CELEX: 62003TJ0379
Yhteisön tavaramerkki
Sanamerkki Cloppenburg
Rekisteröinnin ehdoton hylkäysperuste
Kuvailevuus
Maantieteellinen alkuperä
Asetuksen (EY) N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohta

Asian tausta
1       Kantaja teki 24.10.2000 sisämarkkinoiden harmonisointivirastolle (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) yhteisön tavaramerkkiä koskevan
hakemuksen yhteisön tavaramerkistä 20 päivänä joulukuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11,
s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna, nojalla.
2       Tavaramerkki, jonka rekisteröintiä haettiin, on sanamerkki Cloppenburg.
3       Rekisteröintiä haettiin vähittäiskaupan palveluita varten, jotka kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta
tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevaan 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna
ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkaan 35.
4       SMHV:n tutkija hylkäsi rekisteröintihakemuksen 20.12.2001 tekemällään päätöksellä asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan
c alakohdan nojalla.
5       Kantaja valitti tutkijan päätöksestä 25.1.2002 asetuksen N:o 40/94 57–59 artiklan mukaisesti.
6       SMHV:n neljäs valituslautakunta hylkäsi kantajan valituksen 27.8.2003 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös).
Se katsoi ennen kaikkea, että sanalla Cloppenburg tarkoitetaan Ala-Saksissa sijaitsevaa saksalaista kaupunkia ja että Landkreis
Cloppenburgissa, eli hallintoalueella, joka oli saanut nimensä kyseisen kaupungin mukaan, oli vuonna 2002 yli 152 000 asukasta.
Valituslautakunta totesi, että saksan kielessä pääte ”burg” (linna) ymmärretään paikan ilmaisuna, että kooltaan Cloppenburgia
vastaavat kaupungit ja alueet mainitaan säännöllisesti koko Saksan alueella lähetettävissä säätiedotteissa ja -ennusteissa
ja että moottoriteiden kylteissä on vastaavanlaisia merkintöjä, jotka voidaan lukea tiellä liikuttaessa ja tai kuulla liikennetiedotteissa.
Se lisäsi, että nimellä Cloppenburg tarkoitetaan palveluntarjoajan toimipaikkaa ja näin ollen paikkaa, jossa vähittäiskaupan
palveluja suunnitellaan ja josta käsin niitä tarjotaan. Valituslautakunta päätteli tästä, että saksalainen loppukuluttaja
ymmärtää sanan Cloppenburg maantieteellistä alkuperää koskevana merkintänä.

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
7       Kantaja on nostanut käsiteltävänä olevan kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 17.11.2003 jättämällään kannekirjelmällä.
8       Kantaja vaatii kanteessaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       kumoaa riidanalaisen päätöksen
–       velvoittaa SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
9       SMHV jätti 20.2.2004 kirjelmän, joka oli otsikoitu vastineeksi. Tässä kirjelmässä SMHV esitti otsikon ”vaatimukset” alla seuraavaa:
”[SMHV] pyrkii tukemaan kantajan vaatimusta riidanalaisen päätöksen kumoamisesta. Tällainen lähestymistapa merkitsisi kuitenkin
– – kantajan vaatimuksen hyväksymistä, ja se vapauttaisi [ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen] siitä, että sen pitää ratkaista
asia. Tässä tilanteessa vastaaja vaatii [ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta] ratkaisemaan kanteen ottamalla huomioon
asianosaisten esittämät tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevat väitteet.
Vastaaja ei tällä hetkellä esitetä yksilöityä vaatimusta.”
10     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn.
11     Asianosaisia kuultuaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin siirsi asian laajennettuun toiseen jaostoon.
12     SMHV vahvisti istunnossa, että se ei vaadi riidanalaisen päätöksen kumoamista vaan jättää asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
harkintaan.

Oikeudellinen arviointi

Asianosaisten lausumat
13     Kantaja esittää kanteensa tueksi yhden kanneperusteen, joka perustuu asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan virheelliseen
soveltamiseen.
