CELEX: 62003TJ0017
Állami támogatás
A nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatások
A támogatások szükségessége

Jogi háttér
Az EK 87. cikk értelmében:
„(1)      Ha e szerződés másként nem rendelkezik, a közös piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen
formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által
torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
[…]
(3)      A közös piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető:
[…]
c)      az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító támogatás, amennyiben az ilyen támogatás nem
befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben
[…]”.
Az EK 88. cikk értelmében:
„[…]
(2)      Ha a Bizottság – azt követően, hogy felhívta az érintett feleket észrevételeik megtételére – megállapítja, hogy egy állam
által vagy állami forrásból nyújtott támogatás a 87. cikk értelmében nem egyeztethető össze a közös piaccal, vagy hogy az
ilyen támogatást visszaélésszerűen használják fel, úgy határoz, hogy az érintett állam köteles a Bizottság által kitűzött
határidőn belül a támogatást megszüntetni vagy módosítani.
[…]”
A nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi
iránymutatások (HL 1994. C 368., 12. o., a továbbiakban: iránymutatások) jelen ügyben irányadó szövegének 2.4. pontja értelmében:
„Az EK 87. cikk (2) és (3) bekezdése lehetővé teszi az EK 87. cikk (1) bekezdésének tilalma alá eső támogatás mentesítését.
[…]
A Bizottság úgy véli, hogy a megmentési célú és szerkezetátalakítási támogatások hozzájárulhatnak a gazdasági ágak fejlődéséhez
anélkül, hogy a tagállamok közötti kereskedelmet a közösség érdekei ellenére befolyásolják, így amennyiben megfelelnek a 3. pontban
meghatározott feltételeknek, az ilyen támogatásokat jóvá fogja hagyni. […]”
Az iránymutatások 3.2.2. pontja értelmében:
3.2.2. Általános feltételek
Figyelemmel az alábbiakban részletezett, a támogatott területekre és a kis- és középvállalkozásokra vonatkozó különös rendelkezésekre,
a Bizottság csak abban az esetben hagyja jóvá a támogatásnyújtást, ha a szerkezetátalakítási terv megfelel a következő feltételeknek:
[…]
C. A szerkezetátalakítás költségeihez és hozadékaihoz nyújtott arányos támogatás
A támogatás összegét és intenzitását szigorúan a szerkezetátalakítás lehetővé tételéhez feltétlenül szükséges minimumra kell
korlátozni, és a támogatásnak a közösségi szempontból remélt előnyökhöz kell kapcsolódnia. A támogatás kedvezményezettjeinek
a szerkezetátalakítási tervhez jelentős mértékben hozzá kell járulniuk saját forrásaikból, illetve a piaci feltételek között
szerzett külső finanszírozásból. A torzító hatás korlátozása érdekében a támogatásnyújtás formáját úgy kell meghatározni,
hogy a vállalkozás ne juthasson olyan forrástöbblethez, amelyet a szerkezetátalakítási folyamathoz nem kapcsolódó agresszív,
piactorzító tevékenységre használhat fel. A támogatás nem fordítható a szerkezetátalakításhoz nem szükséges új beruházások
finanszírozására. A pénzügyi szerkezetátalakítás céljából nyújtott támogatás nem csökkentheti túlzott mértékben a vállalkozás
pénzügyi terheit.
[…]”

A jogvita előzményei
A Gothaer Fahrzeugwerke GmbH-t (a továbbiakban: GFW), amely korábban állami vállalat volt, 1994-ben privatizációjakor nyolc
másik keletnémet társasággal együtt a Lintra Beteiligungsholding GmbH által vezetett csoportnak adták el. Mivel a privatizáció
1996-ban meghiúsult, a Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben, amely állami szerv, újra átvette az ellenőrzést
a GFW felett, hogy előkészítse újraeladását.
Miután megállapította, hogy a GFW eladása nem lehetséges, a Bundesanstalt a nevezett társaság üzletrészeinek elkülönítése
mellett döntött. Ez az ügylet az alábbi 7–9. pontban leírt szakaszokból álló eljárás során ment végbe.
Az 1997. szeptember 3‑i szerződéssel a GFW 54 000 német márkáért (DEM) megszerezte a Widahvogel Vermögensverwaltung (a továbbikban:
Widahvogel) társaság összes üzletrészét; e társaság ügyvezetője Josef Koch volt.
Az 1997. szeptember 10‑i szerződéssel az üzletrészek és a GFW „autógyártás” ágának az üzletrészekkel együtt járó megbízásai
átszálltak a Widahvogelre. Egy –ugyanazon a napon kelt – másik szerződéssel a GFW üzletrésze átszállt a Weißstorch GmbH-ra,
a későbbi Josef Koch GmbH-ra (az üzletrészek 30%‑a), valamint a a Schmitz Cargobull AG tulajdonában lévő Schmitz-Anhänger
Einkaufs- und Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. KG-ra (az üzletrészek 70%‑a). A befektetők 1 DEM-et fizettek az állóeszközökért.
J. Kochot kinevezték a Widahvogel ügyvezetőjévé, amelynek cégneve Schmitz-Gotha Fahrzeugwerke GmbH-ra (a továbbiakban: Schmitz-Gotha
vagy a felperes) változott.
1997. október 9‑én a felperes mintegy 3 700 000 DEM ellenérték fejében megszerezte egyik beszállítójának, a Trailer System
Engineering-nek (a továbbikaban: TSE) teljes tőkéjét; ezt a társaságot többségi részvényese, J. Koch alapította és irányította.
1998. május 18‑i levelével a Németországi Szövetségi Köztársaság értesítette a Bizottságot a Schmitz-Gotha szerkezetátalakításához
1997 januárja óta nyújtott támogatásokról (a továbbiakban: az 1998. május 18‑i bejelentés).
1998. június 12‑i, 1999. december 21‑i és 2000. május 17‑i levelében a Bizottság kiegészítő tájékoztatást kért a német hatóságoktól.
Ez utóbbiak 1998. október 15‑i, 1999. július 21‑i, 2000. április 27‑i, 2000. december 1‑jei és 2001. január 8‑i levelükben
válaszoltak.
2001. május 23‑i levelével a Bizottság értesítette a Németországi Szövetségi Köztársaságot az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti
eljárás megindításáról (HL C 211., 15. o.). Ezen eljárás keretein belül a Bizottság azt vizsgálta, hogy a Schmitz-Gotha javára
tett intézkedések új, előzetes értesítés nélkül jóváhagyott támogatások‑e az iránymutatások értelmében.
Ebben a határozatban a Bizottság különösen a szóban forgó támogatás arányossága tekintetében fejezte ki kétségeit, tekintettel
az iránymutatások 3.2.2. C pontjában meghatározott feltételekre. A rendelkezésére álló adatok alapján a Bizottság ugyanis
úgy vélte, hogy nem áll módjában megítélni, hogy a TSE visszavásárlása szükséges volt‑e a Schmitz-Gotha szerkezetátalakításához.
