CELEX: 62000CJ0398
Statsstøtte
anmeldte projekter
Kommissionen ikke vedtaget en beslutning inden for fristen på to måneder
frist på 15 arbejdsdage for indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure
metoder til beregning af fristen
betingelser vedrørende fremsendelsen af medlemsstatens forudgående meddelelse og af Kommissionens beslutning
fremsendelse ved telefax

Dommens præmisser
1 Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 30. oktober 2000 har Kongeriget Spanien i medfør af artikel 230 EF nedlagt påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 17. august 2000, der blev meddelt denne medlemsstat ved skrivelse SG(2000) D/106322 af 22. august 2000, offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende den 18. november 2000 (EFT C 328, s. 19), om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure med henblik på at tage stilling til foreneligheden med EF-traktaten af støtte, som er blevet ydet Santana Motor SA (herefter »den anfægtede beslutning«), for så vidt angår samtlige de heri nævnte foranstaltninger, bortset fra den i juni 1998 ydede garanti.
Retsforskrifter
2 Artikel 88 EF bestemmer:
»1. Kommissionen foretager sammen med medlemsstaterne en løbende undersøgelse af de støtteordninger, som findes i disse stater. Den foreslår dem sådanne foranstaltninger, som fællesmarkedets funktion eller gradvise udvikling kræver.
2. Finder Kommissionen - efter at have givet de interesserede parter en frist til at fremsætte deres bemærkninger - at en støtte, som ydes af en stat eller med statsmidler, ifølge artikel 87 ikke er forenelig med fællesmarkedet, eller at denne støtte misbruges, træffer den beslutning om, at den pågældende stat skal ophæve eller ændre støtteforanstaltningen inden for den tidsfrist, som Kommissionen fastsætter.
[...]
3. Kommissionen skal underrettes så betids om enhver påtænkt indførelse eller ændring af støtteforanstaltninger, at den kan fremsætte sine bemærkninger hertil. Er Kommissionen af den opfattelse, at det påtænkte er uforeneligt med fællesmarkedet i henhold til artikel 87, iværksætter den uopholdeligt den i stk. 2 fastsatte fremgangsmåde. Den pågældende medlemsstat må ikke gennemføre de påtænkte foranstaltninger, før den nævnte fremgangsmåde har ført til endelig beslutning.«
3 Artikel 89 EF bestemmer:
»Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal på forslag fra Kommissionen og efter høring af Europa-Parlamentet, kan udstede de fornødne forordninger med henblik på anvendelsen af artikel 87 og 88, og især fastlægge betingelser for anvendelsen af artikel 88, stk. 3, og de former for støtte, som skal være undtaget fra denne fremgangsmåde.«
4 Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel [88] (EFT L 83, s. 1) bestemmer i artikel 4, der har overskriften »Foreløbig undersøgelse af anmeldelsen og Kommissionens beslutninger«:
»1. Kommissionen undersøger anmeldelsen [af den påtænkte støtte] straks ved modtagelsen. Kommissionen vedtager en beslutning efter stk. 2, 3 eller 4, jf. dog artikel 8.
[...]
4. Konstaterer Kommissionen efter en foreløbig undersøgelse, at en anmeldt foranstaltning giver anledning til tvivl om, hvorvidt den er forenelig med fællesmarkedet, beslutter den at indlede proceduren efter traktatens artikel [88], stk. 2 [...]
5. De beslutninger, der er omhandlet i stk. 2, 3 og 4, skal vedtages inden to måneder. Fristen løber fra dagen efter modtagelsen af en fuldstændig anmeldelse. Anmeldelsen betragtes som fuldstændig, hvis Kommissionen ikke inden for to måneder fra modtagelsen af anmeldelsen eller fra modtagelsen af eventuelle ønskede supplerende oplysninger anmoder om yderligere oplysninger. [...]
