CELEX: 62004TJ0466
Yhteisön tavaramerkki
Sanamerkki GERONIMO STILTON
Väite
Käsittelyn lykkääminen
Hakemuksen kohteena olevan tavaramerkin kattamien tavaroiden luettelon rajaaminen
Väitteen peruuttaminen

Asian tausta
1       Elisabetta Dami teki 13.10.1999 sisämarkkinoiden harmonisointivirastolle (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) yhteisön tavaramerkkiä
koskevan hakemuksen yhteisön tavaramerkistä 20 päivänä joulukuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (EYVL 1994,
L 11, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna, perusteella.
2       Tavaramerkki, jonka rekisteröintiä haettiin, on sanamerkki GERONIMO STILTON.
3       Tavarat ja palvelut, joita varten rekisteröintiä haettiin, kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien
rekisteröimistä varten koskevaan, 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna,
pohjautuvan luokituksen luokkiin 16, 25, 28, 29, 30 ja 41.
4       Luokkiin 29 ja 30 kuuluvat tavarat vastaavat seuraavaa kuvausta:
–       luokka 29: ”Liha; kala; ei-elävät nilviäiset ja äyriäiset; siipikarja ja riista; lihauutteet; purkitettu liha; säilötyt, kuivatut
ja umpioidut hedelmät ja vihannekset; hyytelöt; hillot; munat; maito; maitotuotteet; maitotuotteet; juusto; voi; jogurtti;
maitojuomat; ravintoöljyt ja -rasvat; pikkelssit; hedelmäsäilykkeet; vihannessäilykkeet; lihasäilykkeet; kalasäilykkeet”
–       luokka 30: ”Leivonnaistaikinat; elintarvikepastat, makeiset; kahvi; tee; kaakao; sokeri; riisi; tapioka; kahvinkorvike; jauhot;
viljasta tehdyt valmisteet; leipä; keksit; tortut; leivonnaiset; makeiset; jäätelöt; hunaja; sokeriliemi; pippuri; etikka;
kastikkeet; mausteet; jää; kahvi‑, kaakao‑ tai suklaapohjaiset juomat”.
5       Tavaramerkkihakemus julkaistiin 5.6.2000 yhteisön tavaramerkkilehden nrossa 45/00.
6       The Stilton Cheese Makers Association teki 5.9.2000 luokkiin 16, 29 ja 30 kuuluvien tavaroiden osalta asetuksen N:o 40/94
8 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 8 artiklan 4 kohdan nojalla väitteen hakemuksen kohteena olevan tavaramerkin rekisteröintiä
vastaan. Väitteentekijä vetosi väitteensä tueksi useissa jäsenvaltioissa rekisteröityihin tavaramerkkeihin, jotka muodostuvat
sanasta stilton ja jotka kaikki liittyvät maitotuotteisiin.
7       SMHV:n väiteosasto hyväksyi väitteen 30.9.2002 tekemällään päätöksellä luokkiin 29 ja 30 kuuluvien tavaroiden osalta, ja se
hylkäsi väitteen muilta osin.
8       Kantaja valitti tästä päätöksestä 29.11.2002 asetuksen N:o 40/94 59 artiklan nojalla, ja valitus annettiin SMHV:n toisen valituslautakunnan
käsiteltäväksi asianumerolla R 982/2002‑2. Kantaja vaati, että mainittu valituslautakunta hylkää väitteen myös luokkiin 29
ja 30 kuuluvien tavaroiden, eikä ainoastaan luokkaan 16 kuuluvien tavaroiden osalta.
9       Samana päivänä myös väitteentekijä valitti tästä samasta päätöksestä, ja tämä valitus, jonka asiannumero on R 973/2002‑2,
annettiin niin ikään SMHV:n toisen valituslautakunnan käsiteltäväksi. Väitteentekijä vaati, että mainittu valituslautakunta
hyväksyy väitteen myös luokkaan 16 kuuluvien tavaroiden, eikä ainoastaan luokkiin 29 ja 30 kuuluvien tavaroiden osalta.