Következésképpen a Bizottság felszólította a német hatóságokat, hogy közöljék vele a Schmitz-Gothának a TSE-ben való részvételével
kapcsolatos valamennyi információt, különösen azokat, amelyek ezen ügyletnek a vállalkozás szerkezetátalakításához való szükségességére
vonatkoznak. Ezenkívül a Bizottság felhívta a Németországi Szövetségi Köztársaságot, hogy 2001. május 23‑i levelét továbbítsa
a támogatás kedvezményezettjének, és hangsúlyozta, hogy határozatát a rendelkezésére álló információk alapján hozza meg.
A Bizottság a 2001. augusztus 10‑i és december 14‑i levelekben kapta meg a Németországi Szövetségi Köztársaság észrevételeit.
Ezzel szemben egyik érdekelt fél sem terjesztett a Bizottság elé észrevételt.
2002. március 4‑i levelével a Bizottság újból kérte a német hatóságokat, hogy bizonyítsák, hogy a TSE visszavásárlása szükséges
volt a Schmitz-Gotha szerkezetátalakításához.
A Bizottság a 2002. május 16‑i, május 28‑i és július 3‑i levelekben kapta meg a Németországi Szövetségi Köztársaság észrevételeit.
A Bizottság az eljárást a Németország által a Schmitz-Gotha Fahrzeugwerke GmbH számára nyújtott állami támogatásokról szóló,
2002. október 30‑i 2003/194/EK határozat (HL 2003. L 77., 41. o., a továbbiakban: a megtámadott határozat) elfogadásával zárta
le. Kifejtette, hogy az iránymutatások 3.2.2. C pontja értelmében az arányosság feltétele megköveteli, hogy a torzító hatás
korlátozása érdekében a támogatást szigorúan a szerkezetátalakítás lehetővé tételéhez feltétlenül szükséges minimumra korlátozzák.
A Bizottság ezenkívül pontosította, hogy a támogatás nem fordítható a szerkezetátalakításhoz nem szükséges új beruházások
finanszírozására. A jelen ügyben a Bizottság álláspontja szerint a TSE támogatásból finanszírozott visszavásárlását új beruházásnak
kell minősíteni, amelynek a szerkezetátalakítás lehetővé tételéhez való szükségességét a német hatóságok nem bizonyították.
Ennél fogva a Bizottság úgy tekintette, hogy a támogatás nem felel meg az iránymutatások követelményeinek, és ennek következtében
összeegyeztethetetlen a közös piaccal. A Bizottság szerint a megtámadott határozat értelmében a TSE megvásárlására fordított
2 200 000 DEM vételár nem korlátozódott a Schmitz-Gotha szerkezetátalakításához feltétlenül szükséges minimumra, mivel az
1 500 000 DEM értékű fennmaradó összeg kifizetése olyan feltételektől függött, amelyek a TSE megvásárlásának pillanatában
még nem voltak ismertek. Ezért a megtámadott határozat 1. cikke értelmében a közös piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatás
értéke 2 200 000 DEM (1 120 000 EUR). A megtámadott határozat 2. cikke értelmében a Németországi Szövetségi Köztársaság köteles
visszakövetlni ezt az összeget a Schmitz-Gothától.

Eljárás és a felek kérelmei
Az Elsőfokú Bíróság Hivatalánál 2003. január 16‑án benyújtott kérelmével a felperes előterjesztette a jelen keresetet.
Az előadó bíró jelentésére az Elsőfokú Bíróság (kibővített negyedik tanács) úgy határozott, hogy megnyitja a szóbeli szakaszt.
A 2006. január 12‑i tárgyaláson a felek megtették szóbeli előadásaikat, és válaszoltak az Elsőfokú Bíróság kérdéseire.
Az Elsőfokú Bíróság a tárgyalás szóbeli szakaszában jegyzőkönyvbe vette, hogy a szóbeli eljárást és az ítéletet illetően megszüntethető
a TSE cégnevének bizalmas kezelése, amelyet a megtámadott határozatban és a tárgyalásra készített jelentésben fenntartottak.
A felperes azt kéri az Elsőfokú Bíróságtól, hogy:
–        elsődlegesen semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–        másodlagosan annyiban semmisítse meg a határozatot, amennyiben az túl magas összegben állapítja meg a visszafizetendő támogatást;
–        kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
A Bizottság azt kéri az Elsőfokú Bíróságtól, hogy:
–        a keresetet mint megalapozatlant utasítsa el;
–        kötelezze a felperest a költségek viselésére.

A jogkérdésről
A felperes három jogalapot hoz fel keresete alátámasztására. Az első jogalapot a visszatérítendő támogatásnak az iránymutatások
3.2.2. C pontja értelmében való szükségessége tekintetében vétett értékelési hibára alapítja. A második jogalap a megtámadott
határozat során való hatáskörrel visszaélést kifogásolja. Harmadik jogalapjával, amelyet másodlagosan említ, a felperes azt
állítja, hogy a Bizottság hibázott a visszatérítendő támogatás összegének megállapításakor.

Az első, a támogatás szükségessége tekintetében vétett mérlegelési hibára alapított jogalapról
A felek érvei
A felperes elsősorban támadja a Bizottság azon értékelését, amely szerint a vitatott támogatás – a TSE megszerzésére fehasznált
összeget (2 200 000 DEM) illetően – összeegyeztethetetlen a közös piaccal, mivel nem felel meg az iránymutatásokban meghatározott
követelményeknek.
A felperes azt állítja, hogy a TSE-ben való részesedésszerzés kezdettől fogva a szerkezetátalakítási projekt lényeges és szerves
részét képezte, és hogy a Bizottságot értesítették erről.
E tekintetben a felperes vitatja a Bizottság azon megállapítását, miszerint a szerkezetátalakítási projekt a Schmitz-Gotha
életképességének helyreállítását négy költségvetési évre írta elő, a TSE megszerzése nélkül, és így ez a részesedésszerzés
legfeljebb annyiban lehetett hasznos a szerkezetátalakítás szempontjából, hogy annak időtartamát egy évvel csökkentette. A
felperes megerősíti, hogy német hatóságok által neki bemutatott 1997. szeptember 2‑i vállalkozási projekt és annak mellékletei
(a „fejlesztési terv – veszteség és nyereség”, a pénzügyi igazgatási terv, a Schmitz-Gotha beruházási vagyonának fejlesztésére
vonatkozó terv) együttesen képezték a Schmitz-Gothának a TSE-vel történő egyesülésén alapuló szerkezetátalakítási tervet.
Ezenkívül a felperes hangsúlyozza, hogy a fent hivatkozott „fejlesztési terv – veszteség és nyereség” címet viselő tervet
az 1998. május 18‑i bejelentés mellékleteként megküldték a Bizottságnak. Ezenfelül megjegyzi, hogy a befektetők csak a vállalkozási
tervben meghatározott, a TSE visszavételét magában foglaló feltételekkel voltak készek a Schmitz-Gotha szerkezetátalakítására.
A felperes hozzáfűzi, hogy ellentmondás van a Bizottságnak a befektetők kilétének megismerésére vonatkozó álláspontjában.
Megjegyzi, hogy iratai szerint a Bizottság nem tudott arról, hogy J. Koch a TSE egyik tulajdonosa, holott az erre a személyre
vonatkozó részletes információt a megtámadott határozat elfogadását megelőzően megküldték számára. E tekintetben a felperes
az 1998. május 18‑i értesítő levelére, valamint a Bizottságnak címzett 2002. május 16‑i és július 3‑i levelére hivatkozik.
