CELEX: 62008CJ0140
Yhteinen tullitariffi
Yhdistetty nimikkeistö
Tariffiluokittelu
Paloiteltu kananliha tai muut kananosat, jäädytetyt
Viron liittyminen
Siirtymätoimenpiteet
Maataloustuotteet
Ylijäämävarastot
Asetus (EY) N:o 1972/2003

Ennakkoratkaisupyyntö koskee tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2658/87 (
EYVL L 256, s. 1
) liitteen I, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1789/2003 (
EUVL L 281, s. 1
), ja maataloustuotteiden kaupan osalta toteutettavista siirtymätoimenpiteistä Tšekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Slovenian ja Slovakian liittymisen vuoksi annetun komission asetuksen (EY) N:o 1972/2003 (
EUVL L 293, s. 3
), sellaisena kuin se on muutettuna annetulla komission asetuksella (EY) N:o 230/2004 (
EUVL L 39, s. 13
; jäljempänä asetus N:o 1972/2003), tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty oikeudenkäynnissä, jossa kantajana on Rakvere Lihakombinaat AS (jäljempänä RLK) ja vastaajina Põllumajandusministeerium (maatalousministeriö) sekä Maksu- ja Tolliameti Ida maksu- ja tollikeskus (vero- ja tulliviraston itäinen vero- ja tullikeskus, jäljempänä MTA) ja joka koskee jäädytetyn kananlihan ylijäämävarastoista perittäviä maksuja.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön oikeus
Yhdistetty nimikkeistö
Asetuksella N:o 2658/87 käyttöön otettu yhdistetty nimikkeistö perustuu maailmanlaajuiseen harmonoituun tavarankuvaus- ja tavarankoodausjärjestelmään (jäljempänä harmonoitu järjestelmä), jonka on laatinut sittemmin Maailman tullijärjestöksi muuttunut tulliyhteistyöneuvosto ja joka on otettu käyttöön Brysselissä 14.6.1983 tehdyllä kansainvälisellä yleissopimuksella, joka on yhteisön puolesta hyväksytty tehdyllä neuvoston päätöksellä 87/369/ETY (
EYVL L 198, s. 1
). Yhdistetyssä nimikkeistössä toistetaan harmonoidun järjestelmän nimikkeet ja kuusinumeroiset alanimikkeet, ja ainoastaan seitsemäs ja kahdeksas numero muodostavat yhdistetyn nimikkeistön oman alajaon.
Harmonoidun järjestelmän vuoden 2002 versiossa 2. ryhmään kuuluvassa nimikkeessä 0207, jonka otsikkona on ”Nimikkeen 0105 siipikarjan liha ja muut syötävät osat, tuoreet, jäähdytetyt tai jäädytetyt”, on kanojen luokittelemiseksi alanimike 020714, jonka otsikkona on ”Paloiteltu liha ja muut eläimenosat, jäädytetyt”.
Harmonoidun järjestelmän 2. ryhmää, joka koskee lihaa ja muita syötäviä eläimenosia, selityksissä todetaan seuraavaa:
”Tähän ryhmään kuuluvat ihmisravinnoksi soveltuva liha kokoruhoina (so. eläimen ruho, jossa pää on mukana tai josta se on poistettu), puoliruhoina – –, neljännesruhoina, paloina jne., muut ihmisravinnoksi soveltuvat eläimenosat sekä kaikkien eläinten – – lihasta ja muista osista valmistettu ihmisravinnoksi soveltuva jauho ja jauhe.
– –
Muut eläimenosat kuin liha voidaan yleensä jakaa neljään luokkaan:
1)
pääasiassa ihmisravintona käytettävät (esim. päät ja niiden osat (myös korvat), jalat, hännät, sydän, kieli, pallealiha, kuveliha, vatsapaita, kaulat ja kateenkorvat);
2)
yksinomaan farmaseuttisten tuotteiden valmistukseen käytettävät (esim. sappirakot, lisämunuaiset ja istukat);
3)
ne, joita voidaan käyttää ihmisravintona tai farmaseuttisten tuotteiden valmistukseen (esim. maksa, munuaiset, keuhkot, aivot, haima, perna, selkäydin, munasarjat, kohdut, kivekset, utareet, kilpirauhaset ja aivolisäkkeet);
4)
ne, kuten nahat, joita voidaan käyttää ihmisravintona tai muihin tarkoituksiin (esim. muokatun nahan valmistukseen).
– –
Tähän ryhmään kuuluvat ainoastaan seuraavissa muodoissa olevat liha ja muut eläimenosat, myös jos ne on kaltattu tai sen kaltaisella tavalla käsitelty, mutta ei kypsennetty:
1)
tuoreina – –
2)
jäähdytettyinä – –
3)
jäädytettyinä – –
4)
suolattuina, suolavedessä, kuivattuina tai savustettuina.
– –
Edellä 1–4 kohdassa mainituissa muodoissa oleva liha ja muut eläimenosat kuuluvat tähän ryhmään myös – – leikattuina, paloiteltuina tai jauhettuina.”
Pääasiassa kyseessä oleviin tosiseikkoihin sovellettava yhdistetyn nimikkeistön versio sisältyy asetukseen N:o 1789/2003, joka tuli voimaan 1.1.2004. Yhdistetyn nimikkeistön toinen osa sisältää tullitaulukon. Toisen osan I jakso, jonka otsikkona on ”Elävät eläimet ja eläintuotteet”, sisältää 2. ryhmän, jonka otsikkona on ”Liha ja muut syötävät eläimenosat”. Tässä ryhmässä on nimike 0207, jossa todetaan seuraavaa:
”0207
Nimikkeen 0105 siipikarjan liha ja muut syötävät osat, tuoreet, jäähdytetyt tai jäädytetyt:
–
kanaa
– –
– –
paloiteltu liha ja muut eläimenosat, jäädytetyt
– – –
palat
– – – –
luuttomat
– –
– – –
muut eläimenosat
– – – –
maksa
– – – –
muut.”