6. Har Kommissionen ikke vedtaget en beslutning i henhold til stk. 2, 3 eller 4 inden for fristen i stk. 5, anses støtten for at være godkendt af Kommissionen. Den pågældende medlemsstat kan derefter gennemføre de pågældende foranstaltninger efter i forvejen at have givet Kommissionen meddelelse herom, medmindre Kommissionen vedtager en beslutning i henhold til denne artikel inden for en frist på 15 arbejdsdage efter modtagelsen af meddelelsen.«
5 Samme forordnings artikel 17-19 indeholder reglerne om Kommissionens undersøgelse af eksisterende støtteordninger og bestemmer navnlig, at hvis den pågældende medlemsstat ikke accepterer de foranstaltninger, som Kommissionen foreslår med henblik på at bringe støtte i overensstemmelse med fællesmarkedet, kan Kommissionen indlede proceduren i henhold til nævnte forordnings artikel 4, stk. 4.
6 Denne forordnings artikel 25 bestemmer følgende:
»Beslutninger vedtaget i medfør af [forordning nr. 659/1999] rettes til den pågældende medlemsstat. Kommissionen meddeler straks sine beslutninger til den pågældende medlemsstat [...]«
7 Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1182/71 af 3. juni 1971 om fastsættelse af regler om tidsfrister, datoer og tidspunkter (EFT 1971 II, s. 311), der ifølge artikel 1 bl.a. finder anvendelse på retsakter vedtaget af Kommissionen i henhold til traktaten, bestemmer i artikel 2, stk. 2, at »ved anvendelsen af denne forordning skal alle dage undtagen helligdage, søndage og lørdage anses som arbejdsdage«. Ifølge denne forordnings artikel 3, stk. 1, medregnes den dag, i løbet af hvilken begivenheden eller handlingen sker, ikke ved beregningen af fristen.
Sagens faktiske omstændigheder
8 Efter en længere brevveksling med Kommissionen vedrørende tilvejebringelsen i juni 1998 af en bankgaranti for virksomheden Santana Motor SA meddelte den spanske regering ved skrivelse af 1. juli 1999 Kommissionen, at den i medfør af artikel 88, stk. 3, EF ville anmelde nye støtteforanstaltninger, som Junta de Andalucía påtænkte at yde denne virksomhed.
9 Ved skrivelser af 30. juli og 17. november 1999, som begge var adresseret til Kommissionens generalsekretær og generaldirektør for konkurrence, anmeldte de spanske myndigheder henholdsvis projektet om forøgelse af kapitalen i Santana Motor SA og forskellige ansøgninger om regional støtte, som de var blevet forelagt af virksomheden inden for rammerne af dens strategiplan for 1998-2006, idet de spanske myndigheder anmodede Kommissionen om tilladelse til at efterkomme visse af disse ansøgninger.
10 Den 4. januar 2000 blev der fremsendt supplerende oplysninger vedrørende disse projekter til Kommissionen. Da Kommissionen var af den opfattelse, at anmeldelserne stadig var ufuldstændige, anmodede den den 22. marts 2000 om nye oplysninger, som den fik tilsendt den 24. maj 2000.
11 Ved skrivelse af 28. juli 2000, fremsendt samme dag ved telefax, meddelte den spanske regering Kommissionen følgende: »Da der er forløbet to måneder siden fremsendelsen af de sidste oplysninger, som Kommissionen har anmodet om (24.5.2000), skal man hermed meddele Dem, at Junta de Andalucía i medfør af artikel 4, stk. 6, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel [88] vil iværksætte de påtænkte støtteforanstaltninger til fordel for virksomheden Santana, som er blevet anmeldt [...], nemlig kapitaltilførsel og støtte uden sikkerhed.«
12 Den 17. august 2000 besluttede Kommissionen at indlede den formelle procedure til undersøgelse af de anmeldte støtteforanstaltninger i overensstemmelse med artikel 88, stk. 2, EF. De spanske myndigheder modtog meddelelse om denne beslutning den 23. august 2000 ved en skrivelse dateret den 22. august 2000.
Lovligheden af den anfægtede beslutning
13 Kongeriget Spanien har gjort gældende, at de pågældende støtteforanstaltninger, som vedrører en kapitalforhøjelse og betaling af støtte, til forskel fra den bankgaranti, der blev stillet i juni 1998, endnu ikke er blevet iværksat på nogen måde. Da de blev anmeldt til Kommissionen ved skrivelser af 30. juli og 17. november 1999, udgjorde de således anmeldte foranstaltninger i henhold til artikel 4 i forordning nr. 659/1999, som er undergivet de undersøgelsesfrister, der er fastsat i denne artikels stk. 5 og 6. Disse frister på to måneder og på 15 arbejdsdage er ifølge den spanske regering udløbet inden vedtagelsen af den anfægtede beslutning, hvilket giver de anmeldte foranstaltninger karakter af eksisterende støtte. Under disse omstændigheder har Kommissionen ikke uden at begå en retlig fejl kunnet anvende artikel 88, stk. 2, EF, som kun omhandler ny støtte, på de nævnte støtteforanstaltninger.