14     Se esittää ensiksikin, että sana Cloppenburg on yleinen sukunimi Saksassa, sillä yli 16 000 tilaajaa on merkitty tällä nimellä
puhelinluetteloon. Kantajan mukaan sukunimet ovat kuitenkin luonnostaan erottamiskykyisiä. Se huomauttaa tältä osin, että
yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-191/01 P, SMHV vastaan Wrigley, 23.10.2003 antama tuomio (Kok. 2003, s. I‑12447) ei ole
merkityksellinen nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa. Kyseisen tuomion mukaan sanamerkkiin voidaan soveltaa rekisteröinnin
hylkäysperustetta, jos ainakin yksi sen mahdollisista merkityksistä on sellainen, että se ilmaisee asianomaisten tavaroiden
ominaisuuden. Jos pääasiallinen merkitys elinkeinotoiminnassa on muu kuin tieto maantieteellisestä paikasta, rekisteröintiin
on kantajan mukaan oikeus.
15     Kantaja esittää toiseksi, että maantieteellisiin merkintöihin liittyy saksan kielessä yleensä sanoja tai päätteitä kuten ”
aus
Cloppenburg” tai ”Cloppenburg
er…
” (Cloppenburgista).
16     Kantaja katsoo kolmanneksi, että SMHV ei ole osoittanut, että kohdeyleisö yhdistäisi tällä hetkellä nimityksen Cloppenburg vähittäiskaupan
palveluihin tai että tällainen yhteys olisi kohtuudella odotettavissa tulevaisuudessa.
17     Kantaja lisäsi istunnossa, että riidanalainen päätös ei ole oikein perusteltu siltä osin kuin valituslautakunta on ainoastaan
hylännyt kantajan esittämät argumentit esittämättä niiden sijaan omia argumenttejaan.
18     SMHV katsoo, että kanne on perusteltu seuraavista syistä. Ensiksikin valituslautakunta ei ole osoittanut, että kohdeyleisö
tuntisi Cloppenburgin kaupungin. Toiseksi, mikään ei osoita, että Cloppenburg – kaupunki tai Landkreis – olisi tunnettu joidenkin
tavaroiden valmistuspaikkana. Kolmanneksi, valituslautakunta ei ole osoittanut, että Cloppenburg olisi alueen ulkopuolella
tunnettu palvelujen tarjoamispaikkana. Kohteena oleva kuluttaja eli saksalainen keskivertokuluttaja ei näin ollen ymmärrä
tavaramerkkiä Cloppenburg siten, että se muodostuu yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan elinkeinotoiminnassa
käyttää osoittamaan kyseessä olevien palvelujen tai vähittäiskaupan palveluihin liittyen myytävien tavaroiden maantieteellistä
alkuperää.
19     Se lisää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-107/02, GE Betz vastaan SMHV – Atofina Chemicals (BIOMATE),
30.6.2004 antaman tuomion (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) mukaan SMHV ei ole velvollinen vaatimaan kanteen hylkäämistä,
vaan se voi jättää asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen harkintaan ja esittää kaikki asianmukaiseksi katsomansa argumentit.
Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-106/03 P, Vedial vastaan SMHV, 12.10.2004 antaman tuomion (Kok. 2004, s. I-9573) mukaan,
jolla valituksen johdosta vahvistettiin asiassa T-110/01, Vedial vastaan SMHV – France Distribution (HUBERT), 12.12.2002 annettu
tuomio (Kok. 2002, s. II‑5275), SMHV ei kuitenkaan voi missään tapauksessa muuttaa riidan sisältöä. Nämä samat periaatteet
soveltuvat SMHV:n mukaan oikeudenkäyntimenettelyihin, jotka koskevat rekisteröinnin ehdottomia hylkäysperusteita.
20     SMHV esittää lisäksi, että asetuksen N:o 40/94 60 artiklan mukaan valituslautakunnalle siirretyssä asiassa ei ole enää toimivaltaa
tutkijalla, jota puolestaan sitoisivat SMHV:n pääjohtajan ohjeet. Kyseisen asetuksen 131 artiklan 2 kohdan mukaan, siinä muodossa
kuin kyseinen kohta on sovellettavissa nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa, valituslautakunnat ovat riippumattomia, mikä
estää SMHV:a peruuttamasta riidanalaista päätöstä tai korvaamasta sitä kantajan kannalta myönteisellä päätöksellä.
