CELEX: 62000CJ0453
Návrh na začatie prejudiciálneho konania College van Beroep voor het bedrijfsleven
Holandsko

Rozsudkom z 1. novembra 2000, doručeným Súdnemu dvoru 11. decembra 2000, College van Beroep voor het bedrijfsleven položil
prejudiciálnu otázku podľa článku 234 ES týkajúcu sa výkladu práva Spoločenstva a najmä výkladu zásady spolupráce vyplývajúcej
z článku 10 ES.
Táto otázka vyplynula zo sporu medzi spoločnosťou Kühne & Heitz NV (ďalej len „Kühne & Heitz“) na jednej strane a Productschap
voor Pluimvee en Eieren (ďalej len „Productschap“) na druhej strane vo veci platby vývozných náhrad.

Právny rámec
Článok 10 ES stanovuje:
„Členské štáty prijmú všetky potrebné opatrenia všeobecnej alebo osobitnej povahy, aby zabezpečili plnenie záväzkov vyplývajúcich
z tejto zmluvy alebo z opatrení prijatých orgánmi spoločenstva. Členské štáty uľahčia dosiahnutie úloh Spoločenstva.
Členské štáty neprijmú žiadne opatrenia, ktoré by mohli ohroziť dosiahnutie cieľov tejto zmluvy.“
Pokiaľ ide o holandské právo, články 4:6 a 8:88 Algemene wet bestuursrecht (všeobecný správny zákon) zo 4. júna 1992 (Stbl. 1992,
s. 315), naposledy zmeneného a doplneného 12. decembra 2001 (Stbl. 2001, s. 664), stanovujú:
„Článok 4:6
1.      Ak bol návrh úplne alebo čiastočne zamietnutý rozhodnutím, nový návrh môže byť podaný len v prípade, ak navrhovateľ uvedie
nový skutkový stav alebo poukáže na zmenu okolností.
2.      Pokiaľ nie je uvedená žiadna nová skutočnosť alebo zmena okolností, správny orgán môže bez toho, aby uplatnil článok 4:5,
zamietnuť návrh s odvolaním sa na predchádzajúce rozhodnutie o zamietnutí.
…
Článok 8:88
1.      Súd môže na návrh jedného z účastníkov konania preskúmať právoplatné rozhodnutie, ak sú tu skutočnosti alebo okolnosti, ktoré:
a)      nastali pred vydaním rozhodnutia;
b)      neboli alebo nemohli byť navrhovateľovi dôvodne známe pred vydaním rozhodnutia a
c)      na základe ktorých by súd dospel k inému rozhodnutiu, pokiaľ by mu boli známe.
2.      V nevyhnutnom rozsahu sa kapitola 6 a odseky 8.2 a 8.3 použijú primerane.“
Spor vo veci samej
Spoločnosť Kühne & Heitz vyvážala v období od decembra 1986 do decembra 1987 do tretích krajín určité množstvá kusov hydiny.
Vo svojich vyhláseniach holandským colným orgánom tento tovar opísala ako tovar spadajúci pod podpoložku 02.02 B II e) 3 („stehná
a kusy z nich z ostatnej hydiny“) Spoločného colného sadzobníka. Na základe týchto vyhlásení Productschap priznal vývozné
náhrady zodpovedajúce tejto podpoložke a vyplatil tomu zodpovedajúce sumy.
Po tom, ako Productschap vykonal kontrolu, preradil uvedený tovar pod podpoložku 02.02 B II ex g („ostatné“). Po tomto preradení
požadoval vrátenie sumy vo výške 970 950,98 NLG.
Vzhľadom na to, že sťažnosť spoločnosti Kühne & Heitz proti tejto žiadosti o vrátenie bola zamietnutá, spoločnosť sa proti
tomuto rozhodnutiu o zamietnutí odvolala na College van Beroep voor het bedrijfsleven. Ten však rozsudkom z 22. novembra 1991
(ďalej len „rozsudok z 22. novembra 1991“) odvolanie zamietol z dôvodu, že predmetný tovar nespadá pod pojem „stehná“ v zmysle
podpoložky 02.02 B II e) 3. Spoločnosť Kühne & Heitz nepožadovala v tejto veci, aby bola Súdnemu dvoru položená prejudiciálna
otázka.
Súdny dvor neskôr v rozsudku z 5. októbra 1994, Voogd Vleesimport en -export (C‑151/93, Zb. s. I‑4915), rozhodol:
„20      Stehno, na ktorom ostal prichytený kus chrbta, sa musí považovať za stehno v zmysle položky 02.02 B II e) 3 predchádzajúcej
nomenklatúry a 0207 41 51 000 novej, ak tento kus chrbta nie je dostatočne veľký na to, aby dával výrobku podstatný charakter.
21      Na posúdenie toho, či ide o tento prípad vzhľadom na neexistenciu právnej úpravy Spoločenstva v tom čase, je úlohou vnútroštátneho
súdu, aby prihliadol na zvyklosti vnútroštátneho obchodu a tradičné metódy porciovania.“
V nadväznosti na už citovaný rozsudok Voogd Vleesimport en -export spoločnosť Kühne & Heitz podala na Productschap žiadosť
o vyplatenie náhrad, ktorých vrátenie bolo podľa nej neprávom požadované, a v prípade, ak by kuracie stehná vyvezené po decembri
1987 boli zatriedené v súlade s vyššie uvedeným rozsudkom, žiadala zaplatenie vyššej sumy ako tej, ktorú z dôvodu náhrad dostala.
Productschap zamietol tieto žiadosti a v rámci rozhodovania o sťažnosti, ktorá mu bola podaná, potvrdil svoje predchádzajúce
rozhodnutie o zamietnutí z 21. júla 1997. Spoločnosť Kühne & Heitz preto podala žalobu proti tomuto rozhodnutiu, ktoré je
predmetom sporu vo veci samej.