Selittävissä huomautuksissa Euroopan yhteisöjen yhdistettyyn nimikkeistöön, jotka julkaistiin 23.10.2002 (
EYVL C 256, s. 1
), olevissa yhdistetyn nimikkeistön toisen osan I jakson 2 ryhmää koskevissa yleisohjeissa nro 2, 4 ja 5 esitetään seuraavaa:
”2.
Tämän ryhmän nimikkeissä tarkoitetaan ilmaisuilla ’liha’ ja ’muut eläimenosat’ samaa kuin tämän ryhmän HS-selitysten yleisohjeissa.
– –
4.
Tämän ryhmän HS-selitysten yleisohjeissa annetaan ohjeita siitä, miten tämän ryhmän liha ja muut eläimenosat voidaan erottaa 16 ryhmään kuuluvista vastaavista tuotteista. Tähän ryhmään kuuluvat kuitenkin jauhetut tai hienoksi paloitellut mutta ei enempää valmistetut raa’at lihat ja muut eläimenosat, jotka on pakattu muoviin (myös makkaran muodossa) yksinomaan käsittelyn tai kuljetuksen helpottamiseksi.
5.
Luullisia ja luuttomia paloja luokiteltaessa, luuksi ei katsota rustoja eikä jänteitä.”
Alanimikkeitä 02071410–02071499 koskevassa selittävässä huomautuksessa todetaan, että alanimikkeiden 02071310–02071399 selittävät huomautukset koskevat soveltuvin osin näitä alanimikkeitä. Näissä viimeksi mainituissa selittävissä huomautuksissa todetaan seuraavaa:
”020701310
luuttomat
Tähän alanimikkeeseen kuuluu luuton kananliha, riippumatta siitä, mistä osasta eläintä liha on peräisin.
– –
muut
Tähän alanimikkeeseen kuuluvat muut syötävät eläimenosat, erityisesti sydämet ja heltat, mutta ei maksa.
Tähän alanimikkeeseen kuuluvat myös kanan varpaat.”
Yhdistetyn nimikkeistön yleisissä tulkintasäännöissä, jotka esitetään sen ensimmäisen osan I osaston A kohdassa, todetaan muun muassa seuraavaa:
”Tavarat luokitellaan yhdistettyyn nimikkeistöön seuraavien periaatteiden mukaisesti.
1.
Nimikkeistön jaksojen, ryhmien tai alaryhmien otsikot ovat ainoastaan ohjeellisia; oikeudellisesti luokittelu määräytyy nimikkeiden sekä asianomaisten jaksojen tai ryhmien huomautusten sanamuodon mukaisesti ja, jollei näistä nimikkeistä ja huomautuksista muuta johdu, seuraavien sääntöjen mukaisesti.
2.
– –
b)
Nimikkeessä oleva ainetta koskeva viittaus tarkoittaa tätä ainetta sellaisenaan tai sekoitettuna taikka yhdistettynä muihin aineisiin. – – Useammasta kuin yhdestä aineesta koostuvat tavarat on luokiteltava 3 säännön periaatteiden mukaisesti.
3.
Jos tavarat 2 säännön b alakohdan mukaan tai muutoin olisi luokiteltava kahteen tai useampaan nimikkeeseen, ne luokitellaan seuraavasti.
a)
Tavaran kuvaukseltaan yksityiskohtaisinta nimikettä on sovellettava ennen yleisempiä nimikkeitä. Jos kuitenkin kahdessa tai useammassa nimikkeessä kussakin tarkoitetaan ainoastaan osaa sekoitettujen – – tavaroiden sisältämistä aineista – –, näitä sekoitetun – – tavaran nimikkeitä on pidettävä yhtä yksityiskohtaisina, vaikka tavara kuvattaisiin jossakin niistä täydellisemmin tai täsmällisemmin.
b)
Jos sekoitettuja, eri aineista koostuvia tai eri tavaroista kokoonpantuja tavaroita ja vähittäismyyntiä varten pakattujen sarjojen sisältämiä tavaroita ei voida luokitella 3 säännön a alakohdan mukaan, ne luokitellaan sen aineen tai tavaran mukaan, joka antaa tavaroille niiden olennaisen luonteen, jos tällaista perustetta voidaan soveltaa.
– –”
Asetus N:o 1972/2003
Tšekin tasavallan, Viron tasavallan, Kyproksen tasavallan, Latvian tasavallan, Liettuan tasavallan, Unkarin tasavallan, Maltan tasavallan, Puolan tasavallan, Slovenian tasavallan ja Slovakian tasavallan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyn asiakirjan (
EUVL 2003, L 236, s. 33
) 41 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla Euroopan yhteisöjen komissio voi toteuttaa toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on helpottaa uusien jäsenvaltioiden siirtymistä yhteisen maatalouspolitiikan järjestelmään. Tämän määräyksen mukaan nämä siirtymätoimet ”voidaan toteuttaa kolmen vuoden kuluessa liittymispäivästä eikä niitä saa soveltaa kyseisen kauden jälkeen”. Komissio tukeutui erityisesti tähän määräykseen, kun se antoi asetuksen N:o 1972/2003.
Asetuksen N:o 1972/2003 ensimmäisen perustelukappaleen mukaan asetuksella on tarkoitus ”välttää maatalousmarkkinoiden yhteiseen järjestelyyn vaikuttava kaupan vääristymisen uhka, joka johtuu kymmenen uuden jäsenvaltion liittymisestä Euroopan unioniin 1 päivänä toukokuuta 2004”. Mainitun uhan huomioon ottamiseksi saman asetuksen kolmannessa perustelukappaleessa korostetaan, että ”pelotevaikutuksen vuoksi olisi säädettävä, että uusien jäsenvaltioiden ylijäämävarastoista peritään maksuja”.
Tämän vuoksi asetuksen N:o 1972/2003 4 artiklan 1 kohdassa edellytetään, että uudet jäsenvaltiot perivät 1.5.2004 vapaassa liikkeessä olevien tuotteiden ylijäämävarastojen haltijoilta maksuja. Tämän saman artiklan 5 kohdan mukaan tätä velvoitetta sovelletaan Viron osalta yhdistetyn nimikkeistön koodiin 02071410 kuuluviin tuotteisiin.
