CELEX: 62012TJ0505
Kopienas preču zīme
Iebildumu process
Kopienas grafiskas preču zīmes "B" reģistrācijas pieteikums
Agrāka starptautiska grafiska preču zīme, kurā ir attēloti divi izplesti spārni
Relatīvi atteikuma pamati
Sajaukšanas iespējas neesamība
Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts
Kaitējuma reputācijai neesamība
Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkts

Tiesvedības priekšvēsture
2009. gada 20. jūnijā
Xiuxiu Cheng
Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) iesniedza Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, pamatojoties uz Padomes 2009. gada 26. februāra Regulu (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (
OV L 78, 1. lpp.
).
Reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir šāds melnbalts grafisks apzīmējums:
Preces, attiecībā uz kurām tika pieteikta reģistrācija, ietilpst 9. un 25. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un attiecībā uz katru no šīm klasēm atbilst šādam aprakstam:
—
9. klase: “optiskās saulesbrilles”;
—
25. klase: “Apģērbi un apavi”.
2010. gada 10. maijā Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums tika publicēts
Bulletin des marques communautaires
[
Kopienas Preču Zīmju Biļetenā
] Nr. 84/2010.
2010. gada 30. jūlijā prasītāja
Compagnie des montres Longines, Francillon SA
, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 41. pantu, iesniedza iebildumus pret pieteiktās preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz precēm, kas norādītas iepriekš 3. punktā.
Iebildumi tika balstīti uz agrāku starptautisku grafisku preču zīmi Nr. 401319, kas attēlota tālāk un kura ir spēkā it īpaši Vācijā, Austrijā, Beniluksā, Bulgārijā, Spānijā, Igaunijā, Francijā, Grieķijā, Ungārijā, Itālijā, Latvijā, Lietuvā, Portugālē, Čehijas Republikā, Rumānijā, Slovākijā un Slovēnijā, apzīmējot tostarp preces, kuras ietilpst 14. klasē un atbilst šādam aprakstam: “pulksteņi, pulksteņu darbības mehānismi, kārbas, ciparnīcas, pulksteņu siksniņas, pulksteņu detaļas; hronometri; hronogrāfi; aparatūra sporta pasākumu hronometrāžai; pulksteņi ar svārstu, līdznēsājami pulksteņi un modinātājpulksteņi; visi hronometriskie aparāti, juvelierizstrādājumu pulksteņi, juvelierizstrādājumi un bižutērija; laika uzņemšanas iekārtas, laikrāžu ierīces un paneļi”.
Iebildumi balstījās uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 5. punktā paredzētajiem pamatiem.
Ar 2011. gada 25. novembra lēmumu Iebildumu nodaļa iebildumus pilnībā noraidīja, jo ar attiecīgajām preču zīmēm aptvertās preces esot atšķirīgas, līdz ar to neesot izpildīti Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanai nepieciešamie nosacījumi. Runājot par iebildumu pamatojumu, kas bija saistīts ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta piemērošanu, tā secināja, ka prasītājai nebija izdevies pierādīt attiecībā uz visām nozīmīgajām dalībvalstīm, ka agrākajai starptautiskajai preču zīmei bija reputācija attiecībā uz 14. klasē ietilpstošo preču “pulksteņi un hronometriskie instrumenti” kategoriju, proti, vienīgo kategoriju, saistībā ar kuru reputācija tika izvirzīta.
2012. gada 25. janvārī prasītāja saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 58.–64. pantu par Iebildumu nodaļas lēmumu iesniedza apelācijas sūdzību ITSB.
Ar 2012. gada 14. septembra lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) ITSB Apelāciju piektā padome apelācijas sūdzību noraidīja, pilnībā apstiprinot Iebildumu nodaļas lēmumu.
Pirmkārt, Apelāciju padome būtībā konstatēja, ka, runājot par konkrētās sabiedrības daļu, kurai ir paredzētas ar konfliktējošajām preču zīmēm aizsargātās preces, to veidoja gan plaša sabiedrības daļa, gan specializēti pulksteņu nozares profesionāļi, un ka abos gadījumos minēto sabiedrības daļu būtu jāuzskata par samērā informētu, uzmanīgu un apdomīgu.
Otrkārt, Apelāciju padome apgalvoja, ka attiecīgās preces bija atšķirīgas gan no to rakstura viedokļa, gan no to izplatīšanas kanālu viedokļa. Pēc tās domām, tās nebija nedz savā starpā konkurējošas, nedz arī tās bija papildinošas. Apelāciju padome secināja, ka, nepastāvot nekādai preču līdzībai, nebija izpildīts viens no Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanas nosacījumiem un ka tādējādi nevarēja pastāvēt sajaukšanas iespēja šīs tiesību normas izpratnē.
Treškārt, runājot par Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta piemērošanu, Apelāciju padome pirmām kārtām apgalvoja, ka tā ņēma vērā arī papildu pierādījumus, kuri attiecas uz 14. klasē ietilpstošo “pulksteņu un hronometrisko instrumentu” preču kategorijas reputāciju un kurus prasītāja pirmo reizi ir iesniegusi Apelāciju padomē, kā arī kuri tiek pievienoti tiem pierādījumiem, kas šajā ziņā jau iesniegti Iebildumu nodaļā.
Turpinājumā Apelāciju padome konstatēja, ka, lai gan minētie prasītājas iesniegtie pierādījumi skaidri pierādīja, ka tās preces bija ļoti augstu vērtētas un ka tās konkrētajā tirgū tika tirgotas jau vairāk nekā gadsimtu, tie pierādīja arī, ka šīs preces parasti vai gandrīz nekad netika apzīmētas ar šajā lietā aplūkoto apzīmējumu, aplūkojot to atsevišķi. Gluži pretēji, [uz precēm] izvietoto preču zīmi veidoja grafiskas preču zīmes, ar kuru bija pamatoti iebildumi, un stilizēta vārda “longines” kombinācija.
Visbeidzot, Apelāciju padome uzskatīja, ka nav pierādīts, ka nozīmīga konkrētās sabiedrības daļa būtiskā Bulgārijas, Beniluksa, Čehijas Republikas, Dānijas, Igaunijas, Spānijas, Francijas, Grieķijas, Ungārijas, Itālijas, Lietuvas, Latvijas, Portugāles, Rumānijas, Slovākijas un Slovēnijas teritorijas daļā starptautisko grafisko preču zīmi, ar kuru bija pamatoti iebildumi, bez vārda “longines”“pulksteņu un hronometrisko instrumentu” kontekstā atpazītu pašu par sevi. Atbilstoši Apelāciju padomes uzskatam prasītāja nav pierādījusi, ka konkrētā sabiedrības daļa bez īpašas piepūles spētu attiecīgo grafisko preču zīmi asociēt ar prasītājas iepriekš minētajā kategorijā ietilpstošajām precēm.
Lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
atcelt apstrīdēto lēmumu;
—
piespriest ITSB un otrai procesa ITSB Apelāciju padomē dalībniecei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
ITSB prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
noraidīt prasību pilnībā;
—
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Savas prasības pamatojumam prasītāja izvirza divus pamatus. Pirmais pamats attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu. Otrais pamats attiecas uz minētās regulas 8. panta 5. punkta pārkāpumu.
Par pirmo pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu
Prasītāja būtībā apgalvo, ka Apelāciju padome kļūdaini ir secinājusi līdzības starp ar aplūkotajām preču zīmēm aptvertajām precēm un ka tā nav ņēmusi vērā to vizuālās un konceptuālas līdzības. Līdz ar to Apelāciju padome kļūdaini esot uzskatījusi, ka Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts nebija piemērojams.
ITSB apstrīd prasītājas argumentus.
Saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, ja agrākas preču zīmes īpašnieks iebilst, pieteikto preču zīmi nereģistrē, ja tās identiskuma vai līdzības dēļ ar agrāko preču zīmi un preču vai pakalpojumu, ko aptver abas preču zīmes, identiskuma vai līdzības dēļ sabiedrībai tajā teritorijā, kurā ir aizsargāta agrākā preču zīme, pastāv to sajaukšanas iespēja. Sajaukšanas iespēja ietver asociācijas iespēju ar agrāko preču zīmi.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru sajaukšanas iespēja ir iespēja, ka sabiedrība varētu uzskatīt, ka attiecīgās preces vai pakalpojumi ir no viena uzņēmuma vai attiecīgā gadījumā no ekonomiski saistītiem uzņēmumiem. Saskaņā ar šo pašu judikatūru sajaukšanas iespēja ir jāvērtē visaptveroši, atbilstoši tam, kā konkrētā sabiedrības daļa uztver attiecīgos apzīmējumus un preces vai pakalpojumus, un ņemot vērā visus uz konkrēto lietu attiecināmos faktorus, it īpaši savstarpējo saistību starp apzīmējumu līdzību un preču vai pakalpojumu, kurus šie apzīmējumi apzīmē, līdzību (skat. spriedumu, 2003. gada 9. jūlijs,
Laboratorios RTB
/ITSB –
Giorgio Beverly Hills
(“GIORGIO BEVERLY HILLS”), T‑162/01, Krājums,
EU:T:2003:199
, 30.–33. punkts un tajos minētā judikatūra).
Šī visaptverošā vērtējuma nolūkā attiecīgo preču vai pakalpojumu kategorijas vidusmēra patērētājs tiek uzskatīts par samērā informētu, uzmanīgu un apdomīgu. Tomēr ir jāņem vērā apstāklis, ka vidusmēra patērētājam ir tikai reta iespēja veikt dažādo preču zīmju tiešu salīdzinājumu un ka tam ir jāpaļaujas uz neprecīzu attēlu, ko tas ir saglabājis atmiņā. Tāpat vērā ir jāņem fakts, ka vidusmēra patērētāja uzmanības pakāpe var mainīties atkarībā no attiecīgo preču vai pakalpojumu kategorijas (skat. spriedumu “GIORGIO BEVERLY HILLS”, minēts 22. punktā,
EU:T:2003:199
, 33. punkts un tajā minēta judikatūra).
