CELEX: 61989CJ0364
Monetære udligningsbeløb
fritagelse for opkrævning

1 Ved kendelse af 15. november 1989, indgaaet til Domstolen den 4. december s.aa, har Finanzgericht Duesseldorf i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 8 og 9 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 926/80 af 15. april 1980 om fritagelse for monetaere udligningsbeloeb i visse tilfaelde (EFT L 99, s. 15), som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2899/81 af 7. oktober 1981 (EFT L 287, s. 3).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag mellem det irske andelsselskab An Bord Bainne og Hauptzollamt Gronau vedroerende fritagelse for forhoejede monetaere udligningsbeloeb, som virksomheden har maattet betale paa grund af en opskrivning af den tyske mark (DM).
3 Kommissionen udstedte forordning nr. 926/80, den anden af sin art, for at afhjaelpe de ulemper, som kan opstaa for de erhvervsdrivende paa grund af aendringer i de monetaere udligningsbeloeb i perioden fra indgaaelsen til opfyldelsen af visse aftaler.
4 I henhold til forordningens tredje betragtning er "formaalet med de paagaeldende regler ..., at der efter billighed kan fritages for opkraevning af monetaere udligningsbeloeb i forbindelse med transaktioner, som gennemfoeres paa grundlag af 'gamle kontrakter' ; en saadan billighedsklausul er ensbetydende med en vis smidighed, idet sagerne kan gennemgaas hver for sig med tilboerlig hensyntagen til de saerlige omstaendigheder ved de enkelte sager".
5 Forordningens artikel 8, som aendret ved forordning nr. 2899/81, bestemmer:
"1. Der kan kun fritages for opkraevning, saafremt ansoegeren, eller den kontraherende part, for hvis regning han optraeder, ved opkraevning af nye monetaere udligningsbeloeb paafoeres en merudgift, som den paagaeldende ikke har kunnet afvaerge ved normal omhu.
2. Bestemmelserne i denne forordning anvendes dog ikke,
a) for saa vidt som den ved indfoerslen eller udfoerslen gennemfoerte kontrakt indeholder bestemmelse om, at ansoegeren, eller den kontraherende part, for hvis regning han optraeder, ikke skal betale det nye monetaere udligningsbeloeb,
b) naar det konstateres, at det produkt, for hvilket det nye monetaere udligningsbeloeb anvendes, henholdsvis genudfoeres eller genindfoeres inden seks maaneder efter dets indfoersel eller udfoersel.
3. Giver udviklingen paa valutamarkederne anledning til fortjeneste for den beroerte part, f.eks. i forbindelse med valutaterminskoeb eller -salg, traekkes den paagaeldende fortjeneste fra merudgiften. Ved beregning af fortjenesten sammenholdes a vista-kurserne for omregning mellem de for kontrakten relevante valutaer:
a) paa dagen for kontraktens afslutning, og
b) paa dagen for indfoerelsen henholdsvis udfoerelsen.
I tilfaelde af en valutaterminshandel erstattes a vista-omregningskursen paa dagen for indfoerslen eller udfoerslen af den omregningskurs, der er bestemt af valutaterminshandelen.
I tilfaelde af en valutaterminshandel, som er afsluttet samme dag som varekontrakten, maa der ikke tages hensyn til nogen fortjeneste ved beregningen af merudgiften."
6 Artikel 9 bestemmer:
"1. Som merudgift anses et monetaert udligningsbeloeb, der opkraeves, selv om det i betragtning af den foreliggende sags omstaendigheder ikke er noedvendigt at udligne den monetaere foranstaltnings incidens paa produktets kontraktpris.
2. Ved vurderingen af den foreliggende sags omstaendigheder skal der specielt tages hensyn til:
a) den valuta, hvori fakturaen skal betales
b) den dato, hvor betalingen finder sted
c) valutaterminskoeb og -salg i forbindelse med gennemfoerelsen af den paagaeldende kontrakt
d) udbetaling af nye monetaere udligningsbeloeb for samme produkt, eventuelt efter forarbejdning.
