CELEX: 62008TJ0135
Sorter
ansøgning om EF-sortsbeskyttelse for æblesorten Gala Schnitzer
teknisk afprøvning
EF-Sortsmyndighedens skønsbeføjelser
indsigelser
artikel 55, stk. 4, i forordning (EF) nr. 2100/94

Tvistens baggrund
Den 18. januar 1999 indgav Konsortium Südtiroler Baumschuler (herefter »KSB«), i hvis rettigheder sagsøgeren, Schniga GmbH,
er indtrådt, en ansøgning om EF-sortsbeskyttelse til EF-Sortsmyndigheden (CPVO) (herefter »EF-Sortsmyndigheden«) i henhold
til Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 af 27. juli 1994 om EF-sortsbeskyttelse (EFT L 227, s. 1), som ændret.
Ansøgningen blev registeret under nr. 1999/0033.
Ansøgningen om EF-sortsbeskyttelse omhandlede æblesorten (Malus Mill) Gala Schnitzer.
EF-Sortsmyndigheden pålagde Bundessortenamt (den tyske sortsmyndighed) at foretage den tekniske afprøvning som omhandlet i
artikel 55, stk. 1, i forordning nr. 2100/94.
Ved skrivelse af 26. januar 1999 til KSB’s repræsentant anmodede EF-Sortsmyndigheden om, at KSB mellem den 1. og den 15. marts
1999 for både EF-Sortsmyndigheden og Bundessortenamt forelagde det fornødne materiale til den tekniske afprøvning, dvs. ti
stødskud ikke i vækst eller i blomst og egnet til podning. EF-Sortsmyndigheden præciserede ligeledes, at det påhvilede KSB
at overholde alle gældende plantesundhedsmæssige krav og toldregler for så vidt angik forsendelsen af materialet.
Bundessortenamt modtog det nævnte materiale den 9. marts 1999.
Ved skrivelse af 25. marts 1999 til KSB’s repræsentant bekræftede EF-Sortsmyndigheden modtagelsen af det ønskede materiale
og anførte, at det var blevet modtaget hos Bundessortenamt i god stand og inden for fristen, men at det ikke var ledsaget
af et plantesundhedscertifikat. EF-Sortsmyndigheden anmodede KSB om at sørge for, at dette uomgængelige dokument blev fremsendt
snarest muligt.
Den 23. april 1999 sendte KSB et europæisk plantesundhedspas til Bundessortenamt og anførte, at den udstedende myndighed,
dvs. plantebeskyttelsesmyndigheden i den selvstyrende provins Bolzano (Italien), havde oplyst, at dette dokument gjorde det
ud for et plantesundhedscertifikat.
Ved e-mail af 3. maj 1999 oplyste Bundessortenamt KSB om, at materialet var ankommet inden for fristen og var af passende
art, samt at det fremsendte europæiske plantesundhedspas var tilstrækkeligt med henblik på den tekniske afprøvning og vurderingen
af, om de materielle betingelser for at meddele EF-sortsbeskyttelse var opfyldt. Bundessortenamt anmodede dog om en kopi af
et officielt certifikat, hvori det bekræftedes, at det forelagte materiale ikke indeholdt virus.
I 2001 oplyste KSB til Bundessortenamt, at det var umuligt for selskabet at fremsende det ønskede plantesundhedscertifikat,
eftersom det materiale, der var blevet forelagt i marts 1999 med henblik på den tekniske afprøvning, havde vist sig at være
bærer af latente vira.
Ved e-mail af 4. maj 2001 oplyste Bundessortenamt til EF-Sortsmyndigheden, at Bundessortenamt havde til hensigt at destruere
det inficerede materiale for at undgå, at infektionen spredte sig til andre planter, og Bundessortenamt foreslog EF-Sortsmyndigheden
at anmode KSB om at forelægge nyt virusfrit materiale med henblik på at genoptage den tekniske afprøvning.
Ved e-mail af 8. maj 2001 sendt til Bundessortenamt gav EF-Sortsmyndigheden sit samtykke til destruktionen af det inficerede
materiale og anførte at have besluttet at anmode KSB om at forelægge nyt virusfrit materiale i marts 2002. EF-Sortsmyndigheden
anførte ligeledes, at eftersom instruktionerne vedrørende forelæggelsen af materialet ikke havde præciseret, at materialet
skulle være virusfrit, men blot at det skulle opfylde kravene i det europæiske plantesundhedspas, kunne KSB ikke holdes ansvarlig
for situationen, at det ville være urimeligt at afvise ansøgningen om sorten Gala Schnitzer, og at den foreslåede løsning
derfor forekom at være den bedste.
Ved e-mail af 13. juni 2001 meddelte EF-Sortsmyndigheden KSB, at for så vidt som EF-Sortsmyndighedens instruktioner vedrørende
fremsendelsen af planter og kravene vedrørende deres sundhedsstatus ikke havde været tilstrækkeligt klare, havde den i samråd
med Bundessortenamt besluttet at tillade, at KSB i marts 2002 kunne forelægge nyt materiale for Bundessortenamt, uden virus
og ledsaget af et plantesundhedscertifikat til bekræftelse af dette, med henblik på at genoptage vurderingen af ansøgningen
om sorten Gala Schnitzer.