Asetuksen 4 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kunkin haltijan ylijäämävaraston määrittämiseksi uusien jäsenvaltioiden on otettava erityisesti huomioon
a)
liittymistä edeltäneinä vuosina keskimäärin käytettävissä olleet varastot;
b)
liittymistä edeltäneinä vuosina toteutuneet kauppavirrat;
c)
olosuhteet, joissa varastot ovat muodostuneet.
Ylijäämävaraston käsitettä sovelletaan uusiin jäsenvaltioihin tuotuihin tai uusista jäsenvaltioista peräisin oleviin tuotteisiin. Ylijäämävaraston käsitettä sovelletaan myös uusien jäsenvaltioihin markkinoille tarkoitettuihin tuotteisiin.
– –”
Kyseisen asetuksen 4 artiklan 4 kohdassa säädetään, että varmistaakseen, että ylijäämävarastomaksu peritään moitteettomasti, uusien jäsenvaltioiden on viipymättä tehtävä 1.5.2004 käytettävissä olevien varastojen määritys ja ilmoitettava komissiolle mennessä ylijäämävarastoissa olevien tuotteiden määrä.
Asetuksen N:o 1972/2003 10 artiklan mukaan asetusta sovellettiin 1.5.2004–.
Asetus N:o 853/2004
Eläinperäisiä elintarvikkeita koskevista erityisistä hygieniasäännöistä 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 853/2004 (
EUVL L 139, s. 55
ja oikaisu
EUVL 2004, L 226, s. 22
) liitteessä I olevan 1.14 kohdan mukaan mekaanisesti erotetulla lihalla tarkoitetaan
”tuotetta, joka saadaan poistamalla liha luista luuttomaksi leikkaamisen jälkeen tai siipikarjan ruhoista käyttämällä mekaanisia keinoja, joiden seurauksena lihassyyn rakenne häviää tai muuttuu”.
Kansallinen oikeus
Viron parlamentti hyväksyi 7.4.2004 ylijäämävarastomaksulain (Üleliigse laovaru tasu seadus; RT I 2004, 30, 203).
Riigikohus (ylimmän oikeusasteen tuomioistuin) totesi 5.10.2006 antamassaan tuomiossa, että mainitun lain 6 §:n 1 momenttia ei sovelleta, koska se on ristiriidassa asetuksen N:o 1972/2003 kanssa. Kyseinen tuomioistuin katsoi, että mainitussa säännöksessä säädetty velvollisuus soveltaa siirtovaraston määrittämiseksi kerrointa 1,2 ei mahdollistanut kunkin yrityksen riittävän eriytettyä kohtelua.
Tämän tuomion seurauksena Viron parlamentti teki 25.1.2007 antamallaan lailla (RT I 2007, 12, 65) useita muutoksia alkuperäiseen lakiin. Mainittu laki näin muutettuna (jäljempänä ÜLTS-laki) tuli voimaan , ja sitä sovelletaan takautuvasti alkaen muodostuneisiin tilanteisiin.
ÜLTS-lain 7 §:n mukaan ylijäämävarasto vastaa 1.5.2004 hallinnassa olleen varaston ja siirtovaraston välistä erotusta.
ÜLTS:n 6 §:n 1 momentin määritelmän mukaan ”siirtovarastolla” tarkoitetaan Viron tasavallan liittymistä Euroopan unioniin edeltäneiden viimeisen neljän vuoden (2000–2003) varastojen vuosittaista keskiarvoa kerrottuna 1,2:lla. Tässä 6 §:ssä vahvistetaan lisäksi kaksi erityissääntöä, joilla lievennetään tätä laskusääntöä niiden toimijoiden osalta, jotka eivät ole harjoittaneet kyseessä olevaa toimintaa näiden neljän vertailuvuoden aikana. Ensiksikin toimijan, joka on aloittanut toiminnan kyseisillä markkinoilla vuoden 2003 jälkeen, on näytettävä toteen, että sen hallinnassa 1.5.2004 olleen varaston määrä vastasi ”toimijan tavanomaisesti tuottamien, myymien tai muulla tavoin vastiketta vastaan tai ilman vastiketta luovuttamien tai hankkimien maataloustuotteiden varaston määrää”. Toiseksi tämän saman pykälän 3 momentin mukaan vähintään vuoden toimineiden toimijoiden siirtovarasto on ”viimeisten toimivuosien 1. päivänä toukokuuta hallinnassa olleiden varastojen määrän keskiarvo” tai hallinnassa olleen varaston määrä kertoimella 1,2 kerrottuna.
ÜLTS-lain 10 §:n mukaan maatalousministeriö laskee toimijan ilmoituksen pohjalta siirtovaraston ja ylijäämävaraston. Toimijan perustellusta pyynnöstä kyseinen ministeriö voi ottaa huomioon tiettyjä olosuhteita, jotka voivat selittää varaston kasvamisen ilman, että kyse on keinottelusta, kuten toimijan tuotanto-, jalostus- ja myyntimäärän kasvun edeltäneen vuoden aikana, maataloustuotteiden kypsymisajan, sen olosuhteen, että varastot ovat muodostuneet ennen vuoden 2003 kolmatta neljännestä, vienti- tai myyntimäärän pienenemisen toimijasta riippumattomien olosuhteiden takia tai muut toimijasta riippumattomat olosuhteet.
Viimeksi mainittuja säännöksiä täydentää ÜLTS-lain 23 §, jossa määritellään tiettyjä olosuhteita, joissa siirtovarastoa voidaan suurentaa silloin, kun varastojen suureneminen johtuu kyseisen toimijan taloudellisen toiminnan kehityksestä 1.5.2003–.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
RLK on virolainen elintarvikealan yritys. Tuotteitaan valmistaessa se käyttää siipikarjan mekaanisesti luuttomaksi leikatun lihan jäädytettyjä paloja, joita nimitetään mekaanisesti erotetuksi lihaksi.