Lai piemērotu Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu, sajaukšanas iespējas nosacījumi ir vienlaicīgs konfliktējošo preču zīmju identiskums vai līdzība, kā arī ar tām aptverto preču vai pakalpojumu identiskums vai līdzība. Šie nosacījumi ir kumulatīvi (skat. spriedumu, 2009. gada 22. janvāris,
Commercy
/ITSB –
easyGroup IP Licensing
(“easyHotel”), T‑316/07, Krājums,
EU:T:2009:14
, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
Turklāt jo lielāka ir agrākās preču zīmes atšķirtspēja, jo lielāka ir sajaukšanas iespēja. Tādējādi preču zīmēm, kurām ir augsta atšķirtspēja to raksturīgo īpašību dēļ vai to pazīstamības tirgū dēļ, ir plašāka aizsardzība nekā preču zīmēm, kurām ir mazāka atšķirtspēja. Lai novērtētu, vai pastāv sajaukšanas iespēja, ir jāņem vērā agrākās preču zīmes atšķirtspēja un it īpaši tās reputācija (skat. spriedumus, 2008. gada 17. aprīlis
Ferrero Deutschland
/ITSB, C‑108/07 P,
EU:C:2008:234
, 32. un 33. punkts un tajos minētā judikatūra; 2010. gada 28. oktobris,
Farmeco
/ISTB –
Allergan
(“BOTUMAX”), T‑131/09,
EU:T:2010:458
, 67. punkts).
Visbeidzot ir jāatgādina, ka, lai atteiktu Kopienas preču zīmes reģistrāciju, pietiek ar to, ka relatīvs atteikuma pamats Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē pastāv tikai Eiropas Savienības daļā (šajā ziņā skat. spriedumu, 2006. gada 14. decembris,
Mast‑Jägermeister
/ITSB –
Licorera Zacapaneca
(“VENADO” ar rāmi u.c.), T‑81/03, T‑82/03 un T‑103/03, Krājums,
EU:T:2006:397
, 76. punkts un tajā minētā judikatūra).
Izskatāmajā lietā prasītājas pirmais pamats ir pārbaudāms, ņemot vērā iepriekš 21.–26. punktā izklāstītos principus.
Par konkrēto sabiedrības daļu un tās uzmanības pakāpi
Vispirms ir jāsecina, ka agrākā preču zīme ir starptautiska preču zīme, kas ir spēkā tostarp dažās Savienības dalībvalstīs, kuras ir atgādinātas iepriekš 6. punktā. Līdz ar to, lai pierādītu iespējamu sajaukšanas iespējas starp konfliktējošajām preču zīmēm esamību, ir jāņem vērā šo dalībvalstu konkrētās sabiedrības daļas viedoklis.
Turpinājumā ir jāatgādina, ka atbilstoši judikatūrai konkrēto sabiedrības daļu veido patērētāji, kuri var izmantot gan ar agrāko preču zīmi aizsargātās preces, gan tās preces, kuras ir norādītas preču zīmes reģistrācijas pieteikumā (skat. spriedumu, 2010. gada 30. septembris,
PVS
/ITSB –
MeDiTA Medizinische Kurierdienst
(“medidata”), T‑270/09,
EU:T:2010:419
, 28. punkts un tajā minētā judikatūra). Turklāt ir jāatgādina arī, ka no judikatūras izriet, ka atteikuma pamatu vērtējums ir jāveic par katru no precēm, attiecībā uz kurām ir pieteikta preču zīmes reģistrācija (šajā ziņā skat. spriedumu, 2007. gada 15. februāris,
BVBA Management, Training en Consultancy
, C‑239/05, Krājums,
EU:C:2007:99
, 34. punkts).
Apstrīdētā lēmuma 15. punktā Apelāciju padome ir apgalvojusi, ka konfliktējošās preces bija paredzētas gan plašai sabiedrības daļai, gan specializētiem pulksteņu nozares profesionāļiem, kuri abos gadījumos tikai uzskatīti par samērā informētiem, uzmanīgiem un apdomīgiem.
Prasītāja neapstrīd konkrētās sabiedrības daļas definīciju vai tās uzmanības līmeni, bet apgalvo vienīgi, ka aplūkoto preču “esošie klienti” un potenciālie klienti ietilpstot kategorijās, kuras pārklājas. Atbilstoši tās uzskatam patērētājs, kurš iegādājas noteiktas aplūkotās preces, var iegādāties arī citas preces. Prasītāja īpaši uzsver, ka tie, kas iegādājas dārgus priekšmetus un luksusa preces, var iegādāties arī lētas preces. Tādējādi strīdīgo preču patērētāji esot vieni un tie paši.
Vispārējā tiesa uzskata, ka visas aplūkotās preces ir paredzētas plašai sabiedrības daļai un attiecībā uz precēm, kas aizsargātas ar agrāko preču zīmi, arī specializētiem pulksteņu nozares profesionāļiem. Tātad Apelāciju padome pamatoti ir ņēmusi vērā šādi veidotu sabiedrības daļu.
Runājot par konkrētās sabiedrības daļas uzmanības pakāpi, ir jāsecina, ka aplūkotās preču kategorijas ir formulētas pietiekami plaši, lai ietvertu dažas, kuras var iegādāties ikviens, t.i., arī tie patērētāji, kuri pirkuma brīdī neizrāda īpaši augstu uzmanības pakāpi.
Lai gan ar agrāko preču zīmi aptvertās preces, kā arī preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādītās un 9. klasē ietilpstošās optiskās saulesbrilles lielākoties tiek pirktas neregulāri un tas tiek veikts ar pārdevēja starpniecību, t.i., apstākļos, kuros vidusmēra patērētāja uzmanības pakāpe ir uzskatāma par augstāku nekā parasti un līdz ar to – par paaugstinātu (šajā ziņā skat. spriedumu, 2006. gada 12. janvāris,
Devinlec
/ITSB –
TIME ART
(“QUANTUM”), T‑147/03, Krājums,
EU:T:2006:10
, 63. punkts), tomēr tas tā nav visu šo preču gadījumā, ciktāl daži pulksteņi, pulksteņu siksniņas, daži modinātājpulksteņi, juvelierizstrādājumu imitācijas preces vai pat dažas optiskās saulesbrilles var tikt iegādātas, patērētājam pat nepievēršot īpašu uzmanību, it īpaši, ja runa ir par “lētām precēm”.
Runājot par tās sabiedrības daļas uzmanības pakāpi, kura iegādājas preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādītos un 25. klasē ietilpstošos apģērbus un apavus, pirmkārt, ir jānorāda, ka, tā kā šīs preces ir plaša patēriņa vidusmēra patērētāja bieži iegādātas un izmantotas preces, uzmanības pakāpe šo preču iegādes brīdī nebūs augstāka par vidēju uzmanības pakāpi. Otrkārt, ir jāuzskata, ka sabiedrības daļas uzmanības pakāpe nebūs zemāka par vidēju uzmanības pakāpi tādēļ, ka aplūkotās preces ir modes izstrādājumi un ka līdz ar to patērētājs pievērš zināmu uzmanību to izvēlei (šajā ziņā skat. spriedumu, 2011. gada 10. novembris,
Esprit International
/ITSB –
Marc O’Polo International
(Uz kabatas izvietota burta attēls), T‑22/10,
EU:T:2011:651
, 45.–47. punkts).
Par preču salīdzinājumu
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai novērtētu attiecīgo preču līdzību, ir jāņem vērā visi atbilstošie faktori, kas raksturo saikni starp tām. Šie faktori it īpaši ietver to raksturu, funkcionālo uzdevumu, izmantošanu, kā arī to konkurējošo vai papildinošo raksturu. Var ņemt vērā arī citus faktorus, tādus kā attiecīgo preču izplatīšanas kanāli (skat. spriedumu, 2007. gada 11. jūlijs,
El Corte Inglés
/ITSB –
Bolaños Sabri
(“PiraÑAM diseño original Juan Bolaños”), T‑443/05, Krājums,
EU:T:2007:219
, 37. punkts un tajā minētā judikatūra).
Izskatāmajā lietā Apelāciju padome ir apstiprinājusi Iebildumu nodaļas secinājumu par pastāvošajām atšķirībām starp aplūkotajām precēm. Tā ir uzsvērusi, ka tās ir atšķirīgas gan no to rakstura viedokļa, gan no to izplatīšanas kanālu viedokļa un ka tās nav savstarpēji konkurējošas. Tā secināja, ka pastāvēja “absolūta līdzības starp precēm neesamība”.
Konkrētāk, attiecībā uz preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādītajām “optiskajām saulesbrillēm” Apelāciju padome konstatēja, ka to mērķis ir pilnībā atšķirīgs no hronometriem un rotaslietām, kas apzīmēti ar agrāko preču zīmi. Šo secinājumu, pēc Apelāciju padomes domām, nemainot arī tas, ka gan vienā gadījumā, gan otrā [šīs preces] var tikt nēsātas kā modes aksesuārs. Attiecībā uz “optiskajām saulesbrillēm”, salīdzinot ar to galveno mērķi, kas, pēc tās domām, ir redzes nepilnību koriģēšana un acu aizsardzība pret intensīvu gaismu, to estētiskais mērķis joprojām esot tikai pakārtots.
Runājot par preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādīto “apģērbu un apaviem”, Apelāciju padome vēlreiz norāda, ka šo preču galvenais mērķis ir apģērbt cilvēka ķermeni un pēdas. Pēc tās domām, prasītājas “rotaslietas” arī tiek nēsātas uz ķermeņa, bet tikai estētisku iemeslu dēļ. Tādējādi saikne starp šo divu kategoriju precēm ir pārāk vāja.
Apelāciju padome noraida arī prasītājas apgalvojumu, saskaņā ar kuru aplūkotās preces esot papildinošas, jo runa esot par modes aksesuāriem. Pēc tās domām, gluži pretēji, saikne starp minētajām precēm esot pārāk vāja. Saulesbrilles galvenokārt tiek izvēlētas tām raksturīgo tehnisko īpašību dēļ, nevis tādēļ, ka tās noteikti būtu jāpieskaņo nēsātajam pulkstenim vai auskariem. Tas tā esot arī attiecībā uz apģērbu un apaviem, kuri parasti netiek iegādāti precīzi atbilstoši nēsātā pulksteņa vai rotaslietu stilam. Ja, ņemot vērā nozīmīgumu, kādu patērētājs piešķir modei, tādas preces kā pulksteņi un saulesbrilles var tikt vai netikt uztvertas kā modes aksesuāri, tomēr atbilstoši Apelāciju padomes uzskatam to galvenais mērķis ir atšķirīgs.