Efter den nye tekniske afprøvning konkluderede Bundessortenamt i sin endelige rapport dateret den 16. december 2005, at sorten
Gala Schnitzer er forskellig fra den nærmeste referencesort, dvs. sorten Baigent, på grundlag af et yderligere kendetegn »Frugt:
rillebredde«.
Den 5. maj 2006 rejste intervenienterne, Elaris SNC og Brookfield New Zealand Ltd, henholdsvis indehaver af en licens tilknyttet
sortsbeskyttelsesrettigheden af Baigent og indehaver af denne sortsbeskyttelsesrettighed, indsigelse til EF-Sortsmyndigheden
i henhold til artikel 59 i forordning nr. 2100/94 mod meddelelse af beskyttelse af sorten Gala Schnitzer.
Indsigelsen var støttet på den ældre sortbeskyttelsesrettighed af æblesorten (Malus Mill) Baigent.
Anbringenderne til støtte for indsigelsen var dels artikel 61, stk. 1, litra b), i forordning nr. 2100/94, idet den omstændighed,
at sagsøgeren ikke havde opfyldt kravene vedrørende forelæggelsen af det materiale, der skulle anvendes til den tekniske afprøvning,
som angivet i EF-Sortsmyndighedens skrivelser af henholdsvis 26. januar og 25. marts 1999, burde have ført til, at EF-Sortsmyndigheden
afviste ansøgningen om sorten Gala Schnitzer, dels artikel 7 i forordning nr. 2100/94, idet sorten Gala Schnitzer ikke adskiller
sig fra sorten Baigent.
Den 14. december 2006 godkendte EF-Sortsmyndighedens præsident anvendelsen af det yderligere kendetegn »Frugt: rillebredde«
med henblik på at fastlægge det fornødne særpræg for sorten Gala Schnitzer.
Ved afgørelserne EU 18759, OBJ 06-021 og OBJ 06-022 truffet den 26. februar 2007 af det udvalg, som havde kompetence til at
behandle indsigelser mod meddelelsen af EF-sortsbeskyttelse (herefter »udvalget«), tildelte udvalget den ansøgte beskyttelse
til sorten Gala Schnitzer og afviste indsigelserne.
Den 11. april 2007 påklagede intervenienterne disse tre afgørelser til EF-Sortsmyndighedens Appelkammer i henhold til artikel
67-72 i forordning nr. 2100/94.
Ved afgørelse af 21. november 2007 (herefter »den anfægtede afgørelse«) annullerede Appelkammeret den afgørelse, som meddelte
EF-sortsbeskyttelse til sorten Gala Schnitzer, og de afgørelser, som afviste indsigelserne, samt afviste ansøgningen vedrørende
sorten Gala Schnitzer. Appelkammeret fandt navnlig, at artikel 61, stk. 1, litra b), i forordning nr. 2100/94 ikke gav EF-Sortsmyndigheden
beføjelser til at tillade KSB at forelægge nyt materiale, eftersom sidstnævnte ikke efterkom meddelelsen i henhold til artikel
55, stk. 4, i forordning nr. 2100/94, hvorved EF-Sortsmyndigheden anmodede KSB om at fremsende et plantesundhedscertifikat,
hvori det bekræftedes, at det forelagte materiale var virusfrit.

Retsforhandlinger og parternes påstande
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
–        Den anfægtede afgørelse annulleres.
–        EF-Sortsmyndigheden tilpligtes at betale sagens omkostninger.
EF-Sortsmyndigheden har nedlagt følgende påstande:
–        Frifindelse.
–        Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Under retsmødet ændrede EF-Sortsmyndigheden sin første påstand, idet den angav, at der nedlagdes påstand om annullation af
den anfægtede afgørelse. Retten har ført dette til retsbogen.
Intervenienterne har nedlagt følgende påstande:
–        EF-Sortsmyndigheden frifindes, og den anfægtede afgørelse stadfæstes følgelig.
–        Subsidiært, såfremt den anfægtede afgørelse annulleres, annulleres EF-Sortsmyndighedens afgørelser EU 18759, OBJ 06-021 og
OBJ 06-022 af 26. februar 2007, og ansøgning nr. 1999/0033 om meddelelse af beskyttelse af en plantesort afslås, i givet fald
efter at have vedtaget følgende sagkyndige foranstaltninger: Det overdrages til Bundessortenamt og Institut national de la
recherche agronomique (det nationale institut for landbrugsforskning, INRA, Frankrig) at foretage en samtidig supplerende
undersøgelse af den ansøgte sort og referencesorten Baigent ud fra planter på samme alder igennem to frugtsætningssæsoner,
disse undersøgelser skal fortrinsvis omhandle kendetegnet »Frugt: striber«.
–        Mere subsidiært:
–        Det overdrages til Bundessortenamt at foretage en supplerende undersøgelse af den ansøgte sort og referencesorten Baigent
ud fra planter på samme alder igennem tre, eller mindst to, frugtsætningssæsoner, disse undersøgelser skal fortrinsvis omhandle
kendetegnet »Frugt: striber«.
–        Der træffes sådanne andre sagkyndige foranstaltninger, som Retten finder nødvendige med henblik på at fremkomme med et videnskabeligt
tilfredsstillende svar på spørgsmålet om de to sorters fornødne særpræg og for at afhjælpe de påståede tilsidesættelser af
de ufravigelige procedureregler, som gælder for gennemførelsen af vurderingen af selvstændighed, ensartethed og stabilitet.
