CELEX: 62008TJ0274
EMGA
A tagállami kifizető ügynökségek EMGA által finanszírozott kiadásokat érintő számláinak végső elszámolása
Az Olasz Köztársaságtól behajtandó összegek a behajtás előírt határidőn belüli elmaradása esetén
A pénzügyi következmények fogalma
Érdekek figyelembevétele
Az 1290/2005/EK rendelet 32. cikkének (5) bekezdése

Jogi háttér

A közös agrárpolitika finanszírozására vonatkozó szabályozás
A közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló alapszabályokat a 2007. január 1‑jétől teljesített kiadások tekintetében a közös
agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 2005. június 21‑i 1290/2005/EK tanácsi rendelet (HL L 209., 1. o., a továbbiakban:
alaprendelet) állapítja meg.
Az alaprendelet 49. cikke alapján:
„Az [alaprendeletet] 2007. január 1‑jétől kell alkalmazni […].
Ugyanakkor az alábbi rendelkezéseket 2006. október 16‑tól kezdődően kell alkalmazni:
–        […]
–        a 32. cikk az 595/91/EGK rendelet 3. cikkének megfelelően közölt esetekben, valamint akkor, amikor a behajtási eljárás 2006.
október 16‑ig nem fejeződött még be,
–        […]”
Az alaprendelet (25) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„A közösségi költségvetés pénzügyi érdekeinek védelme érdekében helyénvaló, hogy a tagállamok olyan intézkedéseket határozzanak
meg, amelyekkel biztosítják, hogy az Alapokból finanszírozott műveletek ténylegesen megvalósulnak, és azokat megfelelő módon
hajtják végre. Ugyancsak szükségszerű, hogy a tagállamok a kedvezményezettek által elkövetett mindennemű szabálytalanságot
hatékonyan megelőzzenek és kezeljenek.”
Az alaprendelet (26) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„Az EMGA‑ból átutalt pénzösszegek visszafizetése esetében azok az összegek kerülnek vissza az Alapba, amelyek a közösségi
jogszabályoknak nem felelnek meg, illetve teljesítésük jogalap nélkül történt. Pénzügyi felelősségi rendszert kell meghatározni
azon szabálytalanságok esetére, amikor nem a teljes összeg kerül visszatérítésre. Ennek érdekében be kell vezetni egy olyan
eljárást, amely oly módon biztosít lehetőséget a Bizottságnak arra, hogy védje a közösségi költségvetés érdekeit, hogy a szabálytalanság
következtében elveszett és méltányos határidőn belül vissza nem fizetett összeg egy részét az érintett tagállam számlájának
terhére írja. Bizonyos, a tagállam gondatlanságára visszavezethető esetekben, a Bizottság jogosult az érintett tagállam számlájának
terhére írni a teljes összeget. Ugyanakkor, figyelemmel azokra a kötelezettségekre, amelyek belső eljárási rendjük alapján
terhelik a tagállamokat, a pénzügyi terheket méltányosan kell megosztani a Közösség és a tagállamok között.”
Az alaprendelet 30. cikkének (1) bekezdése szerint „[a] Bizottság a 8. cikk (1) bekezdése c) pontja iii. alpontjával összhangban
átadott információk alapján a szóban forgó költségvetési évet követő április 30‑ig dönt az akkreditált kifizető ügynökségek
számláinak revíziójáról […]”.
Az alaprendelet 8. cikke (1) bekezdése c) pontja iii. alpontja alapján a tagállamok megküldik az Európai Bizottságnak az Európai
Mezőgazdasági Garanciaalap (EMGA) által finanszírozott ügyletekhez kapcsolódó intézkedésekre vonatkozóan „az akkreditált kifizető
ügynökségek éves beszámolói[t], kiegészítve az akkreditált kifizető ügynökség felelőse által aláírt igazoló nyilatkozattal
és a végső elszámoláshoz szükséges információkkal, továbbá az […] igazoló szerv által kiállított igazolás[t]”.