Ezenkívül előadja, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság maga erősíti meg, hogy J. Koch a TSE egyik tulajdonosa volt.
Másodsorban a felperes előadja, hogy a Bizottság alap nélkül állította a megtámadott határozat 64. pontjában, hogy a TSE-ben
való részvétel nem volt szükséges a szerkezetátalakításhoz. A felperes előadja, hogy a Bizottság nyilvánvaló értékelési hibát
vétett, mivel a támogatás jellege arányosságának értékelésekor nem vette figyelembe az előtte ismert lényeges tényeket.
A felperes úgy véli, hogy a szerkezetátalakítás sikerének biztosítására a Schmitz-Gothának saját termékeit kell fejlesztenie,
hogy önállóan tudja teljesíteni a csoporton belüli megrendeléseket, és versenyképes legyen a piacon. A TSE-ben való részesedésszerzés
lehetővé tette a megfelelő saját termékek kifejlesztéséhez szükséges know-how-nak a Schmitz-Gothába történő közvetlen integrálását,
mivel a TSE tulajdonosai átvették az ügyvezetést, valamint részben a Schmitz-Gothán belül a gyártásért és a fejlesztésért
felelős osztályt. Ennek következtében a felperes vitatja a Bizottság arra vonatkozó feltételezését, hogy a TSE megszerzésének
egyetlen indítéka a Schmitz-Gotha termelési költségeinek csökkentése volt.
A felperes hozzáteszi, hogy csak a TSE visszavásárlása biztosíthatta a szerkezetátalakításhoz szükséges know-how integrációját.
Feltételezésének alátámasztására a TSE rendkívül magas költségű – a know-how külső szolgáltatók általi feljesztésére irányuló
– ajánlatára hivatkozik.
A keresetlevél mellékletét képező információk segítségével, amely információk a Schmitz-Gothának a külső vállalkozások felé
történt eladásokból származó üzleti forgalmának a növekedését mutatják be táblázat formájában (a továbbiakban: „a Schmitz-Gotha
üzleti forgalmának növekedése” című dokumentum), a felperes az üzleti forgalmának jelentős növekedésével bizonyítja, hogy
a TSE megvásárlásával az önálló fejlesztési egység közvetlen beillesztésének mekkora része volt a sikeres szerkezetátalakításban.
A felperes azt is előadja, hogy a Bizottságnak a rendelkezésére álló információk alapján módjában állt megítélni, hogy a szerkezetátalakítás
miatt szükséges volt a TSE-ben való részesedésszerzés, és módjában állt arra következtetni, hogy a támogatás összhangban volt
az iránymutatások 3.2.2. C pontja szerinti feltétlenül szükséges minimum követelménnyel. Különösen nyilvánvalóan következik
ez a német hatóságok 2002. július 3‑i leveléből, amely szerint a Schmitz-Gotha termelési költségében csökkentek a beszállítások,
és kizárólag a TSE-ben való részesedésszerzés tette lehetővé a Schmitz-Gotha számára a know-how-ban jelentkező elmaradásának
orvoslását.
A Bizottság elsősorban emlékeztet arra, hogy az EK 87. cikk (3) bekezdésére tekintettel széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik
az állami támogatásoknak a közös piaccal való összeegyeztethetőségének megítélése során. A Bizottság előadja, hogy a felperes
érvei nem bizonyítják a nyilvánvaló értékelési hiba jelen ügyben való fennállását, és hozzáteszi, hogy a felperes a Bizottság
értékelését a sajátjával igyekszik helyettesíteni.
A Bizottság másodsorban hangsúlyozza, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata és az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó
részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű
különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.) értelmében jogosult lezárni az eljárást, és jogosult a rendelkezésére álló adatok
alapján dönteni, amennyiben valamely tagállam a felé intézett felszólítások ellenére nem nyújtja be a tőle kért tájékoztatást.
E tekintetben a Bizottság megjegyzi, hogy a felperes a TSE visszavásárlásának állítólagos szükségességét, amely lehetővé tette
a Schmitz-Gotha szerkezetátalakítását, alapvetően azokra az információkra alapozza, amelyekről nem volt tudomása a megtámadott
határozat elfogadásakor, és amelyeket ebből következően az Elsőfokú Bíróság nem vehet figyelembe.
A Bizottság pontosítja, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaságnak címzett, a TSE tulajdonosainak kilétére és a befektetés
szükségességére vonatkozó információk benyújtására irányuló felszólítások és a német hatóságoknak címzett 2002. március 4‑i
levél ellenére a TSE megvásárlására irányuló, a keresetlevél mellékletét képező szerződésekről senki nem tájékoztatta őt a
megtámadott határozat elfogadását megelőzően. Ugyanez a helyzet a vállalkozási projekt és a TSE által készített, a felperes
know-how-jának fejlesztésére irányuló projekt esetében, amelyeket szintén csatoltak a keresetlevélhez, valamint az e tárgyban
tett és magában a keresetlevélben található részletes észrevételek tekintetében. A Bizottság fenntartja, hogy sohasem állította,
hogy nem ismerte J. Koch tulajdonost. Mindenesetre megjegyzi, hogy a közigazgatási eljárás során a német hatóságok által benyújtott
információk csak mellékes módon említették J. Kochot mint a TSE tulajdonosát. Másrészt a Bizottság előadja, hogy sohasem tájékoztatták
a TSE többi tulajdonosának kilétéről.
A Bizottság úgy véli, hogy a megtámadott határozat elfogadása idején rendelkezésére álló információk alapján csupán a TSE
megvásárlásának hasznosságát volt módjában megítélni, de soha nem bizonyították ezen beruházásnak a vitatott támogatásból
történő finanszírozásának a szükségességét. Álláspontja szerint a TSE megvásárlására vonatkozó és az 1998. május 18‑i bejelentésben,
valamint a 2001. augusztus 10‑i, a 2002. május 16‑i, a május 28‑i és a július 3‑i, a válaszirat mellékleteit képező levelekeben
található információk nem engedtek arra következtetni, hogy a nevezett befektetés az iránymutatások értelmében a szerkezetátalakítás
szükséges részét képezte.
A Bizottság azt is megállapítja, hogy a rendelkezésére álló információk a TSE visszavásárlását alapvetően a közbenső szállító
elmaradásából érvényesített haszonra és az ennek megfelelő árrésre alapítják, miközben a keresetlevélben ezt a szempontot
viszonylagossá tették. Még ha ebből az információból az következne is, hogy a TSE megvásárlása lehetővé tette az új termékek
kifejlesztéséhez szükséges szakmai know-how megszerzését, a Bizottság megjegyzi, hogy ezt az állítást nem indokolták, és nem
fejtették ki pontosan. A Schmitz-Gotha csak a keresetlevélben fejtette ki és indokolta alaposan, hogy a TSE visszavásárlása
szükséges volt szerkezetátalakításhoz szükséges know-how megszerzéséhez. A Bizottság azt is megemlíti, hogy a német hatóságok
a közigazgatási eljárás során nem pontosították, hogy az említett ügylet szükséges a szerkezetátalakítási támogatás megszerzéséhez.
