CELEX: 62009CJ0003
Kuues käibemaksudirektiiv
Artikli 12 lõike 3 punkt a
H lisa
Vähendatud käibemaksumäär
Mõiste "kinopilet"
Üksikkabiinid tellitud filmi vaatamiseks

Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate
käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145,
lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23), muudetud nõukogu 19. jaanuari 2001. aasta direktiiviga 2001/4/EÜ (EÜT L 22, lk 17; ELT
eriväljaanne 09/01, lk 341; edaspidi „kuues direktiiv”), H lisa seitsmendas kaubarühmas sisalduvat mõistet „kino”.
Taotlus on esitatud Erotic Center BVBA (edaspidi „E. Center”) ja Belgia riigi vahelises kohtuvaidluses seoses vähendatud käibemaksumäära
kohaldamisega E. Centeri poolt tema ruumides asuvate filmide vaatamiseks ette nähtud üksikkabiinide kasutamise eest saadud
summadele.

Õiguslik raamistik

Liidu õigusnormid
Kuuenda direktiivi artikli 12 lõike 3 punkt a sätestab:
„Iga liikmesriik kehtestab ühtse käibemaksumäära protsendina maksustatavast summast, kusjuures maksumäär on kauba tarnimise
ja teenuse osutamise puhul sama. […]
[…]
Liikmesriigid võivad kohaldada ka üht või kaht vähendatud maksumäära. Need määrad kehtestatakse protsendina maksustatavast
summast ega või olla väiksemad kui 5%, kusjuures neid kohaldatakse üksnes H lisas nimetatud rühmadesse kuuluvate kaupade ja
teenuste tarnete suhtes.”
Kuuenda direktiivi H lisas „Loend kaupadest ja teenustest, mille suhtes võib kohaldada vähendatud käibemaksumäärasid” on loetletud
erinevad kaubarühmad. Selle lisa seitsmes kaubarühm on sõnastatud järgmiselt:
„etenduste, teatri-, tsirkuse-, laada-, lõbustuspargi-, kontserdi-, muuseumi-, loomaaia-, kino-, näituse- ja muude samalaadsete
kultuurisündmuste ja -rajatiste piletid
Raadio- ja televisioonisaadete vastuvõtmine.”

Siseriiklikud õigusnormid
Kuninga 20. juuli 1970. aasta määruse nr 20 käibemaksumäärade kindlaksmääramise ning nende alusel kaupade ja teenuste klassifitseerimise
kohta (edaspidi „kuninga määrus nr 20”) artikli 1 lõige 1 näeb ette 6% vähendatud maksumäära nimetatud määruse A lisas loetletud
kaupadele ja teenustele.
Nimetatud tabeli A rubriigis XXVIII on loetletud järgmised teenused:
„Kultuuri-, spordi- või meelelahutusrajatiste piletite müük ning nende rajatiste kasutamiseks piletite müük, välja arvatud:
a)      meelelahutusautomaatide kasutamise võimaldamine;
b)      vallasasjade kasutusse andmine.”

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Maksuamet viis 15. septembril 2004 E. Centeris läbi maksukontrolli seoses käibemaksusätete rakendamisega ajavahemikus 1. jaanuar
2004 kuni 30. juuni 2004. Nimetatud kontrolli tulemusena koostas maksuamet 9. novembril 2004 protokolli E. Centeri tasumisele
kuuluva maksu ümberarvutamise kohta põhjendusel, et viimane oli filmide vaatamiseks ette nähtud kabiinide kasutada andmise
eest saadud tasule ekslikult kohaldanud 6% vähendatud maksumäära üldise, 21% maksumäära asemel. Niisiis määrati E. Centerile
eeltoodud viisil täiendav, väidetavalt tasumata jäetud käibemaks summas 48 454,36 eurot ja trahv summas 4840 eurot.
Pärast seda, kui E. Centerile toimetati 24. detsembril 2004 kätte maksuotsus nimetatud summade tasumiseks, esitas ta 22. märtsil
2005 Rechtbank van eerste aanleg te Brugge’ile kaebuse, milles taotles nimetatud otsuse tühistamist. Kuna Rechtbank van eerste
aanleg te Brugge jättis selle kaebuse 10. septembri 2007. aasta otsusega rahuldamata, esitas E. Center viimati nimetatud otsuse
peale apellatsioonkaebuse Hof van beroep te Gentile.
Hof van beroep te Genti menetluses väidab E. Center, et arutusel olevad filmide vaatamiseks ette nähtud kabiinid kuuluvad
kuninga määruse nr 20 lisa tabeli A rubriigi XXVIII tähenduses mõiste alla „kultuuri-, spordi- või meelelahutusrajatis”, eeskätt
seetõttu, et nimetatud kabiine tuleb määratleda „kinona” kuuenda direktiivi H lisa seitsmenda kaubarühma mõttes – seisukoht,
mille on võtnud ka Madalmaade kohtud. E. Center leiab, et istekohtade arv, näidatavate filmide liik või filminäitamise tehnika
ei ole asjassepuutuvad kõnealuste kabiinide määratlemisel kinona.
Belgia valitsus on seisukohal, et nimetatud kabiinides osutatav teenus kuulub mainitud rubriigi XXVIII tähenduses mõiste „meelelahutusautomaadid”
alla, kuna filmi käivitamiseks tuleb selleks ette nähtud seadmesse sisestada mündid ja filmi võib katkestada ning asuda vaatama
teist filmi. Belgia valitsus leiab, et kõnealuseid kabiine ei saa käsitada kinona veel seetõttu, et nende puhul ei ole tegemist
ruumidega, kus mitu inimest saavad koos vaadata ühte filmi, mida hakatakse näitama, ilma et kliendid omalt poolt sekkuma peaksid,
ja millest osa saamiseks on kliendid eelnevalt pileti soetanud.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus väidab, et kuninga määruse nr 20 lisa tabeli A rubriiki XXVIII vastu võttes kasutas Belgia
seadusandja kuuenda direktiivi artikli 12 lõike 3 punktiga a koosmõjus selle direktiivi H lisa seitsmendasse kaubarühma kuuluvate
kaupade loeteluga antud võimalust, mistõttu tuleb rubriiki XXVIII tõlgendada nii, et see käsitleb kinosid seitsmenda kaubarühma
tähenduses. Nimetatud kohus leiab, et asjaolu, et siseriiklikku õigusnormi tuleb tõlgendada kooskõlas kuuenda direktiiviga
ja nimetatud direktiivis kasutatud ühtsete mõistetega, viitab sellele, et juhul kui kõnealuseid kabiine käsitatakse kinona
nimetatud direktiivi tähenduses, ei saa neid määratleda meelelahutusautomaatidena rubriigi XXVIII tähenduses ja nende suhtes
tuleb kohaldada 6% vähendatud maksumäära.
Neil asjaoludel otsustas Hof van beroep te Gent menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas kabiini, mis kujutab endast lukustatavat ruumi, kus saab viibida ainult üks inimene, kes saab televiisoriekraanilt vaadata
tasu eest filme, kusjuures ta käivitab münte sisestades ise filmi, saab valida erinevate filmide vahel ning aja jooksul, mille
eest ta on tasu maksnud, võib pidevalt muuta oma filmivalikut, saab käsitada „kinona” [kuuenda direktiivi] H lisa [seitsmenda
kaubarühma] tähenduses?”

