CELEX: 62011FJ0066
Közszolgálat
Nyílt versenyvizsga
A versenyvizsga-bizottság értékelő vizsgákon való részvételt megtagadó határozata
Jogorvoslati eszközök
A közigazgatási panaszra vonatkozó határozat bevárása nélkül indított kereset
Elfogadhatóság
A versenyvizsgára bocsátás sajátos feltételei
Előírt szakmai tapasztalat

A Közszolgálati Törvényszék Hivatalához 2011. július 12‑én érkezett keresetlevelével A. Y. Cristina előterjesztette az alábbi
keresetet, amely egyrészt az EPSO/AST/111/10 nyílt versenyvizsga vizsgabizottságának az említett versenyvizsga értékelő vizsgáin
a felperes részvételét megtagadó határozatának megsemmisítésére, másrészt az Európai Bizottságnak a felperes által e határozat
miatt elszenvedett kár megtérítésére való kötelezésére irányul.

Jogi háttér
Az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) 90. cikkének (2) bekezdése
az alábbiak szerint rendelkezik:
„Az e személyzeti szabályzat hatálya alá tartozó bármely személy panaszt nyújthat be a kinevezésre jogosult hatósághoz az
őt hátrányosan érintő intézkedés ellen; ez arra az esetre is vonatkozik, amikor az említett hatóság határozatot hozott, és
arra az esetre is, amikor az elmulasztotta a személyzeti szabályzatban előírt intézkedés elfogadását. A panaszt három hónapos
határidőn belül kell benyújtani. […]”
A személyzeti szabályzat 91. cikke (2) bekezdésének szövege a következő:
„Az Európai Unió Bíróságához csak akkor lehet keresetet benyújtani, ha:
–        a 90. cikk (2) bekezdése értelmében az abban előírt határidőn belül a kinevezésre jogosult hatósághoz már nyújtottak be panaszt,
és
–        a panaszt kifejezett vagy hallgatólagos határozattal elutasították.”
A személyzeti szabályzatnak a 29. cikkében említett versenyvizsga‑eljárásról szóló III. mellékletének 2. cikke az alábbiak
szerint rendelkezik:
„A pályázóknak ki kell tölteniük egy, a kinevezésre jogosult hatóság által meghatározott formanyomtatványt.
A pályázóktól további okmányok vagy információk kérhetők.”
2010. november 17‑én az Európai Személyzeti Felvételi Hivatal (EPSO) az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
közzétette az AST 1 besorolási fokozatú, titkári feladatokat ellátó asszisztensek felvételi tartaléklistájának létrehozására
irányuló EPSO/AST/111/10 nyílt versenyvizsga‑kiírást (HL C 312 A., 1. o., a továbbiakban: versenyvizsga‑kiírás).
A versenyvizsga‑kiírásnak a „Munkakörök jellege” elnevezésű II. címének a szövege a következő:
„A betöltendő munkakörök jellege és szintje a következő feladatok elvégzését foglalja magában:
–        az értekezletek szervezése és koordinálása, akták és munkadokumentumok összeállítását is beleértve,
–        a telefonhívások fogadása, szűrése és intézése, a levelezés intézése és általános információk közlése telefonon,
–        az [elektronikus] postafiókok és a funkcionális postafiókok kezelése,
–        a határidőnaplók kezelése, az esedékességi naplók ellenőrzése a határidők betartásának figyelemmel kísérése,
–        általános adminisztrációs támogatás, különösen az iratkezelés terén (az iratok és a posta átvétele, intézése, figyelemmel
kísérése és osztályozása),
–        kiküldetések előkészítése és kezelése; a hiányzások kezelése,
–        az iratok elkészítése és ellenőrzése (tördelés, formázás, táblázatkezelés),
–        a feljegyzéstervezetek, a levelezés és a beszámolók szerkesztése (titkársági szint),
–        az akták kezeléséhez és az információkutatáshoz kapcsolódó különféle egyéb adminisztratív titkársági feladatok, amelyekhez
többek között szükség van az információtechnológia használatára,
–        a fordítószolgálatokon: a fordítási kérések fogadása és feldolgozása, főleg a dokumentumok előkészítése, feldolgozása és véglegesítése
elsősorban fordítószoftver segítségével, fordítómemóriák bővítése és frissítése, valamint gépírási, szövegszerkesztési és
formázási feladatok.
[…]”
A versenyvizsgára bocsátásnak a versenyvizsga‑kiírás III. címének 2. pontjában meghatározott különös feltételei az oklevelet
illetően kikötötték, hogy a pályázóknak rendelkezniük kell oklevéllel igazolt, befejezett felsőoktatási tanulmányoknak megfelelő,
a munkakörök jellegéhez közvetlenül kapcsolódó szakirányú végzettséggel (III.2.1 pont a) alpont), vagy pedig a felsőfokú tanulmányok
folytatására jogosító középiskolai oklevéllel, és azt követően szerzett legalább hároméves, az ellátandó feladatok jellegéhez
közvetlenül kapcsolódó szakmai tapasztalattal (III.2.1 pont b) alpont).
A versenyvizsga‑kiírás IV. címének 1. pontja jelezte, hogy az előválogató tesztekre csak azokat a pályázókat hívják meg, akik
az elektronikus jelentkezés során úgy nyilatkoztak, hogy eleget tesznek a versenyvizsga‑kiírás III. címe szerinti általános
és speciális követelményeknek.
A versenyvizsga‑kiírás V. címének 1. pontja jelezte, hogy azokat a pályázókat kell az értékelő vizsgákra bocsátani, akik nemcsak
megkapták valamelyik legjobb értékelést és a minimálisan elérendő pontszámot a felvételi teszteken, hanem akik az elektronikus
jelentkezés során tett nyilatkozataikra tekintettel a versenyvizsga‑kiírás III. címében szereplő, a vizsgára bocsátás általános
és speciális feltételeinek is eleget tesznek.
Ugyanez a rendelkezés meghatározta, hogy az értékelő vizsgára bocsátás az egyes pályázók aktáihoz mellékelt igazoló dokumentumok
utólagos ellenőrzésétől függően nyer megerősítést.
A versenyvizsga‑kiírás VII. címének 2. pontja meghatározta, hogy az értékelő vizsgára bocsátott pályázókat felhívják a teljes
pályázati anyag (aláírt elektronikus pályázati adatlap és igazoló dokumentumok) átadására.