Harmadsorban a Bizottság úgy véli, hogy ezen beruházás céljait – nevezetesen a termelési költségek csökkentését és az új termékek
kifejlesztéséhez szükséges know-how megszerzését – a TSE megszerzése nélkül is el lehetett volna érni, tekintettel arra, hogy
a Schmitz-Gotha ügyvezetője egyben a TSE ügyvezetője és fő részvényese is volt, aki ennek következtében különleges együttműködést
tudott volna kialakítani a két társaság között.
Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
–       Előzetes észrevételek
A Bizottság az EK 87. cikk (3) bekezdése értelmében széles mérlegelési jogkört élvez, amelynek gyakorlása magában foglalja
a közösségi összefüggésben megvalósítandó gazdasági és szociális rendszerek összetett értékelését. A bírósági felülvizsgálat
ezen mérlegelési jogkör tekintetében az eljárási és az indokolási szabályok betartására, valamint a megállapított tények tényleges
pontosságának, a téves jogalkalmazás, a tények nyilvánvaló mérlegelési hibája hiányának és a hatáskörrel való visszaélés vizsgálatára
korlátozódik (lásd a Bíróság C‑372/97. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2004. április 29‑én hozott ítéletének [EBHT 2004.,
I‑3679. o.] 83. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Mérlegelési jogkörének gyakorlása során a Bizottság ragaszkodhat olyan intézkedésekhez, mint a kérdéses iránymutatások, amennyiben
ezek az intézmény által követett irányvonal elveit tartalmazzák, és nem térnek el a Szerződés rendelkezéseitől (az Elsőfokú
Bíróság T‑214/95. sz., Vlaamse Gewest kontra Bizottság ügyben 1998. április 30‑án hozott ítéletének [EBHT 1998., II‑717. o.]
79. pontja). Az ilyen intézkedések egybeesnek a Bizottság arra vonatkozó akaratával, hogy közzétegye az általa követni kívánt
irányvonalra vonatkozó és egyedi döntési alapjául szolgáló elveket (az Elsőfokú Bíróság T‑187/99. sz., Agrana Zucker und Stärke
kontra Bizottság ügyben 2001. június 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2001., II‑1587. o.] 56. pontja).
Ahhoz, hogy a nehéz helyzetben lévő vállalkozás szerkezetátalakítási támogatási tervéről ki lehessen nyilvánítani, hogy az
EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja alapján összeegyeztethető a közös piaccal, a tervnek olyan szerkezetátalakítási tervhez
kell kapcsolódnia, amely a vállalkozás tevékenységeinek csökkentésére vagy az e tevékenységekben bekövetkező irányváltásra
vonatkozik (a Bíróság C‑278/92 – C‑280/92. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 1994. szeptember 14‑én hozott ítéletének
[EBHT 1994., I‑4103. o.] 67. pontja és a C‑17/99. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben 2001. március 22‑én hozott ítéletének
[EBHT 2001., I‑2481. o.] 45. pontja).
Az iránymutatás 3.2.2. pontja, amely pontosítja ezt a követelményt, a szerkezetváltási tervet három anyagi feltételnek rendeli
alá. Az első: a tervnek a kedvezményezett vállalkozás számára lehetővé kell tennie az életképesség ésszerű határidőn belüli
és reális módon történő visszanyerését (a 3.2.2. pont A pontja), a második: a tervnek meg kell akadályoznia a verseny torzulását,
amely nem megengedhető (a 3.2.2. pont B pontja), a harmadik: a tervnek arányban kell állnia a szerkezetátalakítás költségeivel
és előnyeivel (a 3.2.2. pont C pontja).
Mivel ezek konjunktív feltételek, már az egyik hiánya elegendő ahhoz, hogy a Bizottság összeegyeztethetetlennek nyilvánítsa
a szerkezetátalakítási támogatás tervét (az Elsőfokú Bíróság T‑171/02. sz., Sardegna kontra Bizottság ügyben 2005. június
15‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑2123. o.] 128. pontja; ebben az értelemben lásd a Franciaország kontra Bizottság ügyben
hozott, fent hivatkozott ítélet 49. és 50. pontját is).
A jelen ügyben a megtámadott határozatot az iránymutatások alapján, pontosabban annak 3.2.2. C pontja alapján fogadták el.
Ebből a rendelkezésből következik, hogy a szóban forgó támogatásnak feltétlenül szükségesnek kell lennie a kedvezményezett
életképességének helyreállításához, azaz nemcsak az érintett vállalkozás szerkezetátalakítási céljainak kell megfelelnie,
hanem egyben arányosnak is kell lennie ezzel a céllal, tehát a támogatás minden olyan része, amely meghaladja a kedvezményezett
életképességének szorosan vett helyreállítását, főszabály szerint nem engedélyezhető az iránymutatások értelmében.
Ezenkívül az érintett tagállamra hárul az a kötelezettség, hogy a Bizottsággal való együttműködési kötelezettségének való
megfelelés érdekében valamennyi olyan adatot a Bizottság rendelkezésére bocsásson, amely lehetővé teszi, hogy a Bizottság
ellenőrizze a tagállam által óhajtott felmentés feltételeinek meglétét (lásd a Sardegna kontra Bizottság ügyben hozott, fent
hivatkozott ítélet 129. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Ezen megfontolások értelmében kell a megtámadott határozatot vizsgálni, amely a felperes szerint nyilvánvaló értékelési hibát
tartalmaz.
–        A felperes által hivatkozott nyilvánvaló értékelési hibáról
A megtámadott határozat 62–64. pontjában a Bizottság a következőket fejti ki:
„(62) […] J. Koch a befektetők egyike volt, egyben pedig a TSE alapítója és ügyvezető tagja, valamint mindkét társaság jövőbeni
ügyvezetője. A Bizottság ismét utal arra, hogy a felvilágosítás-nyújtás iránti felszólítás ellenére Németország sem az átruházási
szerződést, sem a TSE eredeti tulajdonosi viszonyaira vonatkozó írásbeli adatokat nem nyújtotta be. Ezért – az egyéb körülményekre
és a szóban közölt információkra figyelemmel – a Bizottság nem zárhatja ki, hogy az átvételt megelőzően a TSE jelentős része
közvetlenül vagy közvetetten J. Koch, illetve családja tulajdonában állt. Németország kijelentette, hogy a Schmitz-Gotha nem
tudta volna előállítani a TSE-től vásárolt alkatrészeket, és nem volt abban a helyzetben, hogy a szállítási feltételeken érezhetően
javíthasson, így az átvétel fő célja a termelési költségek csökkentése volt. A Bizottság nem zárhatta ki azt, hogy a TSE megvásárlásával
a finanszírozásra és a szerkezetátalakításra fordítandó összeg jelentős része ténylegesen az új befektetők valamelyikének
került kifizetésre. Mindenesetre a TSE átvétele nem volt szükséges a TSE-vel való jó együttműködés kialakításához. Mivel J. Koch
a TSE alapítója és ügyvezető tagja volt, és később a Schmitz-Gotha ügyvezetője is lett, valószínűtlennek tűnik, hogy nem lehetett
volna kedvezőbb vásárlási feltételeket megállapítani. Ezenkívül egy versenyképes vállalkozásnak alapvetően képesnek kell lennie
arra, hogy beszállítási szükségleteit a szokásos piaci árakon biztosítsa, anélkül hogy pénzügyi nehézségek közé kerülne.
