CELEX: 62012CJ0583
Előzetes döntéshozatal iránti kérelem
1383/2003/EK rendelet
Hamisított és kalózáruk forgalomba hozatalának megakadályozására irányuló intézkedések
13. cikk (1) bekezdés
A szellemi tulajdonjog megsértésének megállapítására vonatkozó vámhatósági hatáskör

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az egyes szellemi tulajdonjogokat feltehetően sértő áruk elleni vámhatósági intézkedésekről és az ilyen jogokat ténylegesen sértő áruk ellen hozandó intézkedésekről szóló, 2003. július 22‑i 1383/2003/EK rendelet (
HL L 196., 7. o.
; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 13. kötet, 469. o.) értelmezésére irányul.
E kérelmet a Sintax Trading OÜ (a továbbiakban: Sintax Trading) és a Maksu‑ ja Tolliamet (adó‑ és vámhivatal, a továbbiakban: vámhivatal) közötti, annak tárgyában indult jogvitában terjesztették elő, hogy ez utóbbi megtagadta a szellemi tulajdonjogot feltehetően sértőként lefoglalt áruk kiadásának engedélyezését, noha e jog jogosultja nem indította meg az annak megállapítására irányuló eljárást, hogy megsértették‑e ezt a jogot.
Jogi háttér
A nemzetközi jog
A szellemi tulajdonjogok kereskedelmi vonatkozásairól szóló megállapodás (a továbbiakban: TRIPS‑megállapodás) az 1994. április 15‑én Marrakechben aláírt és a többoldalú tárgyalások uruguayi fordulóján (1986–1994) elért megállapodásoknak a Közösség nevében a hatáskörébe tartozó ügyek tekintetében történő megkötéséről szóló, 1994. december 22‑i 94/800/EK tanácsi határozattal (
HL L 336., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet, 80. o.) jóváhagyott, a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) létrehozásáról szóló egyezmény 1C. mellékletében szerepel.
A TRIPS‑megállapodás III. része többek között tartalmazza a 41. cikk (1)–(4) bekezdését, amely a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A tagok kötelesek biztosítani, hogy a nemzeti jogukban rendelkezésre álljanak azok a jogérvényesítési eszközök, amelyek a jelen Megállapodásban meghatározott, szellemi alkotásokra vonatkozó jogok megsértése esetén hatékony eljárást tesznek lehetővé, ideértve a jogsértések megelőzésére, valamint a további jogsértésektől való elrettentésre szolgáló, megfelelő jogorvoslatokat. Az említett eljárásokat oly módon kell alkalmazni, hogy ne gátolják a törvényes kereskedelmet, és biztosítékot nyújtsanak a velük való visszaéléssel szemben.
(2)   A szellemi tulajdonjogok érvényesítésével kapcsolatos eljárás legyen korrekt és méltányos. Ne legyen indokolatlanul bonyolult vagy költséges; ne legyenek ésszerűtlenül hosszú határidők és indokolatlan késedelmek.
(3)   Az ügyek érdemében hozott döntéseket lehetőleg írásba kell foglalni, és indokolni kell. Legalább az eljárásban részt vevő felek részére késedelem nélkül rendelkezésre kell ezeket bocsátani. Az ügyek érdemében hozott döntések alapjául olyan bizonyítékok szolgáljanak, amelyekre vonatkozóan a feleknek alkalmuk volt nyilatkozni.
(4)   Az eljárásban részt vevő feleknek lehetőséget kell adni, hogy a határozatot a közigazgatási döntések végső felülvizsgálatára illetékes bíróság felülvizsgálhassa, éspedig – a nemzeti jogoknak az ügy fontosságára irányadó bírósági eljárási szabályaitól függően – legalább az érdemben hozott alapfokú döntés jogi vonatkozásait. [...]”
E megállapodás 42. cikke előírja:
„A tagok kötelesek biztosítani a jogtulajdonosok […] számára a jelen Megállapodásban foglalt bármely szellemi tulajdonjogok érvényesítését szolgáló polgári bírósági eljárást. [...]”
Az említett megállapodás „Közigazgatási eljárások” című 49. cikke a következőképpen szól:
„Amennyiben polgári jogorvoslat rendelhető el az ügy lényegét érintő közigazgatási eljárás eredményeként, az idevonatkozó eljárás lényegében feleljen meg az e fejezetben kifejtett elveknek.”