Návrh na začatie prejudiciálneho konania a prejudiciálna otázka
College van Beroep voor het bedrijfsleven svojim rozsudkom, ktorým položil prejudiciálnu otázku, zamietol druhý návrh, s ktorým
sa naň spoločnosť Kühne & Heitz obrátila vo veci zaplatenia vyššej sumy, ktorú táto spoločnosť považuje za oprávnenú, pokiaľ
ide o vývozy uskutočnené po decembri 1987.
Pokiaľ ide o prvý návrh podaný spoločnosťou Kühne & Heitz týkajúci sa vyplatenia náhrad, ktorých vrátenie bolo od nej neprávom
požadované, College van Beroep voor het bedrijfsleven spresňuje, že v holandskom práve má správny orgán v zásade právomoc
zrušiť právoplatné rozhodnutie. Existencia tejto právomoci môže podľa okolností zahŕňať povinnosť zrušiť také rozhodnutie.
College van Beroep voor het bedrijfsleven sa domnieva, že Productschap túto možnosť nebral do úvahy, keď tvrdil, že spoločnosť
Kühne & Heitz mohla uplatniť na tom istom súde len žalobu na preskúmanie rozsudku z 22. novembra 1991. Productschap preto
vychádzal z nesprávneho výkladu práva.
Uvedený súd však zastáva názor, že hoci by z tohto dôvodu mohol v zásade zrušiť rozhodnutie z 21. júla 1997, malo by to význam
len vtedy, pokiaľ by bolo isté, že Productschap má popri právomoci zrušiť svoje skoršie rozhodnutie aj povinnosť opätovne
preskúmať, či vo vzťahu ku každému vyvezenému tovaru existovalo právo na náhradu, a v kladnom prípade určiť výšku tejto náhrady.
College van Beroep voor het bedrijfsleven poukazuje vo vzťahu k povinnosti opätovného preskúmania na to, že je potrebné vychádzať
zo zásady, na základe ktorej samotná judikatúra, ktorá nasledovala po tom, ako správne rozhodnutie nadobudlo právoplatnosť,
nemôže ovplyvniť konečnú povahu tohto rozhodnutia. Taký by bol aj prípad rozhodnutí Súdneho dvora o prejudiciálnych otázkach,
pričom právo by malo byť uplatnené v súlade s výkladom podaným Súdnym dvorom po nadobudnutí účinnosti pravidla, ktoré je predmetom
výkladu, pokiaľ by o tom Súdny dvor výslovne nerozhodol inak. Vnútroštátny súd potvrdzuje, že koncepcia presadzujúca pravidlo,
že právoplatné rozhodnutia majú byť na účel dosiahnutia súladu s neskoršou judikatúrou – v tomto prípade s judikatúrou Spoločenstva
– zmenené, by vytvárala v správe zmätok, vážne by ohrozovala právnu istotu, a preto by mala byť neprípustná.
College van Beroep voor het bedrijfsleven však poukazuje na to, že holandské právo za určitých okolností pripúšťa možnosť
vplyvu neskoršej judikatúry na konania aj po vyčerpaní opravných prostriedkov. V tejto súvislosti pripomína judikatúru Hoge
Raad der Nederlanden (Holandsko) týkajúcu sa účinkov rozsudkov Európskeho súdu pre ľudské práva na trestné konania. Hoge Raad
der Nederlanden tak v rozsudku z 1. februára 1991 (Nederlandse Jurisprudentie – NJ – 1991, s. 413) určil, že neskoršie zistenie
porušenia základného práva upraveného v článku 6 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd je určujúcim
dôvodom na založenie prekážky výkonu rozhodnutia v trestnej veci, ktoré nemôže byť napadnuté opravným prostriedkom.
College van Beroep voor het bedrijfsleven sa pýta, či by nebolo vhodné zrušiť právoplatnú povahu správneho rozhodnutia aj
v takom prípade, o ktorom rozhoduje a v ktorom po prvé spoločnosť Kühne & Heitz vyčerpala všetky opravné prostriedky, ktoré
mala, po druhé potvrdilo sa, že výklad práva Spoločenstva, ku ktorému dospel, bol v rozpore s neskorším rozsudkom Súdneho
dvora, a po tretie dotknutá osoba sa obrátila na správny orgán ihneď po tom, ako sa dozvedela o rozsudku Súdneho dvora.
Túto otázku by bolo možné odôvodniť najmä vo vzťahu k článku 234 ES, podľa ktorého vnútroštátny súdny orgán, proti ktorého
rozhodnutiu nie je prípustný opravný prostriedok, je povinný obrátiť sa na Súdny dvor s návrhom na začatie prejudiciálneho
konania. V roku 1991 sa College van Beroep voor het bedrijfsleven nesprávne domnieval, že túto povinnosti nemá, keďže v súlade
s rozsudkom zo 6. októbra 1982, Cilfit a i. (283/81, Zb. s. 3415), dospel k záveru, že výklad predmetných podpoložiek sadzobníka
nenechal priestor na nijaké pochybnosti. Vnútroštátny súd sa preto pýta, či predpokladom účinného a úplného uplatňovania práva
Spoločenstva je, že v takej veci, aká bola Súdnemu dvoru predložená, bude pravidlo o právoplatnej povahe správneho rozhodnutia
zmiernené.
Na základe týchto okolností rozhodol College van Beroep voor het bedrijfsleven prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto
prejudiciálnu otázku:
„Ukladá právo Spoločenstva, a najmä zásada lojality voči Spoločenstvu upravená v článku 10 ES, správnemu orgánu v prípadoch
uvedených v tomto rozsudku povinnosť zrušiť právoplatné rozhodnutie, aby sa tak zaručil právu Spoločenstva, ktoré má byť vyložené
na základe neskoršieho prejudiciálneho rozhodnutia, jeho plný účinok?“