(63) A Németország által benyújtott információk azt mutatják, hogy a TSE átvétele hasznos beruházás volt a társaság részéről,
mivel figyelemreméltó megtakarításokhoz vezetett, amelyek hozzájárultak a szerkezetátalakítási szakasz egy évvel való megrövidítéséhez.
Ez azonban nem jelenti szükségszerűen azt, hogy a befektetés szükséges volt a szerkezetátalakítás végrehajtásához. Ha egy
vállalkozás támogatást kap szerkezetátalakításának finanszírozására, alapvetően nem minden hatékonyságnövelő beruházás megengedett,
hiszen ezek a beruházások csökkentik a támogatás kedvezményezettjének azt a képességét, hogy saját eszközeiből finanszírozza
a szerkezetátalakítást. Mivel a támogatás célja a vállalkozás versenyképességének ésszerű időn belüli helyreállítására korlátozódik,
valamely beruházás csak akkor tekinthető a szerkezetátalakításhoz szükségesnek, ha a beruházás nélkül a szerkezetátalakítás
sikere összességében megkérdőjeleződne, vagy indokolatlanul késlekedne. Minden befektetés, amely meghaladja a versenyképesség
ésszerű időn belüli helyreállításához szükséges mértéket, szükségszerűen olyan pénzügyi forrásokat használ, amelyeket a ténylegesen
szükséges szerkezetátalakítási költségekre kellett volna fordítani, és amelyek ezáltal csökkentették volna a szerkezetátalakításhoz
szükséges hozzájárulást. Ebből következik, hogy a szerkezetátalakításhoz nem ebben az értelemben szükséges beruházások olyan
támogatási intenzitáshoz vezetnek, amelyek meghaladják a szerkezetátalakításhoz az arányosság követelménye szerint szükséges
minimumot.
(64) A szállítási költségek csökkentése önmagában nem igazolhatja, hogy a TSE visszavásárlása szükséges volt a szerkezetátalakításhoz.
Ezenkívül meg kell állapítani, hogy Németország sohasem jelezte, hogy a TSE megvásárlása nélkül a szerkezetátalakítás sikere
megkérdőjeleződött vagy indokolatlanul késlekedett volna. Az eredeti szerkezetátalakítási terv a TSE megvételének figyelembevétele
nélkül is pozitív eredmény elérését irányozta elő a negyedik üzleti évre. A legújabb információk szerint ezt az időtartamot
egy évvel csökkentették. Mindenesetre a nyereségességi küszöb négy év alatti elérése sem tekinthető a szerkezetátalakításhoz
aránytalan időtartamnak. Sőt, ellenkezőleg, abból kell kiindulni, hogy az eredeti terv már a versenyképesség meglehetősen
gyors helyreállítását írta elő. Ezért meg kell állapítani, hogy a szerkezetátalakítást a TSE megvétele nélkül is sikeresen
végre lehetett volna hajtani ésszerű időn belül, a TSE megvétele tehát nem volt szükséges a szerkezetátalakítás sikeréhez.
Ezért a Bizottság megállapítja, hogy a TSE megszerzése nem volt elengedhetetlen a terv céljainak eléréséhez, ebből azonban
az következik, hogy az e vásárlásra fordított eszközöknek a szerkezetátalakítás finanszírozásához kellett volna hozzájárulniuk,
hogy így csökkentsék a támogatásnak a szerkezetátalakítás finanszírozásához szükséges összegét.”
Első jogalapjának alátámasztására a felperes először lényegében azt adja elő, hogy a megtámadott határozatot ténybelileg téves
feltevésre alapozták, amely szerint a TSE megvétele csupán a szerkezetátalakítás egy évvel való csökkentését tette lehetővé.
Állításának alátámasztására a felperes a vállakozási tervre és annak mellékleteire hivatkozik, nevezetesen a „fejlesztési
terv – veszteség és nyereség”-re, a pénzügyi igazgatási tervre, és a Schmitz-Gotha beruházási befektetéseinek fejlesztésére
vonatkozó tervre, amelyeket a német hatóságok benyújtottak, és amelyek a keresetlevél mellékleteit képezik. Ezenkívül a felperes
arra hivatkozik, hogy a Bizottságnak a TSE tulajdonosai kilétének tekintetében rendelkezésére álló információkra vonatkozó
állításai ellentmondóak. Állításainak alátámasztására a felperes az 1998. május 18‑i bejelentésre, valamint a Bizottságnak
címzett 2002. május 16‑i és 2002. július 3‑i levélre hivatkozik; ezeket csatolták a felek irataihoz.
A fenti érvelés nem fogadható el.
Előzetesen meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat elfogadásának időpontjában a Bizottság nem rendelkezett a felperes
által hivatkozott vállalkozási tervvel, kivéve a „Fejlesztési terv – veszteségek és nyereségek” című dokumentumot, amelyet
az 1998. május 18‑i bejelentéshez csatoltak.
Emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlat értelmében valamely közösségi aktus jogszerűségét az aktus meghozatalának
időpontjában fennálló ténybeli és jogi elemek függvényében kell mérlegelni, és különösen a Bizottság által felhozott megfontolásokat
kizárólag azon információk alapján kell vizsgálni, amelyekkel a Bizottság abban az időben rendelkezett (a Bíróság 234/84. sz.,
Belgium kontra Bizottság ügyben 1986. július 10‑én hozott ítéletének [EBHT 1986., I‑2263. o.] 16. pontja, valamint az Elsőfokú
Bíróság T‑371/94. és T‑394/94. sz., British Airways és társai kontra Bizottság ügyben 1998. június 25‑én hozott ítéletének
[EBHT 1998., II‑2405. o.] 81. pontja, a T‑123/97. sz., Salomon kontra Bizottság ügyben 1999. október 6‑án hozott ítéletének
[EBHT 1999., II‑2925. o.] 48. pontja és a T‑126/99. sz., Graphischer Maschinenbau kontra Bizottság ügyben 2002. május 14‑én
hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑2427. o.] 33. pontja). Ennek következtében a felperes a megtámadott határozat jogszerűségét
nem kérdőjelezheti meg olyan körülményekre való utalással, amelyek a közigazgatási eljárás során nem voltak ismertek a Bizottság
előtt (lásd e tekintetben a Spanyolország kontra Bizottság ügyben hozott, fent hivatkozott ítélet 31. pontját). Ugyanez érvényes
arra, ha a felperes – mint a jelen ügyben – nem vett részt a vizsgálati eljárásban, noha, mint a kérdéses támogatás kedvezményezettjére,
kifejezetten utaltak rá ezen eljárás során, és a Bizottság felhívta a német hatóságokat és az esetleges érdekelt feleket,
hogy bizonyítsák a TSE megvásárlásának szükségességét (ebben az értelemben lásd az Elsőfokú Bíróság T‑111/01. sz. és T/133/01. sz.,
Saxonia Edelmetalle kontra Bizottság ügyben 2005. május 11‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑1579. o.] 67–70. pontját).