Maatalousministeri vahvisti 30.3.2007 tekemällään päätöksellä RLK:n hallussa olleeksi jäädytettyjen kananpalojen ylijäämävarastoksi 83462 kilogrammaa. MTA teki tämän johdosta veropäätöksen, jossa määrättiin maksettavaksi 1337237 Viron kruunun (nykykurssilla noin 90000 euron) suuruinen ylijäämävarastomaksu.
Tästä veropäätöksestä ennakkoratkaisupyynnön esittäneessä tuomioistuimessa nostamassaan kanteessa RLK esittää, että kyseessä olevat tuotteet eivät kuulu alanimikkeeseen 02071410 vaan alanimikkeeseen 02071499, joten niistä ei voida kantaa kyseistä maksua. Nämä tuotteet eivät nimittäin ole jäädytettyjä kananpaloja, vaan ne ovat sellaisen seoksen muodossa, joka koostuu lihan paloista ja pehmeästä kudoksesta, jotka on saatu käsittelemällä kananluita mekaanisesti. Lisäksi RLK esittää, että tietyt ÜLTS-lain ylijäämävarastojen laskemista koskevat säännökset ovat ristiriidassa asetuksen N:o 1972/2003 kanssa.
Koska Tallinna halduskohusilla (Tallinnan hallintoasioita käsittelevä tuomioistuin) on pääasiassa kyseessä olevien tuotteiden tariffiluokittelua ja asetuksen N:o 1972/2003 tulkintaa koskevia epäilyjä, se on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko jäädytetty mekaanisesti erotettu liha, joka saadaan leikkaamalla kana mekaanisesti luuttomaksi (mekaanisesti erotettu liha on ensimmäisen kerran määritelty [asetuksen N:o 853/2004] liitteessä I olevassa 1.14 kohdassa), luokiteltava päivämääränä 1.5.2004 – – yhdistetyn nimikkeistön koodiin 02071410 vai yhdistetyn nimikkeistön koodiin 02071499?
2)
Jos kysymyksessä [1] kuvailtu tuote on luokiteltava yhdistetyn nimikkeistön koodiin 02071410 – –
a)
Estävätkö [asetuksen N:o 1972/2003] 4 artiklan 1 ja 2 kohta sen, että toimijan ylijäämävaraston määrän määrittelemiseksi – – vähennetään automaattisesti (siirtovarastona) toimijan 1.5.2004 edeltäneiden neljän toimivuoden 1 päivänä toukokuuta vallinneiden varastojen keskiarvo, joka kerrotaan 1,2:lla?
b)
Jos vastaus on myöntävä, olisiko vastaus toisenlainen, jos siirtovaraston ja ylijäämävaraston määrän määrittämisessä on mahdollista ottaa huomioon myös toimijan tuotanto-, jalostus- tai myyntimäärän kasvu, maataloustuotteiden kypsymisaika, varastojen muodostumisaika sekä toimijasta riippumattomat muut olosuhteet?
3)
Onko [asetuksen N:o 1972/2003] tavoitteiden kanssa sopusoinnussa ylijäämävarastomaksun periminen myös siinä tapauksessa, että toimijalla todetaan 1.5.2004 vallinneessa tilanteessa olleen ylijäämävarasto mutta toimija todistaa, että tämän ylijäämävaraston myymisestä jälkeen toimija ei tosiasiassa ole saanut hintaerosta hyötyä?”
Alustava kysymys
RLK väittää, että asetuksiin N:o 1789/2003 ja N:o 1972/2003 ei voida vedota sitä vastaan, koska niitä ei ollut julkaistu viron kielellä Euroopan unionin virallisessa lehdessä sillä hetkellä, kun Viron tasavalta liittyi Euroopan unioniin. RLK vetoaa tältä osin asiassa C-161/06, Skoma-Lux, 11.12.2007 annettuun tuomioon (Kok., s. I-10841).
RLK katsoo, että se seikka, ettei asetukseen N:o 1972/2003 voida sitä vastaan vedota, estää myös ÜLTS-lain soveltamisen, koska kyseiseen kansalliseen säädökseen, joka julkaistiin alkuperäisessä muodossaan virallisesti 27.4.2004, sisältyy lukuisia viittauksia tähän asetukseen. RLK korostaa, että koska ÜLTS-laki julkaistiin myöhään, taloudelliset toimijat eivät saaneet riittävän ajoissa tietoa alkaen sovellettavasta ylijäämävarastomaksuja koskevasta säännöstöstä.
Vaikka ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskeva päätös ei koske tätä kysymystä, voidaan tämän selventämiseksi kansalliselle tuomioistuimelle muistuttaa, että asetuksen N:o 1789/2003 tai asetuksen N:o 1972/2003 kaltaisiin yhteisön toimielimen antamiin säädöksiin ei voida jäsenvaltiossa vedota luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä vastaan, ennen kuin viimeksi mainitut ovat voineet saada ne tietoonsa Euroopan unionin virallisessa lehdessä suoritetun säännönmukaisen julkaisemisen kautta (em. asia Skoma-Lux, tuomion 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tämän tuomion 10 kohdassa mainitun liittymisasiakirjan 58 artiklassa määrätään, että ”toimielinten ja Euroopan keskuspankin ennen liittymistä antamien säädösten tekstit, jotka neuvosto tai komissio taikka Euroopan keskuspankki on laatinut latvian, liettuan, maltan, puolan, slovakin, sloveenin, tšekin, unkarin ja viron kielellä, ovat liittymispäivästä alkaen todistusvoimaiset samoin edellytyksin kuin yhdellätoista nykyisellä kielellä laaditut tekstit. Ne julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä, jos nykyisillä kielillä laaditut tekstitkin on julkaistu siinä.”
