CELEX: 62004CJ0302
EY 234 artikla
Direktiivi 93/13/ETY
Kuluttajat
Kohtuuttomat ehdot
Kansallinen lainsäädäntö, joka on saatettu direktiivin mukaiseksi kolmannen valtion tehtyä assosiaatiosopimuksen Euroopan yhteisöjen kanssa ja ennen mainitun valtion liittymistä Euroopan unioniin
Yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan puuttuminen

1       Ennakkoratkaisupyyntö koskee kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5 päivänä huhtikuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin
93/13/ETY (EYVL L 95, s. 29; jäljempänä direktiivi) 6 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
2       Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Ynos kft ‑niminen kiinteistönvälitystoimintaa harjoittava yhtiö
(jäljempänä Ynos) ja János Varga ja jossa on kyse kiinteistön myyntiä koskevan välityssopimuksen täytäntöönpanosta.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
Unkarin tasavallan liittyminen Euroopan unioniin
3       Yhdeltä puolen Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä toiselta puolen Unkarin tasavallan välisestä assosioinnista
tehty Eurooppa-sopimus (EYVL 1993, L 347, s. 2; jäljempänä assosiaatiosopimus) allekirjoitettiin 16.12.1991, ja se tuli voimaan
1.2.1994.
4       Tämän sopimuksen 67 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Sopimuspuolet tunnustavat, että olemassa olevan ja vastedes säädettävän Unkarin lainsäädännön lähentäminen yhteisön lainsäädäntöön
on olennainen edellytys Unkarin taloudelliselle yhdentymiselle yhteisöön. Unkari huolehtii siitä, että sen vastedes säädettävä
lainsäädäntö on yhteisön lainsäädännön kanssa mahdollisimman yhteensopiva.”
5       Saman sopimuksen 68 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Lainsäädännön lähentäminen sisältää erityisesti seuraavat alueet: – – kuluttajasuoja – – .”
6       Tšekin tasavallan, Viron tasavallan, Kyproksen tasavallan, Latvian tasavallan, Liettuan tasavallan, Unkarin tasavallan, Maltan
tasavallan, Puolan tasavallan, Slovenian tasavallan ja Slovakian tasavallan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista,
joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyn asiakirjan (EUVL 2003, L 236, s. 33; jäljempänä liittymisasiakirja) ensimmäisessä
osassa, jonka otsikko on ”Periaatteet”, olevassa 2 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Alkuperäisten sopimusten määräykset sekä toimielinten – – ennen liittymistä antamien säädösten säännökset ja määräykset sitovat
uusia jäsenvaltioita liittymispäivästä alkaen, ja niitä sovelletaan näissä valtioissa kyseisissä sopimuksissa ja tässä asiakirjassa
määrätyin edellytyksin.”
7       Liittymisasiakirjan viidenteen osaan, jonka otsikko on ”Tämän asiakirjan soveltamista koskevat määräykset”, sisältyy II osasto
”Toimielinten antamien säädösten sovellettavuus”, johon kuuluvat 53–59 artikla.
8       Tämän asiakirjan 53 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Liittymisestä alkaen uusia jäsenvaltioita pidetään niinä, joille EY:n perustamissopimuksen 249 artiklassa ja Euratomin perustamissopimuksen
161 artiklassa tarkoitetut direktiivit ja päätökset osoitetaan, sikäli kuin nämä direktiivit ja päätökset on osoitettu kaikille
nykyisille jäsenvaltioille. – – Uusien jäsenvaltioiden katsotaan saaneen tiedon näistä direktiiveistä ja päätöksistä liittymisajankohtana.”
9       Mainitun asiakirjan 54 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Uudet jäsenvaltiot toteuttavat toimenpiteet, jotka ovat tarpeen, jotta ne voisivat noudattaa liittymispäivästä alkaen EY:n
perustamissopimuksen 249 artiklassa – – tarkoitettujen direktiivien – – säännöksiä – – , jollei 24 artiklassa tarkoitetuissa
liitteissä tai tämän asiakirjan tai sen liitteiden muissa määräyksissä ole annettu muuta määräaikaa.”
Direktiivi
10     Direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin tarkoituksena on lähentää jäsenvaltioiden elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välillä tehtyjen sopimusten
kohtuuttomia ehtoja koskevia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.”
11     Direktiivin 6 artiklan 1 kohdan sanamuoto on seuraava:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä, että elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisen sopimuksen kohtuuttomat ehdot eivät sido
kuluttajia niiden kansallisen lainsäädännön mukaisesti ja että sopimus jää muilta osin osapuolia sitovaksi, jos sopimus voi
olla olemassa ilman kohtuuttomia ehtoja.”