Visbeidzot Apelāciju padome atsaucas uz 2010. gada 7. decembra spriedumu lietā
Nute Partecipazioni
un
La Perla
/ITSB –
Worldgem Brands
(“NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC”) (T‑59/08, Krājums,
EU:T:2010:500
, 36. punkts), apgalvojot, ka no tā izrietot, ka bižutērija un sieviešu apģērbi ietilpst līdzīgos tirgus segmentos un ka līdz ar to starp preču zīmēm būtu jāpastāv noteiktai līdzības pakāpei, lai varētu piemērot Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punktu. Tomēr Apelāciju padomes ieskatā, Vispārējā tiesa neesot nedz pierādījusi, nedz apstiprinājusi līdzības esamību starp iepriekš minētajām precēm. Gluži pretēji kādā citā lietā, kurā pasludināts 2010. gada 24. marta spriedums lietā
2nine
/ITSB –
Pacific Sunwear of California
(“nollie”) (T‑363/08,
EU:T:2010:114
, 33.–41. punkts), tā esot apstiprinājusi Apelāciju otrās padomes secinājumu, saskaņā ar kuru 25. klasē ietilpstošās preces un 14. klasē ietilpstošās preces Nicas nolīguma izpratnē esot atšķirīgas un ka neesot iespējams pierādīt nedz to līdzību, nedz arī apgalvoto papildinošo raksturu, balstoties uz vienkāršiem estētiskiem apsvērumiem.
Prasītāja apgalvo, ka preču zīmes reģistrācijas pieteikumā minētās preces un ar agrāko preču zīmi aizsargātās preces ir līdzīgas. Tās ieskatā, tām esot vienāds raksturs, identisks mērķis un uzdevums, tās esot papildinošas, sasvstarpēji aizvietojamas un līdz ar to konkurējošas, ar tām tiek apmierinātas līdzīgas vajadzības, tās tiek izplatītas pa vieniem un tiem pašiem izplatīšanas kanāliem un bieži tās tiek tirgotas vienās un tajās pašās tirdzniecības vietās. Visbeidzot tā apgalvo, pirmkārt, ka no ražotāju viedokļa esot kļuvis par ierastu paplašināt savu darbību vairākos saistītos tirgos, kuri aptver, sākot no apģērbiem līdz kosmētikai, ietverot arī rotaslietas, un, otrkārt, ka šo preču patērētāji ir vieni un tie paši.
ITSB apstrīd prasītājas argumentus.
Vispirms ir jāuzsver, ka Apelāciju padome uzskatīja, ka konkrētajai sabiedrības daļai nerodas nekāda sajaukšanas iespēja, balstoties vienīgi uz attiecīgo preču salīdzinājumu. Tomēr pat zema attiecīgo preču līdzības pakāpe Apelāciju padomei uzliktu pienākumu pārbaudīt, vai iespējamā augstā apzīmējumu līdzības pakāpe patērētāja uztverē nerada sajaukšanas iespēju attiecībā uz preču izcelsmi (šajā ziņā skat. spriedumu
PiraÑAM diseño original Juan Bolaños
,
EU:T:2007:219
, minēts 36. punktā, 40. punkts).
Līdz ar to tas, vai Apelāciju padomes vērtējums, saskaņā ar kuru attiecīgās preces nav līdzīgas, ir pamatots, ir jāpārbauda šajā kontekstā.
Šajā ziņā ir jākonstatē pirmām kārtām, ka izskatāmajā lietā salīdzināmās preces, proti, Nicas nolīguma izpratnē attiecīgi 9. un 25. klasē ietilpstošās “optiskās saulesbrilles”, kā arī “apģērbi un apavi”, no vienas puses, un iepriekš 6. punktā uzskaitītās minētā nolīguma izpratnē 14. klasē ietilpstošās dažādās pulksteņu, juvelierizstrādājumu un bižutērijas preces, no otras puses, ietilpst līdzīgos tirgus segmentos.
Pēc analoģijas ar to, ko Vispārējā tiesa nosprieda saistībā ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punktu veikto vērtējumu lietā, kurā pasludināts 2012. gada 27. septembra spriedums
El Corte Inglés
/ITSB –
Pucci International
(“Emidio Tucci”) (T‑373/09,
EU:T:2012:500
, 66. punkts), it īpaši var tikt konstatēts, ka pat tad, ja minētās preču kategorijas ir atšķirīgas, katra no tām ietver preces, kuras bieži tiek tirgotas kā luksusa preces ar slavenu dizaineru un ražotāju, kuriem ir laba reputācija, preču zīmēm. Šis apstāklis parāda noteiktas līdzības starp attiecīgajām precēm esamību it īpaši luksusa preču jomā.
Tāpat Vispārējā tiesa joprojām saistībā ar iepriekš 47. punktā atgādinātās tiesību normas vērtējumu sava 2012. gada 27. septembra sprieduma lietā
Pucci International
/ITSB –
El Corte Inglés
(“Emidio Tucci”) (T‑357/09,
EU:T:2012:499
) 79. punktā ir konstatējusi, ka luksusa preču jomā tādas preces kā brilles, juvelierizstrādājumi, bižutērija un pulksteņi tiek tirgoti arī ar slavenu dizaineru un ražotāju, kuriem ir laba reputācija, preču zīmēm un ka apģērbu ražotāji tātad pievēršas minēto preču tirgum. No tā Vispārējā tiesa ir izsecinājusi noteiktu attiecīgo preču līdzības esamību.
Tomēr, lai gan preču zīmes reģistrācijas pieteikumā minētās preces un ar agrāko preču zīmi aizsargātās iepriekš 46. punktā atgādinātās preces ietilpst līdzīgos tirgus segmentos, vispirms ir jāsecina, ka Apelāciju padome nav pieļāvusi kļūdu apgalvojot, ka tās ir atšķirīgas no to rakstura, mērķa un izmantošanas viedokļa.
Pirmkārt, atšķirīgi ir izejmateriāli, no kuriem tās ir ražotas, izņemot dažas līdzības starp noteiktiem materiāliem, kuri var tikt izmantoti gan optisko saulesbriļļu, gan noteiktu pulksteņu preču vai juvelierizstrādājumu ražošanai, piemēram, stikls.
Otrkārt, 25. klasē ietilpstošie apģērbi un apavi tiek ražoti, lai apsegtu, paslēptu, aizsargātu un rotātu cilvēka ķermeni. Optiskās saulesbrilles pirmām kārtām tiek ražotas, lai nodrošinātu labākus redzamības apstākļus un noteiktos meteoroloģiskos apstākļos sniegtu to lietotājiem komforta sajūtu un, it īpaši, lai aizsargātu no saules gaismas. Pulksteņi un citas pulksteņu preces ir paredzētas it īpaši laika mērīšanai un norādei. Visbeidzot, bižutērijai un juvelierizstrādājumiem ir tīri dekoratīva funkcija (šajā ziņā skat. spriedumu “nollie”, minēts 41. punktā,
EU:T:2010:114
, 33. punkts un tajā minētā judikatūra).
Otrām kārtām ir jānorāda, ka, tā kā attiecīgo preču raksturs, mērķis un izmantošana ir atšķirīgi, tās nav nedz konkurējošas, nedz savstarpēji aizvietojamas.
Prasītāja nav pierādījusi, ka, lai gan ir iepriekš minētās atšķirības, tas esot tipiski, ka patērētājs, kuram, piemēram, būtu nodoms iegādāties jaunu pulksteni, noteiktu rotaslietu vai juvelierizstrādājumu, nolemtu pēkšņi gluži pretēji iegādāties apģērbu, apavus vai optiskās saulesbrilles un otrādi.
Šajā ziņā konkrētāk ir jāsecina arī, ka nav pierādīts prasītājas apgalvojums, saskaņā ar kuru vispārēji tieši preču zīme un tās prestižs patērētāju vidū, kas luksusa un modes nozarē rosina pieņemt lēmumu iegādāties specifisku preci, nevis reāla nepieciešamība iegādāties šo pašu priekšmetu, tostarp tā funkcionalitātes dēļ un lai apmierinātu konkrētu vajadzību. Šajā pašā ziņā ir noraidāms kā nepierādīts arī prasītājas apgalvojums, saskaņā ar kuru patērētāji aplūkotajā nozarē galvenokārt nevis meklē konkrētas preces, bet gan apmierinājumu viņu “hēdonistiskām vajadzībām” vai kuru mērķis ir izraisīt tūlītēju prieku, kādu rada impulsīvs pirkums, preču izskatam un vērtībai prevalējot pār citiem ar to raksturu saistītiem faktoriem.
Turklāt ir jākonstatē, ka, piekrītot šādu apgalvojumu pamatotībai, būtībā tiktu padarīta par nenozīmīgu jebkāda nošķiršana starp precēm, kuras ietilpst luksusa nozarē un ir aizsargātas ar attiecīgajām preču zīmēm, tādējādi, ka prasītājas teorija saistībā ar impulsīvo pirkumu, kura mērķis ir izraidīt tūlītēju patērētāju prieku, liek izdarīt secinājumu, ka sajaukšanas iespēja reāli var pastāvēt neatkarīgi no salīdzināmajām precēm ar vienu nosacījumu, ka tās visas ietilpst minētajā nozarē. Šāda nostāja, ar kuru prasītāja faktiski apgalvo visu aplūkoto preču savstarpējo aizvietojamību, acīmredzami ir pretrunā preču zīmju specifiskuma principam, kurš Vispārējai tiesai ir jāņem vērā savā analīzē atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam, un ar to nepamatoti tiek paplašināts to aizsardzības apjoms. Šo pašu iemeslu dēļ kā nenozīmīgs ir noraidāms prasītājas apgalvojums, saskaņā ar kuru preces esot savstarpēji aizstājamas, ciktāl katra no tām var tikt pasniegta kā dāvana, patērētājam impulsīvi izvēloties vienu vai otro no tām. Piekrišana šādai vājai saiknei liktu uzskatīt par līdzīgām preces, kuras ir acīmredzami atšķirīgas to rakstura un mērķa dēļ.
Turklāt ir jāuzsver, ka konkrētais tirgus, kurā ietilpst iepriekš minētās preces, nevar tikt ierobežots vienīgi ar “luksusa” vai “augstās modes” tirgus segmentu un ka izskatāmajā lietā šim pēdējam minētajam tirgus segmentam nevar tikt piešķirts arī īpašs nozīmīgums, jo ar konfliktējošajām preču zīmēm aizsargāto preču kategorijas ir definētas pietiekami plaši, lai ietvertu arī “plaša patēriņa” preces, kas ietilpst vispārēji pieejamas cenas gammā, kā arī dažas “lētas” preces. Par šajos tirgus segmentos ietilpstošajām “pamata” precēm prasītāja nav apgalvojusi, ka arī tās iegādātos patērētāji, kuri rīkojas impulsīvi un hēdonistiski, jo pēdējie minētie noteiktas preces var savstarpēji aizstāt ar citām.