Yhteisöjen tuomioistuin on jo katsonut, että kyseinen määräys estää sen, että sellaiseen yhteisön lainsäädäntöön sisältyviä velvoitteita, jota ei ole julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä uuden jäsenvaltion kielellä, vaikka kyseinen kieli on unionin virallinen kieli, voitaisiin soveltaa yksityisiin tässä jäsenvaltiossa, vaikka nämä olisivat voineet muilla keinoin saada tiedon tästä lainsäädännöstä. Se, että yhteisön asetukseen ei voida vedota yksityisiä vastaan jäsenvaltiossa, jonka kielellä sitä ei ole julkaistu, ei kuitenkaan vaikuta millään tavoin siihen seikkaan, että koska asetus on osa yhteisön säännöstöä (acquis communautaire), sen säännökset sitovat asianomaista jäsenvaltiota liittymisestä lukien (em. asia Skoma-Lux, tuomion 51 ja 59 kohta).
Viron tasavalta pani asetuksen N:o 1972/2003 mukaiset velvoitteensa täytäntöön antamalla 7.4.2004 ÜLTS-lain alkuperäisen version, jossa säädettiin maataloustuotteiden ylijäämävarastoja koskevasta maksusta ja määriteltiin kyseisen maksun laskentatapa. ÜLTS-lailla asetetaan siten yksityisille Virossa velvoitteita huolimatta siitä seikasta, että kyseiseen asetukseen ei voida vedota heitä vastaan ennen kuin heillä on ollut mahdollisuus saada ne tietoonsa Euroopan unionin virallisessa lehdessä kyseisen jäsenvaltion kielellä suoritetun säännönmukaisen julkaisemisen kautta.
Tällaisissa olosuhteissa yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, että edellä mainitussa asiassa Skoma-Lux annettuun tuomioon perustuva sääntö ei estä vetoamasta ÜLTS-lakiin otettuihin asetuksen N:o 1972/2003 säännöksiin. Mainitulla säännöllä voi kuitenkin edelleen olla jäännösluonteinen soveltamisala silloin, jos Viron viranomaiset vetoavat yksityisiä vastaan sellaisiin tämän asetuksen säännöksiin, joita ei ole pantu täytäntöön ÜLTS-lailla, ennen kyseisen asetuksen virallista julkaisemista viron kielellä. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tarvittaessa tulkita ÜLTS-lakia sen tutkimiseksi, onko kyseessä mainitun kaltainen tilanne (asia C-560/07, Balbiino, tuomio 4.6.2009, Kok., s. I-4447, 32 kohta).
Asetuksessa N:o 1972/2003 määritellään tuotteet, joista kannetaan ylijäämävarastomaksua, viittaamalla yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeisiin, joihin nämä tuotteet kuuluvat. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on näin ollen tutkia, onko, ja missä määrin, kansallisessa oikeudessa toistettu pääasiassa kyseessä oleviin tosiseikkoihin sovellettava yhdistetty nimikkeistö, sellaisena kuin se ilmenee asetuksesta N:o 1789/2003, ennen kuin viimeksi mainittu asetus julkaistiin virallisesti viron kielellä, minkä ansioista yksityisillä on mahdollisuus saada tietoonsa tariffinimikkeistön pääasiassa kyseessä olevan asian kannalta merkityksellisen alanimikkeen 020714 sisältö ja rakenne.
Ensimmäinen kysymys
Kansallinen tuomioistuin kysyy, kuuluuko siipikarjan jäädytetty mekaanisesti erotettu liha tariffinimikkeistön alanimikkeeseen 02071410 vai alanimikkeeseen 02071499.
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
RLK esittää, että siipikarjan jäädytettyä mekaanisesti erotettua lihaa ei voida rinnastaa alanimikkeeseen 02071410 kuuluviin siipikarjan lihan luuttomiin paloihin. Kun otetaan huomioon siipikarjan jäädytetyn mekaanisesti erotetun lihan ominaispiirteet ja mekaanisesti erotetulle lihalle asetuksen N:o 853/2004 liitteessä I olevassa 1.14 kohdassa annettu määritelmä, tämä tuote olisi luokiteltava alanimikkeeseen 02071499.
RLK huomauttaa, että ajanjaksona 16.2.– kansallisessa asetuksessa luokiteltiin mekaanisesti erotettu liha alanimikkeeseen 0207149911. RLK ei siis voinut varautua siihen, että tämä tariffiluokittelu kyseenalaistettaisiin myöhemmin.
Viron hallituksen mukaan tätä ensimmäistä kysymystä on tarkasteltava yksinomaan 1.5.2004 voimassa olleen yhdistetyn nimikkeistön perusteella. Sillä seikalla, että siipikarjan jäädytetyn mekaanisesti erotetun lihan luokittelemista alanimikkeeseen 0207149911 koskeva kansallinen asetus oli voimassa –, ei ole merkitystä. Kyseinen hallitus korostaa kuitenkin, että vastauksena RLK:n tekemään sitovaa tariffitietoa koskevaan hakemukseen tulliviranomaiset olivat vuonna 2002 puoltaneet siipikarjan jäädytetyn mekaanisesti erotetun lihan luokittelemista alanimikkeeseen 02071410. Tämän päätöksen turvin pääasian kantaja on Viron hallituksen mukaan jatkanut tämäntyyppisen tuotteen tuontia asti huolimatta siitä, että tuli voimaan tämän tuotteen luokittelua alanimikkeeseen 0207149911 koskeva virolainen asetus.
Viron hallitus muistuttaa, että yhdistetyn nimikkeistön selittävien huomautusten mukaan alanimikkeeseen 02071499 kuuluvat muun muassa ”muut syötävät eläimenosat, erityisesti sydämet ja heltat, mutta ei maksa”. Pääasiassa kyseessä olevassa oikeusriidassa on kuitenkin selvää, että kyseessä olevat tuotteet eivät sisällä mitään tämäntyyppisiä muita eläimenosia. Tariffiluokittelu on määrättävä näiden tuotteiden olennaisen ominaispiirteen eli nyt esillä olevassa tapauksessa siipikarjanlihan perusteella. Niinpä siipikarjan jäädytetty mekaanisesti erotettu liha kuuluu Viron hallituksen mukaan alanimikkeeseen 02071410.