21     Kantaja yhtyi istunnossa SMHV:n näkemykseen SMHV:n vaatimusten tutkimisesta, mutta se esitti, että se olisi toivonut SMHV:n
vaativan riidanalaisen päätöksen kumoamista.

SMHV:n vaatimusten ottaminen tutkittavaksi
22     Mitä tulee SMHV:n asemaan oikeudenkäynnissä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut sellaisen oikeudenkäynnin osalta,
joka koski valituslautakunnan päätöstä sen tehtyä ratkaisun väitemenettelyn johdosta, että vaikka SMHV:lla ei olekaan vaadittavaa
aktiivilegitimaatiota kanteen nostamiseksi valituslautakunnan ratkaisusta, sen ei sitä vastoin tarvitse puolustaa systemaattisesti
kaikkia valituslautakunnan tekemiä kanteen kohteeksi joutuneita päätöksiä tai vaatia tällaisesta päätöksestä nostetun kanteen
hylkäämistä (em. asia BIOMATE, tuomion 34 kohta). Mikään ei estä SMHV:a yhtymästä kantajan vaatimuksiin tai jättämästä ratkaisun
sisältöä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen harkintaan siinä yhteydessä ja samalla esittämästä kaikkia asianmukaisina
pitämiänsä perusteluja antaakseen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle tietoja (em. asia BIOMATE, tuomion 36 kohta).
Se ei sitä vastoin voi esittää vaatimuksia valituslautakunnan päätöksen kumoamiseksi tai muuttamiseksi sellaisen kohdan osalta,
jota kanteessa ei ole esitetty, tai esittää kanneperusteita, joita ei ole esitetty kanteessa (ks. vastaavasti em. asia Vedial
v. SMHV, tuomio 12.10.2004, 34 kohta).
23     Vaikka SMHV lisäksi määritellään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 133 artiklan 2 kohdassa vastaajaksi
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, tämä ei voi muuttaa asetuksen N:o 40/94 yleisestä järjestelmästä johtuvia seurauksia,
kun on kyse valituslautakunnista. Tällä määräyksellä mahdollistetaan enintään oikeudenkäyntikuluista päättäminen sellaisessa
tapauksessa, että riidanalainen päätös kumotaan tai sitä muutetaan, riippumatta siitä, millä kannalla SMHV on ollut ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimessa (em. asia BIOMATE, tuomion 35 kohta).
24     SMHV:n asema vastaajana on määritetty työjärjestyksen neljännessä osastossa yhdenmukaisesti ja erottamatta toisistaan niitä
menettelyjä, joissa valituslautakunnassa on ollut muitakin osapuolia kuin se, joka on kantajana ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa
(jäljempänä inter partes -menettelyt), ja niitä menettelyjä, joissa vastakkain ovat olleet vain kantaja ja SMHV (jäljempänä
ex parte -menettelyt). Lisäksi asetuksen N:o 40/94 63 artiklassa ei ole tehty mitään eroa sen mukaan, onko menettely, joka
on johtanut riidanalaiseen päätökseen, ollut inter partes- vai ex parte -menettely. Tästä seuraa, että edellä mainittu oikeuskäytäntö,
joka on syntynyt inter partes -menettelyjen osalta, voidaan ulottaa koskemaan ex parte -menettelyjä.
25     Vaikka SMHV on käsiteltävänä olevassa tapauksessa nimenomaisesti kieltäytynyt vaatimasta riidanalaisen päätöksen kumoamista
ja vaikka asia on jätetty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen harkintaan, on todettava, että SMHV on esittänyt yksinomaan
argumentteja, jotka tukevat asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan virheelliseen soveltamiseen perustuvaa kantajan
kanneperustetta. SMHV on näin ollen selvästi ilmaissut haluavansa tukea kantajan esittämiä vaatimuksia ja sen esittämää kanneperustetta.
26     SMHV:n vaatimukset on näin ollen syytä muotoilla uudelleen ja katsoa sen vaativan pääasiallisesti, että kantajan vaatimukset
hyväksyttäisiin.