Ugyanezen megállapodásnak „A vámhatóság által a belföldi forgalom részére történő felszabadítás felfüggesztése” című 51. cikke szerint:
„A tagok – az alább részletezett rendelkezésekkel összhangban – hozzanak létre olyan eljárásokat […], amelyek segítségével a jogtulajdonos az illetékes szervhez írásos kérelmet nyújthat be, amennyiben alapos indoka van feltételezni, hogy hamis védjeggyel ellátott vagy szerzői jogot bitorló „kalóz” termékek […] behozatalára kerül sor: az illetékes – közigazgatási vagy bírói – szervhez intézett említett kérelem arra irányul, hogy a vámhatóság függessze fel a termékek szabad forgalomba bocsátásának engedélyezését. […]”
A TRIPS‑megállapodás „Értesítés a felfüggesztésről” című 54. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Az importőrt és a kérelmezőt haladéktalanul értesíteni kell az árunak az 51. cikk szerinti felszabadításának felfüggesztéséről.”
E megállapodásnak „A felfüggesztés időtartama” című 55. cikke a következőképpen szól:
„Ha a vámhatóság legkésőbb 10 munkanapon belül attól számítva, hogy a kérelmező értesítést kapott a felfüggesztésről, nem kap értesítést arról, hogy az alperesen kívüli fél érdemi döntésre irányuló eljárást kezdeményezett az ügyben, avagy, ha a hatáskörrel bíró hatóság meghosszabbította a felfüggesztést, az árut fel kell szabadítani, feltéve, hogy az összes többi behozatali, illetve kiviteli feltétel teljesült. Indokolt esetben ezt a határidőt további tíz munkanappal meg lehet hosszabbítani. [...]”
Az uniós jog
Az 1383/2003 rendelet (2), (5), (8) és (10) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„(2)
A hamisított és kalózáruk, illetve általában a szellemi tulajdonjogot sértő valamennyi áru forgalmazása jelentős károkat okoz a jogszerűen eljáró gyártóknak és kereskedőknek, valamint a jogosultaknak, amellett, hogy félrevezeti a fogyasztókat, és bizonyos esetekben veszélyezteti azok egészségét és biztonságát. Az ilyen áruk piacra jutását akadályozni kell, amennyire csak lehet, és intézkedéseket kell hozni e jogellenes tevékenység elleni eredményes fellépés érdekében anélkül, hogy ez a jogszerű kereskedelem szabadságát fenyegetné. [...]
[...]
(5)
A vámhatósági intézkedéseknek azon időszak alatt, amely annak megállapításához szükséges, hogy a gyanús áruk valóban hamisított áruk, kalózáruk vagy egyes szellemi tulajdonjogokat sértő áruk‑e, ki kell terjedniük egyrészről a szabad forgalomba bocsátás […] felfüggesztésére, másrészről a felfüggesztő eljárás alá vont […] áruk lefoglalására.
[...]
(8)
Az annak megállapítása iránt indított eljárásban, hogy a nemzeti jog alapján sor került‑e szellemi tulajdonjog megsértésére, azok a feltételek irányadóak, amelyeket annak megállapítására alkalmaznak, hogy a kérdéses tagállamban előállított áruk sértenek‑e szellemi tulajdonjogokat. Ez a rendelet nem érinti a bíróságok hatáskörére és a bírósági eljárásokra vonatkozó tagállami rendelkezéseket.
[...]
(10)
Szükséges meghatározni az olyan árukra alkalmazandó intézkedéseket, amelyekről megállapítást nyert, hogy azok hamisított, kalóz‑ vagy általában egyes szellemi jogokat sértő áruk. [...]”
E rendelet 1. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképen rendelkezik:
„(1)   E rendelet megállapítja azokat a feltételeket, amelyek alapján a vámhatóságok intézkednek, amennyiben árukkal kapcsolatban valamely szellemi tulajdonjog megsértésének gyanúja merül fel az alábbi helyzetekben:
a)
ha azokat […] szabad forgalomba bocsátás […] céljából bejelentik;
b)
ha azokat […] a[z Európai Unió] vámterületére belépő […] árukon végzett ellenőrzések során találják meg.
(2)   E rendelet meghatározza azokat az intézkedéseket is, amelyeket az illetékes hatóságoknak kell megtenniük, amennyiben az (1) bekezdésben említett árukról megállapítják, hogy azok szellemi tulajdonjogokat sértenek.”