Amennyiben a Bizottság az érdekeltek számára lehetővé tette a megfelelő nyilatkozattételt, nem lehet felróni neki, hogy nem
vett figyelembe olyan tényeket, amelyeket már a közigazgatási eljárás folyamán közölni kellett volna vele, de nem adták elő
őket; a Bizottság nem kötelezhető arra, hogy hivatalból és feltételezések alapján vizsgálja, hogy milyen tényeket kellett
volna a tudomására hozni. (ebben az értelemben lásd az Elsőfokú Bíróság T‑109/01. sz., Fleuren Compost kontra Bizottság ügyben
2004. január 14‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑127. o.] 48. és 49. pontját). Következésképpen jogalapjának megalapozása
végett a felperes nem hivatkozhat a keresetlevélhez csatolt vállalkozási tervre.
Ezt a pontosítást követően lényeges emlékeztetni arra, hogy noha a TSE-t két esetben említették az 1998. május 18‑i bejelentésben,
ezek az említések egyértelműen mellékesek voltak azokhoz képest, amelyek a felperes szerkezetátalakításának működésére vonatkoztak,
és nem jelezték, hogy a TSE megvásárlását a bejelentett támogatási intézkedésből fogják finanszírozni. Azt jelezték, hogy
J. Koch az általa alapított TSE ügyvezetője. Ez a dokumentum – a Schmitz-Gotha termelésére vonatkozó részében – pontosította,
hogy „ezenkívül a gépjárművek gyártását különösen ésszerűen fogják megszervezni, a TSE beszállító megvásárlásának köszönhetően,
illetve a [gépjárművek] gyártási szakaszainak, valamint az előzetes összeszerelés elkülönítése révén”, és hogy „az új társaság
tulajdonosai termelési és »reengineering«-ismereteket hoznak a társaságba”. A tárgyaláson a felperes az e pontra vonatkozó
kérdéseknél nem tudta megmagyarázni, hogy – ha állítása szerint a TSE megvásárlása szükséges volt a Schmitz-Gotha szerkezetátalakításához
– az 1998. május 18‑i bejelentésben miért csak ez a két mellékes említés történt. Másrészt a nevezett levél rendelkezéseiből,
amelyeket az eljárás megindításáról szóló határozat megismétel, kiderül, hogy a Schmitz-Gotha 1997-ben kezdett szerkezetátalakítását
2000‑ben be kellett volna fejezni. Az Elsőfokú Bíróság – a Bizottsághoz hasonlóan – hangsúlyozza, hogy ez az utalás a TSE‑nek
a Schmitz-Gotha által történt megvásárlásától teljesen függetlenül jelenik meg.
Ami felperes azon kifogását illeti, miszerint J. Koch kilétének ismeretével kapcsolatban a Bizottság állásfoglalása ellentmondásos,
meg kell állapítani, hogy a Bizottságnak – mint azt a megtámadott határozat 62. pontjában jelezte – tudomása volt a J. Kochot
a TSE-hez kötő személyes kapcsolatról. Ugyanakkor irataiban a Bizottság árnyalta az említett kapcsolatról való tudomásának
szintjét. Mindenesetre a peres eljárás során érvényesített ezen megjegyzések e ponton nem érinthetik a megtámadott határozat
tartalmát és jogszerűségét. A felperes e tekintetben tett bírálatai tehát eredménytelenek.
Másodszor, amikor a felperes számos, a keresetlevélhez csatolt iratra hivatkozik (nevezetesen az 1997. október 9‑i két szerződésre,
a vállalkozási projektre, az 1998. május 18‑i bejelentésre, „a Schmitz-Gotha üzleti forgalmának növekedése” címet viselő dokumentumra,
a know-how-nak a külső szolgáltatók általi fejlesztéséről szóló TSE-projketre, valamint az ellenkérelemhez mellékletként csatolt
és a Németországi Szövetségi Köztársaság által a Bizottságnak címzett 2001. augusztus 10‑i, 2002. május 16‑i, május 28‑i és
július 3‑i levelekre), akkor lényegében azt állítja, hogy a TSE-nek a vitatott támogatásból történt megvásárlása megfelelt
a „szigorúan szükséges minimum” feltételének, mivel a TSE-nek a Schmitz-Gothába való integrálása elengedhetlen volt ahhoz,
hogy lehetővé tegye számára saját termékei kifejlesztését, és ennek következtében önállóvá, illetve a piacon versenyképessé
váljon. A felperes azt állítja, hogy a Bizottság értékelésében arra az állításra szorítkozott, miszerint a TSE-nek a Schmitz-Gotha
általi megvásárlásának az egyetlen követezménye a költségcsökkentés volt, és a Bizottság nem vette figyelembe a know-how integrálását,
amely a felperes szerint csak ezzel a vásárlással volt megvalósítható.
Ez az érvelés még kevésbé állja meg a helyét.
Mindenekelőtt – a fenti 54. pontban a vállalkozási projekttel kapcsolatosan tett megállapításokhoz hasonlóan, amelyet az Elsőfokú
Bíróság nem vehet figyelembe, mert a peres eljárás során terjesztették elő – a megtámadott határozat jogszerűségének vizsgálata
során az 1997. október 9‑i két szerződés, valamint a TSE‑nek a know-how külső szolgáltatók általi kifejlesztésére vonatkozó
projektje nem vehető figyelembe, mivel a megtámadott határozat elfogadását megelőzően ezeket az iratokat nem közölték a Bizottsággal.
Ebből következik, hogy a Bizottságnak a megtámadott határozat 62–64. pontjában található nyilvánvaló értékelési hibájára vonatkozó
állítást kizárólag az ezen határozat elfogadásakor a Bizottság rendelkezésére álló dokumentumok alapján kell megvizsgálni,
azaz az 1998. május 18‑i bejelentés (amely tartalmazta a Schmitz-Gotha által csatolt „fejlesztési terv – veszteségek és nyereségek”
című dokumentumot), a „Schmitz-Gotha üzleti forgalmának növekedése” címet viselő dokumentum, illetve a Németországi Szövetségi
Köztársaság által a Bizottságnak címzett 2001. augusztus 10‑i, 2002. május 16‑i, május 28‑i és július 3‑i levelek alapján.
Ezután – ezekre a dokumentumokra figyelemmel – meg kell jegyezni, hogy az 1998. május 18‑i bejelentésben a Németországi Szövetségi
Köztársaság előadta egyrészt, hogy a gépjárművek gyártását a Schmitz-Gothán belül különösen ésszerűen szervezték meg, a TSE
beszállító megvásárlásának köszönhetően, illetve a [gépjárművek] gyártási szakaszainak, valamint az előzetes összeszerelés
elkülönítése révén”, másrészt „az új társaság tulajdonosai termelési és »reengineering«-ismereteket hoztak a társaságba”.
2001. augusztus 10‑i levelükben a német hatóságok a TSE megvásárlásának két következményét jelölték meg. Először megemlítik,
hogy a vásárlás lehetővé tette a gyártási költségek csökkentését egy közbenső szállító elmaradása és az így megmaradó árrés
révén. Másodszor megerősítik, hogy ez a vásárlás „olyan technikai know-how megszerzését eredményezte […], amely lehetővé tette
a tiszta termelésnek és a technikai fejlesztési kapacitásoknak a versenyképesség visszaállítása érdekében történő összekapcsolását”.