–        Der træffes bestemmelse om omkostningerne efter gældende regler.
Da dommer Tchipev var forhindret i at deltage i sagen efter afslutningen af den mundtlige forhandling, blev dommer Vadapalas
udpeget i henhold til artikel 32, stk. 3, i Rettens procesreglement, således at afdelingen er beslutningsdygtig.
Ved kendelse af 5. juli 2010 genåbnede Retten (Sjette Afdeling) i sin nye sammensætning den mundtlige forhandling, og parterne
blev meddelt, at de ville få lejlighed til at fremsætte indlæg under et nyt retsmøde den 7. september 2010.
Ved telefax af henholdsvis den 13., 14. og 15. juli 2010 meddelte intervenienterne, sagsøgeren og EF-Sortsmyndigheden Retten,
at de gav afkald på et nyt retsmøde.
Formanden for Sjette Afdeling besluttede følgelig at afslutte den mundtlige forhandling.

Retlige bemærkninger
Til støtte for sit søgsmål har sagsøgeren anført tre anbringender vedrørende henholdsvis, at indsigelserne rejst af intervenienterne
for EF-Sortsmyndigheden ikke kan antages til realitetsbehandling, tilsidesættelse af artikel 61, stk. 1, litra b), og artikel
62 i forordning nr. 2100/94 og tilsidesættelse af artikel 55, stk. 4, i forordning nr. 2100/94.

Formaliteten
Formaliteten vedrørende det første anbringende
–       Parternes argumenter
Intervenienterne har gjort gældende, at sagsøgerens første anbringende, hvorefter intervenienternes indsigelser rejst for
EF-Sortsmyndigheden ikke burde have været antaget til realitetsbehandling af udvalget og Appelkammeret, ikke kan antages til
realitetsbehandling, eftersom det gøres gældende for første gang for Retten.
Sagsøgeren har bestridt intervenienternes argumenter. Sagsøgeren har nemlig gjort gældende, at spørgsmålet om søgsmålets realitetsbehandling
burde have været prøvet ex officio af Appelkammeret.
EF-Sortsmyndigheden har gjort gældende, at Appelkammeret har kompetence til at vurdere, hvorvidt EF-Sortsmyndigheden har beføjelser
til at tillade en ny materialeforelæggelse.
–       Rettens bemærkninger
Det bemærkes, at formålet med den sag, der er indbragt for Retten, er at få efterprøvet lovligheden af afgørelser fra EF-Sortsmyndighedens
Appelkammer i henhold til artikel 73 i forordning nr. 2100/94, som ændret. Dette skal Retten dog gøre under hensyntagen til
de retlige spørgsmål, som var indbragt for Appelkammeret. Det er således ikke Rettens opgave at undersøge nye anbringender,
der først fremlægges for Retten. Det ville være i strid med procesreglementets artikel 135, stk. 4, hvorefter der ikke i parternes
processkrifter må foretages nogen ændring af sagsgenstanden, som den har foreligget for Appelkammeret, at undersøge disse
nye anbringender (jf. analogt Rettens dom af 14.5.2009, sag T-165/06, Fiorucci mod KHIM – Edwin (ELIO FIORUCCI), Sml. II,
s. 1375, præmis 21 og 22 og den deri nævnte retspraksis).
Heraf følger, at det anbringende, som sagsøgeren har gjort gældende for første gang for Retten, hvorefter intervenienternes
indsigelser rejst for EF-Sortsmyndigheden ikke burde have været antaget til realitetsbehandling, skal afvises.
Formaliteten vedrørende det tredje anbringende
–       Parternes argumenter
Intervenienterne har gjort gældende, at sagsøgerens tredje anbringende om Appelkammerets tilsidesættelse af artikel 55, stk. 4,
i forordning nr. 2100/94, ikke kan antages til realitetsbehandling.
Ifølge intervenienterne følger det af den skønsbeføjelse, der er tillagt EF-Sortsmyndigheden med hensyn til i særlige tilfælde
at udstede meddelelser som omhandlet i artikel 55, stk. 4, i forordning nr. 2100/94, som sagsøgeren har påberåbt sig, at sådanne
meddelelser kan udfærdiges uden henvisning til et juridisk grundlag. Artikel 73, stk. 2, i forordning nr. 2100/94 bestemmer
dog, at indbringelse af klager kan ske under påberåbelse af inkompetence, væsentlige formmangler eller overtrædelse af traktaten,
af denne forordning eller af retsregler vedrørende deres gennemførelse eller under påberåbelse af magtfordrejning. Da Appelkammeret
fortolkede indholdet af EF-Sortsmyndighedens skrivelser af 26. januar og 25. marts 1999, undersøgte det derfor sagens faktiske
omstændigheder og foretog således ikke en juridisk bedømmelse. Heraf følger, at Appelkammeret ikke begik en retlig fejl, som
kan anses for at være en tilsidesættelse af de gældende retsregler og dermed være genstand for et søgsmål for Retten i henhold
til artikel 73 i forordning nr. 2100/94.