Treškārt, ir jānorāda, ka ar šiem citiem argumentiem prasītāja būtībā mēģina pierādīt papildinošo saikni starp attiecīgajām precēm.
Ir jāatgādina, ka atbilstoši judikatūrai papildinošas preces vai pakalpojumi ir tādi, starp kuriem pastāv cieša saikne tādā ziņā, ka viena prece [vai pakalpojums] ir nepieciešams vai vajadzīgs citas preces lietošanai [vai pakalpojuma izmantošanai], no kā izriet, ka patērētāji var uzskatīt, ka par šo preču ražošanu vai šo pakalpojumu sniegšanu ir atbildīgs viens un tas pats uzņēmums. Pēc būtības dažādām sabiedrības daļām paredzētām precēm nevar būt papildinoša rakstura (šajā ziņā skat. spriedumu “Emidio Tucci”, minēts 48. punktā,
EU:T:2012:499
, 50. punkts un tajā minētā judikatūra).
Turklāt atbilstoši judikatūrai estētiska papildinātība starp precēm var radīt līdzību Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē. Šādai estētiskai papildinātībai ir jāietver patiesa estētiska vajadzība tādā ziņā, ka viena prece ir nepieciešama vai svarīga otras preces izmantošanai un patērētāji uzskata, ka ir ierasti un normāli minētās preces izmantot kopā. Šī estētiskā papildinātība ir subjektīva, un to nosaka patērētāju ieradumi vai gaume, kas var rasties ražotāju mārketinga rezultātā vai vienīgi modes tendenču dēļ (skat. spriedumu “Emidio Tucci”, minēts 48. punktā,
EU:T:2012:499
, 51. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tomēr ir jāuzsver, ka ar attiecīgo preču estētiskas papildinātības pastāvēšanu pašu par sevi nepietiek, lai izsecinātu šo preču līdzību. Tam nepieciešams, lai patērētāji uzskatītu par ierastu, ka šīs preces tiek tirgotas ar vienu un to pašu preču zīmi, kas parasti nozīmē, ka liela daļa šo preču attiecīgo ražotāju vai izplatītāju ir vieni un tie paši (skat. spriedumu “Emidio Tucci”, minēts 48. punktā,
EU:T:2012:499
, 52. punkts un tajā minētā judikatūra).
Izskatāmajā lietā Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu veikt attiecīgo preču līdzības novērtējumu iespējamas to papildinātības dēļ divās daļās. Pirmā daļa attiecas uz salīdzinājumu starp preču zīmes reģistrācijas pieteikumā minētajiem “apģērbiem un apaviem” un dažādām ar agrāko preču zīmi aizsargātajām un iepriekš 6. punktā uzskatītajām pulksteņu, hronometru, juvelierizstrādājumu un bižutērijas precēm. Otrā daļa attiecas uz salīdzinājumu starp šīm pēdējām minētajām precēm un preču zīmes reģistrācijas pieteikumā minētajām “optiskajām saulesbrillēm”.
Runājot par pirmo daļu, ir jāsecina, ka prasītājas argumenti nav pietiekami, lai pierādītu, ka aplūkotās preces no estētiskā viedokļa ir savstarpēji papildinošas.
Šajā ziņā prasītāja, pirmkārt, apgalvo, ka attiecīgās preces visas ietilpst modes nozarē vai pat “luksusa” nozarē un ka konkrētie patērētāji meklē īpašu stilu un tēlu, kādu tie vēlas radīt, tādējādi papildinot pēc savas gaumes visas apģērba preces un aksesuārus, kurus tie iegādājas, tāpēc šīs preces ir savstarpēji papildinošas. Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka minētās preces bieži tiek iegādātas vienlaicīgi un kombinējot tās.
Vispirms ir jānorāda, ka Vispārējā tiesa jau ir nospriedusi, tostarp 2004. gada 13. decembra spriedumā lietā
El Corte Inglés
/ITSB –
Pucci
(“EMILIO PUCCI”) (T‑8/03, Krājums,
EU:T:2004:358
, 42. punkts), ka apstāklis, saskaņā ar kuru visas strīdīgās preces ir saistītas ar skaistumu, ar ķermeņa kopšanu, ar ārējo izskatu vai personisko tēlu – pat ja tas tiktu pierādīts – nav pietiekams, lai tās varētu uzskatīt par līdzīgām, ja tās ievērojami atšķiras, turklāt attiecībā uz visiem atbilstošajiem citiem faktoriem, kas raksturo saikni starp tām.
Turklāt ir jāatgādina, ka, ja noteiktas estētiskas harmonijas meklējumi apģērbā ir visai apģērbu un modes nozarei kopīga iezīme, tomēr runa ir par pārlieku vispārēju faktoru, lai ar to vien varētu pamatot tādu preču savstarpēji papildinošo raksturu kā rotaslietas un pulksteņi, no vienas puses, un apģērbi, no otras puses (šajā ziņā skat. spriedumu “nollie”, minēts 41. punktā,
EU:T:2010:114
, 36. punkts un tajā minētā judikatūra).
Izskatāmās lietas apstākļos, ņemot vērā atšķirības starp aplūkotajām precēm (skat. iepriekš 49.–56. punktu), prasītājai attiecīgajā gadījumā ir jāpierāda pietiekami spēcīgas saiknes, kas vieno attiecīgās preces no estētiskā viedokļa, esamība, tostarp iesniedzot konkrētus faktus, no kuriem Vispārējā tiesa būtu varējusi izsecināt, ka konkrētā sabiedrības daļa, tās iegādājoties, mēģina patiešām kombinēt savu ārējo izskatu.
Pirmām kārtām nedz prasītāja ir pierādījusi, nedz arī tas ir vispārzināms, ka patērētājs, iegādājoties pulksteņus vai citas pulksteņu preces, savu izvēli izdara, izšķirošo lomu piešķirot tam, vai minētās preces ir labi papildinošas vienam vai otram tā apģērbam vai tā apaviem un otrādi, nevis galvenokārt novērtējot šīm precēm piemītošās īpašības, to kvalitāti saistībā ar to galveno funkciju (skat. iepriekš 51. punktu), kā arī neatkarīgi, ņemot vērā to dizainu un vispārējo izskatu.
Prasītājas tiesas sēdē izvirzītais apgalvojums, saskaņā ar kuru Eiropas patērētājs jau ir pieradis pie noteiktas attiecīgo preču tehniskās kvalitātes, kā rezultātā tā ir uzskatama par “pašsaprotamu”, neatspēko iepriekš minētos secinājumus, ciktāl patiesībā, pat pieņemot šo apgalvojumu par patiesu, patērētāji vienmēr uzskatīs par lietderīgu salīdzināt dažādas preces, lai iegādātos tās, kuru kvalitātes līmenis pārsniedz konkurējošo preču [kvalitātes līmeni], un lai izvēlētos tās, kuru īpašības un dizains visvairāk atbilst viņu cerībām, turklāt, pretēji prasītājas apgalvotajam, šie apsvērumi pat var attaisnot būtiskās atšķirības preču cenās. Tas ir piemērojams pēc analoģijas arī “juvelierizstrādājumu un bižutērijas” precēm. Lai gan daži modei vairāk sekojoši patērētāji var izvirzīt jautājumu par noteiktu stila vienveidību starp parasti nēsāto apģērbu un apaviem, no vienas puses, un apģērbu aksesuāriem, rotaslietām, pulksteņiem vai juvelierizstrādājumiem, no otras puses, tomēr runa nav par tādu pietiekamu saikni starp aplūkotajām precēm, kāda ir prasīta iepriekš 59. un 60. punktā minētajā judikatūrā. Turklāt, pretēji prasītājas apgalvojumiem, šie paši apsvērumi ir piemērojami pat tad, ja noteikts patērētājs veic vēl viena pulksteņa vai otru saulesbriļļu pirkumu, lai gan viņam tie jau ir. It īpaši nav ticis pierādīts, kā to apgalvo prasītāja, ka “lielākā daļa” konkrēto patērētāju pulksteņus un saulesbrilles vienmēr pieskaņo savam apģērbam atkarībā no aktivitātes, kādu tiem ir nodoms veikt.
Šādos apstākļos Vispārējā tiesa nospriež, ka nav ticis pierādīts, ka pulksteņi, citas pulksteņu preces, juvelierizstrādājumi un bižutērija ir “nepieciešami vai svarīgi” apģērbu vai apavu izmantošanai un otrādi, kā rezultātā varētu tikt konstatēta šo preču estētiskās papildinātības esamība.
Otrām kārtām nav pierādīts arī tas, ka patērētāji uzskatītu par ierastu, ka šīs preces tiek tirgotas ar vienu un to pašu preču zīmi it īpaši tādēļ, ka liela daļa šo preču attiecīgo ražotāju vai izplatītāju ir vieni un tie paši.
Pirmkārt, prasītājas sniegtais un uz to attiecinātais piemērs, ka daži modes dizaineri, kuriem ir komerciāli panākumi un dažu no kuriem vārdus tā nosauc, norādot arī uz viņu tīmekļa vietnēm, šobrīd ražo ne tikai apģērbus un apavus, bet arī aksesuārus, tostarp pulksteņus, juvelierizstrādājums un bižutēriju, ir, lielākais, norāde uz nesenu fenomenu, kurš šobrīd, nepastāvot pretējiem pierādījumiem, ir uzskatāms par drīzāk nenozīmīgu visas aplūkotā tirgus nozares novērtējumā.
Šajā ziņā ir jāuzsver būtisku atšķirību salīdzināto preču rakstura, to ražošanas procesā, kā arī attiecībā uz vajadzīgās zinātības kvalitatīvas preces radīšanā katrā aplūkotajā nozarē esamība. Piemēram ir jānorāda, ka rokaspulksteņa ražošanā ir vajadzīga vai nu amatnieka zinātība, vai arī īpaši specializēta automatizēta vai daļēji automatizēta ražošanas ķēde tādējādi, ka katrs no šiem ražošanas veidiem acīmredzami atšķiras no apģērbu vai apavu ražošanas procesa, turklāt nevar tikt uzskatīts, ka pieredze, kāda uzņēmumam ir vienas no šo salīdzināto preču ražošanā, palielinātu tā spējas vai kompetenci citu preču ražošanā.
