CELEX: 62010CJ0112
Nariadenie (ES) č. 1346/2000
Konkurzné konania
Začatie územného konkurzného konania
Podmienky uvedené v platnom vnútroštátnom práve, ktoré znemožňujú začať hlavné konkurzné konanie
Veriteľ splnomocnený podať návrh na začatie územného konkurzného konania

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 ods. 4 písm. a) a b) nariadenia Rady (ES) č. 1346/2000 z 29. mája
2000 o konkurznom konaní (Ú. v. ES L 160, s. 1; Mim. vyd. 19/001, s. 191; ďalej len „nariadenie“).
Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi Procureur‑generaal bij het Hof van beroep te Antwerpen (prokurátor pri Odvolacom
súde v Antverpách, Belgicko) a Zaza Retail BV (ďalej len „Zaza Retail“), spoločnosťou založenou podľa holandského práva so
sídlom v Amsterdame (Holandsko), ktorého predmetom je návrh na vyhlásenie konkurzu, podaný uvedeným prokurátorom voči podniku,
ktorý má Zaza Retail v Belgicku.

Právny rámec

Právo Únie
Odôvodnenie č. 12 nariadenia stanovuje:
„Toto nariadenie umožňuje začatie hlavného konkurzného konania v členskom štáte, ktorý je centrom hlavných záujmov dlžníka.
Takéto konanie má univerzálny rozsah a jeho cieľom je obsiahnuť všetok majetok dlžníka. Na ochranu rôznych záujmov toto nariadenie
umožňuje začať vedľajšie konania, ktoré by prebiehali súčasne s hlavným konaním. Vedľajšie konania sa môžu začínať v členskom
štáte, v ktorom má dlžník nejaký podnik. Účinky vedľajšieho konania sú obmedzené na majetok, ktorý sa nachádza na území tohto
štátu. Potrebu jednotnosti na úrovni spoločenstva zabezpečujú povinné pravidlá na koordináciu s hlavným konaním.“
Odôvodnenie č. 17 nariadenia stanovuje:
„V období pred začiatkom hlavného konkurzného konania by sa právo požiadať o začatie konkurzného konania v členskom štáte,
v ktorom má dlžník nejaký podnik, malo obmedziť len na miestnych veriteľov a veriteľov miestneho podniku, resp. na prípady,
v ktorých podľa práva členského štátu, kde má dlžník centrum svojich hlavných záujmov, nie je možné začať hlavné konkurzné
konanie. Dôvodom tohto obmedzenia je, aby sa žiadosti o začatie územných konkurzných konaní pred uskutočnením hlavného konkurzného
konania obmedzili len na absolútne nevyhnutné prípady. …“
Článok 3 nariadenia, ktorý sa zaoberá medzinárodnou súdnou právomocou, stanovuje:
„1.      Právomoc na začatie konkurzných konaní majú súdy členského štátu, na ktorého území sa nachádza centrum hlavných záujmov dlžníka.
...
2.      Ak sa centrum hlavných záujmov dlžníka nachádza na území niektorého členského štátu, súdy iného členského štátu majú právomoc
začať konkurzné konanie proti tomuto dlžníkovi len vtedy, ak má na území tohto iného členského štátu nejaký podnik. Účinky
takéhoto konania sú obmedzené na majetok dlžníka nachádzajúci sa na území tohto členského štátu.
...
4.      Územné konkurzné konania spomenuté v odseku 2 sa môžu začať pred začatím hlavného konkurzného konania v súlade s odsekom 1
len v prípade, že:
a)      konkurzné konanie podľa odseku 1 nemožno začať pre podmienky stanovené zákonom členského štátu, na ktorého území sa nachádza
centrum hlavných záujmov dlžníka; alebo
b)      o začatie územného konkurzného konania požiada veriteľ, ktorého zvyčajné miesto pobytu, trvalé bydlisko alebo sídlo sa nachádza
v členskom štáte, na území ktorého sa podnik nachádza, resp. ktorého nárok vznikne v dôsledku činnosti tohto podniku.“
Článok 29 nariadenia týkajúci sa práva žiadať o začatie vedľajšieho konania stanovuje:
„O začatie vedľajšieho konania môže požiadať:
a)      likvidátor v hlavnom konaní;
b)      akákoľvek iná osoba alebo orgán splnomocnený žiadať o začatie konkurzného konania podľa práva členského štátu, na území ktorého
sa o začatie vedľajšieho konania žiada.“

