CELEX: 62004CJ0295
EÜ artikkel 81
Konkurents
Keelatud kokkulepe
Mootorsõidukite, laevade ja mopeedide põhjustatud kindlustusjuhtumid
Kohustuslik tsiviilvastutuskindlustus
Kindlustusmaksete tõstmine
Mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele
Isiku õigus nõuda tekkinud kahju hüvitamist
Siseriiklik pädev kohus
Aegumistähtaeg
Karistuslikud kahju hüvitised

Eelotsusetaotlused puudutavad EÜ artikli 81 tõlgendamist.
Küsimused esitati seoses kahju hüvitise väljamaksmise hagidega, mille V. Manfredi esitas  Lloyd Adriatico Assicurazioni SpA
vastu, A. Cannito Fondiaria Sai SpA vastu ning N. Tricarico ja P. Murgolo vastavalt Assitalia SpA (edaspidi „Assitalia”) vastu;
hagides paluti nendelt kindlustusseltsidelt välja mõista mootorsõidukite, laevade ja mopeedide kindlustusjuhtumite esinemisel
makstava kohustusliku tsiviilvastutuskindlustuse kindlustusmakse tõstmise tõttu enammakstud summad (edaspidi „sõiduki tsiviilvastutuskindlustus”),
mille hagejad maksid kindlustusmaksete tõstmise tõttu tulenevalt nimetatud äriühingute poolt sõlmitud kokkuleppest, mille
siseriiklik konkurentsi ja turu järelevalve amet (Autorità garante della concorrenza e del mercato, edaspidi „AGCM”) tunnistas
ebaseaduslikuks.

Siseriiklik õiguslik raamistik
10. oktoobri 1990. aasta seaduse nr 287, mis sätestab konkurentsi ja turu kaitse eeskirjad (Legge 10 ottobre 1990, n. 287,
Norme per la tutela della concorrenza e del mercato, GURI nr 240, 13. oktoober 1990, lk 3, edaspidi „seadus nr 287/90”), artikli
2 lõige 2 keelab ettevõtjate vahelised kokkulepped, mille eesmärgiks või tagajärjeks on takistada, piirata või kahjustada
oluliselt konkurentsi siseriiklikul turul või selle olulises osas.
Artikli 2 lõike 1 kohaselt on „keelatud kokkulepe”  ettevõtjatevaheline kokkulepe ja/või kooskõlastatud tegevus ning ka konsortsiumi,
ettevõtjate ühenduste ja muude samalaadsete ühenduste otsus, isegi kui see on vastu võetud põhikirja või muu tegevust reguleeriva
dokumendi alusel.
Seaduse nr 287/90 artikli 2 lõike 3 kohaselt on keelatud kokkulepped tühised ja ei too endaga kaasa õiguslikke tagajärgi.
Nimetatud seaduse artikli 33 lõige 2 täpsustab, et tühisuse tunnustamise ja kahjuhüvitise nõuded ning ka hagid, milles palutakse
hagi tagamist seoses nimetatud seaduse peatükkide I kuni IV sätete rikkumisega, tuleb esitada vastava piirkonna pädevale Corte
d’appello’le.