Az alaprendelet 32. cikkének (1) bekezdése szerint „[a] szabálytalanságok és gondatlanságok következtében behajtott összegeket,
valamint az azokhoz kapcsolódó kamatokat a kifizető ügynökségek részére kell folyósítani, amelyek azokat az EMGA‑ból származó
bevételre terhelik azok valós kifizetési hónapja szerint”.
Az alaprendelet 32. cikke (3) bekezdésének értelmében az éves számlák 8. cikk (1) bekezdése c) pontjának iii. alpontjában
meghatározott bemutatása alkalmával a tagállamok a szabálytalanságok nyomán kezdeményezett behajtási eljárásokról összesítő
bevallást nyújtanak be a Bizottságnak, a még be nem hajtott pénzösszegek közigazgatási és/vagy jogi eljárás szerinti tételes
kimutatásával, valamint a szabálytalanság közigazgatási vagy jogi szempontból történő első ténymegállapítás éve szerinti felbontásban.
Az alaprendelet 32. cikkének (4) bekezdése szerint:
„[A] Bizottság dönthet arról, hogy a behajtandó összegeket a tagállam átvállalja:
a)      abban az esetben, amikor a tagállam nem tett meg minden, a nemzeti és közösségi jogszabályozásban meghatározott közigazgatási
vagy jogi eljárást azért, hogy a közigazgatási vagy jogi szempontból történő első ténymegállapítást követő évben a behajtás
megtörténjék;
b)      abban az esetben, amikor a közigazgatási vagy jogi szempontból történő első ténymegállapításra nem került sor vagy csak olyan
késedelemmel, amely a behajtás lehetőségét tényleges veszélybe sodorta, vagy abban az esetben, amikor a szabálytalanság a
közigazgatási vagy jogi szempontból történő első ténymegállapítás évében nem került feltüntetésre az […] összesítő bevallásban.”
Az alaprendelet 32. cikkének (5) bekezdése szerint:
„Abban az esetben, ha a behajtásra a közigazgatási vagy jogi szempontból történő első ténymegállapítás időpontját követő négy
éven belül nem kerül sor, illetve nyolc éven belül, ha a behajtás nemzeti igazságszolgáltatási szervek előtti eljárás tárgyát
képezi, a behajtás elmaradásából származó pénzügyi következmények 50%‑át az érintett tagállam viseli, a fennmaradó 50%‑át
pedig a közösségi költségvetésből kell finanszírozni.
Az érintett tagállam a (3) bekezdés első albekezdésében említett összesítő bevallásban elkülönítve tünteti föl azokat a pénzösszegeket,
amelyek behajtására az ennek a bekezdésnek az első albekezdésében meghatározott határidőn belül nem került sor.
A behajtás elmaradása következtében felmerülő pénzügyi teher megosztása, összhangban az első albekezdéssel, az érintett tagállam
azon kötelezettségének sérelme nélkül történik, amely szerint a behajtási eljárást le kell folytatnia, alkalmazva ezen rendelet
9. cikke (1) bekezdését. Az így behajtott összegek 50%‑át az EMGA‑ra jóvá kell írni, az e cikk (2) bekezdésében meghatározott
levonás alkalmazását követően.
Abban az esetben, amikor a behajtási eljárás keretében a szabálytalanság hiánya véglegesnek tekinthető közigazgatási vagy
jogi eljárással bizonyítást nyer, úgy az érintett tagállam az általa az első albekezdés értelmében viselt pénzügyi terhet
kiadásként bejelenti az EMGA‑nak.
Ha azonban az érintett tagállamon kívül álló okok következtében a behajtásra nem kerülhetett sor az első albekezdésben megjelölt
határidőkön belül, és amennyiben a behajtandó összeg meghaladja az 1 millió EUR‑t, a Bizottság, a tagállam kérésére, a határidőket
az eredeti időkeret legfeljebb 50%‑ával meghosszabbíthatja.”