Vnútroštátne právo
Článok 3 ods. 1 zákona o konkurze z 8. augusta 1997 (
Belgisch Staatsblad
z 28. októbra 1997, s. 28562) v znení zákona zo 4. septembra 2002 (
Belgisch Staatsblad
z 21.septembra 2002, s. 42928) stanovuje:
„Ak je centrum hlavných záujmov dlžníka v inom členskom štáte Európskej únie, možno voči nemu začať konkurzné konanie podľa
ustanovení nariadenia... vtedy, keď má dlžník v Belgicku podnik.“
Článok 6 uvedeného zákona stanovuje:
„Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia zákona o súdnom vyrovnaní, konkurzné konanie sa začína rozsudkom obchodného súdu,
ktorý vo veci koná buď na žiadosť dlžníka, alebo na žiadosť jedného alebo viacerých veriteľov, prokuratúry, predbežného správcu
stanoveného podľa článku 8, alebo – v prípade uvedenom v článku 3 ods. 1 – konkurzného správcu v hlavnom konaní.“

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Procureur du Roi požiadal Rechtbank van eerste aanleg te Tongeren (Belgicko) 14. novembra 2006 o začatie konkurzného konania
na majetok belgického podniku Zaza Retail, ktorý má centrum hlavných záujmov v Amsterdame (Holandsko).
V tom období ešte v Holandsku konkurzné konanie voči Zaza Retail neprebiehalo.
Rechtbank van koophandel te Tongeren (Belgicko) vyhlásil rozsudkom zo 4. februára 2008 konkurz na majetok Zaza Retail.
Hof van beroep te Antwerpen rozsudok Rechtbank van koophandel te Tongeren zmenil rozsudkom z 9. októbra 2008 a konštatoval,
že ani rechtbank, ani on sám nemá medzinárodnú právomoc rozhodnúť o žiadosti na začatie územného konkurzného konania proti
Zaza Retail v Belgicku.
Prokuratúra predložila vec Hof van Cassatie v rámci kasačného opravného prostriedku proti tomuto rozsudku. Prokuratúra po
prvé uvádza, že pojem „veriteľ“ uvedený v článku 3 ods. 4 písm. b) nariadenia nemožno vykladať reštriktívne a že o začatie
konkurzného konania môže požiadať aj prokuratúra. Prokuratúra hrá úlohu strážcu všeobecného záujmu a zasiahne v prípade, ak
inštitucionálni alebo individuálni veritelia nekonajú, na ich mieste a v ich mene. Po druhé prokuratúra uvádza, že výnimka
podľa článku 3 ods. 4 písm. a) nariadenia sa uplatňuje aj na požiadanie prokurátora o začatie konkurzného konania, pretože
keby nebol oprávnený na podanie tejto žiadosti, nemohol by dosiahnuť ani začatie hlavného konania v Holandsku, ktoré je členským
štátom, na ktorého území sa nachádza centrum hlavných záujmov dlžníka.
Za týchto okolností Hof van Cassatie rozhodol prerušiť konanie a predložil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Zahŕňa pojem ‚podmienky stanovené‘ uvedený v článku 3 ods. 4 písm. a) nariadenia aj podmienky podania žiadosti o začatie konkurzného
konania týkajúce sa požadovanej vlastnosti alebo požadovaného záujmu osoby, akou je prokuratúra iného členského štátu, alebo
sa tieto podmienky vzťahujú len na materiálne podmienky na začatie a vykonanie tohto konania?
2.      Možno pojem ‚veriteľ‘ uvedený v článku 3 ods. 4 písm. b) nariadenia vykladať tak široko, že zahŕňa aj vnútroštátny orgán,
ktorý je podľa práva členského štátu, ktorého je orgánom, oprávnený podať žiadosť o začatie konkurzného konania a ktorý vystupuje
vo všeobecnom záujme, a ako zástupca veriteľov ako celku môže v danom prípade právne účinným spôsobom požiadať o začatie územného
konkurzného konania podľa článku 3 ods. 4 písm. b) nariadenia?
3.      V prípade, že pojem ‚veriteľ‘ zahŕňa aj vnútroštátny orgán, ktorý má právomoc podať žiadosť o začatie konkurzného konania,
je na použitie článku 3 ods. 4 písm. b) nariadenia potrebné, aby tento vnútroštátny orgán preukázal, že koná v záujme veriteľov,
ktorí majú bydlisko, sídlo alebo zvyčajné miesto pobytu v štáte tohto vnútroštátneho orgánu?“
Súčasne s konkurzným konaním začatým v Belgicku vyhlásil Rechtbank te Amsterdam uznesením z 8. júla 2008 konkurz na majetok
Zaza Retail v Holandsku.