E rendelet 2. cikke előírja:
„(1)   E rendelet alkalmazásában »szellemi tulajdonjogot sértő áruk«:
[...]
b)
»kalózáruk«: olyan másolt vagy másolatokat magukban foglaló áruk, amelyeket a szerzői jog vagy szomszédos jogok, vagy a formatervezési mintaoltalom jogosultjának – függetlenül attól, hogy azt a tagállami jogszabályok szerint bejegyezték‑e –, vagy a gyártó országban a jogosult által felhatalmazott személy engedélye nélkül állítottak elő [...];
[...]
(2)   E rendelet alkalmazásában »jogosult«:
a)
a védjegy, szerzői jog vagy kapcsolódó jog, formatervezési mintaoltalmi jog, szabadalom, kiegészítő oltalmi tanúsítvány, növényfajta‑oltalmi jog, oltalom alatt álló eredetmegjelölés, oltalom alatt álló földrajzi jelzés vagy általában valamely, az (1) bekezdésben említett jog jogosultja, vagy
b)
bármely más személy, aki jogosult az a) pontban említett szellemi tulajdonjogok bármelyikének használatára, valamint a jogosult vagy a használatra jogosult személy képviselője.”
Ugyanezen rendelet „Vámhatósági intézkedés iránti kérelmek” című II. fejezetének 1. szakaszában szereplő 4. cikk (1) bekezdése, amely azon intézkedésekre vonatkozik, amelyeket e hatóságok az intézkedés iránti kérelem benyújtását megelőzően hozhatnak, a következőképpen rendelkezik:
„Ha a vámhatóságok az 1. cikk (1) bekezdésében említett helyzetek egyikében történő eljárás során azelőtt, hogy a jogosult kérelmet nyújtott volna be vagy annak helyt adtak volna, kellően alapos okkal azt feltételezik, hogy az áruk szellemi tulajdonjogot sértenek, akkor felfüggeszthetik az áruk kiadását vagy pedig az értesítésnek a jogosult és az áruk bejelentője vagy birtokosa – ha ez utóbbiak ismertek – általi átvételétől számított három munkanapra lefoglalhatják azokat, lehetővé téve, hogy a jogosult az 5. cikkel összhangban intézkedés iránti kérelmet nyújthasson be.”
Az 1383/2003 rendelet 5. cikkének (1) és (2) bekezdése, amely a II. fejezetnek „A vámhatósági intézkedés iránti kérelem benyújtása és elintézése” című 2. szakaszában található, a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A jogosult valamennyi tagállamban írásban kérelmezheti az illetékes vámszervnél a vámhatósági intézkedést, ha áruk az 1. cikk (1) bekezdésében említett helyzetek valamelyikében találhatóak (intézkedés iránti kérelem).
(2)   Valamennyi tagállam kijelöli az intézkedés iránti kérelmek átvételére és elintézésére illetékes vámszervet.”
E rendelet 8. cikke (2) bekezdésének első albekezdése előírja:
„A jogosult intézkedés iránti kérelmének helyt adó határozatot haladéktalanul továbbítani kell azon tagállam vagy azon tagállamok vámhivatalaihoz, amelyek a kérelem állítása szerint szellemi tulajdonjogot sértő áruk kezelését valószínűleg végzik.”
Az említett rendelet 9. cikke a III. fejezetben található, amelynek címe „A vámhatóságok és az ügyben határozathozatalra jogosult hatóság intézkedésének feltételei”. E cikk a következőképpen szól:
„(1)   Ha a vámhivatal, amelyhez a jogosult kérelmének helyt adó határozatot a 8. cikk szerint továbbították, szükség szerint a kérelmezővel folytatott konzultációt követően meggyőződik arról, hogy az 1. cikk (1) bekezdésében említett helyzetek egyikében lévő áruk feltehetően sértik a kérdéses határozat által érintett szellemi tulajdonjogot, felfüggeszti az áruk kiadását, vagy lefoglalja őket.
[...]
(2)   Az (1) bekezdésben említett illetékes vámszervnek vagy vámhivatalnak tájékoztatnia kell a jogosultat és az áruk […] bejelentőjét vagy birtokosát az intézkedéséről, és jogosult tájékoztatni őket azoknak az áruk tényleges vagy becsült mennyiségéről, illetve tényleges vagy feltételezett jellegéről, amelyek kiadását felfüggesztették, vagy amelyeket lefoglaltak, anélkül hogy ennek az információnak a közlése kötelezné őt arra, hogy értesítse az érdemi határozat meghozatalára illetékes hatóságot.