Šādos apstākļos, pat uzskatot, ka atsauces uz dažām modes dizaineru, kuriem ir komerciāli panākumi, tīmekļa vietnēm (skat. iepriekš 71. punktu) ļauj uzskatīt par pierādītu, ka luksusa nozarē viens un tas pats ražotājs var ražot gan preču zīmes reģistrācijas pieteikumā norādītās preces, gan ar agrāko preču zīmi aizsargātās preces, tādējādi paplašinot tostarp dažas preču zīmes ar reputāciju no vienas jomas uz citu, ir jāsecina, ka nav ticis pierādīts, ka patērētāji noteikti ir informēti par šādu praksi tirgū, kurš nav ierobežots ar luksusa tirgu, un ka tie parasti sagaida, ka par dažādu attiecīgo preču, kuras pirmšķietami nav saistītas un neietilpst arī vienā un tajā pašā preču grupā, ražošanu atbildīgs var būt viens un tas pats uzņēmums. Turklāt šis secinājums netiek atspēkots ar prasītājas tiesas sēdē veikto daudzu citu ražotāju ar labu reputāciju, kuri ražo visas attiecīgās preces, uzskaitījumu, jo tam ir vispārējs raksturs bez pamatojošiem pierādījumiem. Katrā ziņā, pat uzskatot, ka šie ražotāji parasti mēģina izmantot savus panākumus, izvietojot to preču zīmes uz plašas preču gammas, no tā nevar tikt izsecināts, ka tas ietekmētu patērētāju cerības ārpus luksusa nozares.
Tātad nav ticis pierādīts, ka minētie patērētāji izsecinātu, ka pastāv jebkāda saikne starp salīdzinātajām precēm vai ka pēdējās minētās preces veido plašu preču gammu, kuras izcelsme ir viens un tas pats avots.
Otrkārt, pretēji prasītājas apgalvojumiem, attiecīgo preču līdzība nevar izrietēt arī no tā, ka tiktu ņemtas vērā to tirdzniecības vietas un to izplatītāji.
Šajā ziņā vispirms ir jāatgādina, ka no judikatūras izriet, ka ir jāņem vērā vienīgi ar konfliktējošajām preču zīmēm aptverto preču “objektīvi” tirdzniecības nosacījumi, proti, tie, kādi parasti var tikt sagaidīti saistībā ar minētām preču zīmēm aptverto preču kategoriju (skat. pēc analoģijas spriedumu, 2009. gada 23 septembris,
Phildar
/ITSB –
Comercial Jacinto Parera
(“FILDOR”), T‑99/06,
EU:T:2009:346
, 68. un 73. punkts un tajos minētā judikatūra).
Turklāt izskatāmajā lietā ir jāsecina, ka, lai gan, protams, nevar izslēgt tostarp saistībā ar daļu luksusa nozarē ietilpstošo attiecīgo preču, ka tās var tikt tirgotas tajās pašās vietās, piemēram, pie “vairāku preču zīmju” luksusa veikalu ieejas, plaši pazīstamos veikalos un preču zīmju “flagmaņveikalos” [“flagship store”], “beznodokļu” veikalos, bet arī noteiktos lielveikalu rajonos, tomēr nav ticis pierādīts un nav arī vispārzināms, ka tas tā ir attiecībā uz lielāko daļu attiecīgo preču, tostarp tām, kuras ir lētas un pieejamas visiem. Katrā ziņā nevar tikt secināts, ka, neraugoties uz salīdzināto preču atšķirīgo raksturu, mērķi un uzdevumu, konkrētie patērētāji uzskatītu, ka starp tām pastāv cieša saikne un ka par to ražošanu ir atbildīgs viens un tas pats uzņēmums tikai tādēļ, ka noteiktos apstākļos tās var tikt tirgotas vienās un tajās pašās tirdzniecības vietās (skat. arī turpmāk 79. punktu).
Runājot par iepriekš 61. punktā minēto otro daļu, kura attiecas uz iespējamo estētiskās papildinātības esamību starp preču zīmes reģistrācijas pieteikumā minētajām optiskajām saulesbrillēm, no vienas puses, un ar agrāko preču zīmi aizsargātajiem pulksteņiem, pulksteņu precēm, juvelierizstrādājumiem un bižutēriju, no otras puses, pēc analoģijas ar iepriekš izklāstīto ir jāsecina, ka arī to prasītāja nav pierādījusi. It īpaši ir jāsecina, ka, ciktāl optiskās saulesbrilles ir paredzētas, lai nodrošinātu labākus redzamības apstākļus un noteiktos meteoroloģiskos apstākļos sniegtu to lietotājiem komforta sajūtu un, it īpaši, lai aizsargātu no saules gaismas (skat. iepriekš 51. punktu), Apelāciju padome pamatoti ir uzskatījusi, ka patērētāji savu uzmanību pievērš it īpaši minēto briļļu optiskajām īpašībām un aizsardzības spējām, nevis drīzāk to dizainam, estētiski sasaistot to ar pulksteņiem, rotaslietām vai juvelierizstrādājumiem, citiem vārdiem sakot, to estētiskajam mērķim. Šādos apstākļos, lai gan ir prasītājas iesniegtie pierādījumi par saulesbriļļu ražošanu viņas pašas uzņēmumā, iepriekš minētās preces nav nepieciešamas un svarīgas, salīdzinot ar optisko saulesbriļļu izmantošanu un otrādi.
Turklāt attiecībā uz prasītājas apgalvojumiem, kuri attiecas uz kopīgajām tirdzniecības vietām, kādas esot šīm precēm, ir jānorāda, ka Vispārējā tiesa sprieduma lietā “nollie”, minēts 41. punktā (
EU:T:2010:114
), 41. punktā un tajā minētajā judikatūrā jau ir nospriedusi, ka tam, ka salīdzinātās preces var tikt tirgotas vienās un tajās pašās tirdzniecības iestādēs, tādās kā lielveikali vai supermārketi, nav nekādas īpašas nozīmes, jo šajos tirdzniecības punktos var sastapt ļoti dažāda rakstura preces, kurām patērētāji automātiski nepiedēvē vienu un to pašu izcelsmi.
Ņemot vērā visu iepriekš izklāstīto, nedz tas, ka attiecīgo preču patērētāji var pārklāties, nedz arī tas, ka luksusa nozarē pastāv ražotāju piemēri, kuri ražo gan preču zīmnes reģistrācijas pieteikumā minētās preces, gan ar agrāko preču zīmi aizsargātās preces, nav pietiekami, pat aplūkojot tos kopā ar citiem prasītājas apgalvojumiem, lai varētu tikt secināta attiecīgo preču līdzība – kaut arī tā būtu vāja.
Par sajaukšanas iespēju
Kā tas tika secināts jau iepriekš 44. punktā, Apelāciju padome uzskatīja, ka konkrētajai sabiedrības daļai nerodas nekāda sajaukšanas iespēja, balstoties vienīgi uz attiecīgo preču salīdzinājumu.
Prasītāja apgalvo, ka Apelāciju padome nav pareizi piemērojusi Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu un ka konfliktējošo preču zīmju līdzība kopā ar šo preču zīmju aptverto preču līdzību izraisa sajaukšanas iespēju.
Šajā ziņā, ciktāl iepriekš 80. punktā jau tika secināts, ka Apelāciju padome nav pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka attiecīgajām precēm nav pat vājas līdzības, un ņemot vērā judikatūru “easyHotel” (minēts 24. punktā,
EU:T:2009:14
, 42. punkts), saskaņā ar kuru sajaukšanas iespējas Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē nosacījumi ir vienlaicīgs konfliktējošo preču zīmju identiskums vai līdzība, kā arī ar tām aptverto preču vai pakalpojumu identiskums vai līdzība, turklāt šie nosacījumi ir kumulatīvi, Vispārējā tiesa konstatē, ka izskatāmajā lietā Apelāciju padome nav pieļāvusi kļūdu arī, izslēdzot jebkādu sajaukšanas iespēju vienīgi, pamatojoties uz attiecīgo preču salīdzinājumu.
Nepastāvot līdzībai starp strīdīgajām precēm un neskarot prasītājas otrā izvirzītā pamata, kurš attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta tiesību normām, vērtējumu, ir jāpiebilst, ka šis secinājums nevar tikt atspēkots ar dažādiem prasītājas apgalvojumiem, kuri attiecas uz apliecināto agrākās preču zīmes reputāciju un netaisnīgi gūto labumu, kāds būtu preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējai, jo tie ir neefektīvi, ja nav izpildīti kumulatīvie attiecīgās regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētie nosacījumi. Visaptveroša sajaukšanas iespējas vērtējuma ietvaros attiecīgo preču līdzības neesamību nevar kompensēt ar to, ka strīdīgās preču zīmes ir līdzīgas vai pat identiskas, neatkarīgi no tā, kādā mērā konkrētie patērētāji tās atpazīst.
Visbeidzot, ņemot vērā izskatāmās lietas apstākļus, Vispārējā tiesa uzskata, ka nav nepieciešamības lemt par prasītājas izvirzīto to atsauču pieņemamību uz diviem Spānijas tiesu nolēmumiem lietā, kuru tā uzskata par analoģisku izskatāmajai lietai, proti, pirmām kārtām 2013. gada 13. marta
Tribunal Superior de Justicia de Madrid
(Madrides Augstākā tiesa, Spānija) nolēmumu un otrām kārtām 2014. gada 9. janvāra
Tribunal Supremo
(Spānijas Augstākā tiesa) nolēmumu, ar kuru minētā
Tribunal Supremo
ir noraidījusi kā nepieņemamu kasācijas sūdzību par iepriekš minēto
Tribunal Superior de Justicia de Madrid
nolēmumu, ar kuru, pirmkārt, tika atcelts
Oficina Española de Patentes y Marcas
(Spānijas Patentu un preču zīmju birojs) lēmums par izskatāmajā lietā pieteiktajai preču zīmei identiskas preču zīmes reģistrāciju un, otrkārt, anulēta minētā reģistrācija, atzīstot to par spēkā neesošu.