–       Rettens bemærkninger
Det bemærkes, at Appelkammeret indledningsvis anførte, at EF-Sortsmyndighedens skrivelser af 26. januar og 25. marts 1999
indeholdt meddelelser som omhandlet i artikel 55, stk. 4, i forordning nr. 2100/94, dernæst anførte Appelkammeret, at KSB
ikke havde efterkommet disse, og sluttelig drog Appelkammeret heraf den konklusion, at EF-Sortsmyndigheden i medfør af artikel
61, stk. 1, litra b), i forordning nr. 2100/94 var forpligtet til snarest muligt at give afslag på ansøgningen om sorten Gala
Schnitzer.
Appelkammeret foretog herved en retlig kvalifikation af de nævnte skrivelser og drog konsekvensen af denne kvalifikation,
idet det anvendte de relevante bestemmelser i forordning nr. 2100/94. Intervenienterne kan således ikke gøre gældende, at
Appelkammeret ikke foretog en juridisk bedømmelse, som kan anfægtes af sagsøgeren under et søgsmål som omhandlet i artikel
73 i forordning nr. 2100/94.
Det følger heraf, at det tredje anbringende kan antages til realitetsbehandling.

Om realiteten
Det tredje anbringende skal undersøges først.
Det tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 55, stk. 4, i forordning nr. 2100/94
–       Parternes argumenter
Ifølge sagsøgeren kan EF-Sortsmyndigheden frit fastsætte, hvilke tekniske og administrative krav det forelagte materiale skal
opfylde med henblik på foretagelsen af den tekniske afprøvning. Denne absolutte skønsbeføjelse, som EF-Sortsmyndigheden har
til ved generelle regler og i særlige tilfælde ved meddelelse at fastlægge kvaliteten af materialet til den tekniske afprøvning
og af referenceprøver, er tillagt den ved artikel 55, stk. 4, i forordning nr. 2100/94.
Sagsøgeren er af den opfattelse, at EF-Sortsmyndighedens instruktioner skal være klare, således at enhver vilkårligt præget
situation undgås. Sagsøgeren har anført, at EU-institutionerne er underlagt et krav om klare definitioner, hvorefter administrative
akter og betingelser, hvor den manglende opfyldelse heraf kan medføre tab af rettigheder, skal være tilstrækkeligt klare og
præcise, således at unionsborgeren er i stand til utvetydigt at identificere sine rettigheder og forpligtelser og ligeledes
kan sørge for ikke at handle på en måde, som går imod vedkommendes interesser. Dette princip forpligter EF-Sortsmyndigheden
til tydeligt at oplyse ansøgeren om EF-sortsbeskyttelse om, hvilke supplerende betingelser EF-Sortsmyndigheden ønsker, at
ansøgeren opfylder ud over de i artikel 7-9 i forordning nr. 2100/94 fastsatte.
Det følger heraf, at såfremt EF-Sortsmyndigheden i den foreliggende sag havde ønsket, at KSB fremlagde supplerende dokumenter
vedrørende det forelagte materiales sundhedstilstand, burde den have defineret disse betingelser helt klart og utvetydigt
fra begyndelsen.
Sagsøgeren har gjort gældende, at i mangel af generelle regler i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 55, stk. 4,
i forordning nr. 2100/94, på datoen for ansøgningen om sorten Gala Schnitzer, skal EF-Sortsmyndighedens e-mail af 26. januar
1999 anses for en meddelelse i henhold til denne bestemmelse. Oplysningerne i den nævnte e-mail vedrørende de gældende plantesundhedsmæssige
krav, som forelæggelsesmaterialet skulle opfylde, var imidlertid utilstrækkelige, hvorfor sagsøgeren ikke havde andet valg
end selv at fortolke de nævnte krav, dvs. de krav, som følger af Rådets direktiv 77/93/EØF af 21. december 1976 om foranstaltninger
mod indslæbning af skadegørere på planter eller planteprodukter (EFT L 26, s. 20), som ændret. I denne forbindelse har sagsøgeren
gjort gældende, at det ikke tilkom sagsøgeren at antage, at EF-Sortsmyndighedens krav til det plantesundhedsmæssige niveau
var højere end det, der følger af det nævnte direktivs bestemmelser.
Sagsøgeren har dernæst bemærket, at Bundessortenamt ved e-mail af 3. maj 1999 oplyste KSB om, at det fremsendte europæiske
plantesundhedspas var tilstrækkeligt med henblik på den tekniske afprøvning, ligesom Bundessortenamt anmodede KSB om at fremlægge
et certifikat, hvori det bekræftedes, at det forelagte materiale ikke indeholdt virus.
Hverken Bundessortenamt eller EF-Sortsmyndigheden oplyste imidlertid KSB om konsekvenserne ved ikke at fremsende det ønskede
certifikat. Ved at fortsætte med den tekniske afprøvning på trods af, at det nævnte certifikat manglede, tilkendegav EF-Sortsmyndigheden
endvidere ifølge sagsøgeren, at det i sidste ende var tilstrækkeligt med henblik på meddelelsen af den ansøgte beskyttelse,
at der var blevet fremsendt et europæisk plantesundhedspas, således at der hos sagsøgeren opstod en berettiget forventning
om, at det europæiske plantesundhedspas var tilstrækkeligt i denne forbindelse.