(3)   Annak megállapítása érdekében, hogy megsértettek‑e szellemi tulajdonjogot a nemzeti jog szerint, […] a kérelmet elintéző vámhivatal vagy a vámszerv, a jogosult kérelmére tájékoztatja azt az áruk címzettjének, feladójának, bejelentőjének vagy birtokosának a nevéről és címéről, ha az ismert, valamint a feltehetően szellemi tulajdonjogot sértő áruk származásáról és eredetéről.
[...]”
Ugyanezen rendelet 10. cikke a következőképpen szól:
„Annak megállapításánál, hogy egy szellemi tulajdonjogot a nemzeti jog szerint megsértettek‑e, azoknak a tagállamoknak a hatályos jogát kell alkalmazni, amelyek területén az áruk az 1. cikk (1) bekezdésében említett helyzetek valamelyikébe kerültek.
Ez a jog alkalmazandó a 9. cikk (1) bekezdésében említett vámszervek vagy vámhivatalok azonnali értesítésére is azzal kapcsolatban, hogy a 13. cikkben előírt eljárást megindították, kivéve, ha az eljárást a kérdéses szerv vagy hivatal indította meg.”
Az 1383/2003/EK rendelet 13. cikkének (1) bekezdése szerint:
„Ha a kiadás felfüggesztéséről vagy a lefoglalásról szóló értesítés kézhezvételétől számított tíz munkanapon belül a 9. cikk (1) bekezdésében említett vámhivatalt nem értesítik arról, hogy a 10. cikknek megfelelően eljárás indult annak megállapítására, hogy a nemzeti jog szerint megvalósult‑e szellemi tulajdonjogot [helyesen: a szellemi tulajdonjog] megsértése, vagy ha a vámhivatal adott esetben nem kapta meg a jogosulttól a 11. cikk (1) bekezdésében leírt hozzájárulást, akkor az áruk kiadását engedélyezni kell, vagy lefoglalásukat meg kell szüntetni, feltéve, hogy elvégezték a teljes vámkezelést.
Ez az időtartam szükség esetén 10 munkanappal meghosszabbítható.”
E rendelet 14. cikkének (1) bekezdése előírja a feltehetően formatervezési mintaoltalmi jogokat, szabadalmakat, kiegészítő oltalmi tanúsítványokat vagy növényfajta‑oltalmi jogokat sértő áruk biztosíték nyújtása ellenében történő felszabadításának lehetőségét. E cikk (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az (1) bekezdésben előírt biztosítéknak elégségesnek kell lennie a jogosult érdekeinek védelméhez.
[...]
Ha az eljárást annak megállapítására, hogy a nemzeti jog szerint sértettek‑e szellemi tulajdonjogot, nem a formatervezési mintaoltalmi jog, szabadalom, kiegészítő oltalmi tanúsítvány vagy növényfajta‑oltalmi jog jogosultjának kezdeményezésére indították, akkor a biztosítékot fel kell szabadítani, ha az említett eljárást kezdeményező személy nem gyakorolja a bírósági eljárás indítására való jogát 20 munkanapon belül attól a naptól számítva, amelyen értesítést kapott a kiadás felfüggesztéséről vagy a lefoglalásról.
[...]”
Ugyanezen rendeletnek „A szellemi tulajdonjogot ténylegesen sértő árukra alkalmazandó rendelkezések” című IV. fejezetében szereplő 17. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint:
„A jogosult más egyéb jogorvoslati lehetőségeinek sérelme nélkül a tagállamok elfogadják azokat az intézkedéseket, amelyekre szükség van ahhoz, hogy az illetékes hatóságok:
a)
a szellemi tulajdonjogot ténylegesen sértő árukat a nemzeti jog vonatkozó rendelkezéseivel összhangban kártalanítás és – ha a nemzeti jog eltérően nem rendelkezik – az államkincstárat terhelő költségek nélkül megsemmisíthessék, vagy azokról a kereskedelmi csatornák mellőzésével rendelkeznek oly módon, ami kizárja, hogy a jogosult jogai sérüljenek”.
Az észt jog
A vámtörvény (tolliseadus) 39. §‑ának (4) és (6) bekezdése szerint:
„(4)   Az [1383/2003 rendelet] értelmében az egyes szellemi tulajdonjogokat feltehetően sértő áruk elleni vámhatósági intézkedésekkel és az ilyen jogokat ténylegesen sértő áruk ellen hozandó intézkedésekkel kapcsolatban a jogosult az áruminták vizsgálata alapján az áru lefoglalásáról szóló értesítésétől számított tíz munkanapon belül írásbeli értékelést nyújt be. A jogosult az értékelés benyújtásáért nem részesül díjazásban.