10     Asianosaiset esittivät yhteisesti neljään otteeseen pyynnön asian R 973/2002‑2 käsittelyn lykkäämisestä. Valituslautakunta
hyväksyi nämä pyynnöt. Vaikka valituslautakunta ei muodollisesti yhdistänyt näitä asioita, asiassa R 973/2002‑2 yhteisesti
esitettyjen, valituksen käsittelyn lykkäämistä koskevien pyyntöjen katsottiin koskevan myös valitusta asiassa R 982/2002‑2.
Valituslautakunta totesi asianosaisille osoittamassaan 2.4.2004 päivätyssä ilmoituksessa neljännen käsittelyn lykkäämistä
koskevan pyynnön osalta seuraavaa:
”Vahvistamme, että valituksen käsittelyä lykätään kahdeksi kuukaudeksi 5.6.2004 saakka. Tämän lykkäyksen katsotaan olevan
etukäteen esitetyt pyynnöt huomioon ottaen viimeinen, paitsi mikäli asianosaiset esittävät poikkeuksellisia syitä, jotka antavat
aiheen ylimääräiseen lykkäykseen.”
11     Kantaja pyysi 3.6.2004 päivätyllä kirjeellä, että hakemuksen kohteena olevan tavaramerkin kattamien tavaroiden luetteloa rajoitetaan
yhtäältä siten, että luokan 29 osalta viittaus ”maitotuotteisiin ja juustoon” poistetaan, ja toisaalta siten, että luokan
30 osalta lisätään täsmennys ”lukuun ottamatta juustosta valmistettuja elintarvikkeita ja juomia”.
12     Asianosaiset pyysivät yhteisesti 4.6.2004 päivätyllä kirjeellä, että valituslautakunta lykkää valituksen käsittelyä. Kyseisessä
kirjeessä asianosaiset myös ilmoittivat yhtäältä, että kantaja oli 3.6.2004 päivättyyn kirjeeseensä viitaten ”pyytänyt, että
tähän tavaramerkkihakemukseen liittyvää tavaroiden eritelmää muutetaan”, ja toisaalta, että ”[väitteentekijä oli] seuraavanlaisessa
tilanteessa: kun – – tässä hakemuksessa olevaa tavaroiden eritelmää [on muutettu] niin, että luokan 29 osalta [on poistettu
viittaus] ’juustoon, maitotuotteisiin’ ja ’tuotteisiin, joihin sisältyy yleisilmaisu ’maitotuotteet’, joita ovat muun muassa
maito, maitovalmisteet, voi, maito‑ ja jogurttijuomat’, ja ’luokan 30 osalta [on poistettu viittaus] juustoa sisältäviin ja
juustosta valmistettuihin elintarvikkeisiin ja juomiin, väite peruutetaan’”.
13     Valituslautakunta ilmoitti asianosaisille 15.6.2004 päivätyllä kirjeellä, että se tulkitsi 4.6.2004 päivättyä kirjettä siten,
että siinä oli kyse yhteisesti esitetystä pyynnöstä hakemuksen kohteena olevan tavaramerkin kattamien tavaroiden luettelon
rajoittamisesta, ja näin ollen se esitti asianosaisille tämän pyynnön mukaisesti rajoitetun luettelon. Valituslautakunta totesi
tässä samassa kirjeessä lisäksi, että ”mikäli [väitteentekijä] peruuttaa väitteen”, asianosaisia pyydetään ilmoittamaan 14.7.2004
mennessä, ovatko ne sopineet väitemenettelystä ja valitusmenettelystä aiheutuneiden kulujen jakamisesta. Valituslautakunta
täsmensi, että jos tällaista sopimusta ei ole, se päättää menettelystä aiheutuneiden kulujen jakamisesta.
14     Kantaja pyysi 16.6.2004 päivätyssä kirjeessään valituslautakuntaa peruuttamaan tulkintansa, joka vaikutti sisältyvän 15.6.2004
päivättyyn kirjeeseen, ja vahvistamaan, että ainoa hakemuksen kohteena olevan tavaramerkin kattamien tavaroiden luettelon
rajoitus sisältyi kantajan 3.6.2004 päivättyyn kirjeeseen. Kantaja väitti, että 4.6.2004 päivätty kirje oli asianosaisten
erisuuntaisten pyrkimysten vuoksi ainoastaan yhteisesti esitetty valituksen käsittelyn lykkäämistä koskeva pyyntö, sillä väitteentekijä
vaati tehtäväksi enemmän muutoksia kuin ne, jotka oli mainittu 3.6.2004 päivätyssä kirjeessä.