2002. május 16‑i levelükben a TSE megszerzésének szükségessége tekintetében a német hatóságok hangsúlyozzák, hogy „a Schmitz-Gotha
számára a TSE megszerzésének elsősorban a költségoldalon volt nagy jelentősége”. A know-how tekintetében megerősítik, hogy
„a Schmitz-Gothának nem volt lehetősége, hogy más módon szerezze meg a TSE által az alkatrészépítés területen kifejlesztett
know-how-t. Az alkatrészek belső kifejlesztésének költségei és az alkatrészek saját termelés számára történő előállítása túl
nagy ráfordítást igényelt volna pénzben és időben ahhoz, hogy a Schmitz-Gotha nyereségesen működjön, mivel az ehhez szükséges
know-how majdnem teljesen hiányzott nála”.
2002. május 28‑i levelében a Németországi Szövetségi Köztársaság a TSE megvételének szükségességét egyrészt a magas színvonalú
technológiát és kiváló minőséget képviselő gépjárműalkatrészek megszerzésének szükségességére alapítja, amelyet „tekintettel
a korlátozott termelési számokra, a Schmitz-Gotha nem tudott megfelelő mennyiségben vásárolni ahhoz, hogy jelentős költségcsökkentéshez
szükséges beszerzési feltételeket érjen el, amely azután lehetővé teszi a versenyképes árképzést”, másrészt pedig arra a körülményre,
hogy a Schmitz-Gothának „nem állt rendelkezésére más lehetőség, hogy megszerezze a TSE által az alkatrészek gyártásában kifejlesztett
technológiát”.
A felperes által a tárgyaláson ismét idézett 2002. július 3‑i levelében a Németországi Szövetségi Köztársaság kiegészítette
fent előadottakat. Így pontosította, hogy a TSE-ben való részvételnek köszönhetően a termelési költségeken belül csökkent
a beszállítói rész, mivel a vásárlás közel 5 000 000 DEM értékű megtakarítási lehetőséget jelentett 1998–2002 között, és a
Schmitz-Gotha rentabilitását a szerkezetátalakítás tervezett vége előtt egy évvel elérték. A TSE megszerzése különösen a felperes
beszállítói költségeinek csökkentése szempontjából volt elengedhetetlen, mivel a Schmitz-Gotha számára kizárólag a TSE-ben
való részesedésszerzés tette lehetővé a hiányzó know-how megszerzését, és mivel a Schmitz-Gotha nem volt olyan helyzetben,
hogy kialkudja a többi vállalkozásnak biztosított engedményeket.
A „Schmitz-Gotha üzleti forgalmának növekedése” címet viselő, a keresetlevélhez csatolt dokumentum táblázat formában bemutatja
a Schmitz-Gothának a harmadik társaságok részére 1997 és 2000 között történt eladásokból származó üzleti forgalmát.
A fent hivatkozott levelek összességéből az következik, hogy a német hatóságok egyrészt alapvetően a termelési költségek csökkentését
célozták meg, amelyet a Schmitz-Gotha a TSE megszerzésével és ezáltal a közbenső beszállítók kiiktatásával kívánt elérni,
másrészt kiemelték, hogy ez az üzlet megszerezte a felperes számára a saját termékei kifejlesztéséhez szükséges know-how-t.
Az első magyarázat tekintetében az Elsőfokú Bíróság megállapítja, hogy – mint azt a Bizottság joggal megjegyezte – az ilyen
költségcsökkentések nem bizonyítják, hogy a Schmitz-Gotha szerkezetátalakítását a TSE megszerzése, azaz az állam számára kevésbé
költséges beruházás nélkül nem lehetett volna az eredetileg megszabott határidőn belül megvalósítani. Különösen az a körülmény,
amelyet a felperes által idézett 2002. július 3‑i levél hangsúlyoz, nevezetesen hogy ezeket a megtakarításokat a Schmitz-Gotha
1998 és 2002 között, azaz a vitatott támogatás kifizetését követően tudta elérni, nem igazolja, hogy a TSE felperes általi
megszerzése feltétlenül szükséges volt a Schmitz-Gotha szerkezetátalakításához, és így az átalakítást állami támogatási eszközökből
kellett finanszírozni.
Ami a TSE know-how-jának a felperes üzleti tevékenységébe való beillesztését illeti, a német hatóságok a nevezett levélben
csak a TSE megszerzésének szükségességét állítják, de nem adnak magyarázatot arra, hogy az eredmény eléréshez a TSE megszerzése
miért volt az iránymutatások 3.2.2. C pontja szerinti értelemben feltétlenül szükséges. A német hatóságok ugyanis nem tudták
megmagyarázni, hogy a Schmitz-Gotha autóalkatrészeinek fejlesztéséhez szükséges know-how megszerzéséhez miért az egész TSE
megszerzésének finanszírozása volt a közpénzek legtakarékosabb felhasználási módja.
Igaz, mint azt a felperes is előadja, hogy a Bizottság csak nagyon röviden érintette a megtámadott határozat indokolásában
a német hatóságok arra vonatkozó érvét, hogy a TSE-ben való részesedésszerzés azért volt szükséges, hogy a Schmitz-Gotha a
gépjárműalkatrészek kifejlesztésére vonatkozó know-how-t megszerezze.
Eltekintve azonban attól, hogy ezt a kérdést nem egy nyilvánvalóan hibás értékelés, hanem egy esetleg hiányos indokolás vizsgálatának
keretein belül kell érinteni, meg kell állapítani, hogy a Bizottság a megtámadott határozat 62. pontjában lényegében előadta,
hogy a társasággal való jó együttműködés kialakításához a TSE átvétele nem volt szükséges, különösen mert valószínűtlennek
tűnik, hogy J. Koch, mint a TSE alapítója és ügyvezető tagja, és később a Schmitz-Gotha ügyvezetője, valóban nem tudott volna
kedvezőbb vásárlási feltételeket kialkudni a TSE-nél.
Egyebekben pedig nem elfogadható a felperes arra vonatkozó érvelése, hogy a szükséges know-how-t nem tudta külső szolgáltatók
révén megszerezni, mivel ezek a szolgáltatások – mint az a keresetlevélhez csatolt, a TSE 1997. augusztus 17‑i, a know-how
külső szolgáltatók általi kifejlesztésére vonatkozó projektjéből kiderül – túl drágák voltak.
Emlékleztetni kell ugyanis arra, hogy az Elsőfokú Bíróság a megtámadott határozat jogszerűsége vizsgálatának keretein belül
nem veheti figyelembe a keresetlevélhez csatolt iratot (lásd a fenti 59. pontot). Másrészt még ha figyelembe vehetné is, ez
az irat önmagában nem jelent elegendő bizonyítékot arra, hogy a TSE megszerzése teljes egészében feltétlenül szükséges volt
ahhoz, hogy lehetővé tegye a felperes számára az iránymutatások 3.2.2. C pontja szerinti szerkezetátalakításhoz szükséges
know-how megszerzését.