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
AGCM algatas 8. septembri 1999. aasta, 10. novembri 1999. aasta ja 3. veebruari 2000. aasta otsuste alusel erinevate kindlustusseltside
vastu – millest kolm on kostjad põhikohtuasjas – seaduse nr 287/90 artiklis 2 ettenähtud rikkumise menetluse. Nimetatud kolme
kindlustusseltsi süüdistati keelatud kokkuleppe sõlmimises, mille eesmärgiks oli „pakutavate toodete sidumine ja teabe vahetamine
konkureerivate ettevõtjate vahel”. Käesolevates asjades on asjakohane vaid konkureerivate ettevõtjate vaheline teabe vahetamise
kokkulepe.
AGCM täheldas, et erinevalt ülejäänud Euroopast tõusid Itaalias aastatel 1994–1999 ebatavaliselt ja pidevalt sõiduki tsiviilvastutuskindlustuse
maksed, kusjuures see kindlustus on kohustuslik.
AGCM täheldas ka seda, et viidatud tsiviilvastutuskindlustusepoliiside turule sisenemine oli oluliselt takistatud tulenevalt
vajadusest rajada  hästitoimiv turustusvõrk ja kindlustusjuhtumitest tekkivate hüvitiste väljamaksmisega tegelevad keskused
kogu riigis.
Algatatud menetluse raames sattusid AGCM-i valdusesse dokumendid, millest nähtus mitmete sõiduki tsiviilvastutuskindlustust
pakkuvate kindlustusseltside vaheline suuremahuline ja ulatuslik teabevahetus, mis puudutas kõiki kindlustustegevuse aspekte,
eriti hindu, allahindlusi, sissetulekuid, kindlustusjuhtumitest tekkivaid kulusid ja turustust.
28. juuli 2000. aasta lõplikus otsuses nr 8546 (I377) (Bolletino 30/2000, 14. august 2000) leidis AGCM, et asjassepuutuvad
kindlustusseltsid olid täitnud ebaseaduslikku kokkulepet, mille eesmärgiks oli kindlustusalase teabe vahetamine. Kokkulepe
võimaldas neil ettevõtjail koordineerida ja kindlaks määrata sõiduki tsiviilvastutuskindlustuse kindlustusmakseid, mis tingis
kasutajatele olulise  kindlustusmaksete tõusu, mida ei õigustanud turutingimused ja mille maksmist ei saanud tarbijad vältida.
Tribunale amministrativo regionale per il Lazio ja Consiglio di Stato jätsid AGCM-i otsuse, mille kindlustusseltsid vaidlustasid,
sisuliselt muutmata.
Põhikohtuasja hagejad esitasid oma vastavad hagiavaldused Giudice di pace di Bitonto’le, et see mõistaks igalt asjassepuutuvalt
kindlustusseltsilt välja kindlustusmakse tõstmise tõttu enammakstud summad, mis tasuti kokkuleppe tõttu, mille AGCM oli ebaseaduslikuks
tunnistanud.
Assitalia märkustest nähtub, et põhikohtuasja hagejate arvates tuvastas AGCM juurdluse käigus, et keskmine sõiduki tsiviilvastutuskindlustuse
poliiside hind oli 20% kõrgem hinnast, mis nendel poliisidel oleks olnud siis, kui kindlustusseltside vahelist konkurentsi
ei oleks kooskõlastatud tegevusega moonutatud. Sellises tegevuses osalenud ettevõtjate poolt toime pandud rikkumine tekitas
lõpptarbijatele kahju, mis tekkis just asjaolu tõttu, et selle kindlustuse eest tuli maksta keskmiselt 20% rohkem hinnast,
mida oleks tulnud maksta juhul, kui konkurentsieeskirju ei oleks rikutud.
Põhikohtuasja kindlustusseltsid väitsid põhikohtuasjas nimelt seda, et seaduse nr 287/90 artikli 33 kohaselt ei ole Giudice
di pace di Bitonto pädev asja lahendama ning ka enammakstu tagastamise ja/või hüvitise maksmise nõue on aegunud.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et kuna AGCM-i poolt ebaseaduslikuks tunnistatud kokkuleppe poolteks oli muu hulgas
teiste liikmesriikide kindlustusseltse, kes tegutsevad ka Itaalias, siis rikub see kokkulepe mitte ainult seaduse nr 287/90
artiklit 2, vaid ka EÜ artiklit 81, mille lõike 2 kohaselt on kõik keelatud kokkulepped tühised.
Iga isik, sealhulhas mõne teenuse tarbija või lõppkasutaja, võib eeldada EÜ artikliga 81 keelatud kokkuleppe tühisust ning
nõuda tekkinud kahju hüvitamist, kui kahju ja keelatud kokkuleppe vahel on põhjuslik seos.
Sellisel juhul võib pidada seaduse nr 287/90 artikli 33 laadset sätet ühenduse õigusega vastuolus olevaks. Corte d’appello
menetlustähtajad ja -kulud on vastavalt palju pikemad ja palju kõrgemad kui Giudice di pace menetluses, mis võib piirata EÜ
artikli 81 tõhusust.
Eelotsusetaotlus esitanud kohus kahtleb ka selles, kas EÜ artikliga 81 on kooskõlas siseriikliku õigusega kindlaksmääratud
kahju hüvitamise ja kahjuhüvitise summa väljamõistmise nõuete aegumistähtajad.
Neil asjaoludel  otsustas Giudice di pace di Bitonto asjades C-295/04–C-297/04 menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule
järgmised eelotsuse küsimused:
„1)      Kas EÜ artiklit 81 tuleb tõlgendada nii, et selle kohaselt on tühine kindlustusseltside vastastikust teabevahetust puudutav
kokkulepe või kooskõlastatud tegevus, mille tõttu on võimalik sõiduki tsiviilvastutuskindlustuse poliisi kindlustusmaksete
tõstmine, mida ei saa õigustada turutingimustega, arvestades eriti seda, et kokkuleppes või kooskõlastatud tegevuses osalenud
äriühingud on erinevatest liikmesriikidest?
2)      Kas EÜ artiklit 81 tuleb tõlgendada nii, et see annab isikule, kellel on õiguslikult põhjendatud huvi, õiguse eeldada nimetatud
ühenduse õigusnormiga keelatud kokkuleppe või tegevuse tühisust ning juhul, kui kokkuleppe või tegevuse ning kahju vahel on
põhjuslik seos, nõuda tekkinud kahju hüvitamist?
3)      Kas EÜ artiklit 81 tuleb tõlgendada nii, et sellel sättel põhineva kahju hüvitamise nõude aegumistähtaeg hakkab kulgema päevast,
mil kokkulepet või kooskõlastatud tegevust rakendama hakati, või päevast, mil kokkulepe või kooskõlastatud tegevus lõppes?
4)      Kas EÜ artiklit 81 tuleb tõlgendada nii, et kui siseriiklik kohus leiab, et siseriikliku õiguse alusel makstav kahjuhüvitis
on igal juhul kokkuleppes või kooskõlastatud tegevuses osalenud ning sellega kahju tekitanud ettevõtja poolt saadud majanduslikust
kasust väiksem, peab kohus, eesmärgiga hoida ära EÜ artikli 81 alusel keelatud kokkulepete või kooskõlastatud tegevuste elluviimist,
mõistma kannatanule omal algatusel välja karistuslikku laadi hüvitise, selleks, et kahjuhüvitis oleks ettevõtja poolt saadud
kasust suurem?”
Kohtusjas C-298/04 otsustas Giudice di pace di Bitonto menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1)      Kas EÜ artiklit 81 tuleb tõlgendada nii, et selle kohaselt on tühine kindlustusseltside vastastikust teabevahetust puudutav
kokkulepe või kooskõlastatud tegevus, mille tõttu on võimalik sõiduki tsiviilvastutuskindlustuse poliisi kindlustusmaksete
tõstmine, mida ei saa õigustada turutingimustega, arvestades eriti seda, et kokkuleppes või kooskõlastatud tegevuses osalenud
äriühingud on erinevatest liikmesriikidest?
2)      Kas EÜ artiklit 81 tuleb tõlgendada nii, et sellega keelatakse kohaldada sellist siseriiklikku õigusnormi, nagu Itaalia seaduse
nr 287/90 artikli 33 lõige 2, mille kohaselt peavad ka kolmandad isikud seoses konkurentsivastaste kokkulepete alaste ühenduse
ja siseriiklike normide rikkumisega esitama kahju hüvitamise nõude teisele kohtule kui see, mis on üldises korras pädev sellise
hagihinnaga nõudeid lahendama, mis toob seega kaasa asja läbivaatamiskulude märkimisväärse tõusu ja tähtaegade pikenemise?
3)      Kas EÜ artiklit 81 tuleb tõlgendada nii, et see annab isikule, kellel on õiguslikult põhjendatud huvi, õiguse eeldada nimetatud
ühenduse õigusnormiga keelatud kokkuleppe või tegevuse tühisust ning juhul, kui kokkuleppe või tegevuse ning kahju vahel on
põhjuslik seos, nõuda tekkinud kahju hüvitamist?
4)      Kas EÜ artiklit 81 tuleb tõlgendada nii, et sellel sättel põhineva kahju hüvitamise nõude aegumistähtaeg hakkab kulgema päevast,
mil kokkulepet või kooskõlastatud tegevust rakendama hakati, või päevast, mil kokkulepe või kooskõlastatud tegevus lõppes?
5)      Kas EÜ artiklit 81 tuleb tõlgendada nii, et kui siseriiklik kohus leiab, et siseriikliku õiguse alusel makstav kahjuhüvitis
on igal juhul kokkuleppes või kooskõlastatud tegevuses osalenud ning sellega kahju tekitanud ettevõtja poolt saadud majanduslikust
kasust väiksem, peab kohus, eesmärgiga hoida ära EÜ artikli 81 alusel keelatud kokkulepete või kooskõlastatud tegevuste elluviimist,
mõistma kannatanule omal algatusel välja karistuslikku laadi hüvitise, selleks, et kahjuhüvitis oleks ettevõtja poolt saadud
kasust suurem?”
Euroopa Kohtu presidendi 28. septembri 2004. aasta määrusega liideti kohtuasjad C-295/04–C-298/04 nii kirjaliku kui suulise
menetluse jaoks kui ka kohtuotsuse tegemiseks.

Eelotsuse küsimuste vastuvõetavus

Euroopa Kohtule esitatud märkused
Assitalia väidab esiteks, et eelotsuse küsimuste aluseks olev õiguslike ja faktiliste asjaolude kokkuvõte on puudulik ja ebaselge,
mistõttu ei saa kõik isikud, keda see võib puudutada, selle kohta adekvaatselt omapoolseid märkuseid esitada ja Euroopa Kohus
ei saa küsimustele kasulikult  vastata.
Teiseks leiab Assitalia, et Giudice di pace di Bitonto esitatud eelotsuse küsimused on vastuvõetamatud seetõttu, et nendes
palutakse tõlgendada EÜ asutamislepingu sätet, mida ilmselgelt põhikohtuasjas kohaldada ei tule.
Põhikohtuasjas käsitletava kokkuleppe mõju piirdus Itaaliaga ja seetõttu ei tekitanud see kahju, mis võiks kahjustada liikmesriikidevahelist
kaubandust EÜ artikli 81 tähenduses (vt eelkõige 21. jaanuari 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-215/96 ja C-216/96,
EKL 1999, lk I-135). Samuti ei vaidlustatud EÜ artikli 81 mittekohaldatavust siseriiklikus kohtus ja AGCM-i otsus, mis tugines
seaduse nr 287/90 artiklile 2, on jõustunud ja lõplik. Seaduse nr 287/90 artikli 1 lõige 1 täpsustab, et selle seaduse sätteid
„kohaldatakse kokkulepetele, turgu valitseva seisundi kuritarvitamistele ja ettevõtjate koondumistele, mille suhtes ei kohaldata
[…] EÜ artikleid [81] ja/või [82], määruseid […] või sarnase õigusliku mõjuga ühenduse õigusakte”.