Komissio yhtyy tähän kantaan. Alanimikkeiden 02071410 ja 02071499 kuvauksissa ja niitä koskevissa selittävissä huomautuksissa sekä selityksissä ei anneta tarkkoja tietoja lihan ja muiden eläimenosien välisestä erosta. Kansallisen tuomioistuimen esittämä kyseessä olevien tuotteiden kuvaus ei komission mukaan vastaa muiden eläimenosien käsitettä vaan se vastaa alanimikkeeseen 02071410 kuuluvan kanan luuttoman, jäädytetyn ja paloitellun lihan käsitettä.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeusvarmuus ja valvonnan helppous edellyttävät, että tavaroiden tariffiluokittelun ratkaisevana luokitteluperusteena on yleensä oltava tavaroiden objektiivisesti todettavat ominaispiirteet ja ominaisuudet, sellaisina kuin ne on määritelty yhdistetyn nimikkeistön nimiketekstissä sekä sen jaksojen tai ryhmien huomautuksissa (ks. erityisesti asia C-183/06, RUMA, tuomio 15.2.2007, Kok., s. I-1559, 27 kohta ja yhdistetyt asiat C-208/06 ja C-209/06, Medion ja Canon Deutschland, tuomio , Kok., s. I-7963, 34 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuin on jo katsonut, että yhdistetyn nimikkeistön selittävät huomautukset ja harmonoidun järjestelmän selitykset auttavat osaltaan huomattavasti eri tullinimikkeiden soveltamisalan tulkinnassa, vaikka ne eivät olekaan oikeudellisesti sitovia. Mainittujen huomautusten ja selitysten sisällön on näin ollen oltava yhdistetyn nimikkeistön säännösten mukainen, eikä niiden sisällöllä saada muuttaa näiden säännösten soveltamisalaa (asia C-495/03, Intermodal Transports, tuomio 15.9.2005, Kok., s. I-8151, 48 kohta; asia C-445/04, Possehl Erzkontor, tuomio , Kok., s. I-10721, 20 kohta ja asia C-500/04, Proxxon, tuomio , Kok., s. I-1545, 22 kohta).
Koska alanimikkeen 02071499 sanamuodossa on vain sana ”muut”, on siis turvauduttava nimikkeeseen 0207 kokonaisuudessaan. Kyseisen nimikkeen sanamuodosta ”nimikkeen 0105 siipikarjan liha ja muut syötävät osat, tuoreet, jäähdytetyt tai jäädytetyt” ilmenee, että tämä nimike koskee siipikarjan lihaa ja muita osia, joita voidaan käyttää ihmisravinnoksi.
Asian kannalta ainoaan merkitykselliseen alanimikkeeseen eli alanimikkeeseen 020714 kuuluvien jäädytetyn ja paloitellun lihan ja jäädytettyjen muiden eläimenosien osalta yhdistetyssä nimikkeistössä tehdään ero yhtäältä lihan ”palojen” ja toisaalta ”muiden eläimenosien” välillä, ja viimeksi mainitut luokitellaan puolestaan kahteen alanimikkeeseen, joista ensimmäinen on varattu erityisesti maksalle (02071491) ja jälkimmäinen kaatonimikkeenä käsittää kaikki muuntyyppiset muut eläimenosat (02071499).
Koska alanimikkeessä 020714 ei ole mitään muuta ryhmää kuin lihan palojen ja muiden eläimenosien ryhmät, kaikki tämän alanimikkeen kattamat tuotteet, jotka eivät kuulu jompaankumpaan näistä ryhmistä, on vain luokiteltava toiseen ryhmään. On korostettava, että tämä alanimikkeen 020714 rakenne on ilmaisun ”muut eläimenosat” yleisen merkityksen mukainen, sillä tällä ilmaisulla kuvaillaan ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläinten muita syötäviä osia kuin lihaa.
Näin ollen on tutkittava, kuuluvatko, kuten RLK väittää, pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset tuotteet muiden eläimenosien ryhmän alanimikkeen 02071499 kattamaan kohtaan ”muut kuin maksa”.
Yhdistetyn nimikkeistön selittävissä huomautuksissa täsmennetään, että tähän alanimikkeeseen kuuluvat muut syötävät eläimenosat, kuten sydämet ja heltat sekä kanan varpaat.
Nyt esillä olevassa tapauksessa sekä ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä että yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyistä huomautuksista ilmenee, että pääasiassa kyseessä olevat tuotteet ovat ennen jäädytystä asetuksen N:o 853/2004 liitteessä I olevassa 1.14 kohdassa olevan mekaanisesti erotetun lihan määritelmän mukaisen sellaisen seoksen muodossa, joka koostuu lihan ja pehmytkudoksen jäännöksistä ja joka on saatu jauhamalla liha luista mekaanisesti.
Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevien kaltaisia tuotteita ei voida luokitella alanimikkeeseen 02071499, koska niiden objektiivisesti todettavat ominaispiirteet ja ominaisuudet eivät ole tässä alanimikkeessä tarkoitettujen muiden eläimenosien objektiivisesti todettavia ominaispiirteitä ja ominaisuuksia.
Nämä tuotteet kuuluvat näin ollen alanimikkeeseen 02071410.
On vielä todettava, että sillä seikalla, että ennen Viron tasavallan liittymistä virolaiset tulliviranomaiset luokittelivat kansallisen lainsäädännön nojalla tämäntyyppisen tuotteen toiseen erityiseen alanimikkeeseen, ei ole vaikutusta tässä jäsenvaltiossa 1.5.2004 alkaen sovellettavan yhteisön lainsäädännön tulkintaan.
Näiden seikkojen perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetusta N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 1789/2003, on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset ihmisravinnoksi tarkoitetut tuotteet, jotka koostuvat jäädytetystä mekaanisesti erotetusta lihasta, joka on saatu kanojen mekaanisella luuttomaksi leikkaamisella, on luokiteltava yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 02071410.
Toisen kysymyksen ensimmäinen osa
Kansallinen tuomioistuin tiedustelee, estävätkö asetuksen N:o 1972/2003 4 artiklan 1 ja 2 kohta ÜLTS-laissa toimijan ylijäämävaraston laskemiseksi säädetyn menetelmän, jonka mukaan siirtovarastoon sovelletaan kerrointa 1,2.