14 Ved bedømmelsen af holdbarheden af disse argumenter skal der foretages en undersøgelse af de betingelser, hvorunder procedurefristerne i artikel 4, stk. 5 og 6, i forordning nr. 659/1999 er blevet anvendt i den foreliggende sag.
Fristen på to måneder
15 Det fremgår af sagen, og det bestrides ikke af Kommissionen, at de pågældende støtteprojekter vedrørende en kapitalforhøjelse og betaling af støtte faktisk er blevet anmeldt til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 88, stk. 3, EF og ikke er blevet iværksat af de spanske myndigheder. Disse foranstaltninger udgjorde derfor på tidspunktet for deres anmeldelse ny støtte i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 2 i forordning nr. 659/1999, hvis tildeling kræver en forudgående godkendelse fra Kommissionen.
16 Med henblik på undersøgelsen af en sådan ansøgning om tilladelse råder Kommissionen først over en frist på to måneder, efter hvis udløb anmeldelsen i medfør af artikel 4, stk. 5, i forordning nr. 659/1999 »betragtes som fuldstændig«, såfremt Kommissionen ikke har truffet beslutning i medfør af samme forordnings artikel 4, og såfremt den ikke har anmodet den pågældende medlemsstat om yderligere oplysninger. Efter udløbet af denne frist, og med de samme forbehold, kan medlemsstaten planlægge at gennemføre sine projekter.
17 Som det fremgår af sagsfremstillingen, blev Kommissionen den 24. maj 2000 tilsendt supplerende oplysninger fra den spanske regering vedrørende samme foranstaltninger, og den har ikke krævet yderligere oplysninger herom efter denne dato. Da Kommissionen således har opretholdt tavshed inden for fristen på to måneder efter modtagelsen af disse oplysninger, måtte den pågældende anmeldelse af støtte betragtes som fuldstændig allerede den 25. juli 2000, hvilket således gav de spanske myndigheder mulighed for at iværksætte deres projekt på den betingelse, at de forudgående underrettede Kommissionen herom.
18 Denne konstatering anfægtes ikke af Kommissionen, som imidlertid har gjort gældende, at den anfægtede beslutning er blevet vedtaget inden for den frist på 15 arbejdsdage, der er fastsat i artikel 4, stk. 6, i forordning nr. 659/1999, og således udgør en lovlig hindring for den umiddelbare gennemførelse af anmeldte foranstaltninger.
Fristen på 15 arbejdsdage
19 Hvad for det første angår fristens begyndelsestidspunkt har den spanske regering gjort gældende, at det skal fastsættes til den 31. juli 2000, som var den første arbejdsdag, efter at Kommissionen den 28. juli 2000 havde modtaget en telefax, som i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 4, stk. 6, i forordning nr. 659/1999 underrettede den om, at de anmeldte foranstaltninger ville blive iværksat af de spanske myndigheder.
20 Kommissionen har derimod gjort gældende, at fristen først løb fra den 1. august 2000. Ifølge Kommissionen er skrivelsen af 28. juli 2000 først bevismæssigt indgået til Kommissionen den 31. juli 2000. Dels kan der ikke tages hensyn til den fremsendelse med telefax, der blev foretaget den 28. juli 2000, fordi den ikke var adresseret til Kommissionens Generalsekretariat, således som det er foreskrevet i fællesskabsreglerne om statsstøtte inden for automobilsektoren, men alene til Kommissionens Generaldirektorat for Konkurrence. Dels gør fremsendelse ved telefax, som ledsages af en simpel fremsendelsesrapport med angivelse af antallet af sider og et modtagelsesnummer, det under alle omstændigheder ikke muligt at bevise indholdet af det fremsendte dokument. Domstolen har således fastslået, at indgivelse af stævninger ved telefax ikke er tilladt. Lignende retssikkerhedsgrunde udelukker, at beregningen af fristen kan afhænge af fremsendelse af telefaxer. Telefaxen af 28. juli 2000 har desuden ikke kunnet gøres til genstand for udfærdigelse af et modtagelsesbevis, eftersom den var blevet afsendt en fredag kl. 17.49, dvs. efter gældende arbejdstids ophør for Kommissionens tjenestemænd.