Euroopa Kohtu hinnang
Siinkohal tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on EÜ artiklis 234 sätestatud Euroopa Kohtu ja siseriiklike
kohtute koostöö raames vaid siseriiklikul kohtul, kes asja menetleb ja kes vastutab tehtava lahendi eest, pädevus otsustada
kohtuasja konkreetseid asjaolusid arvestades, kas kohtuotsuse tegemiseks on vaja eelotsust ja kas Euroopa Kohtule esitatud
küsimusel on kohtuasja suhtes tähtsust. Järelikult, kui esitatud küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, peab Euroopa
Kohus üldjuhul otsuse tegema (vt eelkõige 15. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-415/93: Bosman, EKL 1995, lk I-4921,
punkt 59 ja 10. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjasC-316/04: Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, EKL 2005, lk I-9759, punkt 29).
Euroopa Kohus on siiski tõdenud, et erandjuhtudel peab ta oma pädevuse hindamiseks kindlaks tegema need asjaolud, mille tõttu
siseriiklik kohus talle eelotsusetaotluse esitas (vt selle kohta 16. detsembri 1981. aasta otsus kohtuasjas 244/80: Foglia,
EKL 1981, lk 3045, punkt 21). Euroopa Kohus võib keelduda siseriikliku kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamisest vaid
juhul, kui ühenduse õiguse tõlgendamine, mida siseriiklik kohus on palunud, ilmselgelt ei ole kuidagi seotud põhikohtuasja
faktiliste asjaolude või esemega või kui kõnealune probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtul puudub teave nende faktiliste
ja õiguslike asjaolude kohta, mida tal on tarvis, et anda kasulik vastus talle esitatud küsimustele (vt eelkõige eespool viidatud
kohtuotsused Bosman, punkt 61, ja Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, punkt 30).
Käesolevas asjas ei ole tegemist kummagi olukorraga.
Selles osas tuleb märkida esiteks, et nii eelotsusetaotluse esitamise otsuse kui ka kirjalike ja suuliste märkustega on Euroopa
Kohtule esitatud piisavalt teavet, võimaldamaks tal tõlgendada põhikohtuasjas vaidluse esemeks oleva olukorraga seotud ühenduse
õigusnorme (vt eelkõige 3. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑316/93: Vaneetveld, EKL 1994, lk I-763, punkt 14 ja 21. septembri
1999. aasta otsus kohtuasjas C-378/97: Wijsenbeek, EKL 1999, lk I-6207, punkt 21).
Teiseks, vastupidiselt Assitalia väidetele ei ole ilmne, et EÜ artikli 81 tõlgendamisel ei ole põhikohtuasja asjaolude või
hagi esemega mingit seost. Seega ei ole Assitalia esitatud vastuväide selle artikli põhikohtuasjale kohaldatamatuse kohta
seotud mitte käesolevate asjade vastuvõetavusega, vaid puudutab esimese küsimuse sisu.
Lisaks tuleb siinkohal meenutada, et EÜ artiklid 81 ja 82 on imperatiivselt kohaldatavad esmase õiguse sätted, mida siseriiklikud
kohtud peavad omal algatusel kohaldama (vt selle kohta 1. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C-126/97: Eco Swiss, EKL 1999,
lk I-3055, punktid 39 ja 40).
Sellest tulenevalt tuleb eelotsuse küsimused menetlusse võtta.

Esimene küsimus kohtuasjas C-295/04–C-298/04
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud siseriiklik kohus sisuliselt teada seda, kas kindlustusseltside vaheline
kokkulepe või kooskõlastatud tegevus, nagu põhikohtuasjas käsitletu, mis seisneb vastastikuses teabevahetuses, mis võimaldab
tõsta sõiduki tsiviilvastutuskindlustuse makseid, kuigi turutingimused seda ei õigusta, ja millega rikutakse siseriiklikke
konkurentsieeskirju, võib olla käsitletav ka EÜ artikli 81 rikkumisena, arvestades eriti seda, et kokkuleppes või kooskõlastatud
tegevuses osalenud äriühingud on erinevatest liikmesriikidest.

Euroopa Kohtule esitatud märkused
Assitalia arvates peaks Euroopa Kohus vastama, et arvestades küsimuse puhtalt üldist ja rakenduslikku laadi, on sellele võimatu
EÜ artikli 81 kohaldatavuse seisukohast kasulikku vastust anda.
Itaalia valitsuse hinnangul ei ole põhikohtuasjas vaidluse all olevale kokkuleppele EÜ artikkel 81 kohaldatav. Selleks, et
konkurentsivastasele tegevusele kohalduksid ühenduse õigusnormid, peab olema täidetud hulk tingimusi, mis ei piirdu ainult
sellega, et tegevuses osalevad erinevate liikmesriikide ettevõtjad.
Euroopa Ühenduste Komisjon on seisukohal, et EÜ artiklit 81 tuleb tõlgendada nii, et see keelab kokkuleppe või kooskõlastatud
tegevuse ettevõtjate vahel, kes piiravad konkurentsi, kui kõigi õiguslike ja faktiliste asjaolude põhjal on piisavalt suure
tõenäosusega võimalik järeldada, et asjassepuutuv kokkulepe või kooskõlastatud tegevus mõjutab või võib mõjutada otseselt
või kaudselt liikmesriikidevahelist kaubavahetust. Iseenesest asjaolust, et kokkuleppes või kooskõlastatud tegevuses osalevad
ka teiste liikmesriikide ettevõtjaid, ei saa järeldada, et kokkuleppel või kooskõlastatud tegevusel on nimetatud mõju liikmesriikide
vahelisele kaubavahetusele.