[...]
(6)   A vámhatóságok haladéktalanul megküldik a jogosulttól kapott értékelés másolatát az érintett személynek, aki a másolat kézhezvételétől számított tíz napon belül írásbeli kifogást nyújthat be a vámhatóságokhoz az értékeléssel szemben, megfelelő bizonyítékokkal együtt.”
E törvény „Elkobzandó áru” című 45. §‑a (1) bekezdésének szövege a következő:
„A vámhatóságok elkobozzák a [2006. november 20‑i 1791/2006/EK tanácsi rendelettel (
HL L 363., 1. o.
) módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet (
HL L 302., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 307. o.)] 53., 57. és 75. cikkében felsorolt áru[ka]t [azok] értékesítése, vámfelügyelet alatt történő megsemmisítése vagy a 97. és 98. §‑ban meghatározott eljárás szerinti ingyenes átengedése céljából.”
A közigazgatási eljárásról szóló törvény (haldusmenetluse seadus) 6. §‑a szerint:
„A közigazgatási szerv köteles felderíteni azokat a körülményeket, amelyek az eljárás tárgyát képező ügyben alapvető jelentőséggel bírnak, és e célból szükség esetén hivatalból bizonyítást vesz fel.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A Sintax Trading egy ukrán társaság által küldött szájvíz‑palackokat hozott be Észtországba. Behozataluk időpontjában az Acerra OÜ (a továbbiakban: Acerra) értesítette a vámhivatalt, hogy ezek a palackok sértik az általa lajstromoztatott ipari mintát.
Következésképpen a vámhivatal további vizsgálat lefolytatása céljából felfüggesztette az érintett áru kiadását, amely vizsgálat lehetővé tette számára a behozott palackok formája és az Acerra ipari mintaoltalma közötti nagyfokú hasonlóság megállapítását. Mivel a vámhivatal ennek alapján feltételezte a szellemi tulajdonjog megsértését, lefoglalta az árut, és értékelést kért az Acerrától. Ez utóbbi megerősítette a feltételezéseket.
Ennek alapján a vámhivatal megállapította, hogy az áru az 1383/2003 rendelet értelmében sérti a szellemi tulajdonjogokat, és következésképpen 2011. február 11‑én elutasította a Sintax Trading áruk kiadásának engedélyezése iránti kérelmét.
A Sintax Trading keresetet nyújtott be a Tallinna Halduskohushoz (tallinni közigazgatási bíróság) a vámhivatal határozatával szemben, amelyet egy második, 2011. február 17‑én hozott határozat is helyben hagyott. E bíróság eljárási szabálytalanságok megállapítását követően elrendelte az áru kiadását. Ezen ítéletet más indokkal fellebbezési eljárásban a Tallinna Ringkonnakohus (tallinni fellebbviteli bíróság) is helyben hagyta, amely úgy határozott, hogy az 1383/2003 rendelet 10. cikke nem teszi lehetővé a vámhatóságok számára, hogy maguk határozzanak a szellemi tulajdonjog megsértésének fennállásáról. Ugyanezen bíróság szerint az Acerra szellemi tulajdonjogai megsértésének megállapítására irányuló eljárás hiányában a vámhatóságok nem tarthatták volna lefoglalás alatt le az árukat az 1383/2003 rendelet 13. cikkének (1) bekezdésében erre vonatkozóan előírt határidő leteltét követően.
A vámhivatal által kezdeményezett felülvizsgálati eljárásban a Riigikohus (legfelsőbb bíróság) kétségbe vonja ezen értelmezés megalapozottságát, noha az észt jog lehetővé teszi a vámhatóságok számára, hogy hivatalból maguk folytassanak kontradiktórius eljárást abból a célból, hogy érdemben határozhassanak a szellemi tulajdonjog megsértésének fennállásáról. A kérdést előterjesztő bíróság kérdése ugyanakkor a nemzeti jognak az 1383/2003 rendelettel való összeegyeztethetőségére irányul.
Ilyen körülmények között a Riigikohus az eljárást felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)
A vámszervnél is lefolytatható‑e az 1383/2003 rendelet 13. cikkének (1) bekezdésében említett »eljárás […] annak megállapítására, hogy […] megvalósult a szellemi tulajdonjog megsértése«, vagy külön kell választani a vámhatóságoktól a rendelet III. fejezete szerinti, »az ügyben határozathozatalra jogosult hatóság[ot]«?
