošanas jomu, pirmkārt, ir jānorāda, ka Nolīguma preambulas otrajā teikumā ir norādīts,
ka līgumslēdzējas puses “nolēma īstenot šo [personu] brīvo pārvietošanos savā starpā, pamatojoties uz Eiropas Kopienā piemērojamiem
noteikumiem”.
Šī brīvība tiktu traucēta, ja kādas līgumslēdzējas puses pilsonis atrastos neizdevīgākā stāvoklī savā izcelsmes valstī tikai
tādēļ, ka viņš ir īstenojis savas tiesības uz pārvietošanos.
Otrkārt, jāatgādina, ka Nolīguma 8. pantā ir paredzēts, ka līgumslēdzējas puses atbilstoši minētā nolīguma II pielikumam paredz
sociālā nodrošinājuma sistēmu koordināciju, lai nodrošinātu tajā precizētos mērķus. Šajā tiesību normā nav ne tiešu, ne netiešu
norāžu uz jebkādām prasībām saistībā ar personu, kurām šie sociālā nodrošinājuma noteikumi tiktu piemēroti, uzturēšanās vietu
vai saistībā ar līgumslēdzējas puses, kura tās piemērotu, noteikšanu.
Minētā 8. panta mērķu vidū ir iekļauts a) punkts – “vienlīdzīga attieksme”. Skaidra un vispārēja atsauce uz šo principu pierāda,
ka šī panta piemērošanas jomā minētais princips ir piemērojams neatkarīgi no Nolīguma 2. panta, saskaņā ar kuru diskriminācijas
aizlieguma principa piemērošana ir atkarīga no saņēmēja uzturēšanās citas līgumslēdzējas puses teritorijā.
Treškārt, Nolīguma II pielikuma A iedaļas 1. punktā ir paredzēts, ka līgumslēdzēju pušu starpā ir piemērojama Regula Nr. 1408/71,
izņemot atsevišķus pielāgojumus, kuriem tomēr nav nozīmes uzdotā jautājuma vērtējumā. Šī pielikuma 1. panta 2. punktā ir paredzēts,
ka jēdziens “dalībvalsts(is)”, kas lietots šī pielikuma A iedaļā minētajos tiesību aktos, līdztekus valstīm, uz kurām attiecas
atbilstošie Kopienu tiesību akti, ir piemērojams arī Šveicei.
Visbeidzot, ir jāatgādina, ka Regula Nr. 1408/71 ir piemērojama ne tikai ģimenes pabalstiem, bet arī citu kategoriju pabalstiem,
to vidū, piemēram, pensijām.
No tā izriet, ka, nepiemērojot noteikumu par summēšanu pēc tam, kad darba ņēmējs ir atgriezies savā izcelsmes valstī, sociālā
nodrošinājuma sistēmu koordinēšana starp Šveices Konfederāciju un Savienības dalībvalstīm tiktu izslēgta ievērojamā skaitā
gadījumu, tostarp, saņemot pensiju.
Šādos apstākļos ir jākonstatē, ka Nolīgums un Regula Nr. 1408/71 ir piemērojami tādā darba ņēmēja situācijā, kāda ir aprakstīta
šī sprieduma 26. punktā.

Par pirmo jautājumu
Uzdodot šo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai saskaņā ar Nolīgumu un Regulu Nr. 1408/71 gadījumā, ja saskaņā ar
dalībvalsts tiesību aktiem tāda ģimenes pabalsta, kāds tiek aplūkots pamata lietā, saņemšana ir atkarīga no apdrošināšanas,
nodarbinātības vai pašnodarbinātības laika posmu pabeigšanas, šīs dalībvalsts kompetentajai iestādei šajā ziņā ir jāņem vērā
šādi pilnībā pabeigti laika posmi Šveices Konfederācijā.
No Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu, lai E. Bergstrema varētu pieprasīt
SLIDN, viņai ir jāpierāda profesionālās darbības veikšana 240 dienu laika posmā pirms dzemdībām. E. Bergstrema šo attiecīgo
profesionālās darbības laika posmu pilnībā ir pabeigusi Šveices Konfederācijā.
Netiek apšaubīts, ka E. Bergstremas pieprasītais pabalsts ir uzskatāms par ģimenes pabalstu Regulas Nr. 1408/71 1. panta u) punkta
i) apakšpunkta izpratnē.
Lai atbildētu uz uzdoto jautājumu, ir jāinterpretē Nolīguma 8. panta c) punkts un Regulas Nr. 1408/71 72. pants, kuros saistībā
ar tiesībām saņemt attiecīgo pabalstu ir paredzēts piemērot tā saukto “summēšanas” noteikumu.