Az [alaprendeletnek] a kifizető ügynökségek és más testületek akkreditációja és az EMGA és az EMVA számláinak elszámolása
tekintetében történő alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2006. június 21‑i 885/2006/EK bizottsági
rendelet (HL L 171., 90. o.) 6. cikkének megfelelően „[a]z [alap]rendelet 8. cikke (1) bekezdésének c) pontja iii. alpontjában
említett éves beszámolók [magukban foglalják] a végrehajtás végén behajtandó összegek táblázat[át], a III. mellékletben bemutatott
minta alapján”.

Az Európai Közösség általános költségvetésére vonatkozó szabályozás
Az Európai Közösségek általános költségvetésére alkalmazandó költségvetési rendeletről szóló, 2002. június 25‑i 1605/2002/EK,
Euratom tanácsi rendelet (HL L 248., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 4. kötet, 74. o., a továbbiakban: költségvetési
rendelet) 71. cikkének (4) bekezdése szerint „[a] Közösségeket megillető késedelmi kamat feltételeit a végrehajtási szabályokban
kell megállapítani”.
Az Európai Közösségek általános költségvetésére alkalmazandó költségvetési rendeletről szóló 1605/2002/EK, Euratom tanácsi
rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2002. december 23‑i 2342/2002/EK, Euratom bizottsági
rendelet (HL L 357., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 4. kötet, 145. o.) 86. cikkének (1) bekezdése alapján „[a]z
ágazati szabályok alkalmazásából fakadó különös rendelkezések sérelme nélkül minden olyan követelés után, amelyet nem fizettek
meg […], kamatot kell fizetni”.

A jogviták előzményei
A Bizottság Mezőgazdasági Főigazgatóságának tisztviselői meghatározott olasz kifizető ügynökségek, így különösen az Agenzia
per le erogazioni in agricoltura (támogatások nyújtásáért felelős hivatal a mezőgazdasági ágazatban, AGEA) 2006‑os és 2007‑es
pénzügyi évének az alaprendelet 30. cikke alapján történő igazolása céljából, és az általuk a Bizottságnak küldendő információ
előkészítése érdekében vizsgálatot folytattak le Olaszországban 2007. november 27‑től november 30‑ig. E vizsgálat arra irányult,
hogy meghatározzák a Bizottságnak az azon szabálytalanságokkal érintett összegeket illetően küldendő információt, amelyek
tekintetében megindították a visszatéríttetési eljárást.
2008. február 1‑jén kelt leveleiben az AGEA megküldte a Bizottságnak a szabálytalanságok következtében megkezdett behajtási
eljárások összesítő bevallását, magyarázó megjegyzéseivel együtt, amelyekben kijelentette, hogy „fenntartja magának a jogot
arra, hogy minden olyan kezdeményezést megtegyen, amely az olasz államnak azon összegek megtérítéséhez fűződő pénzügyi érdekeinek
védelmét célozza, amelyek az olyan kamatok, mint amelyeket a Közösség követel, kiszámítására meghatározott szempontok alkalmazása
következtében, jogalap nélkülinek bizonyulnak.
2008. március 28‑án (T‑274/08. sz. ügy) és április 22‑én (T‑275/08. sz. ügy) a Bizottság feljegyzést küldött az Olasz Köztársaságnak,
amelyben megjelölte a kifizető ügynökségek végső elszámolásra javasolt számláit, és rögzítette, hogy a szabálytalanságok következtében
esedékes összegek visszatérítésének elmaradásából eredő pénzügyi következmények címén meghatározott összegeket az AGEA által
megküldött információ alapján állapították meg.
2008. április 30‑án a Bizottság a tagállami kifizető ügynökségek által szolgáltatott információ alapján elfogadta a tagállami
kifizető ügynökségeknek az Európai Mezőgazdasági Garanciaalap (EMGA) által a 2007‑es pénzügyi évre vonatkozóan finanszírozott
kiadásokat érintő számláinak elszámolásáról szóló 2008. április 30‑i 2008/396/EK bizottsági határozatot (HL L 139., 33. o.)