27     Edellä 22–24 kohdasta johtuu, että vaatimukset, joilla SMHV yhtyy kantajan esittämiin kumoamisvaatimuksiin, on tutkittava,
koska ensiksi mainitut vaatimukset ja niiden tueksi esitetyt argumentit eivät eroa kantajan esittämistä vaatimuksista ja kanneperusteista.
28     Sen kysymyksen osalta, voiko asianosaisten vaatimusten ja argumenttien yhtenevyys vapauttaa SMHV:n tarkoittamalla tavalla
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen lausumasta käsiteltävänä olevassa tapauksessa kanteen perusteesta, on todettava, että
vaikka pääasiaa koskevat asianosaisten argumentit ovat yhtenevät, kanne ei ole menettänyt kohdettaan. Asianosaisten yksimielisyydestä
huolimatta riidanalaista päätöstä ei nimittäin ole muutettu eikä peruutettu, sillä SMHV:lla ei ole valtaa tehdä tätä eikä
liioin valtaa antaa tällaisia ohjeita valituslautakunnille, joiden riippumattomuus on vahvistettu asetuksen N:o 40/94 131
artiklan 2 kohdassa – nykyinen 131 artiklan 4 kohta – sellaisena kuin ensiksi mainittua säännöstä sovellettiin 9.3.2004 saakka.
Tästä seuraa, että kantajalla on edelleen intressi saada kyseinen päätös kumotuksi.
29     Edellä esitetystä seuraa, että asianosaisten vaatimusten ja argumenttien yhtenevyys ei vapauta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta
tutkimasta riidanalaisen päätöksen laillisuutta kanteessa esitettyjen kanneperusteiden perusteella.

Pääasia
30     Asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan seuraavia tavaramerkkejä ei rekisteröidä: ”tavaramerkit, jotka
muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan elinkeinotoiminnassa käyttää osoittamaan tavaroiden
tai palvelujen lajia, laatua, määrää, käyttötarkoitusta, arvoa tai maantieteellistä alkuperää, tavaroiden valmistusajankohtaa
tai palvelujen suoritusajankohtaa taikka muita tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia”.
31     Lisäksi kyseisen asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa säädetään, että ”edellä 1 kohtaa sovelletaan, vaikka rekisteröinnin esteet
olisivat olemassa ainoastaan osassa yhteisöä”.
32     Asetuksen 7 artiklan 1 kohdan c alakohdalla pyritään siihen yleisen edun mukaiseen tavoitteeseen, että merkkejä tai ilmauksia,
joilla kuvaillaan sen tyyppisiä tavaroita tai palveluita, joita varten rekisteröintiä haetaan, on jokaisen saatava vapaasti
käyttää. Tällä säännöksellä estetään siis se, että ainoastaan yksi yritys saisi rekisteröinnin perusteella käyttää tavaramerkkinään
tällaisia merkkejä tai ilmauksia (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat C-108/97 ja C-109/97, Windsurfing Chiemsee, tuomio 4.5.1999,
Kok. 1999, s. I-2779, 25 kohta).
33     Etenkin kun kyse on merkeistä tai ilmauksista, joita voidaan käyttää sen tyyppisten tavaroiden maantieteellisen alkuperän
osoittamiseen, joita varten tavaramerkki halutaan rekisteröidä, eli erityisesti maantieteellisistä nimistä, yleisen edun mukaista
on, että ne ovat vapaasti käytettävissä, koska näillä merkeillä tai ilmauksilla voidaan kuvailla kyseisen tyyppisten tavaroiden
laatua ja muita ominaisuuksia ja koska tämän lisäksi näillä voidaan vaikuttaa eri tavoin kuluttajien valintoihin esimerkiksi
niin, että kuluttajat yhdistävät tavarat tai palvelut miellyttäväksi kokemaansa maantieteelliseen paikkaan (ks. vastaavasti
em. yhdistetyt asiat Windsurfing Chiemsee, tuomion 26 kohta).