15     Valituslautakunta hylkäsi tämän pyynnön 23.6.2004 päivätyllä kirjeellä. Se muistutti ensinnäkin, että pyyntöä hakemuksen kohteena
olevan tavaramerkin kattamien tavaroiden luettelon rajoittamisesta ei voitu peruuttaa, koska kyseisestä pyynnöstä oli tullut
sitova. Tämän jälkeen se katsoi, että asianosaisten yhteisen, 4.6.2004 päivätyn kirjeen muotoilu eli ”kun tavaroiden eritelmää
on muutettu – – , väite peruutetaan”, voitiin ymmärtää ainoastaan siten, että kyseessä oli mainitun luettelon rajoittamista
koskeva pyyntö. Lisäksi se otti huomioon sen seikan, että asianosaiset olivat yhteisesti allekirjoittaneet ja lähettäneet
kirjeen, ja totesi, että kantaja oli siten kirjallisesti hyväksynyt tämän ehdon. Valituslautakunta arvioi näin ollen, että
se ainoastaan hyväksyi asianosaisten yhteisesti esittämän pyynnön saada vahvistus sille, että hakemuksen kohteena olevan tavaramerkin
kattamien tavaroiden luettelon rajoitus oli hyväksytty sellaisenaan.
16     Väitteentekijä muistutti valituslautakuntaa 1.7.2004 päivätyssä kirjeessään siitä, että se aikoi peruuttaa väitteensä, jos
ja vain jos valituslautakunnan 15.6.2004 päivättyyn kirjeeseen sisältynyttä hakemuksen kohteena olevan tavaramerkin kattamien
tavaroiden luetteloa ei muutettaisi.
17     Väitteentekijä pyysi 23.7.2004 päivätyssä kirjeessä, että valituslautakunta vahvistaa, että mainittua luetteloa oli rajoitettu
lopullisesti valituslautakunnan 15.6.2004 päivätyn kirjeen mukaisesti.
18     Valituslautakunta vahvisti 29.7.2004 päivätyssä kirjeessä, että mainitun luettelon rajoitus, joka hyväksyttiin, oli 15.6.2004
päivätyssä kirjeessä todetun mukainen ja että näin ollen väite katsottiin peruutetuksi.
19     Valituslautakunta arvioi kyseisissä kahdessa asiassa 20.9.2004 tekemissään päätöksissä (jäljempänä riidanalaiset päätökset),
että kun otettiin huomioon, että menettely oli päättynyt väitteen peruuttamiseen, ainoa ratkaistavana ollut kysymys koski
kulujen jakamista, koska asianosaiset eivät olleet siitä sopineet. Valituslautakunta päätti tältä osin määrätä, että asianosaiset
vastaavat väitemenettelystä ja valitusmenettelystä aiheutuneista omista kuluistaan asetuksen N:o 40/94 81 artiklan 2 ja 3
kohdan mukaisesti.

Asianosaisten vaatimukset
20     Kantaja vaatii molemmissa asioissa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       toteaa, että SMHV:lle osoitettu 4.6.2004 päivätty, ja kantajan ja väitteentekijän yhteisesti allekirjoittama kirje ei sisällä
ilmoitusta, jonka tarkoituksena on päättää valituslautakunnassa käytävä menettely, vaan yksinomaan pyynnön asian käsittelyn
lykkäämisestä
–       kumoaa riidanalaiset päätökset ja palauttaa asian SMHV:n valituslautakunnan käsiteltäväksi
–       velvoittaa SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
21     SMHV vaatii molemmissa asioissa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       kumoaa riidanalaiset päätökset
–       velvoittaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeudenkäyntimenettelyn asianosaiset vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Oikeudellinen arviointi

Asianosaisten lausumat
22     Kantaja väittää, että valituslautakunta katsoi virheellisesti, että asianosaiset olivat ilmaisseet yhteisen pyrkimyksen päättää
SMHV:ssa käytävä menettely. Hän väittää tältä osin, että asianosaisten yhteinen, 4.6.2004 päivätty kirje oli ainoastaan käsittelyn
lykkäämistä koskeva pyyntö sovinnon aikaansaamiseksi sen osalta, mitä tavaroita hakemuksen kohteena olevan tavaramerkin kattamien
tavaroiden luettelosta poistetaan.