A versenyvizsga‑kiírásban – bekeretezve és vastag betűkkel – szerepelt a következő bevezető megjegyzés is:
„Jelentkezés előtt olvassa el figyelmesen a […] Hivatalos Lap 2010. július 8‑i C 184 A számában, valamint az EPSO honlapján
közzétett, [a nyílt versenyvizsgákhoz készült] útmutatót.
Az útmutató a versenyvizsga‑felhívás szerves részét képezi, és a versenyvizsga‑eljárásra vonatkozó szabályokat, valamint a
jelentkezés módját ismerteti”.
A nyílt versenyvizsgákhoz készült útmutató, a tényállás idején hatályos változatában (HL 2010. C 184. A., 1. o., a továbbiakban:
pályázati útmutató), a „Jogorvoslat” című 6.3. pontjában az alábbiakat állapítja meg:
„Amennyiben úgy ítéli meg, hogy az EPSO vagy a vizsgabizottság a versenyvizsga‑eljárás bármely szakaszában méltánytalanul
járt el, vagy nem tartotta be:
– a versenyvizsga‑eljárásra vonatkozó rendelkezéseket, illetve
– a versenyvizsga‑felhívásban foglalt rendelkezéseket,
és ezzel Önnek hátrányt okozott, a következő eszközökhöz fordulhat:
– a […] személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján közigazgatási panaszt nyújthat be,
vagy postai úton az alábbi címre:
Európai Személyzeti Felvételi Hivatal (EPSO)
[…]
vagy az EPSO kapcsolattartási oldalán.
Levele tárgysorában, kérjük, tüntesse fel:
– a versenyvizsga számát,
– saját pályázói azonosítószámát,
– a »réclamation article 90, §2«, »complaint article 90 §2«, »Beschwerde Artikel 90, Absatz 2« megjegyzést (választás szerint),
– a versenyvizsga érintett szakaszát.
Felhívjuk figyelmét, hogy a versenyvizsga‑bizottság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik.
A vizsgabizottság döntése ellen nem érdemes panaszt benyújtania, mivel az döntéseit teljesen önállóan hozza meg. E döntéseket
az EPSO igazgatójának nem áll módjában megváltoztatni. A versenyvizsga‑bizottságok széles mérlegelési jogkörét kizárólag az
eljárási szabályok nyilvánvaló megsértése esetén lehet ellenőrizni. Ez utóbbi esetben közvetlenül per indítható az Európai
Unió Bírósága előtt a versenyvizsga‑bizottság döntése ellen, anélkül hogy előzetesen a […] személyzeti szabályzata 90. cikkének
(2) bekezdése értelmében panaszt kellene benyújtani.
– Az [EUMSZ] 270. cikk, valamint a […] személyzeti szabályzat 91. cikke alapján bírósági keresetet nyújthat be a következő
címre:
Tribunal de la fonction publique de l'Union européenne (Az Európai Unió Közszolgálati Törvényszéke)
[…]
Felhívjuk figyelmét, hogy az általános vizsgára bocsátási feltételek elbírálásához kapcsolódó hibákkal – amelyek nem a vizsgabizottság
hatáskörébe tartoznak – csak akkor fordulhat a Közszolgálati Törvényszékhez, ha előzőleg a […] személyzeti szabályzat 90. cikkének
(2) [bekezdése] értelmében az említett bekezdésben előírt módon közigazgatási panaszt nyújtott be.
A kereset benyújtásának módjával kapcsolatosan kérjük, tanulmányozza az Európai Unió Közszolgálati Törvényszékének honlapját
[…].
A fenti két eljárás megindítására [a személyzeti szabályzatban] megállapított határidő a pályázót hátrányosan érintő aktusról
szóló értesítés időpontjától kezdődik.”

A jogvita alapját képező tényállás
2010. november 18‑án a felperes a megfelelő elektronikus adatlap kitöltésével pályázatot nyújtott be az EPSO/AST/111/10 nyílt
versenyvizsgát (a továbbiakban: versenyvizsga).
2011. március 17‑én az EPSO arról tájékoztatta a felperest, hogy az előválogató tesztjei sikerültek.
Mindazonáltal, a 2011. április 7‑i levélben az EPSO azt közölte a felperessel, hogy a jelentkezési adatlapjának vizsgálata
alapján a versenyvizsga vizsgabizottsága úgy döntött, hogy nem engedélyezi számára az értékelő vizsgákon való részvételt,
mivel úgy vélte, hogy a felperes nem tesz eleget a versenyvizsgára bocsátás speciális feltételeinek.
A felperes két – 2011. április 7‑i és 8‑i – elektronikus levélben kifogásolta a versenyvizsgáról történő kizárását.
Az EPSO 2011. június 6‑án levélben válaszolt a felperesnek, közölve vele, hogy a versenyvizsga vizsgabizottsága újból megvizsgálta
az aktát, és ismét azt a határozatot hozta, hogy nem engedélyezi az értékelő vizsgán való részvételt. A versenyvizsga vizsgabizottsága
szerint a felperes végzettsége nem tartozik a versenyvizsga tárgyához, és ebből következően legalább hároméves betöltendő
állással járó feladatok jellegéhez közvetlenül kapcsolódó szakmai tapasztalattal kellett volna rendelkeznie. Márpedig, mivel
a felperes a jelentkezési adatlapon semmilyen adatot nem adott meg adott meg a szakmai tapasztalatára vonatkozóan, a versenyvizsga
vizsgabizottsága nem állapíthatta meg azt, hogy eleget tesz a szakmai tapasztalatra vonatkozó követelményeknek.
A 2011. június 9‑i elektronikus levelében a felperes úgy válaszolt az EPSO‑nak, hogy a 2011. június 6‑i levélben egyáltalán
nem kapott megfelelő választ, és mivel úgy vélte, hogy valamennyi megkövetelt szempontnak eleget tesz, kérte, hogy engedélyezzék
számára a versenyvizsga következő vizsgáin való részvételt. Erre az elektronikus levélre nem kapott választ.
2011. július 11‑én a felperes „elővigyázatosságból” panaszt nyújtott be a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése
alapján a versenyvizsga vizsgabizottságának az értékelő vizsgán való részvételt megtagadó határozata ellen, és másnap 2011.
július 12‑én keresetet nyújtott be a Közszolgálati Törvényszékhez.