Der tages ikke hensyn til valutaterminshandeler:
a) der gennemfoeres:
- foer kontrakten indgaas
- efter at den monetaere foranstaltning traeffes
b) for hvilke der ikke findes direkte eller indirekte oekonomisk forbindelse med den for produkterne gaeldende kontrakt."
7 Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1084/84 af 18. april 1984 (EFT L 106, s. 26) ophaevede forordning nr. 926/80, uden at den blev afloest af en anden forordning.
8 Det fremgaar af sagen, at An Bord Bainne den 11. februar 1983 indgik en raekke aftaler med en nederlandsk virksomhed om levering af skummetmaelkspulver i maanederne april til september 1983 til en virksomhed i Tyskland. Ifoelge aftalerne paahvilede risikoen i forbindelse med monetaere udligningsbeloeb An Bord Bainne, og varernes pris skulle betales i DM.
9 Paa dagen for varekontrakternes indgaaelse, den 11. februar 1983, indgik An Bord Bainne en valutaterminsforretning om koeb af amerikanske dollars (USD) i to rater af henholdsvis 3,65 mio. DM og 7 mio. DM, dvs. et samlet beloeb i DM svarende til det samlede udbytte fra varekontrakterne.
10 Desuden solgte An Bord Bainne de saaledes erhvervede USD mod DM og indgik den 15. februar 1983 yderligere valutaterminsforretninger, som bestod i endeligt at veksle de DM, som var koebt i forbindelse med en saakaldt "swap-handel", til USD.
11 An Bord Bainne har for Domstolen gjort gaeldende, at det var saedvanligt at afvikle valutaterminsforretninger via en saakaldt "swap-handel", som omfatter tre parallelle valutatransaktioner. Datoforskellen mellem den 11. og den 15. februar 1983 skyldtes i oevrigt, at bankerne fastsaetter valoeren to arbejdsdage efter indgaaelsesdatoen, og at den 11. februar 1983 var en fredag. Der finder ikke valutatransaktioner sted paa loerdage og soendage.
12 Som foelge af DM' ens opskrivning den 21. marts 1983, altsaa i tidsrummet mellem de omhandlede kontrakters indgaaelse og varernes levering, maatte Kommissionen forhoeje de tyske monetaere udligningsbeloeb ved forordning (EOEF) nr. 689/83 af 23. marts 1983 (EFT L 80, s. 1).
13 Hauptzollamt Gronau afslog An Bord Bainne' s ansoegning om hel eller delvis fritagelse for forhoejede monetaere udligningsbeloeb. Tilsvarende blev An Bord Bainne' s klage herover til Oberfinanzdirektion Muenster afvist.
14 Finanzgericht Duesseldorf, som sagen er indbragt for, skal tage stilling til problemet med hensyn til fastlaeggelsen af den i artikel 8 og 9 i forordning nr. 926/80 omhandlede merudgift. Den er i tvivl om, hvorledes fortjenesten ved valutaterminsforretninger, som efter artikel 8, stk. 3, skal fratraekkes merudgiften, skal tages i betragtning og beregnes. Da Finanzgericht fandt, at der var tvivl om fortolkningen af de omhandlede faellesskabsbestemmelser, har den udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende spoergsmaal til praejudiciel afgoerelse:
"1) Skal artikel 8, stk. 3, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 926/80 om fritagelse for monetaere udligningsbeloeb i visse tilfaelde (EFT L 99, s. 15), som aendret ved forordning (EOEF) nr. 2899/81 (EFT L 287, s. 3), fortolkes saaledes, at den dér omhandlede beregning af fortjenesten kan foretages paa grundlag af en ikke-EF-valuta, konkret USD, og ikke paa grundlag af valutaen i vedkommende EF-borgers hjemland?
I benaegtende fald:
Kan der saaledes kun tages hensyn til valutaterminsforretninger, der goer det muligt ved den aftalte kursrelation (her: salg af DM mod irske pund) at foretage beregningen af fortjenesten paa grundlag af vedkommende nationale valuta?