Euroopa Kohtu hinnang
Alustuseks tuleb märkida, et vastupidiselt Assitalia poolt väidetule on see küsimus piisavalt täpne, et Euroopa Kohus saaks
eelotsusetaotluse esitanud kohtule kasuliku vastuse anda.
Siinkohal tuleb meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale kohalduvad ühenduse ja siseriiklik konkurentsiõigus
samaaegselt, kuna mõlemad reguleerivad asjakohast tegevust erinevatest aspektidest. EÜ artiklite 81 ja 82 regulatsioon puudutab
tegevust seoses takistustega liikmesriikidevahelisele kaubavahetusele ning siseriiklikud õigusnormid, mille iga riik võtab
vastu omaenda kaalutlustest lähtudes, puudutavad konkurentsi piiravat tegevust vastava riigi territooriumil (vt eelkõige 13. veebruari
1969. aasta otsus kohtuasjas 14/68: Wilhelm jt, EKL 1969, lk 1, punkt 3; 10. juuli 1980. aasta otsus liidetud kohtuasjades
253/78 ja 1/79–3/79: Giry ja Guerlain jt, EKL 1980, lk 2327, punkt 15; ja  9. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-137/00:
Milk Marque ja National Farmers’ Union, EKL 2003, lk I-7975, punkt 61).
Samuti tuleb meenutada, et EÜ artikli 81 lõikel 1 ja artiklil 82 on vahetu õigusmõju üksikisikute vahelistele suhetele ja
nendest sätetest tulenevad isikutele õigused, mida siseriiklikud õiguskorrad peavad kaitsma (vt 30. jaanuari 1974. aasta otsus
kohtuasjas 127/73: BRT ja SABAM, nn „BRT I”, EKL 1974, lk 51, punkt 16; 18. märtsi 1997. aasta otsus kohtuasjas C-282/95 P:
Guérin automobiles
v
. komisjon, EKL 1997, lk I-1503, punkt 39, ja 20. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C­453/99: Courage ja Crehan, EKL
2001, lk I­6297, punkt 23) ja et ühenduse õiguse prevaleerimise tõttu tuleb jätta kohaldamata iga siseriikliku õigusakti säte,
mis on ühenduse õigusega vastuolus, olenemata sellest, kas siseriiklik norm on ühenduse normist varasem või hilisem (vt eelkõige
9. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-198/01: CIF, EKL 2003, lk I-8055, punkt 48).
EÜ artiklite 81 ja 82 sõnastusest nähtub, et selleks, et ühenduse konkurentsieeskirju saaks kohaldada kokkuleppe või turgu
valitseva seisundi kuritarvitamise suhtes, peavad need mõjutama liikmesriikidevahelist kaubandust.
Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamise nõude tõlgendamisel ja kohaldamisel tuleb esiteks lähtuda sellest, et konkurentsinormide
raames soovitakse selle nõudega kindlaks määrata ühenduse õiguse kohaldumisala võrreldes liikmesriikide asjakohaste normidega.
Seetõttu kohaldatakse ühenduse õigust igale kokkuleppele ja tegevusele, mis võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust
viisil, mis võib takistada liikmesriikide vahelise ühisturu loomist, nimelt  isoleerides siseriiklikke turge või muutes ühisturu
konkurentsi struktuuri (vt selle kohta 31. mai 1979. aasta otsus kohtuasjas 22/78: Hugin
v.
komisjon, EKL 1979, lk 1869, punkt 17 ja 25. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-475/99: Ambulanz Glöckner, EKL 2001,
lk I-8089, punkt 47).
Liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamiseks peab otsusest, kokkuleppest või tegevusest kõigi objektiivsete õiguslike või
faktiliste asjaolude põhjal olema piisavalt suure tõenäosusega võimalik järeldada, et see otsus, kokkulepe või tegevus mõjutab
või võib mõjutada otseselt või kaudselt liikmesriikidevahelist kaubavahetust ja seda viisil, mis annab alust arvata, et see
võib takistada liikmesriikidevahelise ühisturu loomist (vt 11. juuli 1985. aasta otsus kohtuasjas 42/84: Remia jt
v.
komisjon, EKL 1985, lk 2545, punkt 22, ja eespool viidatud kohtuotsus Ambulanz Glöckner, punkt 48). Samuti ei tohi see mõju
olla vähetähtis (28. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-306/96: Javico, EKL 1998, lk I-1983, lk 16).
Samuti mõjutatakse ühendusesisest kaubavahetust üldjuhul mitme asjaolu koosmõjul, mis eraldi võetuna ei pruugi iseenesest
määravad olla (vt eespool viidatud kohtuotsus Bagnasco jt, punkt 47 ja 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-359/01 P:
British Sugar
v.
komisjon, EKL 2004, lk I-4933, punkt 27).
Selles osas tuleb esiteks märkida, nagu seda teeb õigesti ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 37, et asjaolu, et siseriiklikus
kokkuleppes osaleb teiste seas ka teise liikmesriigi ettevõtja, on küll oluline asjaolu kokkuleppe ulatuse hindamiseks, kuid
see ei ole iseenesest määrav asjaolu, mille põhjal saaks järeldada, et liikmesriikidevahelise kaubavahetuse mõjutamise tingimus
on täidetud.
Teiseks ei saa vaid seetõttu, et kokkuleppe eesmärk on teatud toodete turustamine ühes ainsas liikmesriigis, välistada liikmesriikidevahelise
kaubanduse mõjutamise võimalust  (vt 11. juuli 1989. aasta otsus kohtuasjas 246/86: Belasco jt
v
. komisjon, EKL 1989, lk I-2117, punkt 33). Kui konkurentsi kahjustav kokkulepe hõlmab liikmesriigi kogu territooriumit, on
selle kokkuleppe olemus siseriiklike turgude lõhestatusele kaasaaitav, takistades asutamislepingu eesmärgiks olevat turgude
omavahelist põimumist (vt 17. oktoobri 1972. aasta otsus kohtuasjas 8/72: Vereeniging van Cementhandelaren
v.
komisjon, EKL 1972, lk 977, punkt 29; eespool viidatud kohtuotsus Remia jt
v
. komisjon, punkt 22; ja 18. juuni 1998. aasta otsus kohtuasjas C-35/96: komisjon
v.
Itaalia, EKL 1998, lk I-3851, punkt 48).
Lisaks on Euroopa Kohus teenuste valdkonnas juba varem asunud seisukohale, et liikmesriikidevahelise kaubavahetuse mõjutamine
võib seisneda selles, et asjassepuutuv tegevus on korraldatud nii, et ühisturg on osadeks jaotatud ja teenuste vaba liikumine,
mis on üks asutamislepingu eesmärke, takistatud (vt 4. mai 1988. aasta otsus kohtuasjas 30/87: Bodson, EKL 1988, lk 2479,
punkt 24 ja eespool viidatud kohtuotsus Ambulanz Glöckner, punkt 49).
Siseriiklik kohus peab kontrollima, kas – arvestades asjassepuutuva siseriikliku turu iseärasusi – on piisavalt tõenäoline,
et põhikohtuasjas käsitletav kokkulepe või kooskõlastatud tegevus mõjutab või võib mõjutada, otseselt või kaudselt teiste
liikmesriikide ettevõtjate poolt sõiduki tsiviilvastutuskindlustuse poliiside müüki asjakohases liikmesriigis ja kas see mõju
ei ole vähetähtis.
Euroopa Kohus võib aga eelotsusetaotluse suhtes otsust tehes esitada vajadusel täpsustusi, mille eesmärk on suunata siseriiklikku
kohut temapoolsel tõlgendusel (vt selle kohta 17. oktoobri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-79/01: Payroll jt, EKL 2002, lk
I-8923, punkt 29).
Sellega seoses tuleb meenutada, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale saavad siseriiklikke hindu kehtestava
kokkuleppe pooled olukorras, kus turule on juurdepääs ka teiste liikmesriikide teenuse pakkujatel, oma turuosa säilitada ainult
juhul, kui nad end väljast tuleva konkurentsi eest kaitsevad (vt impordi kohta eespool viidatud kohtuotsus Belasco jt
v
. komisjon, punkt 34 ja kohtuotsus British Sugar
v
. komisjon, punkt 28).
Eelotsusetaotluse esitamise otsuses märgitakse, et AGCM täheldas, et asjakohaste tsiviilvastutuskindlustuspoliiside turule
sisenemine oli oluliselt takistatud, tulenevalt vajadusest rajada hästitoimiv turustusvõrk ja kindlustusjuhtumitest tekkivate
hüvitiste väljamaksmisega tegelevad keskused kogu Itaalias. Samuti märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus aga seda, et AGCM-i
poolt tuvastatud rikkumise esemeks olevas kokkuleppes osalesid muu hulgas teistes liikmesriikides asutatud kindlustusseltsid,
kes tegutsevad ka Itaalias. Sellest nähtub, et tegemist on turuga, millele on juurdepääs ka teiste liikmesriikide kindlustusseltside
teenustel, kuigi nimetatud turule juurdepääsu piirangud teevad seal teenuse osutamise keerulisemaks.
Neid asjaolusid arvestades tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul nimelt kontrollida, kas juba iseenesest kokkuleppe või
kooskõlastatud tegevuse olemasolu ei mõjunud Itaalias mittetegutsevatele teiste liikmesriikide kindlustusseltsidele heidutavalt,
kuna see võimaldas sõiduki tsiviilvastutuskindlustuse kindlustusmaksete koordineerimist ja nende suuruse kindlaksmääramist
tasemele, millega selle kindlustuse müük nende ettevõtjate poolt ei oleks kasumlik (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus
British Sugar, punktid 29 ja 30).
Seega tuleb kohtuasjades C-295/04-C-298/04 esimesele küsimusele vastata, et kindlustusseltside vaheline kokkulepe või kooskõlastatud
tegevus, nagu põhikohtuasjas käsitletu, mis seisneb vastastikuses sellise teabe vahetamises, mis võimaldab tõsta sõiduki tsiviilvastutuskindlustuse
kindlustusmakseid, kuigi turutingimused seda ei õigusta, ja millega rikutakse siseriiklikke konkurentsieeskirju, võib olla
käsitletav ka EÜ artikli 81 rikkumisena juhul, kui asjassepuutuva siseriikliku turu iseärasusi arvestades on piisavalt tõenäoline,
et asjakohane kokkulepe või kooskõlastatud tegevus mõjutab või võib mõjutada, otseselt või kaudselt viidatud tsiviilvastutuskindlustuse
poliiside müüki teiste liikmesriikide ettevõtjate poolt asjakohases liikmesriigis ning et see mõju ei ole vähetähtis.