O prejudiciálnych otázkach

Úvodné pripomienky
Pred preskúmaním prejudiciálnych otázok je potrebné pripomenúť mechanizmus zavedený nariadením.
Článok 3 nariadenia v tejto súvislosti stanovuje dva typy konkurzných konaní. Konkurzné konanie začaté podľa odseku 1 tohto
článku príslušným súdom členského štátu, na ktorého území sa nachádza centrum hlavných záujmov dlžníka, označené ako „hlavné
konanie“, má univerzálne účinky, keďže sa uplatní na majetok dlžníka nachádzajúci sa v ktoromkoľvek členskom štáte, kde je
nariadenie uplatniteľné. Ak príslušný súd členského štátu, v ktorom má dlžník nejaký podnik, môže podľa odseku 2 uvedeného
článku začať konanie, toto konanie, označené ako „vedľajšie konanie“ alebo „územné konanie“, má účinky, ktoré sa obmedzujú
na majetok dlžníka nachádzajúci sa na území tohto štátu (pozri v tomto zmysle rozsudky z 2. mája 2006, Eurofood IFSC, C‑341/04,
Zb. s. I‑3813, bod 28, a z 21. januára 2010, MG Probud Gdynia, C‑444/07, Zb. s. I‑417, bod 22).
Začatie vedľajšieho alebo územného konania podlieha odlišným podmienkam v závislosti od skutočnosti, či bolo začaté hlavné
konanie. Ak už bolo začaté, konanie sa označí ako „vedľajšie konanie“ a je upravené v ustanoveniach kapitoly III nariadenia.
V opačnom prípade je konanie označené ako „nezávislé územné konanie“ a prípady jeho začatia sú stanovené v článku 3 ods. 4
nariadenia. Toto ustanovenie zahŕňa dve možnosti, a to v prvom prípade situáciu, keď nie je možné začať hlavné konkurzné konanie
z dôvodu podmienok stanovených v zákone členského štátu, na ktorého území sa nachádza centrum hlavných záujmov dlžníka, a v druhom
prípade ide o začatie územného konania na území členského štátu, kde má dlžník nejaký podnik, a o jeho začatie požiadajú veritelia
s určitým vzťahom k daného územiu.
Vnútroštátny súd svojimi otázkami žiada Súdny dvor o spresnenie platnej právnej úpravy v posledných dvoch prípadoch.