Šajā ziņā, pat uzskatot, ka minētās atsauces būtu pieņemamas, ir jāatgādina, ka no pastāvīgās judikatūras izriet, ka valsts nolēmumi par reģistrāciju dalībvalstīs un pēc analoģijas nolēmumi par reģistrācijas izslēgšanu no reģistra vai atteikumu ir tikai elementi, kuri nav noteicoši, bet tie var tikt ņemti vērā vienīgi Kopienas preču zīmes reģistrācijas nolūkā. Šādi paši apsvērumi ir spēkā attiecībā uz dalībvalstu tiesu judikatūru (šajā ziņā skat. spriedumus, 2000. gada 16. februāris,
Procter & Gamble
/ITSB (Ziepju forma), T‑122/99, Krājums,
EU:T:2000:39
, 61. punkts, un 2001. gada 19. septembris,
Henkel
/ITSB (Apaļa sarkanbalta tablete), T‑337/99, Krājums,
EU:T:2001:221
, 58. punkts). Šī judikatūra, kas ir pasludināta absolūtu atteikuma pamatu kontekstā, pēc analoģijas ir piemērojama relatīviem reģistrācijas atteikuma pamatiem.
Jānorāda, ka, atšķirībā no šīs lietas, lieta, kuru izskatīja
Tribunal Superior de Justicia de Madrid
un pēc tam
Tribunal Supremo
, attiecās uz specifisku gadījumu, kurā dažādas ar konfliktējošajām preču zīmēm aizsargātās un Nicas nolīguma 9. klasē ietilpstošās preces tika atzītas par “identiskām”. Šādos faktiskos apstākļos, no kuriem nevar izdarīt secinājumus saistībā ar šo lietu,
Tribunal Superior de Justicia de Madrid
veica līdzības starp preču zīmēm novērtējumu, secinot, ka visaptveroša vērtējuma kontekstā pastāv līdzības un līdz ar to sajaukšanas iespēja. Runājot par kasācijas tiesvedību,
Tribunal Supremo
kasācijas sūdzību noraidīja būtībā procesuālu iemeslu dēļ, kuriem arī nevar būt nekādas ietekmes uz izskatāmo tiesvedību.
Tādējādi prasītājas pirmais pamats ir jānoraida.
Par otro pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta pārkāpumu
Prasītāja apgalvo, ka Apelāciju padome ir pieļausi kļūdu vērtējumā, apgalvojot, ka agrākajai preču zīmei nebija reputācijas tādā formā, kādā tā tika uzskatīta par reģistrētu, t.i., atsevišķi no vārdiskā elementa “longines”. Gluži pretēji, prasītājas ieskatā, Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta piemērošanas nosacījumi bija izpildīti.
ITSB apstrīd prasītājas argumentus.
Saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punktu, ja 2. punkta nozīmē agrākās preču zīmes īpašnieks iebilst, reģistrācijai pieteikto preču zīmi nereģistrē, ja tā ir identiska vai līdzīga agrākajai preču zīmei un ja tās reģistrācijas pieteikums attiecas uz precēm vai pakalpojumiem, kas nav līdzīgi tiem, attiecībā uz kuriem ir reģistrēta agrākā preču zīme, ja attiecībā uz agrāku Kopienas preču zīmi tai Savienībā ir reputācija un attiecībā uz agrāku valsts preču zīmi tai ir reputācija attiecīgajā dalībvalstī un ja pieteiktās preču zīmes izmantošanā bez pietiekama iemesla varētu netaisnīgi gūt labumu no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai tai kaitēt (šajā ziņā skat. spriedumu “Emidio Tucci”, minēts 47. punktā,
EU:T:2012:500
, 55. punkts).
Saskaņā ar judikatūru Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta mērķis nav radīt šķēršļus ikvienas preču zīmes reģistrācijai, kas ir identiska vai līdzīga preču zīmei, kurai ir reputācija. Šīs normas mērķis ir tostarp sniegt valsts agrākās preču zīmes, kurai ir reputācija, īpašniekam iespēju iebilst pret tādas preču zīmes reģistrāciju, kas var vai nu radīt kaitējumu agrākās preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai, vai netaisnīgi gūt labumu no tās reputācijas vai tās atšķirtspējas (šajā ziņā skat. spriedumu “Emidio Tucci”, minēts 47. punktā,
EU:T:2012:500
, 56. punkts un tajā minētā judikatūra). Saskaņā ar iepriekš minētās regulas 8. panta 2. punkta a) apakšpunkta iii) punktu, lasot to kopā ar tā 5. punktu, šie paši apsvērumi pēc analoģijas ir piemērojami agrākām preču zīmēm ar reputāciju, kas reģistrētas atbilstīgi starptautiskiem nolīgumiem, kuri ir spēkā Savienības dalībvalstī.
Izskatāmajā lietā, kā tas tika atgādināts iepriekš 13.–15. punktā, Apelāciju padome būtībā uzskatīja, ka, lai gan minētie prasītājas iesniegtie pierādījumi skaidri pierādīja, ka tās preces ir ļoti augstu vērtētas un ka tās konkrētajā tirgū tiek tirgotas jau vairāk nekā gadsimtu, tie pierādīja arī, ka minētās preces vispārēji netiek apzīmētas ar izskatāmajā lietā aplūkoto apzīmējumu, aplūkojot to atsevišķi, bet gan ar kombinētu preču zīmi, kurā bija ietverts stilizēts vārds “longines”. Apelāciju padomes skatījumā attiecīgā apzīmējuma izmantošana nebija pietiekama, lai pierādītu, ka nozīmīga konkrētās sabiedrības daļa būtiskā iepriekš 15. punktā uzskaitīto valstu teritorijas daļā [šo apzīmējumu] aplūkojot to atsevišķi un bez vārdiskās daļas pulksteņu un hronometrisko instrumentu kontekstā. Neesot iespējams pierādīt preču zīmes reputāciju
in abstracto
. Apelāciju padomes skatījumā prasītājai nav izdevies pierādīt, ka konkrētā sabiedrības daļa bez piepūles grafisko apzīmējumu, kuru veido “smilšu pulkstenis ar spārniem”, varētu asociēt ar tās ražotajām pulksteņu precēm un hronometriskajiem instrumentiem.
Prasītāja būtībā izvirza apgalvojumus, kuri var tikt klasificēti divās daļās. Pirmā daļa attiecas uz to, ka, pēc tās domām, kā tas izriet no ITSB iesniegtās dokumentācijas, agrākajai grafiskajai preču zīmei bija reputācija visā pasaulē attiecībā uz 14. klasē ietilpstošajām pulksteņu precēm, kā arī bižutēriju un juvelierizstrādājumiem.
Ar savu apgalvojumu otro daļu prasītāja principā vēlas pierādīt, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes reģistrācija radītu kaitējumu agrākās preču zīmes ieviestajai ekskluzivitātes idejai, luksusa imidžam un augstajai kvalitātei, un tātad tās reputācijai un atšķirtspējai. Prasītāja uzsver, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes reģistrācija mazinātu agrākās preču zīmes, kuru veido “smilšu pulkstenis ar spārniem” spēju nošķirt konkrētās preces un veicināt patērētāju vēlmi. Tā atsaucas arī uz reģistrācijai pieteiktās preču zīmes “parazītisko” raksturu, ar kuru tiekot netaisnīgi gūts labums, kuru tā uzskata par ļoti iespējamu un paredzamu, jo agrākajai preču zīmei ir augsta reputācija.
Šajā ziņā, ciktāl, kā to apstrīdētā lēmuma 24. punktā pamatoti uzsvēra Apelāciju padome, Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta piemērošana ir pakļauta noteiktiem kumulatīviem nosacījumiem (skat. arī iepriekš 91. punktu), tostarp tas, ka ir jāpierada agrākās preču zīmes, uz kuru ir balstīti iebildumi, reputācija, Vispārējā tiesa nospriež, ka vispirms ir jāizvērtē pirmā prasītājas apgalvojumu daļa. Tādējādi ir jāizvērtē, vai Apelāciju padome pamatoti ir uzskatījusi, ka šāda reputācija izskatāmajā lietā nav pierādīta un ka pēc tam vienīgi uz šī pamata tā nolēma, ka prasītāja, lai iebilstu pret reģistrācijai pieteiktās preču zīmes reģistrāciju, nevarēja balstīties uz iepriekš minēto tiesību normu.
Pirmkārt, tās apgalvojumu, kuri attiecas uz iepriekš minēto pirmo daļu, kontekstā prasītāja norāda, ka pretēji Apelāciju padomes uzskatam agrākā preču zīme bieži tiek izmantota pat bez vārda “longines”, piemēram, uz dažām “sprādzēm”, kas izmantotas bižutērijā, juvelierizstrādājumos un pulksteņos un uz pulksteņu pogām. Turklāt, tās ieskatā, visiem pierādījumiem, kuri bija pietiekami, lai Apelāciju padome uzskatītu, ka vārds “longines” kombinācijā ar agrāko preču zīmi veido preču zīmi ar reputāciju, ir jābūt par pierādījumiem saistībā ar agrākās preču zīmes reputāciju, aplūkojot to atsevišķi. Pēc prasītājas domām, to varot izmantot ar vai bez vārda “longines”.
Otrkārt, prasītāja norāda, ka agrākā preču zīme tiek izmantota, lai apzīmētu tās preces kopš 1874. gada, ka tās pirmā izmantošana ir notikusi 1867. gadā un ka tā esot “ārkārtīgi pazīstama” ne tikai pulksteņu [nozares] profesionāļu vidū, bet arī no vidusmēra patērētāja viedokļa. Pēc prasītājas domām, šīs preču zīmes nospiedums uz metāliem un precēm patērētājiem un profesionāliem ļauj pārbaudīt, vai runa ir par oriģinālu.
Treškārt, prasītāja uzsver, ka agrākai preču zīmei, kura patērētajiem sniedz dažādu pozitīvu informāciju par precēm, ir autonoma un atsevišķa vērtība, kura sniedzas ārpus ar to aptvertajām 14. klasē ietilpstošajām precēm, attiecoties arī uz 9. un 25. klasē ietilpstošajām precēm.