Kohtuasjade C-295/04–C-297/04 teine küsimus ja kohtuasja C-298/04 kolmas küsimus
Selle küsimusega, mida tuleb analüüsida enne kohtuasja C-298/04 teist küsimust, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt
teada seda, kas EÜ artiklit 81 tuleb tõlgendada nii, et igal isikul on õigus eeldada EÜ artikliga 81 keelatud kokkuleppe või
tegevuse tühisust ning nõuda tekkinud kahju hüvitamist, kui kahju ja keelatud kokkuleppe või tegevuse vahel on põhjuslik seos.

Euroopa Kohtule esitatud märkused
Assitalia arvab, et Euroopa Kohus peaks sellele küsimusele vastama jaatavalt, märkides siiski, et arvestades asjakohase ühenduse
regulatsiooni puudumist, tuleb igal liikmesriigi õiguskorraga määrata pädev kohus ja kehtestada menetlusnormid hagidele, mille
esitamise võimalusega tagatakse isikutele ühenduse õiguse vahetust õigusmõjust tulenevate õiguste kaitsmine, kusjuures nende
normide kehtestamisel peab olema järgitud menetluste samaväärsuse ja tõhususe põhimõtteid (vt eespool viidatud kohtuotsus
Courage ja Crehan, punkt 29).
Saksamaa valitsuse ja komisjoni arvates tuleb EÜ artiklit 81 tõlgendada nii, et  see annab isikule, kellel on selleks õiguslikult
põhjendatud huvi, õiguse eeldada nimetatud ühenduse õigusnormiga keelatud kokkuleppe või tegevuse tühisust ning juhul, kui
kokkuleppe või kooskõlastatud tegevuse ning kahju vahel on põhjuslik seos, nõuda tekkinud kahju hüvitamist.

Euroopa Kohtu hinnang
Esiteks tuleb meenutada, et EÜ artikli 81 lõike 2 kohaselt on tühised kõik EÜ artiklis 81 keelatud kokkulepped või otsused.
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kui EÜ artikli 81 kohaldamise tingimused on täidetud ja kui asjassepuutuvale kokkuleppele
ei kohaldu artikli 81 lõikes 3 sätestatud erand, siis võivad sellise kokkuleppe tühisusele tugineda kõik isikud ning kohtud
peavad seda tühisust tunnustama (vt viimase punkti kohta eelkõige 9. juuli 1969. aasta otsus kohtuasjas 10/69: Portelange,
EKL 1969, lk 309, punkt 10). EÜ artikli 81 lõikes 2 sätestatud tühisus on absoluutne – kokkulepe, mis on tühine sellest sättest
tulenevalt, ei ole kokkuleppe pooltele õiguslikult siduv ja sellele ei saa tugineda suhetes kolmandate isikutega (vt 25. novembri
1971. aasta otsus kohtuasjas 22/71: Béguelin, EKL 1971, lk 949, punkt 29). Lisaks võib ta mõjutada kõiki kokkuleppe või otsuse
nii seniseid kui ka tulevikus tekkida võivaid tagajärgi (vt 6. veebruari 1973. aasta otsus kohtuasjas 48/72: Brasserie de
Haecht, EKL 1973, lk 77, punkt 26 ja eespool viidatud Courage ja Crehan, punkt 22).
Samuti, nagu meenutati ka käesoleva otsuse punktis 39, on EÜ artikli 81 lõikel 1 vahetu õigusmõju üksikisikute vahelistele
suhetele ja nendest sätetest tulenevad isikutele õigused, mida siseriiklikud õiguskorrad peavad kaitsma.
Sellest tuleneb, et igal isikul on õigus kohtus tugineda EÜ artikli 81 rikkumisele (vt eespool viidatud Courage ja Crehan,
punkt 24) ja seega ka eeldada selle artikliga keelatud kokkuleppe või tegevuse tühisust.
Edasi, mis puudutab võimalust esitada nõue konkurentsi piirava või kahjustava kokkuleppe või tegevusega tekitatud kahju hüvitamiseks,
siis tuleb meenutada, et EÜ artiklil 81 oleks täielik õiguslik toime ja eriti selle artikli lõikes 1 sätestatud keelu kasulik
mõju oleks kaheldav, kui iga isik, kellele konkurentsi piirava või kahjustava kokkuleppe või tegevusega kahju on tekitatud,
ei saaks tekitatud kahju hüvitamist nõuda (vt eespool viidatud Courage ja Crehan, punkt 26).
Eeltoodust tuleneb, et igal isikul on õigus nõuda EÜ artikliga 81 keelatud kokkuleppe või tegevusega tekitatud kahju hüvitamist,
kui kahju ja keelatud kokkuleppe vahel on põhjuslik seos.
Asjakohase ühenduse regulatsiooni puudumisel tuleb iga liikmesriigi sisemise õiguskorraga määrata pädevad kohtud ja kehtestada
menetlusnormid hagidele, mille esitamise võimalusega tagatakse isikutele ühenduse õiguse vahetust õigusmõjust tulenevate õiguste
kaitsmine, kusjuures need normid ei tohi olla ebasoodsamad kui need, mis on kehtestatud siseriiklikul õigusel põhinevatele
analoogilistele hagidele (samaväärsuse põhimõte) ning need ei tohi muuta ühenduse õiguskorrast tulenevate õiguste teostamist
praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte) (vt eelkõige Euroopa Kohtu 10. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas
C-261/95: Palmisani, EKL 1997, lk I-4025, punkt 27 ja eespool viidatud Courage ja Crehan, punkt 29).
Seega tuleb kohtuasjade C-295/04–C-297/04 teisele küsimusele ja kohtuasja C-298/04 kolmandale küsimusele vastata, et EÜ artiklit
81 tuleb tõlgendada selliselt, et igal isikul on õigus eeldada selle artikliga keelatud kokkuleppe või tegevuse tühisust ja
nõuda tekitatud kahju hüvitamist, kui kahju ja keelatud kokkuleppe või tegevuse vahel on põhjuslik seos.
Asjakohase ühenduse regulatsiooni puudumisel tuleb iga liikmesriigi sisemise õiguskorraga kehtestada nende õiguste teostamiseks
vajalikud normid, sealhulgas „põhjusliku seose” mõiste kohaldamise osas, järgides sealjuures samaväärsuse ja tõhususe põhimõtteid.