(T‑274/08. sz. ügy), és az egyes németországi, olaszországi és szlovákiai kifizető ügynökségek számláinak az Európai Mezőgazdasági
Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) Garanciarészlege által finanszírozott kiadások tekintetében a 2006‑os pénzügyi évre vonatkozóan
történő elszámolásáról szóló, 2008. április 30‑i 2008/394/EK bizottsági határozatot (HL L 139., 22. o.) (T‑275/08. sz. ügy).
A 2008/396 és a 2008/394 határozat meghatározza azon összegeket, amelyeket az egyes tagállamok kötelesek visszatéríteni, vagy
amelyeket részükre ki kell fizetni, beleértve az alaprendelet 32. cikke (5) bekezdésének alkalmazásából eredő összegeket is.
Az Olasz Köztársaságot illetően a 2008/396 határozat az előlegből 114 581 208,51 euró, a 2008/394 határozat pedig 99 839 568,22
euró összegű levonást ír elő szabálytalanságok vagy gondatlanság miatt behajtandó összegek címén. E követelések az alaprendelet
32. cikkének (5) bekezdése alapján az Olasz Köztársaságra terhelt pénzügyi következményeknek megfelelő összegeket foglalják
magukban abban az esetben, ha a szabálytalanságok miatti behajtásra a közigazgatási vagy jogi szempontból történő első ténymegállapítás
időpontját követő négy éven belül nem kerül sor, illetve nyolc éven belül, ha a behajtás nemzeti igazságszolgáltatási szervek
előtti eljárás tárgyát képezi.

Az eljárás és a felek kérelmei
A Törvényszék Hivatalához 2008. július 11‑én benyújtott és T‑274/08., illetve T‑275/08. ügyszám alatt nyilvántartásba vett
keresetleveleivel az Olasz Köztársaság előterjesztette a jelen kereseteket.
Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (ötödik tanács) úgy döntött, hogy megnyitja a szóbeli szakaszt a két ügyben.
A 2009. november 25‑i tárgyaláson a Törvényszék meghallgatta a felek szóbeli előadásait és a kérdéseire adott válaszait.
A feleknek a tárgyaláson történő meghallgatását követően a Törvényszék úgy véli, hogy ítélethozatal céljából egyesíteni kell
a két ügyet az eljárási szabályzata 50. cikkének 1. §‑a szerint.
A T‑274/08. sz. ügyben az Olasz Köztársaság azt kéri, hogy a Törvényszék semmisítse meg a 2008/396 határozatot annyiban, amennyiben
az kamatot számít fel a 2007‑es pénzügyi évre vonatkozóan az olasz állam költségvetésére terhelt összegekre az alaprendelet
32. cikkének (5) bekezdése alapján.
A T‑275/08. sz. ügyben az Olasz Köztársaság azt kéri, hogy a Törvényszék semmisítse meg a 2008/394 határozatot annyiban, amennyiben
az kamatot számít fel a 2006‑es pénzügyi évre vonatkozóan az olasz állam költségvetésére terhelt összegekre az alaprendelet
32. cikkének (5) bekezdése alapján.
A T‑274/08. és T‑275/08. sz. ügyekben a Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        az Olasz Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.

A jogkérdés
Az Olasz Köztársaság kereseteit egyetlen jogalapra, az alaprendelet 32. cikke (5) bekezdésének megsértésére alapozza.

A felek érvei
Az Olasz Köztársaság állítja, hogy a Bizottság tévesen értelmezte az alaprendelet 32. cikkének (5) bekezdését. Lényegében
azt kifogásolja, hogy a Bizottság e rendelkezés alapján kamatot tartalmazó összegek megfizetésére kötelezte, jóllehet az olasz
jog szerint bírósági határozat nélkül nem lehet kamatot felszámolni.