A tárgyaláson a felperes közölte a Közszolgálati Törvényszékkel, hogy 2011. október 11‑én a kinevezésre jogosult hatóság elutasította
a panaszt, és hogy e határozat ellen nem nyújtott be keresetet.

A felek kérelmei és az eljárás
A felperes azt kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék:
1.      elsődlegesen:
–        semmisítse meg a versenyvizsga értékelő vizsgáján való részvételének jogát megtagadó, 2011. április 7‑én elfogadott határozatot;
–        következésképpen mondja ki, hogy a felperest vissza kell helyezni az említett versenyvizsgával megindult felvételi eljárásba,
ha szükséges, új értékelő vizsgák szervezésével;
2.      másodlagosan, amennyiben az elsődleges kérelemnek nem ad helyt, kötelezze az alperest a vagyoni kár megtérítéseként ideiglenesen
és méltányossági alapon 20 000 euróban megállapított összeg megfizetésére, a meghozandó ítélet időpontjától a törvényes késedelmi
kamatokkal növelve;
3.      mindenesetre kötelezze az alperest a nem vagyoni kár megtérítéseként ideiglenesen és méltányossági alapon 20 000 euróban megállapított
összeg megfizetésére, a meghozandó ítélet időpontjától a törvényes késedelmi kamatokkal növelve;
4.      az alperest kötelezze az összes költség viselésére.
A Bizottság kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A Közszolgálati Törvényszék a hivatalának 2011. október 21‑i és 2012. január 30‑i levelében felhívta a feleket, hogy válaszoljanak
a pervezető intézkedésekre. A felek megszabott határidőben eleget tettek a Közszolgálati Törvényszék felhívásának.
A Közszolgálati Törvényszék harmadik tanácsának elnöke a 2012. január 26‑i végzésével a jelen ügyet egyesítette a F‑83/11.
számon nyilvántartásba vett Cristina kontra Bizottság üggyel a szóbeli szakasz lefolytatása céljából.

A jogvita tárgyáról és az elsődleges kérelem második részének elfogadhatóságáról
Először is, noha felperes a versenyvizsga vizsgabizottságának az EPSO 2011. április 7‑i levelével közölt, eredeti határozatának
megsemmisítését kéri, az állandó ítélkezési gyakorlatra tekintettel meg kell állapítani, hogy csak a versenyvizsga vizsgabizottságának
a felülvizsgálat után hozott, az EPSO 2011. június 16‑i levelével közölt azon határozata sérelmes a felperes számára, amely
megtagadta az értékelő vizsgán való részvételét (lásd többek között a Közszolgálati Törvényszék F‑15/08. sz., Wiame kontra
Bizottság ügyben 2010. február 4‑én hozott ítéletének 20. pontját), és ebből következően úgy kell tekinteni, hogy a felperes
megsemmisítés iránti kérelmei e határozat (a továbbiakban: megtámadott határozat) ellen irányulnak.
Másodszor, a Közszolgálati Törvényszék megállapítja, hogy a felperes elsődleges kérelmeinek második része lényegében arra
irányul, hogy a hivatalt hívják fel felperesnek a versenyvizsgával megindult felvételi eljárásba való visszahelyezésére.
Mindazonáltal, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a jogszerűségi felülvizsgálat keretében az uniós bíróságnak nem feladata,
hogy az uniós intézményekhez felszólításokat intézzen vagy az utóbbiak helyébe lépjen (az Elsőfokú Bíróság T‑336/02. sz.,
Christensen kontra Bizottság ügyben 2005. április 5‑én hozott ítéletének 17. pontja; a Közszolgálati Törvényszék F‑50/08. sz.,
Bartha kontra Bizottság ügyben 2005. április 5‑én hozott ítéletének 50. pontja).
A kérelemnek ezt részét ezért el kell utasítani mint elfogadhatatlant.

A kereset elfogadhatóságáról

A felek érvei
A Bizottság az ellenkérelmében kifejezetten elismeri, hogy „a versenyvizsga pályázóinak joguk van előzetes panasz nélkül az
[uniós bírósághoz fordulni, ha vitatják a versenyvizsga vizsgabizottságának határozatát”. Mindazonáltal a Bizottság úgy véli,
hogy a jelen kereset nyilvánvalóan elfogadhatatlan, mivel azt a személyzeti szabályzat 91. cikke (2) bekezdésének megfelelően
nem előzte meg egy kifejezett vagy hallgatólagos határozattal elutasított panasz.
A Bizottság megjegyzi, hogy noha a pályázó a versenyvizsga vizsgabizottságának határozatát valóban megtámadhatja közvetlenül
bíróság előtt, mindazonáltal az ítélkezési gyakorlat szerint valamely panasz benyújtása esetén a keresetindítási határidő
a személyzeti szabályzat 91. cikkének megfelelően a panaszra válaszként hozott határozat közlésének napján kezdődik, és a
később benyújtott bírósági kereset elfogadhatósága attól függ, hogy az érintett betartotta‑e az előzetes panaszhoz kapcsolódó
eljárási előírásokat.
A Bizottság szerint ezen eljárási előírások között szerepel az érintett azon kötelezettsége, hogy a bírósági keresetet benyújtása
előtt várja meg a pert megelőző eljárás befejezését.
A Bizottság ennélfogva úgy véli, hogy mivel a felperes panaszt nyújtott be a versenyvizsga vizsgabizottságának azon határozata
ellen, amelyben megtagadta a versenyvizsga értékelő vizsgáján való részvételét, a jelen kereset benyújtása előtt meg kellett
volna várnia a kinevezésre jogosult hatóság válaszát.
Végül a Bizottság azt állítja, hogy a jogbiztonság és a megfelelő ügyintézés elvével ellentétes, ha a versenyvizsga vizsgabizottságának
határozata ellen irányuló, Közszolgálati Törvényszék előtti keresetet elfogadhatónak nyilvánítják anélkül, hogy befejeznék
a pert megelőző eljárást, amelynek célja egyebek mellett az egyezség elérése.
A tárgyaláson, a Bizottság által felhozott eljárásgátló kifogásra válaszolva a felperes emlékeztetett arra, hogy az Európai
Közösségek Elsőfokú Bírósága a T‑133/89. sz., Burban kontra Parlament ügyben 1990. június 20‑án hozott ítéletében elfogadhatónak
nyilvánított egy, a jelen ügybelivel lényegében azonos körülmények között benyújtott keresetet.