Kohtuasja C-298/04 teine küsimus
Selle küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas EÜ artiklit 81 tuleb tõlgendada nii, et sellega
on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm nagu Itaalia seaduse nr 287/90 artikli 33 lõige 2, mille kohaselt peavad isikud
kahju hüvitamise nõude konkurentsivastaste kokkulepete alaste ühenduse ja siseriiklike normide rikkumise osas esitama kohtule,
millel üldjuhul puudub pädevus sama hinnaga nõudeid lahendada, mis toob seega kaasa arvestatava asja läbivaatamiskulude tõusu
ja tähtaegade pikenemise.

Euroopa Kohtule esitatud märkused
Assitalia toonitab, et seaduse nr 287/90 artikli 33 lõige 2 kohaldub vaid sellistele kahju hüvitamise nõuetele, mis esitatakse
tulenevalt siseriiklike konkurentsinormide rikkumisest, samas kui EÜ artiklite 81 ja 82 rikkumisest tulenevad kahju hüvitamise
nõudeid on vastavate selgesõnaliste normide puudumisel pädev lahendama üldises korras määratav kohus.
Seega, menetlusautonoomia põhimõtet silmas pidades peaks siseriiklik kohus, kellelt on palutud kontrollida tõhususe ja samaväärsuse
põhimõtete järgimist seoses seaduse nr 287/90 artikliga 33, täheldama, et ühenduse õigusest tulenev õiguslik positsioon on
sellele tagatud kahekordset kohtulikku kaitset arvestades paremini kaitstud kui siseriiklikust õigusest tulenev õiguslik olukord.
Itaalia  valitsus on arvamusel, et asjakohaste vaidluste lahendamiseks pädeva kohtu määramine saab tuleneda ainult iga liikmesriigi
kohtusüsteemist endast, mis peab arvestama ka menetluste samaväärsuse ja tõhususe põhimõtetega.
Komisjon on seisukohal, et siseriiklik regulatsioon, mis kehtestab erineva kohtualluvuse tsiviilhagidele, mis põhinevad ühenduse
konkurentsieeskirjade rikkumisel, võrreldes sarnaste siseriiklikest normidest tulenevate hagidega,  on ühenduse õigusega kooskõlas,
kuna esimesena nimetatud hagid ei ole seetõttu võrreldes teistega ebasoodsamas olukorras ja see ei muuda isikutele ühenduse
õiguskorrast tulenevate õiguste teostamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks.

Euroopa Kohtu hinnang
Küsimusele, kas seaduse nr 287/90 artikli 33 lõige 2 kohaldub vaid sellistele kahju hüvitamise nõuetele, mis esitatakse tulenevalt
siseriiklike konkurentsinormide rikkumisest, või kohaldub see ka EÜ artiklite 81 ja 82 rikkumisel põhinevatele kahju hüvitamise
nõuetele, tuleb vastata, et Euroopa Kohus ei saa siseriiklikku õigust tõlgendada ega analüüsida selle kohaldatavust konkreetses
asjas (vt eelkõige 24. oktoobri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-435/93: Dietz, EKL 1996, lk I-5223, punkt 39, ja 19. jaanuari
2006. aasta otsus kohtuasjas C-265/04: Bouanich, veel kohtulahendite kogumikus avaldamata, punkt 51).
Edasi, nagu nähtub ka käesoleva otsuse punktist 62, tuleb asjakohase ühenduse regulatsiooni puudumisel iga liikmesriigi sisemise
õiguskorraga määrata pädevad kohtud ja kehtestada menetlusnormid hagidele, mille esitamise võimalusega tagatakse isikutele
ühenduse õiguse vahetust õigusmõjust tulenevate õiguste kaitsmine, kusjuures need normid ei tohi olla ebasoodsamad kui need,
mis on kehtestatud siseriiklikul õigusel põhinevatele analoogilistele hagidele (samaväärsuse põhimõte) ning need ei tohi muuta
ühenduse õiguskorrast tulenevate õiguste teostamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte).
Seega tuleb kohtuasja C-298/04 teisele küsimusele vastata, et asjakohase ühenduse regulatsiooni puudumisel iga liikmesriigi
sisemise õiguskorraga määrata kohtud, kes on pädevad menetlema ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumisest tulenevaid kahju
hüvitamise hagisid ja kehtestada nende hagide läbivaatamiseks menetlusnormid, kusjuures need normid ei tohi olla ebasoodsamad
kui need, mis on kehtestatud siseriiklikul õigusel põhinevatele konkurentsiõiguse rikkumisega seotud kahju hüvitamise hagidele
ning need siseriiklikud normid ei tohi muuta EÜ artikliga 81 keelatud kokkuleppe või tegevuse tõttu tekkinud kahju hüvitamise
nõude õiguse teostamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks.

Kohtuasjade C-295/04–C-297/04 kolmas küsimus ja kohtuasja C-298/04 neljas küsimus
Selle küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas EÜ artiklit 81 tuleb tõlgendada nii, et selle
sättega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt hakkab EÜ artikliga 81 keelatud kokkuleppe või tegevuse tõttu tekkinud
kahju hüvitamise nõude aegumistähtaeg kulgema päevast, mil kokkulepet või kooskõlastatud tegevust rakendama hakati.

Euroopa Kohtule esitatud märkused
Assitalia märgib, et menetlusautonoomia põhimõtet silmas pidades peaks aegumistähtajad ja nende kohaldamise reeglid  kindlaks
tegema siseriiklik kohus, tuginedes vastava liikmesriigi enda õiguskorrale ning järgides samas tõhususe ja samaväärsuse põhimõtteid
(vt 14. detsembri 1995. aasta otsust kohtuasjas C-312/93: Peterbroeck, EKL 1995, lk I-4599).
Itaalia valitsus on seisukohal, et õiguskaitse kokkuleppe negatiivsete mõjude vastu on tõhus, kui vastava nõude aegumistähtaeg
hakkab kulgema alates kokkuleppe rakendumise päevast. EÜ artikli 81 alusel esitatud kahju hüvitamise nõude aegumistähtaeg
hakkab kulgema sellest hetkest alates.
Komisjon on samuti arvamusel, et asjakohase ühenduse õigusnormi puudumisel reguleerib selliseid küsimusi nagu ühenduse konkurentsieeskirjade
rikkumisest tulenevate nõuete esitamise aegumistähtaegade kulgemine, iga liikmesriigi õiguskord, kusjuures see tähtaeg ei
tohi olla ebasoodsam kui sarnastele siseriiklikele normidele tuginevate nõuete puhul ega muuta ühenduse õigusest tekkivate
õiguste teostamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks.

Euroopa Kohtu hinnang
Nagu meenutatud ka käesoleva kohtuasja punktis 62, tuleb asjakohase ühenduse regulatsiooni puudumisel tuleb iga liikmesriigi
sisemise õiguskorraga kehtestada menetlusnormid hagidele, mille esitamise võimalusega tagatakse isikutele ühenduse õiguse
vahetust õigusmõjust tulenevate õiguste kaitsmine, kusjuures need normid peavad järgima samaväärsuse ja tõhususe põhimõtteid.
Siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt hakkab kahju hüvitamise nõude aegumistähtaeg kulgema päevast, mil kokkulepet või tegevust
rakendama hakati, võib muuta sellest kokkuleppest või tegevusest tekkinud kahju hüvitamise nõude õiguse teostamise praktiliselt
võimatuks, eriti siis, kui see siseriiklik õigusnorm sätestab lühikese nõude aegumistähtaja ja seda ei saa peatada.
Sellisel juhul ei oleks vältavate või korduvate rikkumiste puhul välistatud, et nõude aegumistähtaeg lõppeb isegi enne, kui
lõpeb rikkumine, mistõttu oleks isikul, kellele on kahju tekkinud pärast nõude aegumistähtaja lõppu, võimatu vastavat hagi
esitada.
Siseriiklik kohus peab kontrollima, kas sellise juhtumiga on tegu põhikohtuasjas kohaldatava õigusnormi puhul.
Seega tuleb kohtuasjade C-295/04–C-297/04 kolmandale ja kohtuasja C-298/04 neljandale küsimusele vastata, et asjakohase ühenduse
regulatsiooni puudumisel tuleb iga liikmesriigi sisemise õiguskorraga kehtestada EÜ artikliga 81 keelatud kokkuleppe või tegevuse
tõttu tekkinud kahju hüvitamise nõude aegumistähtaeg, järgides samas samaväärsuse ja tõhususe põhimõtteid.
Siseriiklik kohus peab kontrollima, kas siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt hakkab EÜ artikliga 81 keelatud kokkuleppest
või tegevusest tekkinud kahju hüvitamise nõude aegumistähtaeg kulgema päevast, mil seda kokkulepet või tegevust rakendama
hakati, võib muuta tekkinud kahju hüvitamise nõude õiguse teostamise praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks, eriti siis,
kui see siseriiklik õigusnorm sätestab lühikese nõude aegumistähtaja ja seda ei saa peatada.