2)
Az 1383/2003 rendelet (2) preambulumbekezdése a rendelet egyik céljaként említi a fogyasztóvédelmet, a (3) preambulumbekezdés értelmében pedig olyan eljárást kell bevezetni, amely lehetővé teszi a vámhatóságok számára, hogy a szellemi tulajdonjogot sértő áruk Unió vámterületére történő beléptetésének tilalmát a lehető leghatékonyabban érvényesíthessék anélkül, hogy ez az említett rendelet (2) preambulumbekezdésében és az [1383/2003/EK tanácsi rendelet végrehajtási rendelkezéseinek elfogadásáról szóló, 2004. október 21‑i 1891/2004 bizottsági végrehajtási rendelet (
HL L 328., 16. o.
)] (1) preambulumbekezdésében hivatkozott jogszerű kereskedelem szabadságát fenyegetné.
Összeegyeztethető‑e ezekkel a célokkal, hogy az 1383/2003 rendelet 17. cikkében meghatározott intézkedések csak akkor alkalmazhatók, ha a jogosult megindítja a rendelet 13. cikkének (1) bekezdésében említett, a szellemi tulajdonjog megsértésének megállapítására irányuló eljárást, vagy e célok lehető leghatékonyabb megvalósítására tekintettel a vámhatóság is megindíthatja a megfelelő eljárást?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
A kérdést előterjesztő bíróság együttesen megvizsgálandó kérdései lényegében arra irányulnak, hogy az 1383/2003 rendelet 13. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal nem ellentétes, hogy a vámhatóságok a szellemi tulajdonjog jogosultjának kezdeményezése hiányában maguk indítják meg és folytatják le az e rendelkezésben szereplő eljárást.
Amint az 1383/2003 rendelet 1. cikke (1) és (2) bekezdésének rendelkezéseiből következik, e rendelet nemcsak a vámhatósági intézkedések feltételeit határozza meg abban az esetben, amikor egyes áruk feltehetően sértik a szellemi tulajdonjogokat, hanem a hatáskörrel rendelkező hatóságok által abban az esetben megteendő intézkedéseket is meghatározza, ha megállapítást nyer, hogy ezek az áruk sértik e jogokat.
Ami azon vámhatósági intézkedések feltételeit illeti, amikor egyes áruk feltehetően sértik a szellemi tulajdonjogokat, ezen intézkedésre – az 1383/2003 rendelet 5–7. cikke szerint – a szellemi tulajdonjog érintett jogosultjának kérelmére, vagy – amint ugyanezen rendelet 4. cikkéből következik – hivatalból kerül sor, azonban olyan feltételek mellett, amelyeknek lehetővé kell tenniük e jog jogosultja számára, hogy a rendelet 5. cikke szerinti intézkedés iránti kérelmet nyújthasson be.
Amint a főtanácsnok az indítványa 25. pontjában megjegyezte, a szellemi tulajdonjogokat feltehetően sértő áruk szabad forgalomba bocsátását felfüggesztő vagy azok lefoglalására irányuló azon intézkedések, amelyeket a vámhatóságok meghozhatnak, ideiglenes jellegűek.
Egyfelől, amennyiben hivatalból alkalmazzák ezen intézkedéseket, azok kizárólag arra irányulnak, hogy lehetővé tegyék, hogy e jogok jogosultja vámhatósági intézkedés iránti kérelmet nyújtson be az 1383/2003 rendelet 5. és azt követő cikkeiben foglalt formában és feltételekkel. Másfelől ezen intézkedések, amennyiben azokat ilyen kérelmet követően rendelik el, kizárólag arra irányulnak, hogy lehetővé tegyék a kérelmező számára annak igazolását, hogy megindította az annak megállapítását lehetővé tévő eljárást, hogy a nemzeti jog szerint megvalósult‑e a szellemi tulajdonjog megsértése.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az 1383/2003 rendelet 10. cikke szerint annak megállapításánál, hogy valamely szellemi tulajdonjogot a nemzeti jog szerint megsértettek‑e, azon tagállam hatályos jogát kell alkalmazni, amelynek területén az áruk az e rendelet 1. cikkének (1) bekezdésében említett helyzetek valamelyikébe kerültek.