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
RLK esittää, että ÜLTS-lain 6 §:ssä siirtovaraston laskemiseksi käyttöön otettu menetelmä on ristiriidassa asetuksen N:o 1972/2003 4 artiklan kanssa, koska kyseisessä pykälässä säädetään kertoimen 1,2 soveltamisesta, sillä tällä menetelmällä ei voida tarkasti määrittää tätä varastoa eikä varmistaa ylijäämävarastomaksun oikeasuhteisuutta.
Viron hallitus sen sijaan katsoo, että tämän kertoimen käyttäminen on sopusoinnussa asetuksen N:o 1972/2003 tavoitteen kanssa. Se väittää, että tällä asetuksella ei rajoiteta eikä suljeta pois mahdollisuutta käyttää tällaista kerrointa ja että sillä jätetään jäsenvaltioille vapaus valita paikallisiin olosuhteisiin soveltuva laskumenetelmä. Kyseisen hallituksen mukaan mainitun kertoimen käyttäminen mahdollistaa siirtovaraston suurentamisen kaikkien toimijoiden osalta siten, että voidaan ottaa huomioon Viron tasavallan unioniin liittymistä edeltäneiden vuosien aikana tapahtunut talouskasvu.
Komissio tuki ensin kirjelmissään RLK:n esittämää kantaa mutta kannatti sitten suullisessa käsittelyssä Viron hallituksen näkemystä.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, ettei asetuksen N:o 1972/2003 4 artiklan 2 kohdassa edellytetä, että jäsenvaltiot soveltaisivat kerrointa samalla tavoin kaikkien toimijoiden siirtovarastoihin ylijäämävaraston laskemiseksi, eikä kielletä niitä näin tekemästä (em. asia Balbiino, tuomion 47 kohta).
Tässä säännöksessä säädetään, että kunkin haltijan ylijäämävaraston määrittämiseksi uusien jäsenvaltioiden on otettava erityisesti huomioon ”liittymistä edeltäneinä vuosina keskimäärin käytettävissä olleet varastot”. Koska tarkempia säännöksiä merkityksellisestä ajanjaksosta tai keskimäärin käytettävissä olevien varastojen laskutavasta ei ole annettu, jäsenvaltioille on tällaisella sanamuodolla annettu harkintavaltaa niiden kriteerien määrittämiseksi, joiden perusteella tällaiset tiedot otetaan huomioon, kyseisen asetuksen tavoitteiden ja yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden mukaisesti (em. asia Balbiino, tuomion 37 kohta).
Niinpä asetuksen N:o 1972/2003 4 artiklan 2 kohdassa luetellaan, joskaan ei tyhjentävästi, tiettyjä toimijoiden ylijäämävarastojen laskemiseen käytettäviä kriteerejä ja jätetään samalla jäsenvaltioille tilaisuus täydentää mainittuja kriteerejä sopivaksi katsomallaan tavalla niillä olevan harkintavallan mukaisesti (ks. vastaavasti em. asia Balbiino, tuomion 47 kohta).
Kertoimen 1,2 soveltaminen siirtovaraston laskemisessa on ensiarviolta toimijoiden kannalta edullinen, koska se voi vaikuttaa ylijäämävarastoa pienentävästi. Viron hallituksen antamista tiedoista käy ilmi, että kyseinen kerroin on muodostettu Virossa vuosina 2000–2004 todetun maataloustuotteiden tuotannon kasvun perusteella. Tämän kertoimen käyttäminen mahdollistaa siten 1. päivänä toukokuuta vuosina 2000–2003 todettujen varastojen nykyarvon laskemisen tämän tason perusteella ja näin ollen siirtovaraston – ja tämän seurauksena ylijäämävaraston – määrittämisen niin, että ne ilmentävät oikeasuhteisella tavalla Viron koko maatalousalalla ajanjakson 1.5.2000– aikana todettua kasvua. Kertoimen avulla voidaan täten vertailla todettua varastoa varastojen keskiarvoon neljän edeltäneen vuoden 1. päivänä toukokuuta (ks. vastaavasti em. asia Balbiino, tuomion 48 kohta).
Kun otetaan huomioon nämä seikat, tällaisen kertoimen käyttämisellä ei haitata asetuksen N:o 1972/2003 tavoitteiden saavuttamista eikä loukata suhteellisuusperiaatetta ja yhdenvertaisen kohtelun periaatetta (ks. vastaavasti em. asia Balbiino, tuomion 49 kohta).
Näin ollen on todettava, ettei asetuksen N:o 1972/2003 4 artiklan 2 kohta estä ÜLTS-lakiin sisältyvän kertoimen kaltaisen kertoimen käyttämistä siirtovaraston laskemista varten (em. asia Balbiino, tuomion 50 kohta).
Näissä olosuhteissa toisen kysymyksen ensimmäiseen osaan on vastattava, että asetuksen N:o 1972/2003 4 artiklan 2 kohta ei estä ÜLTS-lain 6 §:n kaltaista kansallista säännöstä, jonka mukaan toimijan ylijäämävaraston määrä lasketaan vähentämällä 1.5.2004 tosiasiallisesti hallinnassa olleesta varastosta siirtovarasto, joka on määritelty 1. päivänä toukokuuta neljänä edeltävänä toimivuotena pidettyjen varastojen keskiarvoksi kerrottuna kyseisen jäsenvaltion maataloustuotteiden tuotannon kasvua tänä neljän vuoden ajanjaksona vastaavalla kertoimella 1,2.
Toisen kysymyksen jälkimmäinen osa
Kun otetaan huomioon toisen kysymyksen ensimmäiseen osaan annettu vastaus, mainitun kysymyksen jälkimmäiseen osaan ei ole tarpeen vastata.
Kolmas kysymys
Kansallinen tuomioistuin kysyy, estääkö asetus N:o 1972/2003 ylijäämävarastomaksun perimisen toimijalta, kun toimija voi todistaa, ettei hän ole saanut hyötyä tämän varaston myymisestä 1.5.2004 jälkeen.