Kansallinen lainsäädäntö
12     1994. évi I. törvény a Magyar Köztársaság és az Európai Közösségek és azok tagállamai között társulás létesítéséről szóló,
Brüsszelben, 1991. december 16‑án aláírt Európai Megállapodás kihírdetéséről ‑nimisen lain (assosiaatiosopimuksen ratifioimisesta
annettu laki), joka annettiin 4.1.1994 (Magyar Közlöny 1994/1) ja joka on ollut voimassa 1.2.1994 alkaen, 3 §:n 1 momentin
mukaan Unkarin tasavallan kansainvälisten sopimusten laatimisen ja tekemisen ja kansallisen lainsäädännön valmistelun ja antamisen
on oltava sopusoinnussa mainitun assosiaatiosopimuksen kanssa.
13     Saman pykälän 2 momentissa säädetään, että lainsäädäntöä valmisteltaessa ja annettaessa on noudatettava tämän saman sopimuksen
67 artiklassa määriteltyjä velvollisuuksia.
14     Kohtuuttomien sopimusehtojen osalta merkityksellisiä kansallisen oikeuden säännöksiä on muun muassa Unkarin siviililain 209
ja 239 §:ssä, siinä muodossa kuin kyseiset pykälät ovat a Magyar Köztársaság Polgári Törvénykönyvéről szóló 1959. évi IV.
törvény módósításáról szóló 1997. évi CXLIX. törvény ‑nimisessä laissa (Unkarin tasavallan siviililain nro IV/1959 muuttamisesta
annettu laki nro CXLIX/97), joka annettiin 19.12.1997 (Magyar Közlöny 1997/115, jäljempänä siviililaki) ja joka tuli voimaan
1.3.1998.
15     Siviililain 209 §:n 1 momentissa säädetään, että jos yleinen sopimusehto on kohtuuton, siitä vahinkoa kärsinyt osapuoli voi
riitauttaa sen.
16     Mainitun lain 209/B §:n 1 momentissa säädetään, että sopimukseen sisältyvää yleistä sopimusehtoa tai kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan
välillä tehtyyn sopimukseen sisältyvää ehtoa pidetään kohtuuttomana, jos sillä hyvän tavan vastaisesti määrätään yksipuolisesti
ja perusteettomasti yhden sopimuspuolen vahingoksi sopimuspuolten sopimukseen perustuvista oikeuksista ja velvollisuuksista.
17     Siviililain 239 §:n mukaan jos sopimus on osittain pätemätön – ja ellei toisin säädetä – sopimuksen katsotaan olevan kokonaan
pätemätön ainoastaan, jos todetaan, etteivät sopimuspuolet olisi tehneet kyseistä sopimusta ilman tätä pätemätöntä ehtoa.
18     Lain nro CXLIX/97 11 §:n 5 momentissa ja a fogyasztóval kötött szerződésben tisztességtelennek minősülő feltételekről szóló
kormányrendelet ‑nimisen hallituksen asetuksen nro 18/1999 (II.5.) (kuluttajasopimusten kohtuuttomina pidetyistä ehdoista
annettu hallituksen asetus), joka annettiin 5.2.1999 (Magyar Közlöny 1999/8, jäljempänä hallituksen asetus), 3 §:n 2 momentissa
säädetään, että kyseiset säädökset ovat sopusoinnussa direktiivin kanssa.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
19     Ynos teki 10.1.2002 Vargan kanssa kiinteistön myyntiä koskevan välityssopimuksen (jäljempänä sopimus). Varga oli ilmoittanut
haluavansa saada 70 187 500 Unkarin forintin suuruisen bruttohinnan.
20     Sopimukseen sisältyi lähinnä vakiosopimuksen yleisiä ehtoja.
21     Sopimuksen 5 kohdan mukaan sopimuspuolet katsoivat, että toimeksianto oli täytetty ja liiketoimi toteutunut, jos tämän liiketoimen
osalta oli tehty sopimus välittäjän asiakkaan kanssa. Tämän saman kohdan toisessa virkkeessä määrättiin myös, että ”toimeksiantaja
suostuu siihen, että välittäjällä on oikeus välityspalkkioon myös silloin, kun asiakas, jonka välittäjä on etsinyt, tekee
toimeksiantajan omistamasta kiinteistöstä kyseessä olevaan liiketoimeen sovellettavien muotomääräysten mukaisen osto‑ tai
vuokratarjouksen, joka on määrältään vähintään yhtä suuri kuin toimeksiantajan ja välittäjän sopimuksessa vahvistettu hinta,
vaikka toimeksiantaja hylkäisi kyseisen tarjouksen ”.