O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa pojem „podmienky stanovené“ uvedený v článku 3 ods. 4 písm. a)
nariadenia a upravujúci podmienky, ktoré znemožňujú začať hlavné konkurzné konanie podľa vnútroštátneho práva štátu, na ktorého
území sa nachádza centrum hlavných záujmov dlžníka, má vykladať v tom zmysle, že zahŕňa len podmienky vzťahujúce sa na veriteľa,
alebo zahŕňa aj podmienky vzťahujúce sa na osoby splnomocnené požiadať o začatie takého konania.
V tejto súvislosti treba uviesť, že článok 3 ods. 4 písm. a) nariadenia sa týka prípadu, keď hlavné konkurzné konanie „nemôže
byť začaté“. Odôvodnenie č. 17 nariadenia odkazuje na situáciu, keď vnútroštátne právo členského štátu, na ktorého území sa
nachádza centrum hlavných záujmov dlžníka, „neumožňuje začať“ konkurzné konanie. Z formulácie odôvodnenia vyplýva, že nemožnosť
začať hlavné konanie musí byť objektívna a nesmie sa meniť v závislosti od konkrétnych okolností, za ktorých sa o začatie
konania žiada.
Tento výklad je v súlade s cieľom článku 3 ods. 4 písm. a) nariadenia, ktorým je, ako vyplýva z odôvodnenia č. 17, obmedziť
žiadosti o začatie nezávislého územného konania pred uskutočnením hlavného konkurzného konania len na absolútne nevyhnutné
prípady. Ak systém stanovený nariadením povoľuje koexistenciu hlavného konania a vedľajšieho konania, tak len v prípade, ako
zdôrazňuje odôvodnenie č. 12, že sa dodržia povinné pravidlá koordinácie určené na zabezpečenie potreby jednotnosti na úrovni
Únie. Pokiaľ však nebude začaté hlavné konanie, koordinácia nemôže byť zabezpečená.
Ako uvádzajú Zaza Retail, grécka vláda a Európska komisia, nemožnosť začať hlavné konkurzné konanie môže vyplývať z vlastností
týkajúcich sa veriteľa, ktoré vylučujú, aby bol predmetom konkurzného konania. Napríklad, relevantným spôsobom uvádzajú prípad,
v ktorom medzi podmienkami stanovenými vnútroštátnym právom členského štátu, na ktorého území sa nachádza centrum hlavných
záujmov dlžníka, figuruje podmienka mať postavenie obchodníka, ktoré veriteľ nemá, alebo prípad, keď je dlžníkom verejnoprávny
podnik, ktorý podľa vnútroštátneho práva nemôže vyhlásiť konkurz.
Nemožnosť začať hlavné konkurzné konanie naopak nemôže vychádzať zo skutočnosti, že určitá osoba, akou je zástupca prokuratúry
členského štátu, na ktorého území má dlžník podnik, nespĺňa podľa vnútroštátneho práva štátu, kde je centrum hlavných záujmov
dlžníka, podmienky na požiadanie o začatie hlavného konania v tomto členskom štáte. V skutočnosti je začatie hlavného konania
uskutočniteľné od okamihu, keď je zjavné, že iné osoby, predovšetkým veritelia, budú splnomocnené na podanie takého návrhu.
Toto je prípad vo veci samej, keďže z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že Rechtbank te Amsterdam vyhlásil rozhodnutím
z 8. júla 2008 konkurz na majetok Zaza Retail v Holandsku.
Na prvú otázku teda treba odpovedať, že pojem „podmienky stanovené“ uvedený v článku 3 ods. 4 písm. a) nariadenia, ktorý odkazuje
na podmienky znemožňujúce začať hlavné konkurzné konanie podľa vnútroštátneho práva členského štátu, na ktorého území sa nachádza
centrum hlavných záujmov dlžníka, sa má vykladať v tom zmysle, že nezahŕňa podmienky, ktoré by určité osoby vylučovali z okruhu
osôb splnomocnených požiadať o začatie takého konania.