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
RLK korostaa, että asetuksella N:o 1972/2003 pyritään ehkäisemään keinottelua. Pääasiassa kyseessä olevassa asiassa kaikenlainen keinottelu on kuitenkin suljettu pois. Pääasiassa kyseessä olevien tuotteiden luonne on RLK:n mukaan ensinnäkin sellainen, että se estää kaikenlaisen spekulatiivisen kurssivoittojen hankkimisen. Viron tasavallan liittyminen unioniin ei RLK:n mukana ole vaikuttanut siipikarjan jäädytetyn mekaanisesti erotetun lihan hintaan. Yhteisössä näiden tuotteiden perusteella ei makseta minkäänlaisia vientitukia eikä niiden perusteella sovelleta mitään muuta tukimenetelmää, joka liittyisi yhteisön markkinoiden ja maailmanmarkkinoiden hintojen eroon. Toisaalta kaikki RLK:n ostamat määrät oli tarkoitettu sen omiin tarpeisiin ja ne vastasivat tuotantoa varten tarvittavia normaaleja varastoja.
RLK väittää, että ylijäämämaksun vahvistamisen on tapahduttava sopusoinnussa suhteellisuusperiaatteen ja yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden kanssa, ja viittaa tältä osin asiassa C-30/00, William Hinton & Sons, 11.10.2001 annettuun määräykseen (Kok., s. I-7511). Koska pääasiassa kyseessä olevasta ylijäämävarastosta ei ole saatu mitään hyötyä, RLK katsoo, että siltä vaadittu maksu ei ole oikeasuhteinen. Jos asetuksen N:o 1972/2003 pitäisi johtaa pääasiassa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa maksun vahvistamiseen, tämä asetus olisi todettava pätemättömäksi suhteellisuusperiaatteen kannalta. Kyse ei RLK:n mukaan ole enää maksuja koskevasta pelotejärjestelmästä vaan seuraamusjärjestelmästä, jolla on tarkoitus määrätä seuraamuksia tiettyjen tavaroiden omistamisesta.
Viron hallitus ja komissio katsovat, että maksun periminen toimijalta, joka ei ole saanut hyötyä ylijäämävarastonsa myymisestä, on sopusoinnussa asetuksen N:o 1972/2003 tavoitteen kanssa.
Tällä asetuksella ei nimittäin ole tarkoitus määrätä seuraamuksia toimijoiden menettelystä vaan taata yhteisten markkinajärjestelyjen moitteeton toiminta Euroopan yhteisön yleisen edun mukaisesti.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Asetuksen N:o 1972/2003 ensimmäisestä ja kolmannesta perustelukappaleesta ilmenee, että kyseisen asetuksen tavoitteena oli yhteisten markkinajärjestelyjen turvaaminen estämällä uusien jäsenvaltioiden ylijäämävarastoista perittäviä maksuja koskevan pelotejärjestelmän avulla se, että maataloustuotteita kuljetetaan keinotekoisesti kyseisiin jäsenvaltioihin laajentumisen vuoksi. Tavoitteena oli siis estää se, että yhteisiä markkinajärjestelyjä haitataan tavanomaisesta poikkeavilla kauppavirroilla (em. asia Balbiino, tuomion 57 kohta).
Tällä asetuksella ei ollut tarkoitus määrätä seuraamuksia toimijoiden keinotteluluonteisen toiminnan perusteella, vaan tarkoituksena oli yhtäältä maksuja koskevan pelotejärjestelmän avulla estää varastojen muodostaminen keinottelutarkoituksessa ja toisaalta neutraloida tällaisten varastojen haltijoiden toivomia taloudellisia etuja (em. asia Balbiino, tuomion 69 kohta).
Tästä seuraa, että asetuksessa N:o 1972/2003 käyttöön otettua ylijäämävarastomaksua, jonka tavoitteena on maatalouden yhteisten markkinajärjestelyjen suojeleminen, sovelletaan kaikkiin kyseisessä asetuksessa tarkoitettuihin ylijäämävarastoihin riippumatta siitä, ovatko niiden haltijat tosiasiassa saaneet hyötyä kyseisten varastojen myynnistä (ks. vastaavasti em. asia Balbiino, tuomion 71 kohta).
Kolmanteen kysymykseen on siis vastattava, että asetus N:o 1972/2003 ei estä ylijäämävarastomaksun perimistä toimijalta, vaikka tämä kykenisi todistamaan, ettei se ole saanut hyötyä kyseisen varaston myymisestä 1.5.2004 jälkeen.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23.7.1987 annettua neuvoston asetusta (ETY) N:o 2658/87, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1789/2003, on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset ihmisravinnoksi tarkoitetut tuotteet, jotka koostuvat jäädytetystä mekaanisesti erotetusta lihasta, joka on saatu kanojen mekaanisella luuttomaksi leikkaamisella, on luokiteltava yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 02071410.

2)
Maataloustuotteiden kaupan osalta toteutettavista siirtymätoimenpiteistä Tšekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Slovenian ja Slovakian liittymisen vuoksi 10.11.2003 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1972/2003, sellaisena kuin se on muutettuna annetulla komission asetuksella (EY) N:o 230/2004, 4 artiklan 2 kohta ei estä ylijäämävarastomaksulain (Üleliigse laovaru tasu seadus), sellaisena kuin se on muutettuna annetulla lailla, 6 §:n 1 momentin kaltaista kansallista säännöstä, jonka mukaan toimijan ylijäämävaraston määrä lasketaan vähentämällä tosiasiallisesti hallinnassa olleesta varastosta siirtovarasto, joka on määritelty 1. päivänä toukokuuta neljänä edeltävänä toimivuotena pidettyjen varastojen keskiarvoksi kerrottuna kyseisen jäsenvaltion maataloustuotteiden tuotannon kasvua samana ajanjaksona vastaavalla kertoimella 1,2.

3)
Asetus N:o 1972/2003 ei estä ylijäämävarastomaksun perimistä toimijalta, vaikka tämä kykenisi todistamaan, ettei se ole saanut hyötyä kyseisten varastojen myymisestä 1.5.2004 jälkeen.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: viro.