23     Kantajan mukaan mainittuun kirjeeseen ei sitä vastoin sisälly ilmoitusta, jolla pyritään valituslautakunnassa käytävän menettelyn
päättämiseen. Siitä ilmenee päinvastoin selvästi, etteivät asianosaiset olleet sopineet menettelyn päättämisestä. Yhtäältä
tässä kirjeessä selitetään, että kantaja oli esittänyt valituslautakunnalle 3.6.2004 päivätyllä kirjeellä pyynnön hakemuksen
kohteena olevan tavaramerkin kattamien tavaroiden luettelon rajoittamisesta väitteentekijän kanssa 22.12.2003 aikaansaadun
sovinnon mukaisesti. Toisaalta siinä selitetään, että väitteentekijä oli todennut tämän rajoittamista koskevan pyynnön huomioon
ottaen, ettei se peruuttaisi väitettä kuin siinä tapauksessa, että myös tietyt muut tavarat, joita mainittu sovinto ei koskenut,
poistettaisiin kyseessä olevasta luettelosta.
24     Kantaja päättelee tästä, että valituslautakunta tulkitsi virheellisesti asianosaisten SMHV:lle esittämää pyyntöä käsittelyn
lykkäämisestä.
25     SMHV katsoo, että kanne on perusteltu ja että riidanalaiset päätökset on kumottava. Se väittää, että oikeuskäytännössä on
todettu, että tällaiset vaatimukset otetaan tutkittavaksi (asia T‑107/02, GE Betz v. SMHV – Atofina Chemicals (BIOMATE), tuomio
30.6.2004, 32–36 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa ja asia T‑22/04, Reemark v. SMHV – Bluenet (Westlife),
tuomio 4.5.2005, 16–19 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
26     Aineellisen kysymyksen osalta SMHV katsoo kantajan tapaan, että 4.6.2004 päivättyyn kirjeeseen sisältyi ainoastaan asianosaisten
yhteisesti esittämä pyyntö käsittelyn lykkäämisestä. Se päättelee näin ollen, että valituslautakunta rikkoi asetuksen N:o
40/94 44 artiklan 1 kohtaa, kun se rajoitti hakemuksen kohteena olevan tavaramerkin kattamien tavaroiden luetteloa.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Asianosaisten vaatimusten tutkittavaksi ottaminen
27     Aluksi on todettava, että ensimmäisessä vaatimuksessaan kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa,
että SMHV:lle osoitettu 4.6.2004 päivätty, ja kantajan ja väitteentekijän yhteisesti allekirjoittama kirje ei sisällä ilmoitusta,
jonka tarkoituksena on päättää valituslautakunnassa käytävä menettely, vaan yksinomaan pyynnön asian käsittelyn lykkäämisestä.
Tämä vaatimus ei ole itsenäinen suhteessa kantajan toiseen vaatimukseen riidanalaisten päätösten kumoamisesta, koska se muodostaa
argumentin toisen vaatimuksen tueksi. Näin ollen tähän vaatimukseen ei sellaisenaan ole tarpeen ottaa kantaa.
28     SMHV puolestaan vaatii ensimmäisessä vaatimuksessaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumoaa riidanalaiset päätökset.