Először is az Olasz Köztársaság úgy véli, hogy az alaprendelet 32. cikkének (5) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az csupán
az összegekre vonatkozik, az ezen összegek után járó esetleges kamatokra nem. E tekintetben kiemeli, hogy a rendelkezésben
nem szerepel a kamatok keletkezése, míg az első bekezdés kifejezetten említi azt. Ebből arra következtet, hogy a jogalkotó
az alaprendelet 32. cikkének (1) és (5) bekezdésében két eltérő helyzetet kívánt szabályozni. E cikk első bekezdése olyan
helyzetekre utal, amelyekben a behajtási eljárás már befejeződött, és a kamatokat már behajtották a kedvezményezettektől.
Ennélfogva nem lenne helyes, ha az állam „felhalmozhatná” azokat. Ezzel szemben az alaprendelet 32. cikkének (5) bekezdése
folyamatban lévő eljárásokhoz kapcsolódik, amelyekben a kamatok felszámítása és esedékességé válásuk időpontja bizonytalan.
Ezenkívül az Olasz Köztársaság előadja, hogy az alaprendelet 32. cikkének (5) bekezdését – mivel kivételt képez, és az e cikk
(1) bekezdésében foglalt főszabálytól eltér – szűken kell értelmezni annak figyelembevételével, hogy a „kamat” szót kifejezetten
nem említi.
Másodsorban az Olasz Köztársaság úgy véli, hogy ezen értelmezés figyelembe veszi azt, hogy jogilag lehetetlen valamely tagállam
számára a kamatok összegének meghatározása, ameddig az alapok kedvezményezettjével szembeni követelést bírósági úton nem állapították
meg, mivel a codice civile (olasz polgári törvénykönyv) 2033. cikke alapján a bíróság feladata meghatározni a kamatok kezdő
időpontját az alapok kedvezményezettjének jó‑ vagy rosszhiszeműségétől függően. Ezenkívül az Olasz Köztársaság álláspontja
szerint az a tény, hogy a kamatokat csupán az esedékes összegek véglegesen levonhatóvá válása esetén veszik figyelembe, követi
leginkább az alaprendelet 32. cikke (5) bekezdésének logikáját, amely cikk harmadik, negyedik és ötödik bekezdésének olvasatából
kitűnik, hogy utólagosan módosítható, ideiglenes átalánymértékű elszámolásról van szó.
Harmadrészt az Olasz Köztársaság arra hivatkozik, hogy soha – még hallgatólagosan sem – fogadta el a Bizottság által előírt
számítási kritériumokat. Ugyanis az olasz kifizető ügynökség egyrészt mindig azon az állásponton volt, hogy amikor a behajtási
eljárásokat vitatják a nemzeti bíróságok előtt, a tagállamok által az alaprendelet 32. cikkének (5) bekezdése alapján fizetendő
összegek nem tartalmazhatják a kamatokat, másrészt erről kifejezetten tájékoztatta a Bizottságot a pert megelőző időszakban
a közösségi bíróságokhoz fordulás jogának fenntartásával. Ennélfogva irreleváns az a tény, hogy a kifizető ügynökség a számlák
végső elszámolásához szükséges dokumentumok Bizottságnak való továbbításakor belefoglalta a kamatokat az alaprendelet 32. cikkének
(5) bekezdése alapján fizetendő összegekbe.
A Bizottság vitatja az Olasz Köztársaság érveit, és úgy véli, hogy nem értelmezte tévesen az alaprendelet 32. cikkének (5) bekezdését.

A Törvényszék álláspontja
Először is meg kell jegyezni, hogy az Olasz Köztársaság egyetlen jogalapja keretében azt kívánja bizonyítani, hogy a 2008/396
és a 2008/394 határozatot meg kell semmisíteni, amennyiben a Bizottság – mivel az alaprendelet 32. cikkének (5) bekezdése
alapján figyelembe vette a kamatokat – tévesen értelmezte e rendelkezést. Tekintettel arra, hogy a Bizottság az alaprendelet
32. cikke alapján az előlegből 114 581 208,51 euró (T‑274/08. sz. ügy), illetve 99 839 568,22 euró (T‑275/08. sz. ügy) összegű
levonással sújtotta az Olasz Köztársaságot, amely levonások az e rendelkezés (5) bekezdése szerinti összegeket foglalják magukban,
az Olasz Köztársaság azt sérelmezi, hogy a Bizottság ezen összegeket a kamatok figyelembevételével számította ki.