Kohtuasjade C-295/04–C-297/04 neljas küsimus ja kohtuasja C-298/04 viies küsimus
Selle küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas EÜ artiklit 81 tuleb tõlgendada nii, et sellest
tuleneb siseriiklikele kohtutele kohustus mõista välja karistuslikku laadi hüvitis, et kahjusumma oleks nimetatud sätte rikkumisest
ettevõtja poolt saadud kasust suurem ja hoida ära selle artikli alusel keelatud kokkulepete või tegevuste elluviimist.

Euroopa Kohtule esitatud märkused
Assitalia märgib, et ka konkurentsivastase tegevuse tõttu kannatanule karistusliku kahjuhüvitise väljamõistmise tunnustamisele
kohaldub menetlusautonoomia põhimõte. Kuna ühtegi ühenduse õigusnormi karistusliku kahjuhüvitise kohta kehtestatud ei ole,
tuleb kahjuhüvitise suuruse kindlaksmääramise tingimused kehtestada iga liikmesriigi  enda õiguskorraga, järgides jällegi
samaväärsuse ja tõhususe printsiipe (vt eelkõige 5. märtsi 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-46/93 ja C-48/93: Brasserie
du pêcheur ja Factortame, EKL 1996, lk I-1029, punktid 89 ja 90).
Itaalia valitsus on seisukohal, et karistusliku kahjuhüvitise kontseptsioon on Itaalia õiguskorrale ja kahju hüvitamise põhimõtetele
võõras. Itaalias kehtiva kahju hüvitamise regulatsiooni eesmärk on tagada kannatanule tekitatud ja tema poolt tõendatud kahju
hüvitamine. Mingil juhul ei ole kahjuhüvitis karistuslik või repressiivne, kuna selline hüvitis võib tuleneda ainult seadusest.
Saksamaa valitsus on seisukohal, et sellele küsimusele tuleks vastata eitavalt.
Austria valitsuse hinnangul ei ole EÜ artikli 81 kohaldamise tagamiseks vajalik, et kohus kannatanule omal algatusel karistuslikku
laadi kahjuhüvitise määraks, kuna kannatanu rikastumist ei ole normis ette nähtud ja see ei ole ka vajalik. Enamus liikmesriikide
õiguskordasid EÜ artikli 81 rikkumisele sellist tagajärge ette ei näe. Pigem sätestatakse õigus tekkinud kahju hüvitamisele
ja edasise rikkumise keelamisele, mis on ka piisav EÜ artikli 81 tõhusaks rakendamiseks.
Komisjon on seisukohal, et asjakohase ühenduse regulatsiooni puudumisel tuleb selliseid küsimusi nagu ühenduse konkurentsieeskirjade
rikkumise tõttu tekkinud kahju hüvitamine, reguleerida iga liikmesriigi enda õiguskorras, kusjuures sellel alusel hüvitatud
kahju ei tohi olla kannatanule ebasoodsam kui kahjuhüvitis, mis ta oleks saanud analoogse siseriiklikust rikkumisest tuleneva
nõude rahuldamise korral.

Euroopa Kohtu hinnang
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et siseriiklik kohus peab oma pädevuse piires ühenduse õiguse sätteid kohaldama, et
tagada nende normide täielik õigusmõju ja kaitsta üksikisikutele neist tekkivaid õigusi (vt eelkõige 9. märtsi 1978. aasta
otsus kohtuasjas 106/77: Simmenthal, EKL 1978, lk 629, punkt 16; 19. juuni 1990. aasta otsus kohtuasjas C­213/89: Factortame
jt, EKL 1990, lk I­2433, punkt 19; ja eespool viidatud Courage ja Crehan, punkt 25).
Nagu meenutatud käesoleva otsuse punktis 60, oleks EÜ artiklil 81 täielik õiguslik toime ja eriti selle artikli lõikes 1 sätestatud
keelu kasulik mõju kaheldav, kui iga isik, kellele konkurentsi piirava kokkuleppe või tegevusega kahju on tekitatud, ei saaks
tekitatud kahju hüvitamist nõuda.
Sellise õiguse olemasolu tugevdab ühenduse konkurentsieeskirjade tõhusust ja aitab vältida kokkuleppeid või tegevusi – sageli
salajasi – mis võivad konkurentsi piirata või kahjustada. Seda eesmärki arvestades aitab kahju hüvitamise vaidluste lahendamine
siseriiklikes kohtutes oluliselt kaasa hästitoimiva konkurentsi säilitamisele ühenduses (vt eespool viidatud kohtuotsus Courage
ja Crehan, punkt 27).
Mis puutub karistusliku kahjuhüvitiste väljamõistmisse ja sellise kahju väljamõistmise võimalusse juhul, kui asjakohase ühenduse
regulatsioon  puudub, siis tuleb iga liikmesriigi sisemise õiguskorraga kehtestada kriteeriumid, mille alusel määrata kindlaks
EÜ artikliga 81 keelatud kokkuleppe või tegevusega tekitatud kahju hüvitamise ulatus, järgides samas tõhususe ja samaväärsuse
põhimõtteid.
Selles suhtes, esiteks, peab kooskõlas samaväärsuse põhimõttega ühenduse konkurentsieeskirjadel põhinevates vaidlustes saama
erilist liiki kahjuhüvitisi, nagu seda on hoiatava või karistusliku eesmärgiga kahjuhüvitised, välja mõista siis, kui seda
saab teha ka analoogse siseriikliku normi alusel algatatud vaidlustes (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Brasserie
du pêcheur et Factortame, punkt 90).
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb siiski, et ühenduse õigus ei keela siseriiklikel kohtutel teostada järelvalvet selle
üle, et ühenduse õiguskorraga tagatud õiguste kaitse ei tooks endaga kaasa selle õiguse subjektide alusetut rikastumist (vt
eelkõige 4. oktoobri 1979. aasta otsus kohtuasjas 238/78: Ireks-Arkady
v
. nõukogu ja komisjon, EKL 1979, lk 2955, punkt 14; 21. septembri 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-441/98 ja C-442/98:
Michaïlidis, EKL 2000, lk I-7145, punkt 31; ja eespool viidatud kohtuotsus Courage ja Crehan, punkt 30).
Teiseks tuleneb tõhususe põhimõttest ja iga isiku õigusest nõuda konkurentsi piirava või kahjustava kokkuleppe või tegevusega
tekitatud kahju hüvitamist, et isikutel, kellele on kahju tekitatud, peab olema õigus nõuda mitte ainult otsest varalist kahju
(
damnum emergens
), vaid ka saamata jäänud tulu (
lucrum cessans
) ja intresse.
Ühenduse õiguse rikkumisega tekitatud kahju hüvitamisel ei saa lubada saamata jäänud tuluga täielikult mittearvestamist, kuna
eriti majandus- või kaubandussuhetega seotud vaidlustes muudaks saamata jäänud tulu mittehüvitatavus kahju hüvitamise võimatuks
(vt eespool viidatud kohtuotsus Brasserie du pêcheur ja Factortame, punkt 87, ja 8. märtsi 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-397/98 ja C-410/98: Metallgesellschaft jt, EKL 2001, lk I-1727, punkt 91).
Mis puutub intressidesse, siis meenutab Euroopa Kohus 2. augusti 1993. aasta kohtuotsuses Marshall (kohtuasi C-271/91, EKL
1993, lk I-4367), et nende määramine vastavalt kohaldatavatele siseriiklikele reeglitele on kahju hüvitamise üks lahutamatuid
komponente.
Eeltoodust tulenevalt tuleb kohtuasjade C-295/04‑C-297/04 neljandale küsimusele ja kohtuasja C-297/04 viiendale küsimusele
vastata, et asjakohase ühenduse regulatsiooni puudumisel tuleb iga liikmesriigi sisemise õiguskorraga kehtestada kriteeriumid,
mille alusel määrata kindlaks EÜ artikliga 81 keelatud kokkuleppe või tegevusega tekitatud kahju hüvitamise ulatus, järgides
samas tõhususe ja samaväärsuse põhimõtteid.
Seega, esiteks peab samaväärsuse põhimõttest lähtudes juhul, kui erilist liiki kahjuhüvitisi, nagu seda on hoiatavad või karistuslikud
kahjuhüvitised, saab välja mõista siseriikliku normi alusel algatatud vaidlustes, mis on analoogsed ühenduse konkurentsieeskirjadel
põhinevate vaidlustega, saama neid hüvitisi välja mõista ka viimati nimetatud vaidlustes. Ühenduse õigus ei keela siseriiklikel
kohtutel teostada järelvalvet selle üle, et ühenduse õiguskorraga tagatud õiguste kaitse ei tooks endaga kaasa selle õiguse
subjektide alusetut rikastumist.
Teiseks tuleneb tõhususe põhimõttest ja iga isiku õigusest nõuda konkurentsi piirava või kahjustava kokkuleppe või tegevusega
tekitatud kahju hüvitamist, et isikutel, kellele on kahju tekitatud, peab olema õigus nõuda mitte ainult otsese varalise kahju
(
damnum emergens
), vaid ka saamata jäänud tulu (
lucrum cessans
) hüvitamist ja intresse.