Selv om EF-Sortsmyndigheden imidlertid ikke reelt anså fremsendelsen af et sådant dokument for tilstrækkeligt, kunne den ifølge
sagsøgeren ikke afslå ansøgningen om sorten Gala Schnitzer under hensyntagen til den berettigede forventning, som EF-Sortsmyndigheden
havde skabt hos sagsøgeren, og som er bindende for EU’s forvaltning ligesom ethvert generelt retligt princip. Ifølge sagsøgeren
havde EF-Sortsmyndigheden derimod intet andet valg end at give tilladelse til at forelægge nyt materiale.
Sagsøgeren har ligeledes gjort gældende, at den skønsbeføjelse, som EF-Sortsmyndigheden råder over, kan udøves på et hvilket
som helst tidspunkt under proceduren i henhold til ordlyden af artikel 61, stk. 1, litra b), i forordning nr. 2100/94 (»medmindre
Sortsmyndigheden har accepteret, at forelæggelse ikke skal finde sted«).
Endelig har sagsøgeren gjort gældende, at i betragtning af den særlige karakter, som levende materiale såsom plantemateriale
har, bør EF-Sortsmyndigheden og dennes præsident råde over en vid skønsbeføjelse, når det drejer sig om at beslutte, om der
må forelægges nyt materiale som følge af omstændigheder, der ikke kan tilskrives ansøgeren, eller som er af ekstraordinær
art.
Sådanne omstændigheder er til stede i den foreliggende sag, eftersom en termoterapibehandling som den, der blev foretaget
i 1996, og som i 99% af tilfældene medfører, at materialet bliver virusfrit, ikke havde den forventede virkning, og at det
ville kræve over et år, inden det ville kunne opdages, at virus havde overlevet denne behandling.
Heraf har sagsøgeren udledt, at Appelkammeret burde have taget i betragtning, at KSB i 1999 for Bundessortenamt forelagde
materiale, som KSB med rette kunne antage var virusfrit, således at Appelkammeret ved at fastslå, at EF-Sortsmyndighedens
præsident ikke havde kompetence til at tillade en ny materialeforelæggelse, tilsidesatte den skønsbeføjelse, som EF-Sortsmyndigheden
er tildelt ved artikel 55, stk. 4, i forordning nr. 2100/94, der navnlig bemyndiger præsidenten til at bestemme beskaffenheden
af materialet og de referenceprøver, der skal forelægges.
EF-Sortsmyndigheden har under retsmødet gjort gældende, at artikel 61, stk. 1, litra b), i forordning nr. 2100/94, i henhold
til hvilken EF-Sortsmyndigheden afslår en ansøgning om sortsbeskyttelse, så snart den konstaterer, at ansøgeren ikke inden
for den fastsatte frist har efterkommet regler eller påkrav, ikke finder anvendelse i tilfælde, hvor et sådant påkrav ikke
var klart.
EF-Sortsmyndigheden har gjort gældende, at den ikke er enig i Appelkammerets analyse, hvorefter EF-Sortsmyndighedens instruktioner
vedrørende det materiale, som skulle anvendes til den tekniske afprøvning, var tilstrækkeligt klare til, at deres manglende
efterlevelse skulle indebære et afslag på ansøgningen om sorten Gala Schnitzer.
EF-Sortsmyndigheden har forklaret, at de instruktioner, som den gav til KSB vedrørende forelæggelsesmaterialets sundhedstilstand,
ikke var tilstrækkeligt klare, og at den navnlig ikke på korrekt vis havde meddelt KSB, at det fremsendte europæiske plantesundhedspas
var utilstrækkeligt, samt at de nævnte instruktioner udtrykkeligt burde have nævnt, at forelæggelsesmaterialet skulle være
virusfrit, eftersom det ikke tilkommer ophavsmænd til ansøgninger om EF-sortsbeskyttelse at fortolke EF-Sortsmyndighedens
instruktioner.
EF-Sortsmyndigheden har således bekræftet at have tilladt forelæggelse af nyt materiale i den foreliggende sag som følge af
den usikkerhed, som dens instruktioner har medvirket til at skabe.
Intervenienterne har bestridt sagsøgerens argumenter. De er af den opfattelse, at de gældende betingelser for at afslå en
ansøgning var opfyldt, idet KSB, som var ansvarlig for alle plantesundhedsmæssige formaliteter vedrørende det forelagte plantemateriale,
ikke fremsendte det plantesundhedscertifikat, som EF-Sortsmyndigheden i henhold til artikel 55, stk. 4, i forordning nr. 2100/94
havde anmodet om.
KSB efterkom herved ikke meddelelsen i medfør af artikel 55, stk. 4, i forordning nr. 2100/94. EF-Sortsmyndigheden kunne således
ikke ifølge intervenienterne tillade en ny materialeforelæggelse uden at tilsidesætte artikel 61, stk. 1, litra b), i forordning
nr. 2100/94.
Intervenienterne har tilføjet, at konsekvenserne i artikel 61, stk. 1, litra b), i forordning nr. 2100/94 i så fald kun kan
tilsidesættes ved restitutio in integrum i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 80 i forordning nr. 2100/94.
KSB havde dog ikke indgivet en sådan ansøgning inden for de ved denne bestemmelse fastsatte frister.