34     Lisäksi on huomattava, että maantieteellisiä nimiä ei voida rekisteröidä tavaramerkeiksi yhtäältä silloin, kun ne ovat sellaisten
täsmällisesti määriteltyjen maantieteellisten paikkojen nimiä, jotka ovat jo tunnettuja kyseisen tyyppisten tavaroiden tai
palvelujen osalta ja jotka asianomainen kohderyhmä yhdistää näihin tavaroihin tai palveluihin, eikä toisaalta sellaisia maantieteellisiä
nimiä, joita yritykset mahdollisesti käyttävät vastaisuudessa ja jotka on jätettävä tällaisten yritysten vapaaseen käyttöön,
jotta nämä yritykset voisivat ilmaista kyseisten tavaroiden tai palvelujen maantieteellisen alkuperän (ks. vastaavasti em.
yhdistetyt asiat Windsurfing Chiemsee, tuomion 29 ja 30 kohta).
35     Tältä osin on huomattava, että yhteisön lainsäätäjä on asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetystä poiketen
varannut mahdollisuuden rekisteröidä merkkejä, joita voidaan käyttää osoittamaan tavaroiden maantieteellistä alkuperää, kyseisen
asetuksen 64 artiklan 2 kohdan mukaisesti yhteismerkeiksi ja – tiettyjen tavaroiden osalta silloin, kun ne täyttävät vaaditut
edellytykset – maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta 14 päivänä
heinäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2081/92 (EYVL L 208, s. 1) säännösten nojalla suojatuiksi maantieteellisiksi
merkinnöiksi tai alkuperänimityksiksi.
36     On kuitenkin syytä korostaa, että asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan vastaista ei periaatteessa ole sellaisten
maantieteellisten nimien rekisteröiminen, jotka eivät ole asianomaisessa kohderyhmässä tunnettuja tai joiden ei ainakaan katsota
viittaavan maantieteelliseen paikkaan, eikä myöskään sellaisten maantieteellisten nimien rekisteröiminen, jotka ovat sellaisten
paikkojen nimiä, joiden ominaispiirteiden vuoksi on epätodennäköistä, että kyseisten tavaroiden tai palvelujen katsottaisiin
asianomaisessa kohderyhmässä olevan peräisin tästä paikasta tai olevan siellä suunniteltuja (ks. vastaavasti em. yhdistetyt
asiat Windsurfing Chiemsee, tuomion 33 kohta).
37     Kaikki edellä esitetty huomioon ottaen merkin kuvailevuutta voidaan arvioida ainoastaan yhtäältä suhteessa kyseisiin tavaroihin
tai palveluihin ja toisaalta sen suhteen, miten kohdeyleisö ymmärtää merkin (asia T-295/01, Nordmilch v. SMHV (OLDENBURGER),
tuomio 15.10.2003, Kok. 2003, s. II-4365, 27–34 kohta).
38     Tässä arvioinnissa SMHV:n on osoitettava, että maantieteellinen nimi tunnetaan asianomaisessa kohderyhmässä paikkaan viittaavana
ilmaisuna. Lisäksi kyseessä oleva nimi on tällä hetkellä voitava yhdistää asianomaisessa kohderyhmässä kyseisen tyyppisiin
tavaroihin tai palveluihin, tai on voitava kohtuudella olettaa, että tällaista nimeä voidaan pitää tässä kohderyhmässä tällaisten
tavaroiden tai palvelujen maantieteellisen alkuperän osoittavana ilmauksena. Tätä tutkittaessa on erityisesti otettava huomioon
tämän maantieteellisen nimen tunnettuusaste asianomaisessa kohderyhmässä sekä nimen ilmaiseman paikan ja kyseisten tavaroiden
tai palvelujen ominaispiirteet (ks. vastaavasti em. yhdistetyt asiat Windsurfing Chiemsee, tuomion 37 kohta ja tuomiolauselman
1 kohta).
39     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tutkinnan on käsiteltävänä olevassa tapauksessa rajoituttava siihen, muodostuuko haettu
merkki saksalaisen kohdeyleisön kannalta yksinomaan sellaisesta merkinnästä, jota voidaan elinkeinotoiminnassa käyttää osoittamaan
tarkoitettujen palvelujen maantieteellistä alkuperää. Tältä osin on selvää, että Cloppenburg on Ala-Saksissa sijaitsevan noin
30 000 asukkaan kaupungin nimi.