29     Tältä osin on muistutettava, että väitemenettelyn päätteeksi ratkaisun antaneen valituslautakunnan päätöksestä nostettua kannetta
koskevassa oikeudenkäynnissä SMHV:lla ei ole valtaa muuttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa omaksumallaan kannalla
riidan sisältöä siitä, mitä se on rekisteröinnin hakijan ja väitteentekijän vaatimusten seurauksena (asia C‑106/03 P, Vedial
v. SMHV, tuomio 12.10.2004, Kok. 2004, s. I‑9573, 26 kohta, jolla valituksen johdosta pysytettiin asiassa T‑110/01, Vedial
v. SMHV – France Distribution (HUBERT), 12.12.2002 annettu tuomio (Kok. 2002, s. II‑5275); em. asia Westlife, tuomion 16 kohta
ja asia T‑186/04, Spa Monopole v. SMHV – Spaform (SPAFORM), tuomio 15.6.2005, 19 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
30     Tästä oikeuskäytännöstä ei kuitenkaan seuraa, että SMHV on velvollinen vaatimaan valituslautakuntansa ratkaisusta nostetun
kanteen hylkäämistä. Vaikka SMHV:lla ei ole vaadittavaa aktiivilegitimaatiota kanteen nostamiseksi valituslautakunnan ratkaisusta,
sen ei käänteisesti tarvitse puolustaa systemaattisesti kaikkia valituslautakunnan tekemiä kanteen kohteeksi joutuneita päätöksiä
tai vaatia tällaisesta päätöksestä nostetun kanteen hylkäämistä (em. asia BIOMATE, tuomion 34 kohta; em. asia Westlife, tuomion
17 kohta ja em. asia SPAFORM, tuomion 20 kohta).
31     Mikään ei siis estä sitä, että SMHV yhtyy kantajan vaatimukseen tai jättää asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen harkintaan
samalla, kun se esittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle kaikki asian selvittämisen kannalta asianmukaisina pitämänsä
perustelut (em. asia BIOMATE, tuomion 36 kohta ja asia T‑379/03, Peek & Cloppenburg v. SMHV (Cloppenburg), tuomio 25.10.2005,
22 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
32     Se ei sitä vastoin voi esittää vaatimuksia valituslautakunnan päätöksen kumoamiseksi tai muuttamiseksi sellaisen kohdan osalta,
jota kanteessa ei ole esitetty, tai esittää kanneperusteita, joita ei ole esitetty kanteessa (em. asia Vedial v. SMHV, tuomion
34 kohta ja em. asia Cloppenburg, tuomion 22 kohta).
33     Esillä olevassa asiassa on todettava, että SMHV on esittänyt ainoastaan kantajan, jonka mukaan valituslautakunta teki virheen,
kun se katsoi, että asianosaiset olivat ilmaisseet yhteisen pyrkimyksen päättää SMHV:ssa käytävä menettely, vaatimuksia tukevia
perusteluja. Näin ollen SMHV:n esittämän vaatimuksen ja sen tueksi esitettyjen perustelujen tutkittavaksi ottamisen edellytykset
täyttyvät, koska ne ovat kantajan esittämien vaatimusten ja perustelujen mukaisia.
Pääasia
34     Kantaja, jota SMHV tukee, väittää kanteensa tueksi, että valituslautakunta katsoi virheellisesti, että asianosaiset olivat
ilmaisseet yhteisen pyrkimyksen päättää SMHV:ssa käytävä menettely. Tältä osin on todettava, ettei riidanalaisissa päätöksissä
nimenomaisesti todeta, että menettely päätetään.
35     On kuitenkin katsottava, että kun valituslautakunta päätti SMHV:ssa käydystä menettelystä aiheutuneiden kulujen jakamisesta
sillä perusteella, että ”väitteen peruuttamisella menettely päättyy” (ks. toisen riidanalaisen päätöksen 20 kohdassa ja toisen
riidanalaisen päätöksen 21 kohdassa mainittu peruste), se teki implisiittisesti päätöksen menettelyn päättämisestä.
36     Vaikka edellä mainittuun perusteeseen ei liity täsmennyksiä, menettelyn kulkuun liittyviä tosiseikkoja koskevaan selvitykseen
ja erityisesti asianosaisten ja valituslautakunnan kirjeenvaihtoon (ks. toisen riidanalaisen päätöksen 9–18 kohta ja toisen
riidanalaisen päätöksen 10–19 kohta) sisältyy riittävän yksityiskohtaisia tietoja, jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
voi käsittää ne syyt ja tarkastella niitä syitä, joiden nojalla valituslautakunta arvioi, että kantaja oli rajoittanut tavaramerkkihakemustaan
ja että väitteentekijä oli vastaavasti peruuttanut väitteensä.