A Közszolgálati Törvényszék álláspontja
A személyzeti szabályzat 91. cikkének (2) bekezdése szerint az Európai Unió Bírósága előtti kereset csak akkor elfogadható,
ha a kinevezésre jogosult hatósághoz már nyújtottak be panaszt, és a panaszt kifejezett vagy hallgatólagos határozattal elutasították.
Mindazonáltal, amint az az állandó ítélkezési gyakorlatból az következik, a közigazgatási panaszeljárásnak nincs értelme,
ha a kifogások a versenyvizsga vizsgabizottságának határozatai ellen irányulnak, mivel a kinevezésre jogosult hatóságnak nincs
lehetősége e határozatok megváltoztatására (lásd a Bíróság 7/77. sz., Ritter von Wüllerstorff und Urbair kontra Bizottság
ügyben 1978. március 16‑án hozott ítéletének 7. pontját és a 144/82. sz., Detti kontra Bíróság ügyben 1983. július 14‑én hozott
ítéletének 16. pontját; az Elsőfokú Bíróság T‑386/00. sz., Gonçalves kontra Parlament ügyben 2002. január 23‑án hozott ítéletének
34. pontját). E körülmények között versenyvizsga vizsgabizottságának határozata tekintetében rendelkezésre álló jogorvoslati
út rendszerint az uniós bírósághoz előzetes panasz nélkül való fordulásból áll (a továbbiakban: közvetlen bírósághoz fordulás,
lásd a fent hivatkozott Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 25. pontját).
Ebből következik, hogy amennyiben egy sikertelen pályázó vitatja a versenyvizsga vizsgabizottságának határozatát, akkor egyáltalán
nem szükséges, hogy az általa vitatott határozattal szemben panaszt nyújtson be, és még kevésbé az, hogy „biztosítási célú”
panaszt nyújtson be, ahogyan azt a felperes tette a jelen ügyben.
Mindazonáltal sem a személyzeti szabályzatból sem az ítélkezési nem következik, hogy a versenyvizsga pályázója – aki a kinevezésre
jogosult hatósághoz mégis panaszt nyújtott be az említett versenyvizsga vizsgabizottságának határozata ellen – nem fordulhat
közvetlenül a bírósághoz anélkül, hogy megvárná a kinevezésre jogosult hatóságnak a panaszról hozott határozatát.
Épp ellenkezőleg, az uniós ítélkezési gyakorlat már kifejezetten elfogadta, hogy amikor valamely versenyvizsga pályázója közigazgatási
panasz formájában fordul a kinevezésre jogosult hatósághoz, e lépés, annak jogi jelentésétől függetlenül, nem járhat azzal
a következménnyel, hogy a pályázót megfosztják attól a jogától, hogy közvetlenül a bírósághoz forduljon (a Bíróság 4/78.,
19/78. és 28/78. sz., Salerno és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1978. november 30‑án hozott ítéletének 10. pontja;
a fent hivatkozott Burban kontra Parlament ügyben hozott ítélet 17. pontja).
Ennélfogva, ha valamely versenyvizsga pályázója úgy dönt, hogy közvetlenül a Közszolgálati Törvényszékhez fordul, az utóbbinak
meg kell határoznia, hogy a keresetet a sérelmet okozó határozat felperessel való közlésétől számított három hónapos és tíz
napos határidőn belül nyújtották‑e be (lásd a fent hivatkozott Burban kontra Parlament ügyben hozott ítélet 18. pontját).
Azonban az ilyen kereset elfogadhatósága a bíróság előtt nem vethető alá a személyzeti szabályzat 91. cikkében foglalt, pert
megelőző eljárás kimerítése feltételének, mivel ez a feltétel csak azokra a keresetekre vonatkozik, amelyek esetében kötelező
a közigazgatási panasz. A Bizottság által javasolt megoldás azt jelentené, hogy a közvetlen bírósághoz fordulás jogát egy
olyan kiegészítő elfogadhatósági feltételtől tennék függővé, amely valójában csak akkor alkalmazandó, ha a bírósághoz fordulást
panasznak kell megelőznie.
Ennek a következtetésnek nem mond ellent pályázati útmutató 6.3. pontja, amely azt kimondja, hogy a pályázók a versenyvizsga
vizsgabizottságának határozatait közigazgatási úton vagy bírósági kereset benyújtásával vitathatják, azonban azt egyáltalán
nem mondja ki, hogy a panasz benyújtása kizárja a közvetlen bírósághoz fordulást.
A Közszolgálati Törvényszék ezenkívül megállapítja, hogy ezt a következtetést egyáltalán nem cáfolja sem a Bizottság által
a beadványaiban hivatkozott, az alábbiakban elemzett ítélkezési gyakorlat, sem pedig a tárgyaláson kifejtett érvek.
Kétségtelen, hogy – amint arra a Bizottság rámutat – a versenyvizsga vizsgabizottságának határozataival kapcsolatos jogvitákra
vonatkozó bőséges ítélkezési gyakorlat szerint egyrészt, amennyiben a felperes úgy dönt, hogy közigazgatási panasz útján előzetesen
a hivatalhoz fordul, a később benyújtott kereset elfogadhatósága az előzetes panaszhoz kapcsolódó valamennyi eljárási előírás
betartásától függ (a Közszolgálati Törvényszék F‑73/06. sz., Van Neyghem kontra Bizottság ügyben 2007. december 13‑án hozott
ítéletének 37. pontja), másrészt amennyiben a panaszt a versenyvizsga vizsgabizottságának határozata ellen nyújtották be,
a keresetindítási határidő a személyzeti szabályzat 91. cikkének megfelelően a panaszra válaszként hozott határozat közlésének
napján kezdődik (a fent hivatkozott Detti kontra Bíróság ügyben hozott ítélet 17. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑156/89. sz.,
Valverde Mordt kontra Bíróság ügyben 1991. június 27‑én hozott ítéletének 90. pontja; a T‑215/97. sz., Jouhki kontra Bizottság
ügyben 1998. szeptember 16‑án hozott ítéletének 22. pontja; a T‑294/03. sz., Gibault kontra Bizottság ügyben 2005. május 31‑én
hozott ítéletének 22. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑41/04. sz., Pérez‑Díaz kontra Bizottság ügyben 2005. november 25‑én hozott
végzésének 32. pontja és az Elsőfokú Bíróság T‑156/03. sz., Pérez‑Díaz kontra Bizottság ügyben 2006. június 8‑án hozott ítéletének
26. pontja; a Közszolgálati Törvényszék F‑4/08. sz., Hambura kontra Parlament 2009. március 12‑én hozott ítéletének 24. pontja
és a fent hivatkozott Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 26. pontja).