Arra is emlékeztetni kell, hogy e rendelet 13. cikkének (1) bekezdéséből következően, ha a kiadás felfüggesztéséről vagy a lefoglalásról szóló értesítés kézhezvételétől számított tíz munkanapon belül a vámhivatalt nem értesítik arról, hogy az említett rendelet 10. cikknek megfelelően eljárás indult annak megállapítására, hogy a nemzeti jog szerint megvalósult a szellemi tulajdonjog megsértése, akkor az áruk kiadását engedélyezni kell, vagy lefoglalásukat meg kell szüntetni, feltéve, hogy elvégezték a teljes vámkezelést.
E rendelkezések arra irányulnak, hogy a vámhatóságok levonják a következtetéseket a szellemi tulajdonjogot feltehetően sértő áru által érintett jogosult cselekvésének hiányából. E rendelkezések viszont nem zárják ki önmagukban, hogy a szóban forgó jogosult kezdeményezése hiányában indítható legyen a vámhatóságok kezdeményezésére annak megállapítására irányuló eljárás, hogy a nemzeti jog szerint megvalósult‑e a szellemi tulajdonjog megsértése.
Mindent egybevetve az 1383/2003 rendelet különböző rendelkezései megerősítik ezen értelmezést.
Így e rendelet 10. cikkének második bekezdése – amely meghatározza az arról szóló értesítés feltételeit, hogy a 13. cikkének (1) bekezdésében foglalt eljárást megindították – azon esetre vonatkozik, amikor ezen eljárást vámszervek vagy vámhivatalok indították meg.
Ehhez hasonlóan az 1383/2003 rendelet 14. cikkének (2) bekezdése kifejezetten arra az estre irányul, amikor ezen eljárást nem a szóban forgó jog jogosultjának kezdeményezésére indították.
Ezenkívül, bár kétségtelen, hogy a szellemi tulajdonjog jogosultjának alapvető szerepe van abban, hogy a saját érdekében megtegyék a hamisított és kalózáruk forgalomba hozatalának megakadályozásához szükséges intézkedéseket (lásd ebben az értelemben az adidas‑ítélet, C‑223/98,
EU:C:1999:500
, 26. pontját), ezen megállapítás nem zárja ki, hogy a vámhatóságok e jogosult kezdeményezése nélkül az 1383/2003 rendelet szerinti bármilyen lépést tegyenek.
Egyébként e rendelet célkitűzéseire tekintettel, amelyek – mint az a (2) preambulumbekezdéséből következik – azon áruk forgalomba hozatalának megakadályozására irányulnak, amelyek azon kívül, hogy sértik a szellemi tulajdonjogokat, félrevezetik a fogyasztókat, és bizonyos esetekben veszélyeztetik azok egészségét és biztonságát, e jogok jogosultjain kívüli más személyek e veszély megszüntetése érdekében hivatkozhatnak e jogok megsértésének megállapításához fűződő érdekre.
Az 1383/2003 rendelet ennélfogva nem csupán magánjellegű jogok és érdekek védelmére irányul, hanem a közérdek védelmére is.
E körülmények között az 1383/2003 rendelet 13. cikkének (1) bekezdésével nem ellentétes az, hogy a tagállamok előírják, hogy a vámhatóságok maguk is megindíthatják az annak megállapítására irányuló eljárást, hogy a nemzeti jog szerint megvalósult‑e a szellemi tulajdonjog megsértése.
Ami azt a kérdést illeti, hogy a vámhatóságok lefolytathatják‑e ezen eljárást, és érdemi határozatot hozhatnak‑e annak megállapítására, hogy a nemzeti jog szerint megvalósult a szellemi tulajdonjogok megsértése, emlékeztetni kell arra, hogy az 1383/2003 rendelet 10. cikke szerint ennek meghatározására azon tagállam hatályos jogának rendelkezéseit kell alkalmazni, amelynek területén az áruk találhatók.
E tekintetben sem az 1383/2003 rendelet 13 cikkének (1) bekezdéséből, sem annak bármely más rendelkezéséből nem következik, hogy az uniós jogalkotó arra kívánta volna kötelezni a tagállamokat, hogy bizonyos hatóságok számára tartsa fenn az érdemi határozathozatal hatáskörét.