–       Rettens bemærkninger
I henhold til artikel 55, stk. 4, i forordning nr. 2100/94 fastlægger EF-Sortsmyndigheden ved generelle regler eller i særlige
tilfælde ved meddelelse, hvornår og hvor materialet til den tekniske afprøvning samt referenceprøver skal forelægges, samt
i hvilken mængde og beskaffenhed.
Det fremgår af den anfægtede afgørelse, at Appelkammeret fastslog, at den skønsbeføjelse, som er tillagt EF-Sortsmyndigheden
ved denne bestemmelse, ikke giver mulighed for at tillade KSB at forelægge nyt materiale, for så vidt som de gældende betingelser
for at afslå den af KSB indgivne ansøgning var opfyldt. Appelkammeret fandt, at KSB som følge af virusinfektionen i det forelagte
materiale, hvilket KSB havde informeret EF-Sortsmyndigheden om, aldrig ville have kunnet fremsende det ønskede plantesundhedscertifikat.
Appelkammeret bemærkede dernæst, at KSB ikke fremsendte det ønskede plantesundhedscertifikat, og udledte heraf, at ved ikke
at fremsende dette dokument havde KSB ikke efterkommet meddelelserne i EF-Sortsmyndighedens skrivelser af 26. januar og 25.
marts 1999. I medfør af denne forordnings artikel 61, stk. 1, litra b), var EF-Sortsmyndigheden således forpligtet til snarest
muligt at give afslag på ansøgningen om sorten Gala Schnitzer.
Denne argumentation må forkastes, idet den tilsidesætter rækkevidden af den skønsbeføjelse, som EF-Sortsmyndigheden er tildelt
ved artikel 55, stk. 4, i forordning nr. 2100/94.
Denne skønsbeføjelse indeholder nemlig en ret for EF-Sortsmyndigheden til, såfremt den finder det nødvendigt, at præcisere
de betingelser, som en vurdering af en ansøgning om EF-sortsbeskyttelse er underlagt, når den frist, som ophavsmanden til
ansøgningen om beskyttelse har fået til at efterkomme en meddelelse rettet til denne, ikke er udløbet.
I denne forbindelse er det i overensstemmelse med princippet om god forvaltningsskik og nødvendigheden af at sikre, at sagerne
forløber tilfredsstillende og effektivt, at EF-Sortsmyndigheden, når den vurderer, at en fastslået unøjagtighed kan afhjælpes,
har mulighed for at fortsætte undersøgelsen af den hos EF-Sortsmyndigheden indgivne ansøgning og ikke i dette tilfælde er
forpligtet til at afslå denne. Denne skønsbeføjelse gør det således muligt at undgå enhver unødig forlængelse af perioden
mellem ansøgningsdatoen om EF-sortsbeskyttelse og beslutningen vedrørende denne ansøgning, som ville kunne medføre, at ansøgeren
måtte indgive en ny ansøgning.
En sådan skønsbeføjelse gør det desuden muligt for EF-Sortsmyndigheden at sikre, dels at dens meddelelser er klare, og at
ansøgeren er den eneste, der kan bebrejdes sine handlingers eventuelle manglende efterlevelse af de nævnte meddelelser, dels
at ansøgerne ikke er i tvivl om deres rettigheder og pligter, således at de kan handle derefter, hvilket udgør et krav, der
er uløseligt forbundet med retssikkerhedsprincippet (jf. i denne retning Domstolens dom af 9.7.1981, sag 169/80, Gondrand
og Garancini, Sml. s. 1931, præmis 17).
Det er i den foreliggende sag ubestridt, at EF-Sortsmyndigheden har korresponderet med KSB eller dennes repræsentant ved skrivelser
af 26. januar og 25. marts 1999 og ved e-mail af 13. juni 2001.
I sin skrivelse af 26. januar 1999 anmodede EF-Sortsmyndigheden om, at KSB mellem den 1. og den 15. marts 1999 for både EF-Sortsmyndigheden
og Bundessortenamt forelagde det fornødne materiale til den tekniske afprøvning, dvs. ti stødskud ikke i vækst eller i blomst
og egnet til podning. EF-Sortsmyndigheden præciserede i denne skrivelse, at »afsender[en] er ansvarlig for den nødvendige
transport og for plantematerialets aflevering, hvilket omfatter overholdelsen af alle gældende plantesundhedsmæssige krav
og toldregler«, og at »plantematerialet ikke må have undergået kemisk behandling«.
I sin skrivelse af 25. marts 1999 bekræftede EF-Sortsmyndigheden modtagelsen af det ønskede materiale og anførte, at det nævnte
materiale var blevet modtaget hos Bundessortenamt i god stand og inden for fristen, men at »forsendelsen ikke var ledsaget
af det nødvendige plantesundhedscertifikat«. EF-Sortsmyndigheden anmodede i samme skrivelse KSB om at fremsende »dette uomgængelige
dokument snarest muligt […] med henblik på at efterkomme instruktionerne, som [KSB er] blevet oplyst om den 26. januar 1999«.
Det bemærkes, at skrivelsen af 26. januar 1999 anfører, hvor og hvornår materialet skal forelægges samt i hvilken mængde.