Mindazonáltal meg kell állapítani, hogy egy kivételével ezen ítéletek mindegyike a panasz elutasítása és a közvetlen bírósághoz
fordulás határidejének lejárta után benyújtott keresetek elfogadhatóságára vonatkozik. Olyan ítélkezési gyakorlatról van tehát
szó, amely a személyzeti szabályzat 91. cikkének (2) bekezdésében megállapított eljárás alapján benyújtott kereset valamely
sajátos elfogadhatósági feltételére vonatkozik.
Ami a fent hivatkozott Pérez‑Díaz kontra Bizottság ügyben hozott ítéletet illeti, az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy
a panasznak és a keresetnek különböző volt a tárgya. A panasz ugyanis a Bizottság azon határozatának vitatására irányult,
amellyel új szóbeli vizsgát szervezett azt követően, hogy az Elsőfokú Bíróság a T‑102/01. sz., Pérez‑Díaz kontra Bizottság
ügyben 2002. szeptember 24‑én hozott ítéletével megsemmisítette a vizsgabizottságnak a felperes tartalékvizsgára való felvételét
megtagadó határozatát, míg a kereset a versenyvizsga vizsgabizottságának új határozatát vitatta, amely az új szóbeli vizsga
végén a felperest nem vette fel a tartaléklistára. Ebből következően ebben az ügyben nem volt szükség arra, hogy az Elsőfokú
Bíróság kimondja, hogy idő előtti az a megsemmisítés iránti kereset, amelyet azt megelőzően nyújtottak be, hogy a vitatott
jogi aktussal – a jelen esetben az új szóbeli vizsga szervezéséről szóló bizottsági határozattal – szemben indított, pert
megelőző közigazgatási eljárást a panasz elutasításával befejezték volna, mivel az Elsőfokú Bíróság annak megállapítására
szorítkozott, hogy a keresetet nem lehet úgy tekinteni, hogy azt közigazgatási panasz előzte meg (a fent hivatkozott T‑156/03. sz.,
Pérez‑Díaz kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 27. és 34. pontja).
Következésképpen a jelen ítélet 45. és 47. pontjában felidézett – a jelen esettől jelentős mértékben eltérő ténybeli és jogi
helyzetekre vonatkozó – ítélkezési gyakorlat a jelen ügyben nem tekinthető relevánsnak.
A Bizottság ezenkívül azt állítja, hogy a jelen keresetet a jogbiztonsággal és a megfelelő igazságszolgáltatással kapcsolatos
okok miatt elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.
Mindazonáltal, először is a jogbiztonsági követelmények betartása nem igazolhatja, hogy a közvetlen bírósághoz fordulásra
olyan elfogadhatósági feltételt alkalmazzanak, amely annak nem sajátja, hiszen ez a feltétel korlátozná a sikertelen pályázók
azon jogát, hogy a versenyvizsga vizsgabizottságának valamely határozatával szemben közvetlenül a bírósághoz forduljanak.
Ezenkívül meg kell állapítani, hogy ha a versenyvizsga valamely pályázója a közvetlen bírósághoz fordulás előtt panaszt nyújt
be, akkor – amennyiben a panaszról kedvező határozatot hoznak a Közszolgálati Törvényszék keresetre vonatkozó határozata előtt –
a felperes elveszíti az eljáráshoz fűződő érdekét, ebből következően a keresete okafogyottá válik. Ezzel szemben, amennyiben
a határozat kedvezőtlen számára, akkor a felperesnek mindenképpen joga van arra, hogy az adminisztrációval szembeni jogvitájának
eldöntése érdekében az ügyében a Közszolgálati Törvényszék határozzon.
Ami a megfelelő ügyintézés elvének tiszteletben tartását illeti, a Közszolgálati Törvényszék úgy véli, hogy ezen elv tiszteletben
tartásának legmegfelelőbb módja a hozzá beérkező közvetlen kereset elintézése, anélkül hogy figyelembe venné egy olyan panasz
lehetőségét, amelynek tárgyában nem neki kell eljárnia.
Végül, nem lehet elfogadni a Bizottság által a tárgyaláson a jelen kereset idő előtti jellegén alapuló eljárásgátló kifogás
alátámasztása céljából kifejtett érveket sem.
Ugyanis, először is a Bizottság azt állította, hogy a fent hivatkozott Burban kontra Parlament ügyben hozott ítéletben elfogadott
megoldás a későbbi ítélkezési gyakorlat miatt meghaladottá vált. Mindazonáltal, amint azt a Közszolgálati Törvényszék a jelen
ítélet 45–48. pontjában kifejtette, a Bizottság által hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak ebben az ügyben nincs jelentősége,
mivel az a panaszt követően benyújtott keresetekre vonatkozik, míg a fent hivatkozott Salerno és társai kontra Bizottság egyesített
ügyekben hozott ítélet és a fent hivatkozott Burban kontra Parlament ügyben hozott ítélet a jelen ügybelivel lényegében azonos
ténybeli összefüggésben keletkezett.
Másodszor a Bizottság kifejtette, hogy a fent hivatkozott Burban kontra Parlament ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyben
a felperes „végérvényesen” a közvetlen bírósághoz fordulás útját választotta (a fent hivatkozott Burban kontra Parlament ügyben
hozott ítélet 18. pontja), míg a jelen ügyben a felperes egyidejűleg két jogorvoslati út alkalmazásával is megpróbálkozott.
Ez az érvelés nem veszi figyelembe azt a tényt, hogy a jelen esetben a felperes – éppúgy mint a fent hivatkozott Salerno és
társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletnek és a fent hivatkozott Burban kontra Parlament ügyben hozott ítéletnek
alapul szolgáló ügyek felperesei – a közvetlen bírósághoz fordulás útját választotta, amelyre kétségtelenül az adminisztrációnak
a panaszra adott válaszának megvárása nélkül, de még a versenyvizsga vizsgabizottsága határozatának közlésétől számított három
hónapos és tíz napos keresetindítási határidőn belül került sor.