Az alaprendelet 32. cikke az összegeknek a szabálytalanságot elkövető vagy gondatlan magatartást tanúsító kedvezményezettektől
való behajtásával kapcsolatos tagállami kötelezettségekre vonatkozik.
Az alaprendelet 32. cikkének (5) bekezdése azon egyedi helyzeteket érinti, amelyekben az összegek tagállam általi visszatéríttetésére
a közigazgatási vagy jogi szempontból történő első ténymegállapítás időpontját követő négy éven belül nem kerül sor, illetve
nyolc éven belül, ha a behajtás nemzeti igazságszolgáltatási szervek előtti eljárás tárgyát képezi. Az ilyen helyzetekben
az e rendelkezésben foglaltak szerint „a behajtás elmaradásából származó pénzügyi következmények 50%‑át az érintett tagállam
viseli, a fennmaradó 50%‑át pedig a közösségi költségvetésből kell finanszírozni”.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely közösségi jogi előírás értelmezésekor nem csupán annak szövegét kell figyelembe
venni, hanem összefüggéseit és az általa alkotott szabályozás céljait is (lásd a Bíróság C‑17/03. sz., VEMW és társai ügyben
2005. június 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., I‑4983. o.] 41. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint
a Törvényszék T‑22/02. és T‑23/02. sz., Sumitomo Chemical és Sumika Fine Chemicals kontra Bizottság egyesített ügyekben 2005.
október 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑4065. o.] 47. pontját).
Ezen elvek tükrében kell megvizsgálni azt, hogy az alaprendelet 32. cikkének (5) bekezdésében szereplő „pénzügyi következmények”
kifejezést úgy kell‑e érteni, hogy az csupán a be nem hajtott összegekre vonatkozik, avagy úgy az összegeket, mint az azokhoz
kapcsolódó kamatokat is magában foglalja.
Először is úgy tűnik, hogy az erre a kérdésre adandó válasz a „pénzügyi következmények” kifejezés egyértelmű jelentésére tekintettel
az alaprendelet 32. cikke (5) bekezdésének szó szerinti értelmezéséből levezethető. E tekintetben meg kell állapítani, hogy
e kifejezés tág jelentéstartalommal bír, mivel magában foglalja a szabálytalanul kifizetett összegek visszatéríttetésének
elmaradásából fakadó valamennyi pénzügyi következményt. Márpedig szükségképpen ezek közé sorolhatók azon kamatok is, amelyeket
az alaprendelet 32. cikkének (1) bekezdése alapján kellett volna kifizetni.
Másodsorban e szó szerinti értelmezést alátámasztja az alaprendelet 34. cikke (1) bekezdésének a) pontja, amely szerint „[a]
[költségvetési] rendelet 18. cikke értelmében felhasznált bevételeknek tekintendők […] azok az összegek, amelyeket e rendelet
31., 32. és 33. cikkének megfelelően át kell utalni a közösségi költségvetés részére, beleértve az azokhoz kapcsolódó kamatokat”.
A fenti 39. pontban említett értelmezés a végső elszámolási eljárás általános rendszerének is megfelel. Ugyanis az alaprendelet
32. cikkének (5) bekezdését az említett rendelet 32. cikkének (1) bekezdésére tekintettel kell értelmezni, amely utóbbi a
támogatások felhasználását illető szabálytalanságok vagy gondatlanság következtében esedékessé vált összegek Közösség részére
való visszatérítésének általános keretét képezi. Mivel e cikk (5) bekezdése semmiben sem módosítja a kamatok felszámításának
elvét, hanem csupán a pénzügyi felelősségnek az esedékes összegek ésszerű időn belül való visszatéríttetésének elmaradása
esetén a tagállam és a közösségi költségvetés közötti megosztására szorítkozik, ebből határozottan az következik, hogy az
alaprendelet 32. cikkének (5) bekezdésében említett „pénzügyi következmények” többek között a főösszegeket és az azokhoz kapcsolódó
kamatokat foglalják magukban.