2) Skal artikel 9, stk. 2, andet afsnit, i forordning (EOEF) nr. 926/80 fortolkes saaledes, at bortset fra tilfaeldene i litra a), skal den oekonomiske forbindelse med den paagaeldende varekontrakt generelt kunne paavises for alle valutaterminsforretninger?
I bekraeftende fald:
Udelukker artikel 8, stk. 3, tredje afsnit, i forordning (EOEF) nr. 926/80 i forbindelse med efterproevelsen af den oekonomiske forbindelse, der kraeves efter forordningens artikel 9, stk. 2, andet afsnit, at der tages hensyn til andet end dagen for begge kontrakters afslutning, f.eks. ens valuta, koebesum og forfaldsdatoer?
Er det tilstraekkeligt for at kunne paavise den oekonomiske forbindelse, at den bestaar paa tidspunktet for kontrakternes afslutning, eller skal den ogsaa kunne paavises paa tidspunktet for kontrakternes opfyldelse, jf. forordningens artikel 9, stk. 2, andet afsnit, litra c)?
Indgaar det i godtgoerelsen af den oekonomiske forbindelse, at valutakoebet eller -salget, som sker ved valutaterminsforretningen, i det mindste oekonomisk har indvirket paa provenuet ved varekontrakten?"
15 Vedroerende hovedsagens faktiske omstaendigheder, de relevante retsforskrifter samt de skriftlige indlaeg indgivet til Domstolen henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, i det omfang det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
Det foerste spoergsmaal
16 Den forelaeggende ret oensker med sit foerste spoergsmaal oplyst, om artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 926/80 med senere aendringer skal fortolkes saaledes, at den deri omhandlede beregning af fortjenesten kan foretages paa grundlag af en ikke-EF-valuta.
17 An Bord Bainne og Kommissionen er enige om, at beregningen af fortjenesten i henhold til denne bestemmelse skal ske paa grundlag af den valuta, som den paagaeldende faktisk har anvendt i en valutaterminsforretning, ogsaa selv om denne valuta ikke er en EF-valuta.
18 Dette anbringende tages til foelge.
19 Den omhandlede bestemmelses ordlyd indeholder nemlig hverken en begraensning med hensyn til den valuta, som kan anvendes i en valutaterminsforretning, eller noget holdepunkt for, at kun valutaterminsforretninger indgaaet i bestemte valutaer kan laegges til grund ved beregningen af en eventuel fortjeneste.
20 Desuden bestaar bestemmelsens formaal i at goere det muligt at bestemme merudgiften paa grund af et nyt monetaert udligningsbeloeb, med henblik paa fritagelse, paa en saadan maade, at den fortjeneste, som er opnaaet ved en valutaterminsforretning med oekonomisk forbindelse til varekontrakten, fratraekkes, saaledes at den paagaeldende erhvervsdrivende ikke begunstiges.
21 En saadan fortjeneste kan imidlertid fremkomme ved en af den paagaeldende erhvervsdrivende indgaaet valutaterminsforretning i enhver valuta efter hans valg.
22 Udelukkes beregning af fortjeneste ved transaktioner, som er sket i en ikke-EF-valuta, vil det foere til, at visse erhvervsdrivende opnaar en fordel herved, idet de fritages for merudgiften og samtidig faar fortjenesten ved en valutaterminsforretning i en saadan valuta. Et saadant resultat er ikke foreneligt med bestemmelsens formaal.
23 Det foerste spoergsmaal boer derfor besvares med, at artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 926/80 skal fortolkes saaledes, at beregningen af den deri omhandlede fortjeneste skal ske paa grundlag af den valuta, som den paagaeldende har anvendt i en valutaterminsforretning, ogsaa selv om denne valuta ikke er en EF-valuta.
24 I betragtning af denne besvarelse er det ufornoedent at besvare det af den forelaeggende ret subsidiaert stillede spoergsmaal.
Det andet spoergsmaal
25 Den forelaeggende ret oensker med den foerste del af sit andet spoergsmaal i det vaesentlige oplyst, om det i artikel 9, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 926/80 foreskrives, at der - bortset fra de i bestemmelsens litra a) omhandlede tilfaelde - skal foeres bevis for oekonomisk forbindelse mellem en varekontrakt og enhver valutaterminsforretning, herunder saadanne som er indgaaet samme dag som varekontrakten.