Vispārējā tiesa norāda, ka saskaņā ar judikatūru, lai izpildītu nosacījumu attiecībā uz reputāciju, preču zīmei jābūt pazīstamai nozīmīgā sabiedrības daļā, kuru skar ar to aptvertās preces un pakalpojumi. Pārbaudot šo nosacījumu, ir jāņem vērā visi apstākļi, kam ir nozīme lietā, proti, it īpaši agrākās preču zīmes tirgus daļa, šīs preču zīmes izmantošanas intensitāte, ģeogrāfiskā platība un ilgums, kā arī uzņēmuma šīs preču zīmes popularizēšanai ieguldīto investīciju apjoms, taču netiek prasīts, lai šī preču zīme būtu zināma noteiktai konkrētās sabiedrības daļas procentuālajai daļai vai ka šai reputācijai jāpastāv visā attiecīgajā teritorijā, ja reputācija pastāv tās nozīmīgā daļā (šajā ziņā skat. spriedumu “Emidio Tucci”, minēts 47. punktā,
EU:T:2012:500
, 58. punkts un tajā minētā judikatūra).
Izskatāmajā lietā no prasītājas ITSB iesniegto pierādījumu pārbaudes izriet, ka šīm precēm patiešām ir raksturīga būtiska un ilgstoša klātesamība vismaz dažās Savienības dalībvalstīs, kurās agrākā preču zīme ir aizsargāta. Turklāt Apelāciju padome šo apstākli ir skaidri apstiprinājusi apstrīdētajā lēmumā, uzsverot, ka minētās preces vispārēji netiek tirgotas ar agrāko preču zīmi, aplūkojot to atsevišķi, vai tiek tirgotas tikai ļoti reti, bet ka tās tiek apzīmētas ar kombinēto preču zīmi, ietverot tostarp grafisku apzīmējumu, kurš veido agrāko preču zīmi.
Tādējādi no apstrīdētā lēmuma 35. punkta izriet, ka Apelāciju padome ir piedēvējusi īpašu nozīmīgumu apstāklim, ka “grafiskā smilšu pulksteņa ar spārniem attēlojuma un vārda “longines” izmantotajā kombinācijā, pēdējais minētais ir vizuāli dominējošais elements”. Tajā pašā apstrīdētā lēmuma punktā tā arī apgalvoja, ka citāds secinājums nekā Apelāciju padomes izdarītais būtu bijis iespējams, ja, piemēram, agrākā preču zīme “pastāvīgi būtu bijusi attēlota citādi liela izmēra attēla un neliela izmēra vārdiskā elementa kombinācijas veidā vai ja prasītāja būtu iesniegusi pierādījumus, kuri apstiprinātu, ka patērētāji ir pieraduši drīzāk koncentrēties uz grafisko smilšu pulksteņa ar spārniem attēlojumu, nevis uz elementu “longines””. Ņemot vērā izskatāmās lietas faktiskos apstākļus, Apelāciju padomes ieskatā, šie pēdējie minētie apsvērumi tomēr būtu jāatstāj bez ievērības.
Šajā ziņā un vispirms Vispārējā tiesa secina, ka, ņemot vērā prasītājas iesniegtos pierādījumus, Apelāciju padome pareizi ir apgalvojusi, ka no tiem neizriet, ka patērētāji izmantotajā kombinētajā preču zīmē būtu pieraduši koncentrēties uz “smilšu pulksteņa ar spārniem” elementu. Piemēram, ir jānorāda, ka minētie pierādījumi neietver viedokļu aptaujas, kas būtu veiktas konkrētajā sabiedrības daļā un kas attiecas tostarp uz izmantotās kombinētās preču zīmes uztveri, uz jautājumu par to, kuri elementi ir tie, kas tiek iegaumēti, vai vismaz, kas ir tie elementi, kurus šī sabiedrības daļa, veicot savus pirkumus ar dažādu preču zīmju klātesamību, atpazīst kā tādus, kas norāda uz prasītājas precēm. Konkrētāk, prasītāja nav iesniegusi arī viedokļu aptaujas, kurās mērķa grupas personas būtu konfrontētas ar grafisko apzīmējumu, kurā attēlots “smilšu pulkstenis ar spārniem”, tām būtu jāinformē par to, vai minēto apzīmējumu atpazīst, un attiecīgajā gadījumā, ar ko tas viņām asociējas.
Turpinājumā, pretēji prasītājas apgalvojumiem, Vispārējā tiesa uzskata, ka prasītājas ITSB iesniegtie pierādījumi par agrākās preču zīmes, kuru veido “smilšu pulkstenis ar spārniem” izmantošanu, nav pietiekami, lai varētu tikt konstatēts, ka tās reputācija ir pierādīta.
No vienas puses, no tiem izriet, kā to turklāt pamatoti apgalvo ITSB, ka uz pulksteņiem, kad agrākā preču zīme tiek izmantota viena pati, tai nav vizuāli nozīmīgs izvietojums. Gluži pretēji, dažreiz tā ir izvietota vietās, kurās to varētu nepamanīt tās izmēra un novietojuma dēļ. Šie apsvērumi ir piemērojami it īpaši atsaucēm, kuras prasītāja izdarīja uz agrākās preču zīmes izmantošanu uz sprādzēm, rokassprādzēm un pulksteņu pogām.
No otras puses, no prasītājas ITSB iesniegtajiem pierādījumiem arī neizriet, ka agrākā preču zīme, aplūkojot to atsevišķi, pietiekami nozīmīgā apmērā tiktu izmantota popularizēšanas materiālos, rēķinos vai žurnālos neatkarīgi no tā, vai tas tiek izvērtēts no kvantitatīvā vai kvalitatīvā viedokļa, un pastāvīgi, lai tam varētu būt nozīme preču zīmes reputācijas vērtējumā. Kā to pamatoti ir konstatējusi Apelāciju padome, no pierādījumiem izriet, ka, izņemot dažus izņēmumus, regulāri tiek izmantota kombinēta preču zīme, kuru veido agrākā preču zīme un vārds “longines”.
Šādos apstākļos galvenais jautājums, kurš Vispārējai tiesai vēl ir jāizlemj, ir tas, vai konkrētā sabiedrības daļa, kura vairākkārt ir saskārusies ar reklāmām, dokumentiem vai pat precēm, kurās vai uz kurām ir kombinētā preču zīme, kuru veido agrākā preču zīme un vārds “longines”, ir ievērojusi un iegaumējusi arī minēto agrāko preču zīmi, aplūkojot to atsevišķi, pietiekami pastāvīgi, lai no tā varētu izsecināt, ka tai atbilstoši iepriekš 100. punktā atgādinātajiem kritērijiem ir reputācija.
Pirmkārt, šajā ziņā Vispārējai tiesai ir jāņem vērā, ka prasītājas iesniegtie pierādījumi parāda tostarp, ka iepriekš minētās reklāmas ir redzamas visa veida žurnālos vai avīzēs dažādās valodās, kas tiek tirgoti tostarp izskatāmajā lietā nozīmīgajās Savienības dalībvalstīs. Šajā ziņā apstrīdētā lēmuma 25. punkta sestajā ievilkumā Apelāciju padome turklāt norāda, ka 31 no minētajiem izgriezumiem atbilst žurnāliem vai avīzēm no Savienības dalībvalstīm.
Otrkārt, ir jāņem vērā apstāklis, ka lielākoties runa ir par žurnāliem, kuri nav paredzēti šaurai profesionāļu sabiedrības daļai, bet gan to mērķa grupas patērētāji ir plaša sabiedrības daļa – tie ir gan patērētāji, kam ir interese par modi, par “people” [“slavenību”] jaunumiem, vai tie, kuri vēlas gūt informāciju par saviem hobijiem, tostarp dažādiem sporta veidiem. Dažas reklāmas ir publicētas žurnālos kolekcionāriem, citas – “vispārējo [interešu]” žurnālos. Vispārējā tiesa secina arī, ka minētās reklāmas vairākkārt ir aizņēmušas minēto žurnālu vai avīžu veselu vai puslappusi.
Treškārt, no prasītājas ITSB iesniegtajiem pierādījumiem izriet, ka aplūkotās kombinētās preču zīmes vai ar minēto preču zīmi aptverto preču reklāmas bieži ir tikušas publicētas kontekstā ar vai saistībā ar kultūras vai sporta pasaules slavenībām. Šajā ziņā no prasītājas dažādiem iesniegtiem dokumentiem izriet, ka šīs reklāmas guva labumu no sadarbības ar visā pasaulē pazīstamām personībām, tostarp aktieriem, dzejniekiem, tenisistiem, jāšanas sporta sportistiem, slēpotājiem, riteņbraucējiem, loka šāvējiem, vingrotājiem vai arī dažiem modeļiem. Tādējādi attiecīgās preces reklāmas nolūkā ir nēsājuši tādi pasaulslaveni sportisti vai aktieri kā Andrē Agasi [
André Agassi
], Odrija Hepbērna [
Audrey Hepburn
] un Hamfrijs Bogarts [
Humphrey Bogart
].
Ceturtkārt, Vispārējā tiesa neatstāj bez ievērības arī apstākli, kurš izriet no pierādījumiem, ka aplūkotā kombinētā preču zīme, kuru veido grafiskais elements “smilšu pulkstenis ar spārniem” un vārds “longines”, daudzkārt ir reklamēta dažādu sporta sacensību laikā, no kurām vismaz dažas tika pārraidītas televīzijā.
Piektkārt, no prasītājas ITSB iesniegtajām tabulām un citiem pierādījumiem izriet, ka daudzu gadu garumā, it īpaši no 2002. līdz 2010. gadam, prasītāja ir izdevusi nozīmīgas summas par reklāmu, turklāt tas ir darīts tādās dažādās valstī kā Francija, Spānija vai Itālija, kuras ir nozīmīgas izskatāmajā lietā. Prasītāja ir iesniegusi arī rēķinu piemērus par attiecīgo preču – it īpaši pulksteņu – pārdošanu. Minētie rēķini vienmēr ir attiekušies uz kombinēto preču zīmi un pierāda nozīmīgu prasītājas klātesamību Eiropas tirgū tostarp Francijā, Vācijā, Itālijā un Spānijā. Visbeidzot, prasītāja ir iesniegusi arī dažus tirgus pētījumus par kombinētās preču zīmes izplatību tirgū dažās Savienības dalībvalstīs, tostarp Francijā, Vācijā, Itālijā un Apvienotajā Karalistē.
Tādējādi ar atbilstošajiem pierādījumiem tiek pierādīta kombinētās preču zīmes izmantošana ilgtermiņā ne tikai Šveicē, bet arī dažās šajā lietā nozīmīgajās Savienības dalībvalstīs.
Vispārējā tiesa nospriež, ka iepriekš minētie apstākļi, aplūkojot tos kopvērtējumā, 93. punktā minētos Apelāciju padomes apsvērumus nepadara par spēkā neesošiem.