37     On siis tutkittava, oliko valituslautakunnan esillä olevassa asiassa mahdollista todeta pätevästi, että asianosaiset olivat
ilmaisseet yhteisen pyrkimyksen päättää valituslautakunnassa käytävä menettely. Tältä osin on todettava, että asetuksen N:o
40/94 44 artiklan 1 kohdassa säädetään tavaramerkkihakemuksen tai väitteen osittaisen tai kokonaisuudessaan suoritettavan
peruuttamisen edellytysten ja menettelytapojen osalta, että hakija voi milloin tahansa peruuttaa yhteisön tavaramerkkiä koskevan
hakemuksensa tai rajoittaa sen sisältämien tavaroiden tai palvelujen luetteloa.
38     Lisäksi yhteisön tavaramerkistä annetun neuvoston asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13 päivänä joulukuuta 1995 annetun
komission asetuksen (EY) N:o 2868/95 (EYVL L 303, s. 1) 20 säännön 5 kohdassa säädetään, että jos hakija asetuksen N:o 40/94
44 artiklan 1 kohdan mukaisesti rajoittaa tavaroiden ja palvelujen luetteloa, SMHV ilmoittaa tästä väitteentekijälle ja kehottaa
tätä asettamansa määräajan kuluessa ilmoittamaan, jatkaako hän väitettä, ja jos jatkaa, mitä jäljellä olevia tavaroita ja
palveluja vastaan.
39     Oikeuskäytännön mukaan tavara‑ ja palveluluettelon rajoittamiseen on kyseisessä säännöksessä säädetty oikeus yksinomaan yhteisön
tavaramerkin hakijalla, joka voi milloin tahansa pyytää SMHV:lta tällaista rajoittamista. Yhteisön tavaramerkkiä koskevan
hakemuksen kokonainen tai osittainen peruuttaminen on tällöin tehtävä nimenomaisesti ja ilman ehtoja (ks. asia T‑219/00, Ellos
v. SMHV (ELLOS), tuomio 27.2.2002, Kok. 2002, s. II‑753, 61 kohta).
40     Vaikka onkin totta, ettei lainsäätäjä ole nimenomaisesti säätänyt mahdollisuudesta peruuttaa väite, koska asetuksen N:o 40/94
44 artiklan 1 kohta koskee ainoastaan tavaramerkkihakemuksen peruuttamista, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kuitenkin
todennut, että kun otetaan huomioon, että tämän saman asetuksen systematiikassa tavaramerkin rekisteröinnin hakija ja väitteentekijä
asetetaan tasavertaiseen asemaan väitemenettelyssä, on katsottava, että tämä tasavertaisuus pätee myös mahdollisuuteen peruuttaa
menettelyä koskevia toimia (asia T‑10/01, Lichtwer Pharma v. SMHV – Biofarma (Sedonium), määräys 3.7.2003, Kok. 2003, s. II‑2225,
15 kohta ja asia T‑120/03, Synopharm v. SMHV – Pentafarma (DERMAZYN), määräys 9.2.2004, Kok. 2004, s. II‑509, 19 kohta).
41     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa esillä olevassa asiassa, että valituslautakunnan väite, jonka mukaan asianosaiset
olivat ilmaisseet yhteisen pyrkimyksen päättää menettely, ei perustu tosiasioihin.
42     On nimittäin ensinnäkin todettava, että ainoa nimenomaisesti ja ilman ehtoja esitetty pyyntö hakemuksen kohteena olevan tavaramerkin
kattamien tavaroiden luettelon rajoittamisesta sisältyi kantajan 3.6.2004 päivättyyn kirjeeseen.