Oplysningerne, hvorefter det materiale, der skal forelægges, dels ikke må have undergået nogen kemisk behandling, dels skal
være ledsaget af et plantesundhedscertifikat således som anført i skrivelsen af 25. marts 1999, vedrører endvidere det nævnte
materiales beskaffenhed. Disse to skrivelser indeholder således meddelelser i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel
55, stk. 4, i forordning nr. 2100/94.
I sin e-mail af 13. juni 2001 meddelte EF-Sortsmyndigheden KSB, efter at have oplyst selskabet om sin beslutning om at destruere
det af selskabet forelagte materiale som følge af dettes infektion, at »eftersom instruktionerne givet af [EF-Sortsmyndigheden]
vedrørende fremsendelsen af planter og kravene til deres sundhedsstatus ikke havde været tilstrækkeligt klare, [havde EF-Sortsmyndigheden]
besluttet at tillade [KSB’s] anmodning om inden marts 2002 at forelægge nyt virusfrit materiale fra de tre sorter, som var
blevet tilsendt Bundessortenamt de Wurzen«, og EF-Sortsmyndigheden anmodede KSB om at »sørge for, at forsendelsen denne gang
ledsages af et plantesundhedscertifikat udstedt af et officielt organ, som bekræfter deres gode sundhedsmæssige tilstand«.
Det følger af disse omstændigheder, således som de er fremlagt i stævningen, som ikke er bestridt på dette punkt, at denne
e-mail er sendt som følge af KSB’s oplysning til Bundessortenamt om, at materialet forelagt i marts 1999 med henblik på den
tekniske afprøvning var bærer af latente vira, således at KSB ikke til Bundessortenamt kunne fremsende et plantesundhedscertifikat,
som bekræftede, at det nævnte materiale var virusfrit.
For det første bemærkes, at denne e-mail anfører, hvor og hvornår materialet skal forelægges. Idet der endvidere heri anmodes
om, at der fremlægges et plantesundhedscertifikat, indeholder den en oplysning vedrørende beskaffenheden af det materiale,
som skal forelægges. Den indeholder således en meddelelse i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 55, stk. 4,
i forordning nr. 2100/94.
For det andet bemærkes, at EF-Sortsmyndigheden i samme e-mail har nævnt »instruktionerne sendt af Sortsmyndigheden vedrørende
fremsendelsen af planter og kravene til deres sundhedsstatus« og således har henvist til meddelelserne indeholdt i skrivelserne
af 26. januar og 25. marts 1999.
For det tredje fremgår det af e-mailen af 13. juni 2001, at EF-Sortsmyndigheden har tilladt KSB at forelægge nyt materiale
ud fra den begrundelse, at det ikke på en sådan klar vis, at enhver tvivl for KSB kunne udelukkes, fremgik af instruktionerne
indeholdt i skrivelserne af 26. januar og 25. marts 1999, at forelæggelsesmaterialet skulle være virusfrit. EF-Sortsmyndigheden
har nemlig vurderet, at de nævnte instruktioner udtrykkeligt burde have nævnt, at forelæggelsesmaterialet skulle være virusfrit,
eftersom det ikke tilkommer ophavsmænd til ansøgninger om EF-sortsbeskyttelse at fortolke EF-Sortsmyndighedens instruktioner.
Det fremgår således, at e-mailen af 13. juni 2001 havde til formål at afhjælpe uklarheden i meddelelserne i skrivelserne af
26. januar og 25. marts 1999 angående den omstændighed, at forelæggelsesmaterialet til den tekniske afprøvning skulle være
virusfrit.
Det fremgår dog af skrivelsen af 25. marts 1999, at EF-Sortsmyndigheden ikke havde fastsat en frist for, hvornår KSB skulle
fremsende det ønskede plantesundhedscertifikat.
Det må derfor fastslås, at EF-Sortsmyndigheden i sin e-mail af 13. juni 2001 gyldigt kunne afhjælpe uklarheden i meddelelserne
i skrivelserne af 26. januar og 25. marts 1999 angående den omstændighed, at forelæggelsesmaterialet til den tekniske afprøvning
skulle være virusfrit.
Det tilkommer følgelig Appelkammeret at vurdere, om KSB har efterkommet meddelelsen i EF-Sortsmyndighedens e-mail af 13. juni
2001, som havde til formål at afhjælpe uklarheden i meddelelserne i EF-Sortsmyndighedens skrivelser af 26. januar og 25. marts
1999.
På denne baggrund må det konkluderes, at Appelkammeret har begået en retlig fejl ved at fastslå, at eftersom KSB ikke havde
fremsendt det af EF-Sortsmyndigheden i skrivelser af 26. januar og 25. marts 1999 ønskede plantesundhedscertifikat, havde
KSB ikke efterkommet de meddelelser, som disse skrivelser indeholdt. Idet Appelkammeret har fastslået, at EF-Sortsmyndigheden
tilsidesatte artikel 61, stk. 1, litra b), i forordning nr. 2100/94 ved at tillade KSB at forelægge nyt materiale, når EF-Sortsmyndigheden
i henhold til denne bestemmelse straks burde have givet afslag på den af KSB indgivne ansøgning, eftersom KSB ikke havde efterkommet
en meddelelse, har Appelkammeret dermed fejlfortolket rækkevidden af den skønsbeføjelse, som er tillagt EF-Sortsmyndigheden
ved artikel 55, stk. 4, i forordning nr. 2100/94.