26 An Bord Bainne har hertil anfoert, at artikel 8, stk. 3, tredje afsnit - hvorefter "der ikke [maa] tages hensyn til nogen fortjeneste ved beregningen af merudgiften", i tilfaelde af at transaktionsdatoerne er sammenfaldende - opstiller en bevisregel og en uafkraeftelig formodning. I dette tilfaelde gaelder det, at den oekonomiske forbindelse mellem begge aftaler skal anses for paavist.
27 Derimod er Kommissionen af den opfattelse, at der kun tilsyneladende er uoverensstemmelse mellem artikel 9, stk. 2, andet afsnit, og artikel 8, stk. 3, tredje afsnit, da bestemmelsernes genstand er forskellig: Den foerste forudsaetter generelt en oekonomisk forbindelse ved valutaterminsforretninger, mens den sidstnaevnte regulerer beregningen af fortjenesten ved en valutaterminsforretning, naar det er paavist, at denne har oekonomisk forbindelse til en varekontrakt. En valutaterminsforretnings oekonomiske forbindelse med en varekontrakt skal derfor altid paavises, foer man rejser spoergsmaalet om beregningen af en eventuel fortjeneste herved.
28 Hertil bemaerkes, at artikel 8, stk. 3, tredje afsnit, netop blev indfoejet i forordning nr. 926/80 ved forordning nr. 2899/81, fordi - som det hedder i betragtningerne om en valutaterminsforretning, som er afsluttet samme dag som varekontrakten - "i saadanne tilfaelde kan det med foeje antages, at terminskursen indgaar i varens pris og derfor er bestemmende for afslutningen af kontrakten, hvilket medfoerer, at der ikke er forskel mellem de omregningskurser, der skal sammenholdes, og der ikke kan regnes med nogen fortjeneste ved beregningen af merudgiften". Faellesskabslovgiver antager altsaa, at der klart foreligger oekonomisk forbindelse i tilfaelde, hvor transaktionsdatoerne er sammenfaldende, men alle valutamaessige omstaendigheder er taget i betragtning ved indgaaelsen af varekontrakten.
29 Er transaktionsdatoerne sammenfaldende, udelukker bestemmelsens ordlyd, at der tages hensyn til en fortjeneste, paa en saa klar og praecis maade, at der ikke er tvivl om bestemmelsens fortolkning, og den tillader ikke, at der foretages nogen undersoegelse med hensyn til en oekonomisk forbindelse i henhold til artikel 9.
30 Det andet spoergsmaal boer derfor besvares med, at artikel 9, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 926/80, skal fortolkes saaledes, at der - bortset fra de i bestemmelsens litra a) omhandlede tilfaelde - i almindelighed skal kunne bevises en oekonomisk forbindelse mellem varekontrakten og valutaterminsforretningerne, dog bortset fra det i artikel 8, stk. 3, omhandlede tilfaelde, hvor transaktionsdatoerne er sammenfaldende.
31 I betragtning af denne besvarelse er det ufornoedent at tage stilling til den forelaeggende rets subsidiaere spoergsmaal.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
32 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, som Finanzgericht Duesseldorf har forelagt ved kendelse af 15. november 1989, for ret:
1) Artikel 8, stk. 3, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 926/80 af 15. april 1980 om fritagelse for monetaere udligningsbeloeb i visse tilfaelde skal fortolkes saaledes, at beregningen af den deri omhandlede fortjeneste skal ske paa grundlag af den valuta, som den paagaeldende har anvendt i en valutaterminsforretning, ogsaa selv om denne valuta ikke er en EF-valuta.
2) Artikel 9, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 926/80 skal fortolkes saaledes, at der - bortset fra de i bestemmelsens litra a) omhandlede tilfaelde - i almindelighed skal kunne bevises en oekonomisk forbindelse mellem varekontrakten og valutaterminsforretningerne, dog bortset fra det i artikel 8, stk. 3, omhandlede tilfaelde, hvor transaktionsdatoerne er sammenfaldende.