Noha a „Schmitz-Gotha üzleti forgalmának növekedése” című, szintén a keresetlevélhez csatolt dokumentum azt mutatja, hogy
az üzleti forgalom jelentősen nőtt az 1997–2000‑es időszakban, önmagában nem mutatja ki az emelkedés és a TSE megszerzése
közötti összefüggést, és főleg nem alapozza meg TSE megszerzésének a felperesnek az iránymutatások 3.2.2. C pontja szerinti
szerkezetátalakításához szükséges voltát. Ebből következően a Bizottság, még ha a megtámadott határozatban elmulasztotta is
e dokumentum különös vizsgálatát, nem követett el nyilvánvaló értékelési hibát.
A teljesség kedvéért az Elsőfokú Bíróság megállapítja, hogy a megtámadott határozat elfogadása idején rendelkezésre álló dokumentumok
összességében a német hatóságok nem írták körül pontosan annak a know-how-nak jellegét, amellyel a Schmitz-Gotha a TSE megszerzését
követően rendelkezett volna.
A Bizottság számára a megtámadott határozat elfogadása idején rendelkezésre álló dokumentumok alapján meg kell állapítani,
hogy a felperes nem tudta bizonyítani, hogy a megtámadott határozat – amikor úgy ítélte meg, hogy a német hatóságok nem bizonyították,
hogy a TSE megszerzése szükséges volt a Schmitz-Gothának az iránymutatások 3.2.2. C pontja szerinti szerkezetátalakításához
– nyilvánvaló értékelési hibát tartalmaz.
Az első jogalapot tehát el kell utasítani.

A második, a hatáskörrel való visszaélésre alapított jogalapról
A felek érvei
A felperes álláspontja szerint a megtámadott határozat hatáskörrel való visszaélést valósít meg, amennyiben elfogadásakor
a Bizottság szubjektív megfontolásokra támaszkodott.
A felperes azt állítja, hogy a megtámadott határozatot azért fogadták el, hogy szankcionálják J. Koch feltételezett gazdagodását,
aki állami eszközök kihasználásával saját hasznára megvette a vállalkozását. A felperes előadja, hogy a Bizottság a megtámadott
határozat elfogadása során nem vette figyelembe azokat a tényleges megfontolásokat, amelyek a TSE megvételének a Schmitz-Gotha
szerkezetátalakításához szükséges voltára vonatkoztak.
A Bizottság szerint ez a jogalap nem megalapozott.
Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
Az ítélkezési gyakorlat értelmében egy határozat csak akkor valósít meg hatáskörrel való visszaélést, ha objektív, helytálló
és egybehangzó körülmények alapján feltehető, hogy a megadott céltól eltérő cél érdekében hozták (az Elsőfokú Bíróság T‑46/89. sz.,
Pitrone kontra Bizottság ügyben 1990. október 23‑án hozott ítéletének [EBHT 1990., II‑577. o.] 71. pontja, valamint a T‑92/00. sz.
és T‑103/00. sz., Diputación Foral de Álava és társai kontra Bizottság ügyben 2002. március 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2002.,
II‑1385. o.] 84. pontja).
Meg kell állapítani, hogy jogalapja megalapozására a felperes nem hoz fel olyan objektív bizonyítékokat, amelyek arra engedének
következtetni, hogy a megtámadott határozat elfogadásánál a Bizottságot a Schmitz-Gotha ügyvezetője esetleges gazdagodásának
szankcionálására irányuló cél vezérelte.
Noha a Bizottság a megtámadott határozat 62. pontjában kiemelte az ügylet különlegességét, amennyiben kiemelte, hogy J. Koch,
mint a felperes tulajdonosa és egyedüli ügyvezetője, olyan társaságot adott el, amelyet ő irányít, és már az övé, a vételárat
pedig a Németországi Szövetségi Köztársaság vitatott állami támogatásából fizettette ki.
Mindenesetre, amint az a felperes által előadott első jogalap vizsgálatánál már megállapításra került, a megtámadott határozat
63. és 64. pontjából világosan kiderül, hogy a Bizottság objektív megállapításokra támaszkodott annak megállapításakor, hogy
jelen esetben nem teljesülnek az iránymutatások 3.2.2. C pontjának feltételei.
Ennek következtében a felperes által felhozott második jogalapot el kell utasítani.

A másodlagosan felhozott harmadik, a Bizottság által a visszatérítendő támogatás összegének megállapításakor elkövetett hibára
alapozott jogalapról
A felek érvei
A felperes szerint, még ha az Elsőfokú Bíróság a közös piaccal összeegyeztethetetlennek találná is a TSE megvásárlását, csak
1 500 000 DEM‑et lehetne visszakövetelni. A felperes előadja, hogy a vételár egy része, amely körülbelül 700 000 DEM-nek felel
meg, nem sérti az állami támogatásokról szóló rendelkezéseket, mivel nem állt fenn veszteségkockázat. Itt ugyanis a Schmitz-Gotha
folyóeszközeiről van szó – mint például a tőkeszámla, a rendelkezésre álló nyereségről szóló jelentések és az összevont éves
többletek –, amelyekkel a felperes rendelkezett, és amelyeket bármikor felhasználhatott.
A Bizottság a felperes érveinek elutasítását kéri.
Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
Mint korábban kifejtésre került, a vitatott támogatás összeegyeztethetőségének megítélése a támogatásnak az érintett vállalkozás
szerkezetátalakításához adott esetben fennálló szükségességén alapul. A felperes előadásaival ellentétben az érintett beruházással
járó kockázatnak ehhez a kérdéshez nincs köze. A jelen ügyben nincs jelentősége annak a körülménynek, hogy a vitatott támogatást
kockázatmentes beruházáshoz használták fel.
Ezenkívül emlékeztetni kell arra, hogy az iránymutatások 3.2.2. C pontja értelmében „[a] torzító hatás korlátozása érdekében
a támogatásnyújtás formáját úgy kell meghatározni, hogy a vállalkozás ne juthasson olyan forrástöbblethez, amelyet a szerkezetátalakítási
folyamathoz nem kapcsolódó agresszív, piactorzító tevékenységre használhat fel”. A jelen ügy konkrét körülményei alapján az
összeegyeztethetetlen támogatás bármilyen részbeni visszakövetelése magában hordozná azt a veszélyt, hogy a Schmitz-Gotha
az iránymutatások 3.2.2. C pontja szerinti forrástöbblethez jut. A megtámadott határozat 2. pontjában a Bizottság tehát joggal
rendelte el a 2 200 000 DEM visszatérítését.
Ennél fogva a harmadik jogalapot – és ezáltal a keresetet teljes egészében – el kell utasítani.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére,
ha a pervesztes fél ezt kérte. Mivel a felperes pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
viselésére.
A fenti indokok alapján
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (kibővített negyedik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A keresetet elutasítja.
2)
A felperest kötelezi a költségek viselésére.
Legal
Lindh
Mengozzi
Wiszniewska‑Białecka

Vadapalas
Kihirdetve Luxembourgban, a 2006. április 6‑i nyilvános ülésen.
E. Coulon

H. Legal
hivatalvezető

elnök
*
Az eljárás nyelve: német.