Nepastāvot konkrētiem pierādījumiem, kuri skaidri pierādītu, ka patērētāji tādā kombinētā preču zīmē kā izmantotā būtu pieraduši it īpaši koncentrēties uz elementu, kuru veido “smilšu pulkstenis ar spārniem” (skat. iepriekš 103. punktu), veicot minētās preču zīmes un dažādo tās sastāvdaļu visaptverošu analīzi, ir jāizvērtē, kā to uztver konkrētā sabiedrības daļa.
Šajā ziņā ir jāsecina tāpat, kā to ir darījusi Apelāciju padome, ka no prasītājas ITSB iesniegtajiem un uz kombinētās preču zīmes izmantošanu attiecināmajiem pierādījumiem izriet, ka tieši tās vārdiskas elements, kuru veido vārds “longines”, ir dominējošais elements kopējā iespaidā, kādu minētais apzīmējums rada tostarp no vizuāla viedokļa.
Pirmām kārtām tas tā ir minētā vārda izvietojuma dēļ kombinētajā preču zīmē, proti, tās augšējā daļā, un tādēļ, ka tas pārsniedza gan ievērojami mazākā izmēra tā grafiskā elementa gan garumu, gan platumu, kuru veido “smilšu pulkstenis ar spārniem”.
Otrām kārtām vārds “longines” ir viegli salasāms, jo tas ir rakstīts lielajiem burtiem, turklāt tādā šriftā, kura grafiskais attēlojums īpaši neatšķiras no šrifta, kāds tiek parasti izmantots. Vienīgais grafiskais elements, kurš minētajā vārdā “longines” ir specifisks, ir noteikts pagarinājums, pievienojot nelielu svītriņu to veidojošo lielo burtu galos.
Tāpat ir jāuzsver, ka grafisko elementu, kuru, prasītājas ieskatā, veido “smilšu pulkstenis ar spārniem”, turklāt tādā kombinētajā preču zīmē kā izmantotā, nevar atzīt par neievērojamu, tomēr tas ir tīri papildinošs un iekļaujas kopējā iespaidā, kas patērētājiem rodas par minēto preču zīmi, ne tikai tā izmēra dēļ, kurš, salīdzinot ar vārda “longines” izmēru, ir mazāks, bet arī tā drīzāk sarežģītā rakstura dēļ, jo grafisko apzīmējumu veido tādu izplestu spārnu attēls, kuriem pa vidu ir tāds kā taisnstūris, kas novietots uz tā īsās malas un ir sadalīts ar divām diagonālām līnijām, kuras savukārt ir savienotas ar divām horizontālām līnijām, kas kopumā nav viegli iegaumējams. Šī analīze ir spēkā attiecībā uz dažiem minētā prasītājas izmantotā grafiskā dizaina variantiem.
Vispārējā tiesa it īpaši uzskata, ka nekādi nav nodrošināts, ka konkrētā sabiedrības daļa, kura turklāt savu uzmanību nevērš uz izmantotās kombinētās preču zīmes detaļām, uztvertu grafiskā dizaina vidū izvietoto daļu kā tādu, kas atspoguļo sava veida stilizētu “smilšu pulksteni”. Lai gan izskatāmajā lietā šāda doma vieglāk var ienākt prātā patērētājam, kurš zina faktu, ka grafisku preču zīmi, ko veido “smilšu pulkstenis ar spārniem”, kaut arī ar citu grafisko dizainu, prasītāja jau izmantoja XIX gadsimtā un vēlāk tā bija vienas no pirmajām starptautiskajām reģistrācijām Pasaules intelektuālā īpašuma organizācijā (
WIPO
) priekšmets – fakts, uz kuru norāda prasītāja, – ir jāsecina, ka atbilstoši Apelāciju padomes apstrīdētā lēmuma 34. punktā pamatoti apgalvotajam runa nav par apstākli, kuru varētu uzskatīt par tādu, ko attiecīgā sabiedrības daļa, kura, jāatgādina, nav ierobežota ar pulksteņu nozares profesionāļiem, labi zina (skat. arī turpmāk 125. punktu). Tādējādi nepastāv arī iemesli, kuri būtu saistīti ar attiecīgā grafiskā elementa konceptuālo saturu, kurš būtiskai konkrētās sabiedrības daļai liktu iegaumēt it īpaši to.
Ņemot vērā visu iepriekš izklāstīto, Vispārējā tiesa nospriež, ka Apelāciju padome nav pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka nav pierādīta agrākās preču zīmes, aplūkojot to tādējādi, kā tā ir reģistrēta, reputācija. Lai gan ir kombinētās preču zīmes, kuru veido agrākā preču zīme un vārds “longines”, ilgstoša un būtiska kvantitatīva un kvalitatīva izmantošana, patērētāju uzmanību pievērš un visticamāk to atmiņā paliek vārds “longines”, turklāt nav pierādīts, ka būtiska konkrētās sabiedrības daļa vienā vai vairākās Savienības dalībvalstīs, attiecībā uz kurām tika apgalvota reputācijas esamība, atpazīst arī agrāko preču zīmi pašu par sevi un bez piepūles asociē to ar prasītājas pulksteņu precēm un hronometriem, kurus kā vienīgos skar atsauce uz reputāciju.
Neviens cits prasītājas apgalvojums nevar šo secinājumu atspēkot.
Kā norāda arī prasītāja, pirmkārt, ir skaidrs, ka teorētiski nav izslēgta iespēja, ka agrākās preču zīmes izmantošana kombinētajā preču zīmē var būt pietiekama, lai tiktu secināts, ka minētajai agrākajai preču zīmei ir reputācija, lai gan tā pati par sevi un neatkarīgi no kombinētās preču zīmes nav tikusi izmantota vai ir tikusi izmantota maz.
Šāda iespēja izriet no tādas judikatūras piemērošanas pēc analoģijas, saskaņā ar kuru preču zīme var iegūt īpašu atšķirtspēju sakarā ar tās ilgstošu izmantošanu un iegūto reputāciju, esot citas reģistrētas preču zīmes sastāvdaļai, ja vien mērķa sabiedrība preču zīmi uztver kā noteikta uzņēmuma preču izcelsmes norādi (šajā ziņā skat. spriedumu, 2006. gada 7. septembris,
L & D
/ITSB –
Sämann
(“Aire Limpio”), T‑168/04, Krājums,
EU:T:2006:245
, 74. punkts). Tomēr izskatāmajā lietā, kā to pamatoti apstrīdētā lēmuma 35. punktā uzsver Apelāciju padome, lai izdarītu iespējamu secinājumu, ka agrākai preču zīmei ir reputācija, būtu bijis nepieciešams to attēlot citādi izmantotajā kombinētajā preču zīmē, lai konkrētā sabiedrības daļa to iegaumētu.
Otrkārt, runājot par dažādiem prasītājas apgalvojumiem, kuros tiek uzsvērta agrākās preču zīmes garā vēsture un pastāvīgā izmantošana, tās nav izšķirošas, lai pierādītu tās reputāciju, nepastāvot pietiekami konkrētiem pierādījumiem par to, ka būtiska konkrētās sabiedrības daļa par to ir zinājusi. Lai gan prasītāja, protams, pierādījumos ir iesniegusi dažus rakstus, kuri attiecas uz apzīmējumu, kuru veido “smilšu pulkstenis ar spārniem”, senu izmantošanu un reģistrāciju, tomēr ir jāsecina, no vienas puses, ka attiecībā uz dažiem no tiem runa ir par rakstiem, kuri ir domāti drīzāk profesionālajai sabiedrības daļai, vai attiecībā uz citiem rakstiem – tie ir domāti Šveices lasītajiem, tomēr nav pierādīts, ka izskatāmajā lietā tie patiešām būtu sakāruši būtisku konkrētās sabiedrības daļu. Katrā ziņā ir jānorāda, ka vēsturiski izmantotais un īpaši detalizēti atspoguļotais “smilšu pulksteņa ar spārniem” grafiskais dizains ievērojami atšķiras no pašreiz agrākajā preču zīmē izmantotā grafiskā dizaina.
Treškārt, to pašu iepriekš 125. punktā minēto iemeslu dēļ ir noraidāms kā nepierādīts prasītājas apgalvojums, saskaņā ar kuru ne tikai profesionāļi, bet arī plaša sabiedrības daļa zina to, ka oriģinālās prasītājas preces ir atpazīstamas un var tikt nošķirtas no pakaļdarinājumu precēm ar “smilšu pulksteņa ar spārniem” grafiskā dizaina palīdzību. Vispārējā tiesa it īpaši uzskata, ka attiecībā uz būtisku konkrētās sabiedrības daļu šo funkciju pilda tieši vārda “longines” izmantošana uz attiecīgajam precēm.
Tādējādi, ņemot vērā visus šos apstākļus, prasītāja nevar apgalvot, ka dažādo pozitīvo informāciju par precēm tā patērētajiem sniedz ar agrākās preču zīmes “reputācijas” palīdzību un ka [minētajai preču zīmei] ir autonoma un atsevišķa vērtība, kura sniedzas ārpus ar to aptvertajām 14. klasē ietilpstošajām precēm, attiecoties arī uz 9. un 25. klasē ietilpstošajām precēm. Lai gan attiecībā uz izmantoto komplekso apzīmējumu vārda “longines” klātesamības dēļ šāda reputācija nevar tikt izslēgta, tas tā nevar būt attiecībā uz agrāko preču zīmi vienu pašu.
Tātad un tiktāl, ciktāl Apelāciju padome savā Regulas Nr. 207/2009 8. panta 5. punkta analīzē ir tikai secinājusi, ka agrākās preču zīmes reputācija nav tikusi pierādīta (skat. iepriekš 96. punktu), Vispārējai tiesai nav pirmo reizi jāvērtē prasītājas apgalvojumus attiecībā uz to, vai ir vai nav izpildīti citi minētās tiesību normas piemērošanas nosacījumi (skat. iepriekš 91. un 92. punktu), jo šiem apgalvojumiem nav nozīmes šīs lietas izlemšanā.
No tā izriet, ka ir jānoraida arī prasītājas otrais pamats, kā arī prasība kopumā.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
Tā kā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar ITSB prasījumiem.

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (piektā palāta)
nospriež:

1)
prasību noraidīt;

2)
La Compagnie des montres Longines
,
Francillon SA
atlīdzina tiesāšanas izdevumus.

Dittrich
Schwarcz
Tomljenović
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2015. gada 12. februārī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.