Harmadszor, a jelen ügy és a fent hivatkozott Burban kontra Parlament ügyben hozott ítéletnek alapul szolgáló ügy megkülönböztetése
érdekében a Bizottság kiemelte, hogy a jelen esetben a felperest, a panasz benyújtása során ügyvédek képviselték. Márpedig
ennek az érvnek nincs jelentősége, mivel az a körülmény, hogy a felperest a panasz megfogalmazásában ügyvédek segítették,
egyáltalán nem befolyásolja azt a jogát, hogy közvetlenül a Közszolgálati Törvényszékhez forduljon.
Negyedszer, a Bizottság azt állította, hogy a felvételi és a kiválasztási eljárások sokkal összetettebbé váltak, különösen
a sikertelen pályázó azon lehetőségeit illetően, hogy a vizsgabizottság határozatait illetően tájékozódjon, és azokat esetleg
megtámadja. Mindazonáltal a Bizottság nem mutatta ki, hogy ezen ténybeli megállapításoknak milyen jelentősége van azon bírósági
kereset elfogadhatóságát illetően, amelyet mindenképpen csak a versenyvizsga pályázói számára rendelkezésre álló valamennyi
speciális jogorvoslati út kimerülését követően nyújtanak be.
Ötödször és utoljára, a Bizottság mind a beadványaiban, mind a tárgyaláson azt állította, hogy a panaszról hozott határozat
számos helyzetben „kielégítő” választ ad a sikertelen pályázók számára, amit az a tény is bizonyít, hogy a Közszolgálati Törvényszék
előtti keresetek száma jóval alacsonyabb, mint a versenyvizsga‑bizottsági határozatokra vonatkozó panaszok száma, amelyek
ügyében a Bizottság jár el.
Márpedig, először is a Közszolgálati Törvényszék azt állítja, hogy ezeket az állításokat a Bizottság semmilyen bizonyítékkal
nem támasztja alá. Másodszor, még ha helytállóak volnának is ezek az állítások, a Bizottság elismerte, hogy a versenyvizsga
vizsgabizottsága csak nagyon ritka esetekben változtatja meg a valamely pályázó vizsgára bocsátásának megtagadására vonatkozó
eredeti álláspontját. Harmadszor, a pályázati útmutató a jogorvoslatról szóló 6.3 pontjában kifejezetten megjelöli, hogy a
pályázónak „[a] vizsgabizottság döntése ellen nem érdemes panaszt benyújtania, mivel az döntéseit teljesen önállóan hozza
meg. E döntéseket az EPSO igazgatójának nem áll módjában megváltoztatni”. Negyedszer még ha megalapozottak volnának is a Bizottság
állításai, azok nem cáfolhatnák az állandó ítélkezési gyakorlatot, amely szerint a személyzeti szabályzat 91. cikke szerinti
előzetes közigazgatási panasz csak azokra az aktusokra vonatkozik, amelyeket a kinevezésre jogosult hatóság esetleg megváltoztathat,
továbbá azt a tényt, hogy a kinevezésre jogosult hatóság nem változtathatja meg a versenyvizsga vizsgabizottságának határozatát.
Ötödször, a Bizottság érve ellentmondásos, mivel az előzetes panasz megválaszolási határidejének lejárta előtt benyújtott
kereset elfogadhatatlansága elveszi a sikertelen pályázó kedvét az ilyen panasz benyújtásától, jóllehet a Bizottság szerint
ezek a panaszok, legalábbis bizonyos esetekben, elégtételt adhatnának a sikertelen pályázóknak.
A fenti megfontolások összességének fényében meg kell tehát határozni, hogy a jelen esetben a közvetlenül a Közszolgálati
Törvényszékhez történő fordulásra a felperes számára sérelmet okozó határozat közlésétől számított három hónapos és tíz napos
határidőn belül került‑e sor (lásd a fent hivatkozott a Burban kontra Parlament ügyben hozott ítélet 17. pontját).
Ebben a tekintetben az iratokból az tűnik ki, hogy a megtámadott határozatot a felperes 2011. június 6‑án kapta meg, és a
kereset benyújtására 2011. július 12‑én került sor.
A fent kifejtettekre tekintettel ki kell mondani, hogy a kereset nem idő előtti.

Az ügy érdeméről

A megsemmisítés iránti kérelmekről
A megtámadott határozat megsemmisítése iránti kérelmek alátámasztása céljából a felperes két jogalapra hivatkozik, amelyek
a versenyvizsga vizsgabizottsága által elkövetetett nyilvánvaló értékelési hibára, illetőleg a megfelelő ügyintézés elvének
és a gondoskodási kötelezettségnek a megsértésére vonatkoznak.
A versenyvizsga vizsgabizottsága által elkövetett nyilvánvaló értékelési hibára alapított első jogalapról
–       A felek érvei
A felperes úgy érvel, hogy a versenyvizsga vizsgabizottsága nyilvánvaló értékelési hibát követett el azzal, hogy nem vette
figyelembe a jelentkezési adatlapon szereplő, a felperes tanulmányaira és szakmai tapasztalatára vonatkozó nyilatkozatokat.
Így különösen, a felperes szerint a jelentkezési adatlapján szereplő nyilatkozatai alapján a versenyvizsga vizsgabizottságának
igazoló iratok átadását kellett volna kérnie tőle mind a tanulmányai szintjét, mind a szakmai végzettségét illetően, és meg
kellett volna győződnie arról, hogy van‑e relevanciája az oklevelének, illetve a szakmai tapasztalatának a versenyvizsga‑kiírásban
szereplő munkakörök jellege tekintetében.
A Bizottság úgy válaszol, hogy a felperes 2 hónapos és 17 napos szakmai tapasztalatot jelölt meg a versenyvizsga jelentkezési
adatlapjának „Szakmai tapasztalat” rovatában. Mivel a versenyvizsga vizsgabizottsága a felperes szakmai tapasztalatának értékelése
céljából, indokoltan, csak ezt az időszakot vette figyelembe, anélkül hogy a felperestől további részletes adatokat kért volna,
a vizsgabizottság nyilvánvaló értékelési hiba elkövetése nélkül állapította meg, hogy ez a szakmai tapasztalat nem elegendő
a hároméves minimális feltétel teljesítéséhez.