43     Asianosaisten yhteiseen, 4.6.2004 päivättyyn kirjeeseen ei edellä mainitussa oikeuskäytännössä esitettyjen vaatimusten vastaisesti
sisälly sellaista pyyntöä tavaramerkkihakemuksen osittaisesta peruuttamisesta tai väitteen peruuttamisesta, joka olisi nimenomainen
ja esitetty ilman ehtoja.
44     Kun otetaan huomioon mainitun kirjeen sanamuoto, kantaja ja SMHV väittävät perustellusti, että siihen sisältyy ainoastaan
yhteisesti esitetty pyyntö valituslautakuntakäsittelyn lykkäämisestä. Ainoa tässä kirjeessä valituslautakunnalle esitetty
nimenomainen pyyntö on nimittäin seuraava:
”Pyydämme täten asianosaisten nimissä, että valituksen käsittelyä lykätään.”
45     Mainittuun kirjeeseen sisältyy muilta osin ainoastaan selvitys siitä, että kantajan 3.6.2004 päivätyssä kirjeessään esittämä
kanta ja väitteentekijän kanta, jotka koskevat hakemuksen kohteena olevan tavaramerkin kattamien tavaroiden luettelon rajoittamista,
eivät ole yhteneväisiä.
46     On toisaalta ristiriitaista katsoa, että 4.6.2004 päivättyyn kirjeeseen sisältyi asianosaisten yhteisesti esittämä pyyntö
käsittelyn lykkäämisestä ja samanaikaisesti pyyntö menettelyn päättämisestä, koska pyyntö käsittelyn lykkäämisestä on aiheeton
siinä tapauksessa, että väite peruutetaan.
47     Käsittelyn lykkäämistä koskevaa pyyntöä edeltäneet tapahtumat tukevat päätelmää, jonka mukaan 4.6.2004 päivättyyn kirjeeseen
sisältyi ainoastaan mainittu pyyntö. Asiakirja-aineistosta ilmenee nimittäin, että käsittelyä oli lykätty jo useita kertoja,
jotta asianosaiset voisivat sopia asian. Valituslautakunta korosti 2.4.2004 päivätyssä ilmoituksessaan, jolla käsittelyä lykättiin
neljännen kerran, että ”tämän lykkäyksen katsotaan olevan etukäteen esitetyt pyynnöt huomioon ottaen viimeinen, paitsi mikäli
asianosaiset esittävät poikkeuksellisia syitä, jotka antavat aiheen ylimääräiseen lykkäykseen”. Näin ollen 4.6.2004 päivättyä
kirjettä on tulkittava tätä taustaa vasten eli siten, että koska valituslautakunta oli ilmoittanut asianosaisille, ettei se
lähtökohtaisesti enää hyväksyisi pyyntöjä käsittelyn lykkäämisestä, asianosaisten tarkoituksena oli esittää poikkeuksellisia
syitä, joiden nojalla ylimääräinen lykkäys olisi ollut esillä olevassa asiassa perusteltu.
48     Asiakirja-aineistossa olevien seikkojen perusteella ei myöskään voida todeta, että myöhemmin oli tehty sopimus, joka olisi
perusteena sille, että menettely päätetään. Asianosaisten 4.6.2004 päivätyn kirjeen ja riidanalaisten päätösten tekemisen
välisenä aikana käymästä kirjeenvaihdosta ilmenee päinvastoin asian riitaisuus sen osalta, miten kantajan olisi pitänyt rajoittaa
hakemuksen kohteena olevan tavaramerkin kattamien tavaroiden luetteloa, jotta väitteentekijä olisi suostunut peruuttamaan
väitteensä.
49     Valituslautakunta ilmoitti asianosaisille 15.6.2004 päivätyllä kirjeellä vastauksena niiden yhteiseen, 4.6.2004 päivättyyn
kirjeeseen hakemuksen kohteena olevan tavaramerkin kattamien tavaroiden luettelon rajoittamiseen liittyvän kannan, joka oli
väitteentekijän kannan mukainen ja jonka valituslautakunta oli ymmärtänyt olevan asianosaisten yhteinen kanta, mutta se ei
tiedustellut kantajalta, onko hän tästä tulkinnasta samaa mieltä.