Pamatojoties uz jēdzienu “summēšana”, atsevišķas ieinteresētās puses, kuras iesniegušas apsvērumus tiesā, norāda, ka no šī
jēdziena loģiski izrietot, ka ir jānostrādā vismaz divi laika posmi dažādās dalībvalstīs. Tādējādi kompetentās iestādes pabalstu
piešķiršanai dalībvalstij esot tiesības šajā nolūkā paredzēt, ka vienam no nodarbinātības laika posmiem ir jābūt pabeigtiem
šajā valstī, tādējādi izslēdzot iespēju, ka tiesību saņemt sociālā nodrošinājuma pabalstu iegūšanai tiktu izmantots viens
pabeigtais laika posms citā dalībvalstī.
Šāda interpretācija nav pieņemama.
Gan Nolīguma 8. panta c) punkta, gan Regulas Nr. 1408/71 72. panta formulējums ir pilnīgi skaidrs. Saskaņā ar pirmo no šīm
tiesību normām ar summēšanu ir jāsaprot “visi laikposmi”, ko ņem vērā saskaņā ar dažādu valstu tiesību aktiem, savukārt saskaņā
ar otru [tiesību normu] summēšanas ietvaros ņem vērā “tādus apdrošināšanas, nodarbinātības vai pašnodarbinātības laika posmus,
kas pabeigti jebkurā citā dalībvalstī”, tā, it kā tie būtu laika posmi, kas pabeigti saskaņā ar kompetentās iestādes [piemērojamajiem]
tiesību aktiem.
Jāatgādina, ka Regula Nr. 1408/71 tika pieņemta, pamatojoties uz EEK līguma 51. pantu (pēc tam – EK līguma 51. pants, kurš
pēc grozījumiem kļuvis par EKL 42. pantu), saskaņā ar kuru Eiropas Savienības Padome var noteikt tādus pasākumus sociālā nodrošinājuma
jomā, kas vajadzīgi, lai īstenotu darba ņēmēju pārvietošanās brīvību, tostarp izveidojot sistēmu, kas nodrošina, ka migrējošiem
darba ņēmējiem un personām, kas ir viņu apgādībā, tiek summēti “visi laikposmi”, ko saskaņā ar dažādu valstu tiesību aktiem
ņem vērā, lai iegūtu un saglabātu tiesības saņemt pabalstu un aprēķinātu tā apmēru.
Šāda interpretācija atbilst Nolīguma mērķim – nodrošināt personu brīvu pārvietošanos starp Šveices Konfederāciju un Kopienu.
Ar šādu interpretāciju tiek ievērots arī Nolīguma 8. panta a) punktā ietvertais vienlīdzīgas attieksmes princips, jo interpretācijas
mērķis ir nodrošināt, lai tiesību uz brīvu pārvietošanos izmantošana neliegtu migrējošam darba ņēmējam sociālā nodrošinājuma
priekšrocības, salīdzinot ar citiem darba ņēmējiem, kuri šīs tiesības nav īstenojuši.
Tādējādi dalībvalsts kompetentā iestāde nolūkā piešķirt ģimenes pabalstu nevarētu pieprasīt, lai papildus vienam nodarbinātības
vai profesionālās darbības laika posmam vienā valstī, šajā gadījumā Šveicē, tiktu pabeigts otrs apdrošināšanas laika posms
tās teritorijā.
Tādējādi uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka saskaņā ar Nolīguma 8. panta c) punktu un Regulas Nr. 1408/71 72. pantu gadījumā,
ja saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem tāda ģimenes pabalsta, kāds tiek aplūkots pamatlietā, saņemšana ir atkarīga no apdrošināšanas,
nodarbinātības vai pašnodarbinātības laika posmu pabeigšanas, šīs dalībvalsts kompetentajai iestādei, piešķirot šo ģimenes
pabalstu, šajā ziņā ir jāņem vērā šādi pilnībā pabeigti laika posmi Šveices Konfederācijā.

Par otro jautājumu
Uzdodot šo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiek atbildēts apstiprinoši, saskaņā
ar Nolīgumu un Regulu Nr. 1408/71 Šveices Konfederācijā saņemtie darba ienākumi tiek pielīdzināti valsts [darba] ienākumiem,
kuri Zviedrijā tiek izmantoti pieprasītā ģimenes pabalsta apmēra aprēķināšanai.
No Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka E. Bergstrema ir pieprasījusi ģimenes pabalstu, kura apmērs atbilst
dienas naudai, kura tiek noteikta saskaņā ar veselības apdrošināšanas noteikumiem (SLIDN). Attiecīgais ģimenes pabalsts ir
saistīts ar sociāli apdrošinātās personas gada darba ienākumiem.
Šādā situācijā tādējādi, aprēķinot šīs īpašās kategorijas ģimenes pabalstu apmēru, ir jāņem vērā īpašie Regulas Nr. 1408/71
noteikumi attiecībā uz sociālā nodrošinājuma “slimību” atzaru.