Következésképpen a Bizottság úgy véli, hogy az első jogalapot el kell utasítani mint nyilvánvalóan megalapozatlant.
–       A Közszolgálati Törvényszék álláspontja
Először is emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a versenyvizsga vizsgabizottságának feladata,
hogy esetről esetre értékelje, hogy az egyes pályázók szakmai tapasztalata megfelel‑e a versenyvizsga kiírásban megkövetelt
szintnek. A vizsgabizottság ebben a tekintetben diszkrecionális jogkörrel rendelkezik a személyzeti szabályzatnak a versenyvizsga
eljárásokra vonatkozó rendelkezései keretében a pályázók korábbi szakmai tapasztalatának megítélésében mind e szakmai tapasztalat
természetét és időtartamát, mind pedig a betöltendő álláshely követelményeivel való többé vagy kevésbé szoros kapcsolatot
illetően (az Elsőfokú Bíróság T‑145/02. sz., Petrich kontra Bizottság 2004. március 25‑én hozott ítéletének 37. pontja, és
a T‑293/03. sz., Giulietti kontra Bizottság ügyben 2006. január 31‑én hozott ítéletének 65. és 66. pontja).
Így, a Közszolgálati Törvényszéknek az általa végzett jogszerűségi felülvizsgálat során annak vizsgálatára kell szorítkoznia,
hogy e jogkör gyakorlásának keretében nem követtek‑e el nyilvánvaló hibát (az Elsőfokú Bíróság T‑214/99. sz., Carrasco Benítez
kontra Bizottság ügyben 2000. november 21‑én hozott ítéletének 71. pontja; a Közszolgálati Törvényszék F‑40/09. sz., Časta
kontra Bizottság ügyben 2010. július 1‑jén hozott ítélet 58. pontja).
Ezenkívül az ítélkezési gyakorlatban már volt alkalom annak kimondására, hogy a versenyvizsga‑bizottság a vizsgára bocsátási
feltételek teljesülésének ellenőrzése során csak azokat az adatokat veheti figyelembe, amelyeket a pályázók pályázatukban
és a pályázat alátámasztására a pályázók által kötelezően benyújtandó igazoló iratokban közöltek (lásd a fent hivatkozott
Časta kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 67. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A megtámadott határozatban a versenyvizsga vizsgabizottsága arra a következtetésre jutott, hogy mivel az Európai Uniós jogi
és gazdasági oklevél, amellyel a felperes rendelkezik, nem áll közvetlen kapcsolatban a versenyvizsga tárgyával, azaz a titkársági
tevékenységgel, a felperesnek a versenyvizsga‑kiírás III.2.1 pontjának b) alpontja alapján legalább hároméves titkársági szakmai
tapasztalattal kellett volna rendelkeznie. Mindazonáltal, mivel a felperes a jelentkezési lapon a szakmai tapasztalatára vonatkozóan
– annak 2 hónapos és 17 napos időtartamán kívül – semmilyen adatot nem közölt, a versenyvizsga vizsgabizottsága úgy ítélte
meg, hogy nem teljesült a szakmai tapasztalat feltétele, és emiatt megtagadta a felperes versenyvizsgára bocsátását.
A felperes a tárgyaláson kifejtette, hogy nem vitatja, hogy az oklevele nem kapcsolódik közvetlenül a versenyvizsga‑kiírásban
említett munkakörök jellegéhez, és hogy ebből következően eleget kellett volna tennie a versenyvizsga‑kiírás III.2.1 pontjának
b) alpontjában említett speciális feltételeknek.
A felperes azt sem vitatja, hogy a jelentkezési adatlap szakmai tapasztalatra vonatkozó rovatában csak a 2 hónap és 17 nap
időtartamú, bizottsági asszisztensi állást jelölte meg. Mindazonáltal a felperes a tárgyaláson elismerte, hogy a jelentkezési
adatlap motivációra vonatkozó rovatában a szakmai tapasztalat közlésekor minden bizonnyal elírt valamit.
A Közszolgálati Törvényszék ebben a tekintetben azt állapítja meg, hogy a jelentkezési adatlap motivációra vonatkozó rovatában
annak közlésére szorítkozott, hogy több mint tíz évig közigazgatási titkárként dolgozott. Mindazonáltal a felperes pályázata
semmilyen további információt nem tartalmazott, amely a versenyvizsga vizsgabizottsága számára lehetővé tette volna, hogy
e szakmai tapasztalat terjedelmét és relevanciáját a versenyvizsgára bocsátási feltételek alapján ellenőrizze.
Ebből következik, hogy a fentiekben felidézett ítélkezési gyakorlat fényében a versenyvizsga vizsgabizottságának nem lehet
felróni, hogy nem hívta fel a felperest további iratok benyújtására, vagy hogy saját maga nem végzett további kutatást ezen
információval kapcsolatban, amelyet a felperes szakmai tapasztalata vonatkozásában semmilyen ellenőrizhető adat nem támaszt
alá (lásd a fent hivatkozott Carrasco Benítez kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 77. és 78. pontját).
Következésképpen a versenyvizsga vizsgabizottsága nem követett el nyilvánvaló értékelési hibát azzal, hogy a felperes által
közölt adatok alapján azt állapította meg, nem teljesült a szakmai tapasztalatra vonatkozó feltétel.
Következésképpen az első jogalapot – mint megalapozatlant – el kell utasítani.
A megfelelő ügyintézés elve és a gondoskodási kötelezettség megsértésére alapított második jogalapról
–       A felek érvei
A felperes felrója a versenyvizsga vizsgabizottságának, hogy az nem vette figyelembe az összes olyan tényezőt, amely a határozata
tekintetében irányadó lehet, amelyek közé nemcsak a szolgálati érdek, hanem a személyes érdeke is tartozik, és azt állítja,
hogy a megtámadott határozat következtében a versenyvizsgáról kizárásra került egy olyan pályázó, aki minden pontban megfelel
a szolgálati érdeknek.
A Bizottság kéri, hogy ezt a jogalapot utasítsák el mint nyilvánvalóan megalapozatlant.