Kohtukulud
Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
1.
Selline kindlustusseltsidevaheline kokkulepe või kooskõlastatud tegevus, nagu põhikohtuasjas käsitletu, mis seisneb sellise
teabe vastastikuses vahetamises, mis võimaldab tõsta kohustusliku tsiviilvastutuskindlustuse kindlustusmakseid mootorsõidukite,
laevade ja mopeedide põhjustatud kindlustusjuhtumite puhul, kuigi turutingimused seda ei õigusta, ja millega rikutakse siseriiklikke
konkurentsieeskirju, võib olla käsitletav ka EÜ artikli 81 rikkumisena juhul, kui asjassepuutuva siseriikliku turu iseärasusi
arvestades on piisavalt tõenäoline, et asjakohane kokkulepe või kooskõlastatud tegevus mõjutab või võib mõjutada otseselt
või kaudselt seda laadi kindlustuspoliiside müüki teiste liikmesriikide ettevõtjate poolt asjakohases liikmesriigis, ning
see mõju ei ole vähetähtis.
2.
EÜ artiklit 81 tuleb tõlgendada selliselt, et igal isikul on õigus eeldada selle artikliga keelatud kokkuleppe või tegevuse
tühisust ja nõuda tekitatud kahju hüvitamist, kui kahju ja keelatud kokkuleppe või tegevuse vahel on põhjuslik seos.
Asjakohase ühenduse regulatsiooni puudumisel tuleb iga liikmesriigi sisemise õiguskorraga kehtestada nende õiguste teostamiseks
vajalikud normid, sealhulgas mõiste „põhjuslik seos” kohaldamise osas, järgides sealjuures samaväärsuse ja tõhususe põhimõtteid.
3.
Asjakohase ühenduse regulatsiooni puudumisel tuleb iga liikmesriigi sisemise õiguskorraga määrata kohtud, kes on pädevad menetlema
ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumisest tulenevaid kahju hüvitamise hagisid, ning kehtestada nende hagide läbivaatamiseks
menetlusnormid, kusjuures need normid ei tohi olla ebasoodsamad kui need, mis on kehtestatud siseriiklikul õigusel põhinevatele
konkurentsiõiguse rikkumisega seotud kahju hüvitamise hagidele, ning need siseriiklikud normid ei tohi muuta EÜ artikliga
81 keelatud kokkuleppe või tegevuse tõttu tekkinud kahju hüvitamise nõude õiguse teostamist praktiliselt võimatuks või ülemäära
raskeks.
4.
Asjakohase ühenduse regulatsiooni puudumisel tuleb iga liikmesriigi sisemise õiguskorraga kehtestada EÜ artikliga 81 keelatud
kokkuleppe või tegevuse tõttu tekkinud kahju hüvitamise nõude aegumistähtaeg, järgides samas samaväärsuse ja tõhususe põhimõtteid.
Siseriiklik kohus peab kontrollima, kas siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt hakkab EÜ artikliga 81 keelatud kokkuleppest
või tegevusest tekkinud kahju hüvitamise nõude aegumistähtaeg kulgema päevast, mil seda kokkulepet või tegevust rakendama
hakati, võib muuta tekkinud kahju hüvitamise nõude õiguse teostamise praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks, eriti siis,
kui see siseriiklik õigusnorm sätestab nõudele lühikese aegumistähtaja ja seda ei saa peatada.
5.
Asjakohase ühenduse regulatsiooni puudumisel tuleb iga liikmesriigi sisemise õiguskorraga kehtestada kriteeriumid, mille alusel
määrata kindlaks EÜ artikliga 81 keelatud kokkuleppe või tegevusega tekitatud kahju hüvitamise ulatus, järgides samas tõhususe
ja samaväärsuse põhimõtteid.
Seega peab esiteks samaväärsuse põhimõttest tulenevalt juhul, kui erilist liiki kahjuhüvitisi, nagu seda on hoiatavad või
karistuslikud kahjuhüvitised, saab välja mõista siseriikliku normi alusel algatatud vaidlustes, mis on analoogsed ühenduse
konkurentsieeskirjadel põhinevate vaidlustega, saama neid hüvitisi välja mõista ka viimati nimetatud vaidlustes. Ühenduse
õigus ei keela siseriiklikel kohtutel teostada järelevalvet selle üle, et ühenduse õiguskorraga tagatud õiguste kaitse ei
tooks endaga kaasa selle õiguse subjektide alusetut rikastumist.
Teiseks tuleneb tõhususe põhimõttest ja iga isiku õigusest nõuda konkurentsi piirava või kahjustava kokkuleppe või tegevusega
tekitatud kahju hüvitamist, et isikutel, kellele on kahju tekitatud, peab olema õigus nõuda mitte ainult otsese varalise kahju
(
damnum emergens
), vaid ka saamata jäänud tulu (
lucrum cessans
) hüvitamist ja intresse.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: itaalia