40     Lisäksi kantaja ei ole kiistänyt sitä, että kohdeyleisö eli vähittäiskaupan palvelujen keskivertokuluttaja muodostuu saksalaisesta
keskivertokuluttajasta.
41     Merkin Cloppenburg kuvailevuuden arvioinnin kannalta on todettava ensiksikin, että riidanalaisessa päätöksessä esitetyt perustelut,
joilla pyritään osoittamaan, että saksalainen keskivertokuluttaja tuntee tämän merkin maantieteellisenä paikkana, eivät ole
kaikilta osin vakuuttavia.
42     Ensiksikin, vaikka sana, jonka lopussa on ”burg”, tarkoittaa usein maantieteellistä paikkaa, tämä pääte ei voi sellaisenaan
riittää osoittamaan, että kuluttaja tunnistaa sanassa Cloppenburg tiettyä kaupunkia koskevan ilmauksen. Tämä pääte nimittäin
esiintyy myös sukunimissä ja mielikuvitusnimissä.
43     Toiseksi, valituslautakunnan väite, jonka mukaan kooltaan Cloppenburgiin verrattavissa olevat kaupungit ja alueet mainitaan
säännöllisesti säätiedotteissa ja -ennusteissa koko Saksan alueella, ei ole vakuuttava. Koko Saksan alueella lähetettävissä
sääennusteissa käytetään todellisuudessa kiintopisteinä yleensä suuria kaupunkeja kuten, Hampuri, Hannover, Düsseldorf, Köln,
Berliini, Frankfurt am Main, Stuttgart tai München, sekä vuoria tai suuria jokia. Cloppenburgin kokoinen kaupunki esiintyy
niissä vain poikkeuksellisesti.
44     Kolmanneksi, vaikka Cloppenburgin kaupunki voi olla merkitty moottoriteiden tai maanteiden kyltteihin ja vaikka se voidaan
mainita liikennetiedotteissa, on kuitenkin niin, että nämä tiedot on tarkoitettu paikalliselle yleisölle. Suuntatiedot, jotka
on merkitty moottoriteiden kyltteihin koko liittovaltion alueella, rajoittuvat yhtäältä suuriin kaupunkeihin, joiden sijainti
on tunnettu, kuten edellisessä kohdassa mainittuihin kaupunkeihin. Cloppenburgin kaupunki mainitaan vain ympäröivällä alueella,
ja kohteena on siten yleisö, joka haluaa mennä tälle alueelle tai tähän kaupunkiin. Toisaalta tämä sama toteamus soveltuu
liikennetiedotteisiin, joita seuraa tarkoin ainoastaan se yleisö, jolla on todellista mielenkiintoa kyseisen alueen liikennetilannetta
kohtaan.
45     Valituslautakunta ei lopuksi ole tuonut esiin ainoatakaan nähtävyyttä tai mitään taloudellista toimintaa, jonka takia Cloppenburgin
kaupunki olisi tunnettu kuluttajien keskuudessa koko Saksan alueella.
46     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi jättää ratkaisematta sen kysymyksen, tunteeko kohdeyleisö Cloppenburgin kaupungin
maantieteellisenä paikkana. Kyseisen kaupungin vähäisen koon takia on joka tapauksessa syytä katsoa, että vaikka saksalainen
kuluttaja tuntisi tämän kaupungin, tämän tuntemisen on katsottava olevan heikkoa tai enintään keskinkertaista.
47     Toiseksi on tuotava esiin, että valituslautakunta ei ole osoittanut oikeudellisesti riittävällä tavalla, että asianomainen
kohdeyleisö yhdistäisi toisiinsa Cloppenburgin kaupungin tai alueen ja toisaalta kyseisen tyyppiset palvelut tai että voitaisiin
kohtuudella olettaa, että sanaa Cloppenburg voidaan pitää tämän yleisön keskuudessa kyseisen tyyppisten palvelujen maantieteellisen
alkuperän osoittavana ilmauksena.