–       A Közszolgálati Törvényszék álláspontja
Először is a Közszolgálati Törvényszék rámutat arra, hogy a pályázati útmutató 2.1.3.1 pontja, amely a versenyvizsga‑kiírás
szerves részét képezi, és amelyet a felperes egyébiránt mellékelt a keresetlevélhez, egyértelműen kimondja, hogy a nyílt versenyvizsgára
történő jelentkezés során kért információk egyebek mellett a következőkre vonatkoznak: „szakmai tapasztalat (amennyiben a
versenyvizsga‑felhívás előírja): a munkáltató neve és címe, a betöltött munkakör jellege, illetve kezdeti és befejezési időpontja”.
A jelen esetben a versenyvizsga‑kiírás valóban megkövetelte a szakmai tapasztalat közlését.
Másodszor emlékeztetni kell arra, hogy a jelen ítélet 67–69. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlat szerint a versenyvizsga‑bizottság
egyáltalán nem köteles a pályázót további iratok benyújtására felhívni, vagy kutatást végezni annak ellenőrzése érdekében,
hogy az érintett a versenyvizsga‑kiírás valamennyi feltételének eleget tesz‑e.
Harmadszor a személyzeti szabályzat III. melléklete 2. cikke második bekezdésének rendelkezéseiből kitűnik, hogy azok a versenyvizsga‑bizottságnak
pusztán arra adnak jogosultságot, hogy a pályázóktól további információkat kérjenek, amennyiben ennek a vizsgabizottságnak
kétségei vannak valamely benyújtott irat jelentését illetően. Ebben a tekintetben nem lehet szó arról, hogy kötelezettséggé
alakítsák át azt, amit a jogalkotó a versenyvizsga‑bizottság egyszerű jogosultságaként fogalmazott meg (a fent hivatkozott
Carrasco Benítez kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 78. pontja).
Negyedszer, a versenyvizsga‑kiírás V. címének 1. pontja és VII. címének 2. pontja értelmében a teljes pályázati anyag aktájának
átadására és a mellékelt igazoló dokumentumok ellenőrzésére a versenyvizsga lefolyásának második szakaszában kerül sor, amelyre
csak azokat a pályázókat bocsátották, akik a felvételi teszteken a legmagasabb pontszámokat kapták és elérték a minimális
pontszámot, továbbá tekintettel az elektronikus jelentkezésük során tett nyilatkozataikra, eleget tettek a versenyvizsga‑kiírás
III. címének általános és speciális követelményeinek.
Végül, ötödször, még ha feltételezzük is, hogy valósnak bizonyul a felperes – semmilyen bizonyítékkal alá nem támasztott –
egyszerű állítása, amely szerint a felperes az oklevele és a szakmai tapasztalata okán minden pontban megfelelt a szolgálati
érdeknek, a versenyvizsga‑bizottságnak akkor sem lehet felróni, hogy az megsértette a megfelelő ügyintézés elvét azzal, hogy
a döntését arra a tényre alapította, hogy a felperes a pályázatában nem szolgáltatott elegendő adatot ahhoz, hogy az említett
vizsgabizottság számára lehetővé tegye annak megállapítását, hogy eleget tesz a speciális vizsgára bocsátási feltételeknek.
Ehhez hasonlóan a gondoskodási kötelezettség egyáltalán nem követeli meg a versenyvizsga‑bizottságtól, hogy az az összes olyan
pályázót vizsgára bocsássa, aki a saját véleménye szerint eleget tesz a betöltendő álláshelyek követelményeinek.
Következésképpen a versenyvizsga‑bizottsága nem sértette meg sem a megfelelő ügyintézés elvét, sem a gondoskodási kötelezettségét
azzal, hogy a megtámadott határozatot anélkül hozta meg, hogy előzetesen információkat kért volna a pályázó által a jelentkezési
adatlapon tett nyilatkozatok kiegészítésére, aki akkor nem szolgáltatott elegendő adatot ahhoz, hogy az említett vizsgabizottság
számára lehetővé tegye annak megállapítását, hogy eleget tesz a speciális vizsgára bocsátási feltételeknek.
Ennélfogva a második jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.

A kártérítési kérelmekről
A közszolgálati tárgybeli állandó ítélkezési gyakorlat szerint a kártérítési kérelmet el kell utasítani, amennyiben az szoros
összefüggésben áll egy olyan megsemmisítés iránti kérelemmel, amelyet mint megalapozatlant szintén elutasítottak (a Közszolgálati
Törvényszék F‑75/09. sz., Wenig kontra Bizottság ügyben 2010. november 23‑án hozott ítélet 71. pontja).
A jelen esetben meg kell jegyezni, hogy a kártérítési kérelmek szoros kapcsolatban állnak a megalapozatlanság miatt elutasított
megsemmisítés iránti kérelemmel. Mivel a megsemmisítés iránti kérelem vizsgálata semmilyen jogellenességet nem tárt fel, amely
miatt megállapítható volna az intézmény felelőssége, a kártérítési kérelmet mind a vagyoni kár, mind a nem vagyoni kár tekintetében
el kell utasítani.
A fentiekből az következik, hogy a keresetet teljes egészében el kell utasítani.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 1. §‑a értelmében, ha az említett szabályzat II. címe 8. fejezetének többi rendelkezése
alapján a Közszolgálati Törvényszék másként nem határoz, a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. Ugyanezen cikk 2. §‑a szerint, ha a méltányosság alapján indokolt, a Közszolgálati Törvényszék úgy határozhat,
hogy a pervesztes felet csak a költségek egy részének viselésére kötelezi, vagy e címen nem kötelezi a költségek viselésére.
A fent kifejtett indokok alapján a felperes a pervesztes fél. Ezenfelül a Bizottság kifejezetten kérte, hogy a Közszolgálati
Törvényszék kötelezze a felperest a költségek viselésére. Mivel a jelen ügy körülményei nem indokolják az eljárási szabályzat
87. cikke 2. §‑ának alkalmazását, a felperesnek kell viselnie saját költségeit, és őt kell kötelezni a Bizottság részéről
felmerült költségeik viselésére.
A fenti indokok alapján
A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Közszolgálati Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)
A. Y. Cristina maga viseli saját költségeit, és köteles viselni az Európai Bizottság részéről felmerült költségeket.
Van Raepenbusch
Barents
Bradley
Kihirdetve Luxembourgban, a 2012. június 20‑i nyilvános ülésen.
W. Hakenberg

S. Van Raepenbusch
hivatalvezető

elnök
*
Az eljárás nyelve: francia.