22     Sopimuksen mukaan toimeksiannon täyttyessä Ynosilla oli oikeus välityspalkkioon, jonka suuruus oli kaksi prosenttia sovitusta
kauppahinnasta, arvonlisäveron määrällä lisättynä. Välityspalkkion maksua voitiin vaatia sillä hetkellä, kun kauppasopimus
tai sitä vastaava esisopimus allekirjoitettiin. Jos välityspalkkiota ei ollut maksettu, välittäjällä oli oikeus periä välityspalkkio
lisättynä viivästysseuraamuksella, joka oli 30 prosenttia kyseisestä palkkiosta.
23     Ynosia edustaneet toimihenkilöt, Varga, joka oli kiinteistön myyjänä, sekä Ragasits ja Kovács, jotka olivat ostajina, allekirjoittivat
11.3.2002 sopimuksen tekemistä koskevan periaatesopimuksen (jäljempänä periaatesopimus), jossa vahvistettiin kiinteistön kauppahinta
ja sitouduttiin tekemään kauppasopimus tai kauppaa koskeva esisopimus 15.3.2002 mennessä. Tuohon päivään mennessä ei kuitenkaan
tehty sen enempää kauppasopimusta kuin esisopimustakaan.
24     Kiinteistö myytiin lopulta vuonna 2003 muulle henkilölle kuin Ragasitsille ja Kovácsille.
25     Ynos nosti Szombathelyi Városi Bíróságissa kanteen, ja se väitti, että toimeksianto oli täytetty sopimuksessa tarkoitetulla
tavalla siltä osin kuin sopimuspuolet olivat tehneet periaatesopimuksen. Ynos vaati, että Varga velvoitetaan maksamaan sille
sopimuksen mukainen välityspalkkio korkoineen ja kuluineen.
26     Varga vaati, että tämä vaatimus hylätään. Hän väitti, että sopimuksen 5 kohdan toinen virke on kohtuuton ehto. Hän totesi
lisäksi, että kiinteistön kauppaa koskeva sopimus oli tehty ilman Ynosin myötävaikutusta.
27     Ynos väittää, että mainittu toinen virke ei ole siviililain 209/B §:ssä tarkoitettu kohtuuton sopimusehto.
28     Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin katsoo, että siltä osin kuin on mahdollista todeta, että kyse on, kuten vastaaja
väittää, kohtuuttomasta sopimusehdosta, oikeusriita on ratkaistava siten, että direktiivi otetaan huomioon.
29     Tässä tilanteessa Szombathelyi Városi Bíróság päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat
ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko – – direktiivin – – 6 artiklan 1 kohtaa, jonka mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä, että elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan
välisen sopimuksen kohtuuttomat ehdot eivät sido kuluttajia niiden kansallisen lainsäädännön mukaisesti, tulkittava siten,
että sillä voidaan perustella Polgári Törvénykönyvin (Unkarin siviililaki) 209 §:n 1 momentin kaltainen kansallinen säännös,
jota sovelletaan silloin, kun sopimukseen sisältyvän yleisen sopimusehdon todetaan olevan kohtuuton, ja jonka mukaan kohtuuttomat
sopimusehdot eivät lakkaa sitomasta kuluttajaa suoraan lain nojalla vaan ainoastaan, jos kuluttaja on tätä nimenomaisesti
vaatinut eli jos kuluttaja on riitauttanut sopimuksen menestyksekkäästi?
2)      Seuraako direktiivin säännöksestä, jonka mukaan sopimus jää muilta osin osapuolia sitovaksi, jos se voi olla olemassa ilman
kohtuuttomia ehtoja, tilanteessa, jossa elinkeinonharjoittajan sopimukseen ottamat kohtuuttomat sopimusehdot eivät sido kuluttajaa
hänen kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti mutta jossa ilman näitä sopimusehtoja, jotka ovat osa sopimusta, elinkeinonharjoittaja
ei olisi tehnyt kuluttajan kanssa sopimusta, se, että sopimusta ei pidetä kokonaisuudessaan pätemättömänä, jos se voi olla
olemassa ilman kohtuuttomia ehtoja?
3)      Onko yhteisön oikeuden soveltamisen kannalta merkitystä sillä, että kyseessä oleva oikeusriita alkoi ennen kuin Unkarin tasavalta
liittyi Euroopan unioniin mutta sen jälkeen, kun kansallinen lainsäädäntö oli yhdenmukaistettu direktiivin kanssa?”

Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta
30     Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannessa kysymyksessään, johon on vastattava ensimmäisenä, onko yhteisöjen
tuomioistuin toimivaltainen vastaamaan ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen. Pääasian tosiseikat ovat nimittäin tapahtuneet
ennen kuin Unkarin tasavalta liittyi Euroopan unioniin mutta sen jälkeen, kun tämän valtion oikeusjärjestyksen säännöksiä
lähennettiin direktiivin säännöksiin.

Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
31     Unkarin hallitus ja Euroopan yhteisöjen komissio väittävät, että direktiiviä ei voida soveltaa pääasiaan, jonka tosiseikat
ovat tapahtuneet ennen kuin Unkarin tasavalta liittyi Euroopan unioniin. Ne väittävät, että tämä oikeusriita on ratkaistava
soveltamalla kansallisia oikeusnormeja, jotka olivat voimassa, kun kyseessä oleva sopimus tehtiin ja kun mainittu oikeusriita
sai alkunsa.
32     Tšekin hallituksen mukaan se seikka, että oikeudenkäyntimenettely kansallisessa tuomioistuimessa alkoi ennen Unkarin tasavallan
liittymistä, ei ole sellaisenaan ratkaiseva. Merkityksellistä on se, että pääasiassa kyseessä oleva oikeussuhde lakkasi ennen
tätä liittymistä.
33     Espanjan, Latvian ja Itävallan hallitukset väittävät sitä vastoin, että uuden jäsenvaltion kansallisen tuomioistuimen on pääasiassa
kyseessä olevan kaltaisessa tapauksessa tulkittava kansallisen oikeuden säännöksiä, joiden tarkoituksena on lähentää kyseisiä
säännöksiä direktiivin säännöksiin, tämän direktiivin valossa Euroopan unioniin liittymisestä alkaen. Koska ennakkoratkaisukysymyksen
on esittänyt EY 234 artiklassa tarkoitettu kansallinen tuomioistuin, yhteisöjen tuomioistuimella on lähtökohtaisesti velvollisuus
vastata siihen. Latvian hallitus muistuttaa lisäksi, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisöjen tuomioistuin katsoo,
että sillä on toimivalta ratkaista yhteisön oikeuden säännöksiä koskevia ennakkoratkaisukysymyksiä sellaisissa tapauksissa,
joissa pääasian tosiseikat jäävät yhteisön oikeuden soveltamisalan ulkopuolelle mutta joissa yhteisön oikeuden säännöksiä
sovelletaan kansallisen oikeuden perusteella (yhdistetyt asiat C‑297/88 ja C‑197/89, Dzodzi, tuomio 18.10.1990, Kok. 1990,
s. I‑3763, Kok. Ep. X, s. 555, 36 kohta ja asia C‑130/95, Giloy, tuomio 17.7.1997, Kok. 1997, s. I‑4291, 23 kohta). Kyseinen
hallitus täsmentää tältä osin, että jos kansallisen lainsäädännön säännöksellä on sama sisältö kuin yhteisön oikeuden säännöksellä,
näitä kahta säännöstä on tulkittava yhdenmukaisesti riippumatta siitä, onko jäsenvaltio liittynyt Euroopan unioniin ennen
kuin tämän valtion kansallista lainsäädäntöä on lähennetty yhteisön oikeuteen vai sen jälkeen.

Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
34     Ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdystä päätöksestä ilmenee, että Szombathelyi Városi Bíróság pyytää ensimmäisessä ja
toisessa kysymyksessään, että yhteisöjen tuomioistuin tulkitsee direktiivin 6 artiklan 1 kohtaa, jotta se voi arvioida kansallisten
oikeussääntöjen soveltamisalaa.
35     On kuitenkin muistutettava, että ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdyn päätöksen mukaan pääasian tosiseikat ovat tapahtuneet
ennen kuin Unkarin tasavalta liittyi Euroopan unioniin.
36     Yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan kuuluu direktiivin tulkitseminen ainoastaan siltä osin kuin kyse on tämän direktiivin
soveltamisesta uudessa jäsenvaltiossa sen Euroopan unioniin liittymisen jälkeen (ks. vastaavasti asia C‑321/97, Andersson
ja Wåkerås-Andersson, tuomio 15.6.1999, Kok. 1999, s. I‑3551, 31 kohta).
37     Koska esillä olevassa asiassa pääasian tosiseikat ovat tapahtuneet ennen kuin Unkarin tasavalta liittyi Euroopan unioniin,
yhteisöjen tuomioistuin ei ole toimivaltainen tulkitsemaan direktiiviä.
38     Edellä esitetyn perusteella kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että yhteisöjen tuomioistuin ei ole toimivaltainen
vastaamaan ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa tosiseikat ovat tapahtuneet
ennen kuin valtio on liittynyt Euroopan unioniin.

Oikeudenkäyntikulut
39     Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Yhteisöjen tuomioistuin ei ole toimivaltainen vastaamaan ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa
tilanteessa, jossa tosiseikat ovat tapahtuneet ennen kuin valtio on liittynyt Euroopan unioniin.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: unkari.