Eelotsuse küsimus
Kuuenda direktiivi H lisa seitsmendasse kaubarühma kuuluvate kaupade loetelu esimene lõik käsitleb selle sõnastuse kohaselt
„pileteid”, mis võimaldavad osaleda kõnealuses rühmas nimetatud erinevatel kultuurisündmustel ja siseneda selles nimetatud
rajatistesse (vt 23. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑109/02: komisjon
vs
. Saksamaa, EKL 2003, lk I‑12691, punkt 25), milles hulgas on loetletud „kino”.
Kuna kuuendas direktiivis ei ole antud selle H lisa seitsmendas kaubarühmas loetletud kinopileti mõistet, siis tuleb nimetatud
mõistet tõlgendada lähtuvalt sellest kontekstist, milles ta kuuendas direktiivis esineb (vt selle kohta 18. jaanuari 2001. aasta
otsus kohtuasjas C‑83/99: komisjon
vs
. Hispaania, EKL 2001, lk I‑445, punkt 17).
Nagu Euroopa Kohus on varem selgitanud, on kuuenda direktiivi artikli 12 lõike 3 punkti a kohaselt ühe või kahe vähendatud
käibemaksumäära kehtestamine võimalus, mida liikmesriigid võivad kasutada erandina põhimõttest, et kohaldada tuleb ühtset
käibemaksumäära. Lisaks kohaldatakse selle sätte kohaselt vähendatud käibemaksumäärasid üksnes H lisas nimetatud rühmadesse
kuuluvate kaupade ja teenuste tarnete suhtes. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et erandit üldpõhimõttest tuleb tõlgendada
kitsalt (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs
. Hispaania, punktid 18 ja 19 ning seal viidatud kohtupraktika).
Eeltoodust tuleneb eeskätt, et kinopileti mõistet tuleb tõlgendada selle tavatähendusest lähtuvalt (vt selle kohta eespool
viidatud kohtuotsused komisjon
vs
. Hispaania, punkt 20, ja komisjon
vs
. Saksamaa, punkt 23).
Lisaks, nagu rõhutavad ka Belgia valitsus ja Euroopa Komisjon, tuleb märkida, et kuuenda direktiivi H lisa seitsmendasse kaubarühma
kuuluvate kaupade loetelu esimeses lõigus nimetatud erinevatele kultuurisündmustele ja -rajatistele on omane see, et neist
võivad osa võtta ja neis viibida kõik inimesed, kes on eelnevalt tasu eest soetanud sissepääsuloa, mis annab selle saanud
isikutele õiguse koos osa saada kõnealustele kultuurisündmustele ja -rajatistele omastest kultuurialastest teenustest ja meelelahutusest.
Eeltoodust tuleneb, et kinopileti mõistet kuuenda direktiivi H lisa seitsmendasse kaubarühma kuuluvate kaupade loetelu esimese
lõigu tähenduses ei saa selle mõiste tavatähendust ja seda sisaldava õigusnormi konteksti silmas pidades tõlgendada nii, et
see hõlmab tarbija poolt makstud tasu üksi ühe või mitme filmi või filmilõigu vaatamise eest eraldi ruumis, nagu põhikohtuasjas
arutusel olevad kabiinid.
Seega tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et kuuenda direktiivi H lisa seitsmendasse kaubarühma kuuluvate kaupade loetelu
esimeses lõigus nimetatud kinopileti mõistet tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma tarbija poolt makstud tasu üksi ühe või
mitme filmi või filmilõigu vaatamise eest eraldi ruumis, nagu põhikohtuasjas arutusel olevad kabiinid.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise
kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (muudetud nõukogu 19. jaanuari 2001. aasta direktiiviga 2001/4/EÜ) H lisa
seitsmendasse kaubarühma kuuluvate kaupade loetelu esimeses lõigus nimetatud kinopileti mõistet tuleb tõlgendada nii, et see
ei hõlma tarbija poolt makstud tasu üksi ühe või mitme filmi või filmilõigu vaatamise eest eraldi ruumis, nagu põhikohtuasjas
arutusel olevad kabiinid.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: hollandi.