50     Siten kantaja kiisti SMHV:lle osoitetussa 16.6.2004 päivätyssä kirjeessä sen, että hän olisi hyväksynyt rajoituksen sellaisena
kuin se ilmeni valituslautakunnan 15.6.2004 päivätystä ilmoituksesta. Kantaja muistutti, ettei hän ollut hyväksynyt muita
rajoituksia kuin ne, jotka mainittiin hänen 3.6.2004 päivätyssä kirjeessään, ja näin ollen hän pyysi, että valituslautakunta
peruuttaa sen, mitä se totesi 15.6.2004 päivätyssä kirjeessään.
51     Tästä kiistämisestä huolimatta valituslautakunta vahvisti 23.6.2004 päivätyllä kirjeellä tulkintansa, jonka mukaan kyse oli
pyynnöstä hakemuksessa mainitun tavaroiden luettelon rajoittamisesta, ilman, että se olisi tiedustellut asianosaisten näkemystä
selvittääkseen, mikä oli tarkalleen 4.6.2004 päivätyn kirjeen ulottuvuus. Valituslautakunta totesi, että mainittu kirje voitiin
tämän kirjeen sanamuodon ja sen seikan perusteella, että asianosaiset olivat allekirjoittaneet sen, ymmärtää ainoastaan pyyntönä
hakemuksessa mainitun tavaroiden luettelon rajoittamisesta ja että tällaista pyyntöä, josta oli tullut sitova, ei voitu peruuttaa.
52     Se, ettei menettelyn päättämisestä ollut sovittu nimenomaisesti ja ehdottomasti, ilmenee myös siitä seikasta, että väitteentekijä
muistutti 1.7.2004 päivätyssä kirjeessä, että se halusi peruuttaa väitteensä ainoastaan sillä ”ehdottomalla edellytyksellä”,
että hakemuksen kohteena olevan tavaramerkin kattamien tavaroiden luetteloa, sellaisena kuin se oli valituslautakunnan 15.6.2004
päivätyssä kirjeessä, ei muutettaisi. Väitteentekijä myös pyysi 23.7.2004 päivätyssä kirjeessä, että valituslautakunta vahvistaa,
että mainittu rajoitus oli todella suoritettu ja että väite katsottiin peruutetuksi.
53     Kantajan nimenomaisesta kieltäytymisestä, joka koski hakemuksen kohteena olevan tavaramerkin kattamien tavaroiden luettelon
rajoittamista väitteentekijän vaatimusten mukaisesti ja jonka se ilmaisi 16.6.2004 päivätyssä kirjeessään, huolimatta valituslautakunta
vahvisti väitteentekijälle 29.7.2004 päivätyllä kirjeellä, josta osoitettiin kopio kantajalle, seuraavaa: ”Luettelon rajoitus,
joka on hyväksytty, on [15.6.2004] päivätyssä kirjeessämme täsmennetyn mukainen, ja – – näin ollen väite katsotaan peruutetuksi.”
Valituslautakunnalla ei kuitenkaan ollut perusteita tällaisen päätelmän tekemiselle, kun otetaan huomioon kantajan 16.6.2004
päivätyssä kirjeessään ilmaisema kanta, ja koska kantaja ei ole myöhemmin esittänyt vastakkaista pyyntöä.
54     Edellä esitetystä seuraa, että riidanalaisissa päätöksissä on tosiseikkoja koskeva virhe, ja nämä päätökset on näin ollen
kumottava.

Oikeudenkäyntikulut
55     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska valituslautakunnan päätökset kumotaan ja koska SMHV:n
on tällä perusteella katsottava hävinneen asian vaatimustensa sisällöstä huolimatta, se on velvoitettava korvaamaan kantajan
oikeudenkäyntikulut tämän vaatimusten mukaisesti.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) toisen valituslautakunnan 20.9.2004 tekemät päätökset
(asia R 973/2002‑2 ja asia R 982/2002‑2) kumotaan.
2)
SMHV velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Legal
Lindh
Vadapalas
Julistettiin Luxemburgissa 1 päivänä helmikuuta 2006.
E. Coulon

H. Legal
kirjaaja

jaoston puheenjohtaja
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.