Egyébiránt az arra alapított érvet, hogy a „kamatok” szó 32. cikk (5) bekezdésben való említésének elmaradása a jogalkotó
azon szándékát tanúsítja, hogy az ugyanezen cikk (1) bekezdésében említettől eltérő helyzetet rendezzen, mivel az említett
(5) bekezdés csupán átalánymértékű és ideiglenes elszámolásra vonatkozik, szintén el kell utasítani. Az igaz, hogy az említett
(5) bekezdés harmadik albekezdése alapján a tagállam köteles lefolytatni a behajtási eljárást. Ebből szükségképpen az következik,
hogy a pénzügyi következmények összege esetlegesen utólagos módosítások tárgyát képezheti. Mindazonáltal az utólagos módosítások
lehetősége az alaprendelet 32. cikkének (5) bekezdése alapján számított pénzügyi következmények egészét érinti, beleértve
a főösszegekhez kapcsolódó kamatokat is. Nincs tehát ellentmondás a kamatoknak az alaprendelet 32. cikke (5) bekezdésének
első albekezdésében említett pénzügyi következmények alapján való figyelembevétele és ezen elszámolás ideiglenes jellege között.
Ennélfogva el kell utasítani az Olasz Köztársaság egyrészt arra a körülményre alapított érvét, amely szerint egyedül az alaprendelet
32. cikkének (1) bekezdése hivatkozik kifejezetten a kamatok felszámítására, másrészt azon érvét, amely szerint az alaprendelet
32. cikkének (5) bekezdése a 32. cikk (1) bekezdéséhez képest eltérést képez, ezért azt szűken kell értelmezni annak figyelembevételével,
hogy a „kamat” szót kifejezetten nem említi.
Harmadrészt az alaprendelet preambulumából – többek között a (25) és (26) preambulumbekezdéséből – következik, hogy az alaprendelet
32. cikkének (5) bekezdése által létrehozott megosztott pénzügyi felelősség rendszere a közösségi költségvetés pénzügyi érdekeinek
védelmét célozza a szabálytalanságok következtében fizetendő és ésszerű időn belül be nem hajtott összegek egy részének az
érintett tagállamra való terhelése révén. Amint azt a Bizottság helyesen emeli ki, a szabálytalanság megállapítása és a kérdéses
összegek tényleges visszatérítése között esedékes kamatok behajtása kártérítési jellegű kötelezettség, mivel a kamatok a közösségi
költségvetés által a javára elkönyvelt hitel beszedésének elmaradása folytán időlegesen elszenvedett kárhoz kapcsolódnak.
Következésképpen a kamatoknak a behajtandó összegből való kizárása, ennélfogva az érintett tagállamra terhelt összeg csökkentése
nem lenne összeegyeztethető a közösségi költségvetés pénzügyi érdekeinek védelmével, amely utóbbit terhelné ily módon a szabálytalanságok
következtében fizetendő összegek ésszerű időn belül való visszatéríttetésének elmaradásából eredő pénzügyi következmények
nagyobb része.
Negyedszer ki kell emelni, hogy azon elv, amely szerint a kamatok a főösszeg járulékai, és annak elszámolási rendszerét követik,
a közösségi költségvetésre vonatkozó szabályozás keretében általános érvényű, amint azt a 2342/2002 rendeletnek a költségvetési
rendelet 71. cikkének (4) bekezdése alapján elfogadott 86. cikkének (1) bekezdése is tanúsítja, amely szerint „[a]z ágazati
szabályok alkalmazásából fakadó különös rendelkezések sérelme nélkül minden olyan követelés után, amelyet nem fizettek meg
[…] kamatot kell fizetni”.