O prejudiciálnej otázke
Ako už Súdny dvor rozhodol, je povinnosťou všetkých orgánov členských štátov, aby v rámci výkonu svojich právomocí zabezpečili
dodržiavanie pravidiel práva Spoločenstva (pozri rozsudok z 12. júna 1990, Nemecko/Komisia, C‑8/88, Zb. s. I‑2321, bod 13).
Výklad pravidla práva Spoločenstva, ktorý podáva Súdny dvor v rámci výkonu svojej právomoci podľa článku 234 ES, objasňuje
a v prípade potreby spresňuje význam a pôsobnosť tohto pravidla tak, ako sa má alebo sa malo chápať a uplatňovať od okamihu,
keď nadobudlo účinnosť (pozri najmä rozsudky z 27. marca 1980, Denkavit italiana, 61/79, Zb. s. 1205, bod 16, a z 10. februára
2000, Deutsche Telekom, C‑50/96, Zb. s. I‑743, bod 43).
Z toho vyplýva, že správny orgán musí v rámci svojich právomocí takto vyložené pravidlo práva Spoločenstva uplatňovať aj na
právne vzťahy vzniknuté a založené pred vyhlásením rozsudku Súdneho dvora rozhodujúceho na základe žiadosti o výklad.
Z konania vo veci samej vyplýva otázka, či dodržiavanie tejto povinnosti je potrebné aj napriek tomu, že správne rozhodnutie
nadobudlo právoplatnosť predtým, ako bol na účel zohľadnenia rozsudku, ktorým Súdny dvor rozhodol o návrhu na začatie prejudiciálneho
konania týkajúcom sa výkladu, podaný návrh na jeho preskúmanie.
Treba pripomenúť, že zásada právnej istoty patrí medzi všeobecné zásady uznané právom Spoločenstva. Právoplatnosť správneho
rozhodnutia, ktorá nastala uplynutím primeraných lehôt na podanie opravného prostriedku alebo vyčerpaním opravných prostriedkov,
prispieva k tejto istote, v dôsledku čoho právo Spoločenstva nevyžaduje, aby bol správny orgán v zásade povinný zrušiť správne
rozhodnutie, ktoré sa stalo právoplatným.
Vnútroštátny súd však uviedol, že v holandskom práve za podmienky, že nedôjde k poškodeniu záujmov tretích osôb, má správny
orgán vždy právomoc zrušiť právoplatné správne rozhodnutie a že existencia takej právomoci môže podľa okolností zahŕňať povinnosť
zrušiť také rozhodnutie, hoci právo nevyžaduje, aby príslušný orgán systematicky prehodnocoval právoplatné správne rozhodnutia
na účel dosiahnutia súladu s neskoršou judikatúrou. Otázkou tohto vnútroštátneho súdu je, či za takých okolností, aké sú vo
veci samej, vyplýva z práva Spoločenstva povinnosť zrušiť právoplatné správne rozhodnutie.
Ako vyplýva zo spisu, ide o tieto okolnosti. Po prvé správny orgán musí mať podľa vnútroštátneho práva právomoc zrušiť predmetné
právoplatné rozhodnutie. Po druhé dotknuté správne rozhodnutie sa muselo stať právoplatným v dôsledku rozsudku vnútroštátneho
súdu rozhodujúceho v poslednom stupni. Po tretie tento rozsudok musí byť vzhľadom na neskoršie rozhodnutie Súdneho dvora založený
na nesprávnom výklade práva Spoločenstva, ktorý bol prijatý bez toho, aby bol Súdnemu dvoru podaný návrh na začatie prejudiciálneho
konania za podmienok stanovených v treťom odseku článku 234 ES. Po štvrté dotknutá osoba sa obrátila na správny orgán ihneď
po tom, ako sa dozvedela o tomto rozsudku Súdneho dvora.
Za takýchto okolností je správny orgán pri uplatnení zásady spolupráce zakotvenej v článku 10 ES povinný opätovne preskúmať
právoplatné správne rozhodnutie, aby prihliadol k výkladu príslušného ustanovenia práva Spoločenstva, ku ktorému medzičasom
dospel Súdny dvor. Tento orgán bude musieť na základe výsledkov tohto preskúmania rozhodnúť, či je povinný zrušiť dotknuté
rozhodnutie bez toho, aby poškodil záujmy tretích osôb.
Vzhľadom na uvedené dôvody treba odpovedať na položenú otázku tak, že zo zásady spolupráce, ktorú upravuje článok 10 ES, vyplýva
pre správny orgán, ktorý rozhoduje o návrhu v tomto zmysle, povinnosť opätovne preskúmať právoplatné správne rozhodnutie tak,
aby bol zohľadnený výklad príslušného ustanovenia, ku ktorému medzičasom dospel Súdny dvor, ak
–        má podľa vnútroštátneho práva právomoc zrušiť toto rozhodnutie,
–        dotknuté rozhodnutie sa stalo právoplatným na základe rozsudku vnútroštátneho súdu rozhodujúceho v poslednom stupni,
–        uvedený rozsudok je vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora, ktorá po ňom nasledovala, založený na nesprávnom výklade práva Spoločenstva,
ktorý bol prijatý bez toho, aby bol na Súdny dvor podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa podmienok stanovených
v treťom odseku článku 234 ES, a
–        dotknutá osoba sa obrátila na správny orgán ihneď po tom, ako sa dozvedela o uvedenej judikatúre.