48     Riidanalaisessa päätöksessä esitetään ainoastaan, että asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan soveltamisen kannalta
on riittävää, että kuluttaja voi luulla, että sanalla Cloppenburg tarkoitetaan paikkaa, jossa vähittäiskaupan palveluja suunnitellaan
ja josta käsin niitä tarjotaan, ilman että kyseisessä päätöksessä muutoin ilmoitetaan, miltä osin tämä edellytys tässä tapauksessa
täyttyy. Valituslautakunta on lähinnä vain katsonut, että saksalaisen yleisön kannalta sana Cloppenburg tarkoittaa kaupunkia
Ala-Saksissa.
49     Vaikka kohdeyleisö tuntisikin Cloppenburgin kaupungin, tästä ei seuraa automaattisesti, että merkkiä voidaan elinkeinotoiminnassa
käyttää osoittamaan maantieteellistä alkuperää. Sen tutkimiseksi, täyttyvätkö kyseessä olevan rekisteröinnin hylkäysperusteen
soveltamisedellytykset, on otettava huomioon kaikki merkitykselliset seikat, kuten kyseessä olevien tavaroiden tai palvelujen
luonne, kyseisen maantieteellisen paikan maineen laajuus erityisesti kyseessä olevalla talouden alalla ja kyseisen paikan
tunnettuusaste kohdeyleisön keskuudessa, asianomaisella toimialalla noudatetut tavat ja se, miltä osin kyseessä olevien tavaroiden
tai palvelujen maantieteellinen alkuperä voi olla kohderyhmälle merkityksellinen asianomaisten tavaroiden tai palvelujen laadun
tai muiden ominaisuuksien arvioimiseksi.
50     Käsiteltävänä olevassa tapauksessa kohdeyleisö tuntee Cloppenburgin kaupungin heikosti tai enintään keskinkertaisesti. Kyse
on yhtäältä pienestä kaupungista. Toisaalta valituslautakunta ei ole tuonut esiin minkään tyyppisiä tavaroita tai palveluja,
joiden osalta kyseinen kaupunki olisi laajalti tunnettu tavaroiden tuotantopaikkana tai palvelujen tarjoamispaikkana. Lisäksi
valituslautakunta ei ole osoittanut, että elinkeinotoiminnassa olisi tavallista ilmoittaa vähittäiskaupan palvelujen maantieteellinen
alkuperä. Lisäksi tällaisten palvelujen maantieteellistä alkuperää ei yleensä pidetä merkityksellisenä arvioitaessa niiden
laatua tai ominaisuuksia.
51     Asianomainen yleisö ei näin ollen tällä hetkellä yhdistä Cloppenburgin kaupunkia kyseessä olevan tyyppisiin palveluihin, eikä
liioin voida kohtuudella olettaa, että kyseistä merkintää voidaan vastaisuudessa pitää näiden palvelujen maantieteellisen
alkuperän osoittavana ilmauksena.
52     Tästä seuraa, että valituslautakunta on tehnyt oikeudellisen virheen asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan soveltamisessa.
Tämän säännöksen virheellisen soveltamiseen perustuva kanneperuste on näin ollen hyväksyttävä ilman että on tarpeen, että
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin lausuu kantajan esittämistä muista argumenteista tai mahdollisesta perustelujen puuttumisesta.

Oikeudenkäyntikulut
53     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska SMHV on hävinnyt asian riidanalaisen päätöksen tultua
kumotuksi, se on velvoitettava korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut viimeksi mainitun vaatimusten mukaisesti, edellä 26
kohdassa esitetystä SMHV:n vaatimusten uudelleenmuotoilusta huolimatta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (laajennettu toinen jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) neljännen valituslautakunnan 27.8.2003 tekemä päätös (asia
R 105/2002-4) kumotaan.
2)
Sisämarkkinoiden harmonisointivirasto (tavaramerkit ja mallit) velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Pirrung
Meij
Forwood
Pelikánová

Papasavvas
Julistettiin Luxemburgissa 25 päivänä lokakuuta 2005.
E. Coulon

J. Pirrung
kirjaaja

jaoston puheenjohtaja
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.