Šie noteikumi ir ietverti Regulas Nr. 1408/71 23. pantā. Neatkarīgi no tā, vai ienākumu, no kuriem ir atkarīga naudas pabalstu
aprēķināšana, noteikšana izriet no šī panta 1. vai 2. punkta noteikumu piemērošanas, minētie ienākumi tiek noteikti vai nu
atkarībā no konstatētās algas pabeigtajos laika posmos saskaņā ar kompetentās iestādes [piemērojamajiem] tiesību aktiem, vai
arī, ņemot vērā standarta algu vai, attiecīgā gadījumā, vidējo standarta algu par tiem laika posmiem, kas pabeigti saskaņā
ar šiem tiesību aktiem, proti, šajā gadījumā – saskaņā ar Zviedrijas tiesību aktiem.
Šāds risinājums atbilst Regulas Nr. 1408/71 VI pielikuma N iedaļas 1. punktā ietvertajam noteikumam, kurš ir piemērojams
ratione temporis
un kurā ir paredzēts, ka šīs regulas 72. panta piemērošanai personas tiesības uz vecāku pabalstu nosaka, citā dalībvalstī
pabeigtos apdrošināšanas laika posmus pielīdzinot iemaksu laika posmiem, kuri tiek noteikti, pamatojoties uz tādu pašu vidējo
algu kā attiecībā uz Zviedrijas apdrošināšanas laika posmiem.
Tomēr pamatlietā E. Bergstrema 240 dienu atsauces laikposmā Zviedrijā nav guvusi nekādus ienākumus.
Šādā situācijā, lai Nolīguma 8. panta c) punktam un Regulas Nr. 1408/71 72. pantam, kā tie ir interpretēti šī sprieduma 45. punktā,
piešķirtu lietderīgu iedarbību, kā arī lai tiktu ievērota Nolīguma 8. panta a) punktā un minētās regulas 3. panta 1. punktā
norādītā vienlīdzīgas attieksmes prasība, E. Bergstremas pamata ienākumi ir jāaprēķina, ņemot vērā tādas personas ienākumus,
kura Zviedrijā veic ar viņas darbību salīdzināmu darbību un arī kuras profesionālā pieredze un kvalifikācija ir salīdzināma
ar E. Bergstremas profesionālo pieredzi un kvalifikāciju.
Tādējādi uz otro jautājumu ir jāatbild, ka Nolīguma 8. panta a) punkts un Regulas Nr. 1408/71 3. panta 1. punkts, 23. panta
1. un 2. punkts, 72. pants, kā arī VI pielikuma N iedaļas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja tāda ģimenes
pabalsta apmērs, kāds tiek aplūkots pamatlietā, ir jānosaka atbilstoši slimības pabalsta noteikumiem, šis apmērs tās personas
interesēs, kura ir pilnībā pabeigusi šo tiesību iegūšanai nepieciešamos profesionālās darbības laika posmus citas līgumslēdzējas
puses teritorijā, ir jāaprēķina, ņemot vērā tādas personas ienākumus, kurai ir salīdzināma profesionālā pieredze un kvalifikācija
un kura ir veikusi salīdzināmu [profesionālo] darbību dalībvalstī, kurā šis pabalsts tiek pieprasīts.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi,
nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1)
Nolīguma starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Šveices Konfederāciju, no otras puses, par personu
brīvu pārvietošanos, kas parakstīts Luksemburgā 1999. gada 21. jūnijā, 8. panta c) punkts un Padomes 1971. gada 14. jūnija
Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm,
kas pārvietojas Kopienā, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 5. jūnija Regulu (EK) Nr. 1386/2001, 72. pants
ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem tāda ģimenes pabalsta, kāds tiek aplūkots
pamatlietā, saņemšana ir atkarīga no apdrošināšanas, nodarbinātības vai pašnodarbinātības laika posmu pabeigšanas, šīs dalībvalsts
kompetentajai iestādei, piešķirot šo ģimenes pabalstu, šajā ziņā ir jāņem vērā šādi pilnībā pabeigti laika posmi Šveices Konfederācijā;
2)
minētā nolīguma 8. panta a) punkts un Regulas Nr. 1408/71, kas grozīta ar Regulu Nr. 1386/2001, 3. panta 1. punkts, 23. panta
1. un 2. punkts, 72. pants, kā arī VI pielikuma N iedaļas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja tāda ģimenes
pabalsta apmērs, kāds tiek aplūkots pamatlietā, ir jānosaka atbilstoši slimības pabalsta noteikumiem, šis apmērs tās personas
interesēs, kura ir pilnībā pabeigusi šo tiesību iegūšanai nepieciešamos profesionālās darbības laika posmus citas līgumslēdzējas
puses teritorijā, ir jāaprēķina, ņemot vērā tādas personas ienākumus, kurai ir salīdzināma profesionālā pieredze un kvalifikācija
un kura ir veikusi salīdzināmu [profesionālo] darbību dalībvalstī, kurā šis pabalsts tiek pieprasīts.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – zviedru.