O druhej otázke
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa pojem „veriteľ“ uvedený v článku 3 ods. 4 písm. b) nariadenia,
ktorý sa používa na označenie okruhu osôb splnomocnených požiadať o začatie nezávislého územného konania, môže vykladať v tom
zmysle, že zahŕňa aj vnútroštátny orgán členského štátu, ktorý má podľa vnútroštátneho práva daného štátu za úlohu konať vo
všeobecnom záujme a v konečnom dôsledku zabezpečovať záujmy veriteľov ako celku.
Na úvod je potrebné pripomenúť, že nariadenie nevymedzuje pojem veriteľ.
Takisto treba pripomenúť, že z dôvodov uvedených v bodoch 21 a 22 tohto rozsudku musia byť podmienky začatia nezávislého územného
konania podľa článku 3 ods. 4 písm. b) nariadenia chápané rovnako striktne.
Tento reštriktívny prístup sa ukáže pri porovnaní ustanovení tohto článku s ustanoveniami článku 29, ktoré upravujú právo
požiadať o začatie vedľajšieho konania. Zatiaľ čo článok 29 dáva právo požiadať o začatie konania likvidátorovi v hlavnom
konkurznom konaní, ako aj každej inej osobe alebo orgánu splnomocneným požiadať o začatie konkurzného konania podľa práva
členského štátu, na ktorého území sa o začatie vedľajšieho konania žiada, článok 3 ods. 4 písm. b) nariadenia zužuje okruh
splnomocnených osôb na veriteľov, ktorí preukážu určitý vzťah k členskému štátu, na ktorého území sa predmetný podnik dlžníka
nachádza. Ide o veriteľov usadených v danom členskom štáte, ako aj o veriteľov daného podniku.
Pokiaľ ide o belgickú prokuratúru, treba tak ako Komisia uviesť, že v prípade nepredloženia vlastnej pohľadávky pri pasivite
dlžníka prokurátor nie je veriteľom v konkurznom konaní v zaužívanom zmysle tohto pojmu.
Z vnútroštátneho rozhodnutia totiž vyplýva, že prokuratúra má v rámci týchto konaní za cieľ konať vo všeobecnom záujme. Zasiahnutie
tohto orgánu verejnej moci zodpovedá snahe včas riešiť problémy spoločnosti tým, že v prípade potreby nahrádza nekonanie dlžníka
a jeho veriteľov. Aj keď nemožno vylúčiť, že zásah prokuratúry môže v určitých prípadoch zodpovedať záujmom veriteľov ako
celku alebo prinajmenšom niektorým z nich, zdá sa zrejmé, že orgán verejnej moci nezasahuje ani v postavení veriteľa, ani
v postavení zástupcu veriteľov ako celku. V skutočnosti je vo vnútroštátnom rozhodnutí vyslovene uvedené, že podľa belgického
práva prokuratúra nekoná v mene a na účet veriteľov.
Vzhľadom na reštriktívny výklad článku 3 ods. 4 písm. b) nariadenia orgán verejnej moci, ktorý koná za týchto podmienok, nemôže
byť považovaný za veriteľa v zmysle tohto ustanovenia a v dôsledku toho nemôže byť zahrnutý do okruhu osôb splnomocnených
požiadať o začatie nezávislého územného konania.
S prihliadnutím na predchádzajúce úvahy je potrebné na druhú otázku odpovedať, že pojem „veriteľ“ uvedený v článku 3 ods. 4
písm. b) nariadenia, ktorý sa používa na označenie okruhu osôb splnomocnených požiadať o začatie nezávislého územného konania,
sa má vykladať v tom zmysle, že nezahŕňa orgán verejnej moci členského štátu, ktorý má podľa vnútroštátneho práva tohto štátu
za úlohu konať vo všeobecnom záujme, avšak nezasahuje ani v postavení veriteľa, ani v mene a na účet veriteľov.

O tretej otázke
Vzhľadom na odpoveď na druhú otázku nie je potrebné odpovedať na tretiu otázku.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
1.
Pojem „podmienky stanovené“ uvedený v článku 3 ods. 4 písm. a) nariadenia Rady (ES) č. 1346/2000 z 29. mája 2000 o konkurznom
konaní, ktorý odkazuje na podmienky znemožňujúce začať hlavné konkurzné konanie podľa vnútroštátneho práva členského štátu,
na ktorého území sa nachádza centrum hlavných záujmov dlžníka, sa má vykladať v tom zmysle, že nezahŕňa podmienky, ktoré by
určité osoby vylučovali z okruhu osôb splnomocnených požiadať o začatie takého konania.
2.
Pojem „veriteľ“ uvedený v článku 3 ods. 4 písm. b) tohto nariadenia, ktorý sa používa na označenie okruhu osôb splnomocnených
požiadať o začatie nezávislého územného konania, sa má vykladať v tom zmysle, že nezahŕňa orgán verejnej moci členského štátu,
ktorý má podľa vnútroštátneho práva tohto štátu za úlohu konať vo všeobecnom záujme, avšak nezasahuje ani v postavení veriteľa,
ani v mene a na účet veriteľov.
Podpisy
*
Jazyk konania: holandčina.