A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy az Olasz Köztársaság tévesen állítja azt, hogy a Bizottság tévesen értelmezte
az alaprendelet 32. cikkének (5) bekezdését azáltal, hogy belefoglalta a kamatokat az e rendelkezés alapján fizetendő összegekbe.
E megállapítást nem vonhatja kétségbe az Olasz Köztársaság azon érve, amely szerint az alaprendelet 32. cikke (5) bekezdésének
alkalmazása lehetetlen számára a codice civile 2033. cikke miatt, amely szerint addig nem lehet pontosan meghatározni a kamatok
számításának kezdő időpontját, ameddig a követelést bírósági úton nem állapították meg.
Először is, irreleváns a nemzeti jogra utalni a jelen keresetekben vitás egyedüli kérdéssel, azaz az alaprendelet 32. cikke
(5) bekezdésének értelmezésével kapcsolatban, még pontosabban arra vonatkozóan, hogy a kamatokat figyelembe kell‑e venni e
rendelkezés alapján.
Másodsorban igaz az, hogy a nemzeti bíróságoknak a közösségi jog alapján a jogalap nélkül felvett összeg visszafizetésére
vonatkozó jogvitákat – közösségi rendelkezés hiányában – nemzeti jogukat alkalmazva kell eldönteniük, a közösségi jog által
felállított korlátok között oly módon, a nemzeti jog által előírt feltételek semmi esetre sem vezethetnek ahhoz, hogy a közösségi
szabályozás végrehajtását gyakorlatilag ellehetetlenítsék, és a nemzeti jog alkalmazásának a hasonló nemzeti jogviták eldöntésére
szolgáló eljárásokhoz viszonyítva hátrányos megkülönböztetéstől mentesen kell történnie (lásd a Bíróság C‑383/06.‑C‑385/06. sz.,
Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening és társai egyesített ügyekben 2008. március 13‑án hozott ítéletének
[EBHT 2008., I‑1561. o.] 48‑50. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Még ha ebből szükségképpen az is következik,
hogy a közösségi költségvetés által jogalap nélkül kifizetett összegeknek az Olasz Köztársaság általi visszatérítéséhez kapcsolódó
és a közösségi rendelkezések által nem szabályozott járulékos kérdéseket a vonatkozó nemzeti jogszabályok alapján kell megoldani,
az utóbbiak alkalmazása nem vonhatja kétségbe a kamatok figyelembevételének az alaprendelet 32. cikkének (5) bekezdése szerinti
elvét.
Végül harmadrészt a Bizottság helyesen emeli ki, hogy az a tény, hogy a kifizető ügynökség belefoglalta a kamatokat a Bizottsággal
a 2008/396 és a 2008/394 határozatban említett összegeknek a Bizottság által történő kiszámítása céljából közölt összegekbe,
azt tanúsítja, hogy nem lehetetlen e kamatoknak a tagállamok által az alaprendelet 32. cikkének (5) bekezdése alapján visszatérítendő
összegekbe való belefoglalása. Ezenfelül meg kell állapítani, hogy az Olasz Köztársaság nem közölte a Bizottsággal az alaprendelet
32. cikkének (5) bekezdése alapján fizetendő összegeknek a tőkésített kamatok nélküli részét.
A fentiekből következően a Bizottság nem értelmezte jogilag tévesen az alaprendelet 32. cikkének (5) bekezdését azon álláspontja
mentén, amely szerint a tagállam által e rendelkezés alapján fizetendő összegeknél figyelembe kell venni a kamatokat.
Ennélfogva a kereseteket teljes egészükben el kell utasítani.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a
pernyertes fél ezt kérte.
Mivel az Olasz Köztársaság pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (ötödik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék ítélethozatal céljából egyesíti a T‑274/08. és T‑275/08. sz. ügyeket.
2)
A Törvényszék a kereseteket elutasítja.
3)
A Törvényszék az Olasz Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.
Vilaras
Prek
Ciucă
Kihirdetve Luxembourgban, a 2010. április 22‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: olasz.