Denne konklusion anfægtes ikke af intervenienternes påstande om, at KSB og sagsøgeren var i ond tro, hvilke må forkastes,
da sådanne påstande er uden betydning for sagens afgørelse, idet KSB’s og sagsøgerens adfærd er uvedkommende for spørgsmålet
om, hvorvidt den skønsbeføjelse, som er tillagt EF-Sortsmyndigheden ved artikel 55, stk. 4, i forordning nr. 2100/94, tillader
EF-Sortsmyndigheden ved sin e-mail af 13. juni 2001 at afhjælpe uklarheden i meddelelserne i skrivelserne af 26. januar og
25. marts 1999 angående den omstændighed, at forelæggelsesmaterialet til den tekniske afprøvning skulle være virusfrit.
Følgelig må der gives sagsøgeren medhold i dennes påstand, og den anfægtede beslutning skal dermed annulleres, uden at det
er fornødent at tage stilling til, hvorvidt det andet anbringende velbegrundet.
Om den subsidiære påstand vedrørende annullation af EF-Sortsmyndighedens afgørelser EU 18759, OBJ 06-021 og OBJ 06-022 af
26. februar 2007, om afslag på ansøgning nr. 1999/0033 og om udførelsen af supplerende undersøgelser og sagkyndige foranstaltninger
Hvad angår intervenienternes påstand om, at Retten, såfremt den annullerer den anfægtede afgørelse, annullerer EF-Sortsmyndighedens
afgørelser EU 18759, OBJ 06-021 og OBJ 06-022 af 26. februar 2007, giver afslag på ansøgning nr. 1999/0033 og i givet fald
bestemmer, at der skal udføres supplerende undersøgelser og sagkyndige foranstaltninger, bemærkes, at intervenienterne i det
væsentlige har nedlagt påstand om, at Retten skal træffe den afgørelse, som intervenienterne mener, at EF-Sortsmyndigheden
burde have truffet, nemlig en afgørelse om annullation af de afgørelser, som afviste de indsigelser, som intervenienterne
havde rejst for EF-Sortsmyndigheden, og et afslag på ansøgningen om sorten Gala Schnitzer. Det må således fastslås, at ved
denne anden del af intervenienternes anden påstand har de nedlagt påstand om en omgørelse af den anfægtede afgørelse.
Det bemærkes, at intervenienterne til støtte for denne påstand har gjort anbringender gældende for Appelkammeret vedrørende
udvalgets tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, artikel 56, stk. 2, og artikel 57, stk. 3, i forordning nr. 2100/94, samt
af artikel 22 og 23 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1239/95 af 31. maj 1995 om gennemførelsesbestemmelser til forordning
nr. 2100/94 om EF-sortsbeskyttelse (EFT L 121, s. 37), sammenholdt med punkt III 3, III 5 og III 6 i EF-Sortsmyndighedens
protokol TP/14/1 om vurdering af selvstændighed, ensartethed og stabilitet (Æbler), for så vidt som sorten Gala Schnitzer
ikke har et fornødent særpræg i forhold til sorten Baigent, og vedrørende EF-Sortsmyndighedens tilsidesættelse af en række
procedureregler under og efter den tekniske afprøvning.
Med hensyn hertil fremgår det af den anfægtede afgørelse, at Appelkammeret ikke har undersøgt de nævnte anbringender.
Da intervenienterne således i den foreliggende sag har påberåbt sig en argumentation, som Appelkammeret ikke har undersøgt,
er der ikke grund til at imødekomme deres påstand om at omgøre den anfægtede afgørelse, eftersom dette i det væsentlige ville
indebære, at Retten skulle påtage sig opgaver af administrativ og udredende karakter, som retteligt tilkommer EF-Sortsmyndigheden
og derfor ville være i strid med den institutionelle ligevægt, som ligger til grund for princippet om kompetencefordelingen
mellem EF-Sortsmyndigheden og Retten (jf. analogt ELIO FIORUCCI-dommen, præmis 67 og den deri nævnte retspraksis).
Følgelig kan intervenienternes påstand om omgørelse af den anfægtede afgørelse ikke tages til følge.

Sagens omkostninger
Ifølge procesreglementets artikel 87, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt
påstand herom.
EF-Sortsmyndigheden har tabt sagen, for så vidt som den anfægtede afgørelse annulleres, og bør derfor pålægges at bære sine
egne omkostninger og betale sagsøgerens omkostninger i overensstemmelse med dennes påstand herom, uanset at EF-Sortsmyndigheden
ændrede sine påstande under retsmødet.
Da intervenienterne har tabt sagen, bør de pålægges at bære deres egne omkostninger.
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Sjette Afdeling):
1)
Afgørelsen truffet den 21. november 2007 af EF-Sortsmyndighedens (CPVO) Appelkammer (sagerne A 003/2007 og A 004/2007) annulleres.
2)
EF-Sortsmyndigheden bærer sine egne omkostninger og betaler de af Schniga GmbH afholdte omkostninger.
3)
Elaris SNC og Brookfield New Zealand Ltd bærer deres egne omkostninger.
Meij
Vadapalas
Truchot
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 13. september 2010.
Underskrifter
*
Processprog: engelsk.