Az uniós jogalkotó – annak megállapításához, hogy megvalósult‑e a szellemi tulajdonjog megsértése, így az érintett tagállam hatályos joga rendelkezéseinek alkalmazására való hivatkozásra szorítkozva – ennélfogva nem zárta ki főszabály szerint azt, hogy valamely nem igazságszolgáltatási szervet jelöljenek ki érdemi határozathozatalra jogosult hatóságként. Egyébként a Bíróság már elfogadta, hogy e hatáskör ruházható valamely nem igazságszolgáltatási szervre (lásd ebben az értelemben a Philips‑ítélet, C‑446/09 és C‑495/09,
EU:C:2011:796
, 69. pontját).
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a TRIPS‑megállapodás rendelkezéseiből – amelyek a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az uniós jogrend szerves részét képezik (lásd ebben az értelemben a Bericap‑ítélet, C‑180/11,
EU:C:2012:717
, 67. pontját) –, és különösen e megállapodás 49. cikkének rendelkezéseiből következik, hogy a szellemi tulajdonjogok tiszteletben tartása biztosítható az ügy lényegét érintő közigazgatási eljárásokban, feltéve hogy azok megfelelnek különösen az ugyanezen megállapodás 41. cikkében megkövetelt biztosítékoknak.
E feltételek mellett az 1383/2003 rendelet nem értelmezhető úgy, mint amellyel főszabály szerint ellentétes az olyan nemzeti rendelkezés, amely valamely közigazgatási szervre bízza annak megállapítása feladatát, hogy megvalósult‑e a szellemi tulajdonjog megsértése. Ehhez hasonlóan e rendelet egyetlen rendelkezéséből sem következik, hogy ki lenne zárva, hogy az államok magukat a vámhatóságokat jelöljék ki erre.
Az eljárási autonómia elve értelmében ezért az egyes tagállamok belső jogrendjének feladata, hogy megállapítsa e hatáskör gyakorlásának szabályait, azzal a feltétellel azonban, hogy e szabályok nem lehetnek kedvezőtlenebbek, mint azok, amelyek a hasonló nemzeti keresetekre vonatkoznak, és nem tehetik gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az uniós jogrend, és különösen az 1383/2003 rendelet által a szellemi tulajdonjogok jogosultjai, valamint az érintett áruk bejelentői, birtokosai vagy tulajdonosai számára biztosított jogok gyakorlását (lásd ebben az értelemben a Pohl‑ítélet, C‑429/12,
EU:C:2014:12
, 23. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A TRIPS‑megállapodás 41. cikkének (4) bekezdésében szereplő rendelkezéseknek megfelelően különösen az egyes tagállamok belső jogrendjének feladata, hogy az eljárásban részt vevő felek számára lehetőséget biztosítsanak arra, hogy a végső közigazgatási határozatok igazságszolgáltatási szerv általi felülvizsgálatát kérhessék.
Ha – amint az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik – az alapügyben szereplő nemzeti jog a vámhatóságra bízza azon feladatot, hogy megállapítsa, hogy megvalósult‑e a szellemi tulajdonjog megsértése, a kérdést előterjesztő bíróságnak azt kell megvizsgálnia, hogy az e hatóság által e tárgyban hozott határozatok olyan kereset tárgyává tehetők‑e, amelyek biztosítják a jogalanyok uniós jogból, és különösen az 1383/2003 rendeletből eredő jogainak védelmét.
Az előző megfontolásokra tekintettel az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy az 1383/2003 rendelet 13. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes, hogy a vámhatóságok a szellemi tulajdonjog jogosultjának bármilyen kezdeményezése hiányában maguk indítsák meg és folytassák le az e rendelkezésben szereplő eljárást, feltéve, hogy az e hatóságok által e tárgyban hozott határozatok olyan kereset tárgyává tehetők, amelyek biztosítják a jogalanyok uniós jogból, és különösen e rendeletből eredő jogainak védelmét.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:

Az egyes szellemi tulajdonjogokat feltehetően sértő áruk elleni vámhatósági intézkedésekről és az ilyen jogokat ténylegesen sértő áruk ellen hozandó intézkedésekről szóló, 2003. július 22‑i 1383/2003/EK rendelet 13. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes, hogy a vámhatóságok a szellemi tulajdonjog jogosultjának bármilyen kezdeményezése hiányában maguk indítsák meg és folytassák le az e rendelkezésben szereplő eljárást, feltéve hogy az e hatóságok által e tárgyban hozott határozatok olyan kereset tárgyává tehetők, amelyek biztosítják a jogalanyok uniós jogból, és különösen e rendeletből eredő jogainak védelmét.

Aláírások
(
*1
)   Az eljárás nyelve: észt.