O trovách
Holandská a francúzska vláda, ako aj Komisia a Dozorný orgán EZVO nemajú právo na náhradu trov konania, ktoré im vznikli v súvislosti
s pripomienkami, ktoré predložili Súdnemu dvoru. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania
vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách
konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Z týchto dôvodov
SÚDNY DVOR
o otázke, ktorú mu položil College van Beroep voor het bedrijfsleven rozsudkom z 1. novembra 2000, rozhodol takto:
Zo zásady spolupráce, ktorú upravuje článok 10 ES, vyplýva pre správny orgán, ktorý rozhoduje o návrhu v tomto zmysle, povinnosť
opätovne preskúmať právoplatné správne rozhodnutie tak, aby bol zohľadnený výklad príslušného ustanovenia, ku ktorému medzičasom
dospel Súdny dvor, ak
–
má podľa vnútroštátneho práva právomoc zrušiť toto rozhodnutie,
–
dotknuté rozhodnutie sa stalo právoplatným na základe rozsudku vnútroštátneho súdu rozhodujúceho v poslednom stupni,
–
uvedený rozsudok je vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora, ktorá po ňom nasledovala, založený na nesprávnom výklade práva Spoločenstva,
ktorý bol prijatý bez toho, aby bol na Súdny dvor podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa podmienok stanovených
v treťom odseku článku 234 ES, a
–
dotknutá osoba sa obrátila na správny orgán ihneď po tom, ako sa dozvedela o uvedenej judikatúre.
Skouris
Jann
Timmermans
Gulmann
Cunha Rodrigues
La Pergola
Puissochet
Schintgen
Macken
Colneric

von Bahr
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 13. januára 2004.
Tajomník

Predseda
R. Grass

V. Skouris
*
Jazyk konania: holandčina.