21 Det bemærkes herved, at bevisværdien af en fremsendelse foretaget ved telefax både afhænger af den grad af formalisme, som i henhold til de gældende bestemmelser kræves med hensyn til den pågældende akt, og af betingelserne for anvendelse af selve fremsendelsesmetoden, idet det bemærkes, at en fremsendelse ved telefax generelt på ingen måde påvirker aktens bindende retsvirkninger (jf. i denne retning dom af 28.11.1991, sag C-170/89, BEUC mod Kommissionen, Sml. I, s. 5709, præmis 9-11).
22 Når de gældende bestemmelser foreskriver et særligt formalitetskrav for bestemte akter, skal det efterprøves, om disses fremsendelse ved telefax er forenelig med nævnte bestemmelser.
23 Hvad angår den forudgående meddelelse, som er omhandlet i artikel 4, stk. 6, i forordning nr. 659/1999, foreskriver de bestemmelser, der finder anvendelse på de administrative procedurer for undersøgelse af statsstøttes forenelighed med traktaten, ingen som helst særlig formalisme. Til forskel fra den indledende etape med anmeldelse af ny støtte, som i medfør af forordningens artikel 2 gøres til genstand for en underretning om modtagelse fra Kommissionen til den pågældende medlemsstat, er den forudgående meddelelse ikke undergivet andre krav end dem, som vedrører de forskellige faser i den administrative procedure for Kommissionen. Denne har imidlertid udtrykkeligt anerkendt i en fodnote i bilag 1 til sine Procedureregler i statsstøttesager, at fristerne i de forskellige faser »beregnes fra modtagelsen af korrespondancen [...] eller afsendelsen, hvis korrespondancen faxes«. Domstolen har i øvrigt i et passivitetssøgsmål fastslået, at en opfordring til at handle, som blev tilstillet Kommissionen ved telefax, ikke skulle afvises med den begrundelse, at der var blevet anvendt dette fremsendelsesmiddel, men på grund af utilstrækkeligheden af selve dokumentets indhold (kendelse af 18.11.1999, sag C-249/99 P, Pescados Congelados Jogamar mod Kommissionen, Sml. I, s. 8333). Kommissionen kan derfor ikke med føje gøre gældende, at fremsendelsen af 28. juli 2000 ikke kan tages i betragtning, blot fordi den er indgået til Kommissionen ved telefax.
24 Det skal derfor vurderes, om de betingelser, hvorunder dette fremsendelsesmiddel er blevet anvendt i denne sag, har kunnet ændre det kendskab, som Kommissionen har kunnet få til dokumentets indhold og datoen for dets modtagelse.
25 Dette er imidlertid ikke den konklusion, som gennemgangen af sagens akter gør det muligt at nå frem til. Kommissionen hævder nemlig ikke, at Kongeriget Spaniens forudgående meddelelse senere er indgået til den med postbefordring. Den har begrænset sig til at påberåbe sig den omstændighed, at telefaxen ikke kunne registreres fredag den 28. juli 2000 kl. 17.49, da der ikke var tjenestemænd til stede i tjenestegrenene, og at denne registrering konkret først kunne ske mandag den 31. juli 2000. Der er derfor ubestridt dels, at det dokument, der blev registreret den 31. juli 2000, faktisk var det samme som det, der blev modtaget den 28. juli 2000, dels at Kommissionen har modtaget de spanske myndigheders meddelelse den 28. juli 2000. Den omstændighed, at Kommissionens tjenestemænd var fraværende ved modtagelsen af telefaxen, kan derfor under denne sags omstændigheder ikke have til følge, at der rejses tvivl om datoen for denne modtagelse eller om indholdet af det fremsendte dokument.
26 Med hensyn til argumentet om, at den spanske regerings forudgående meddelelse skulle have været tilsendt Kommissionens Generalsekretariat, kan det ikke anfægte betingelserne for udløsning af fristen på 15 arbejdsdage. Kommissionens Procedureregler i statsstøttesager indfører kun krav om fremsendelse til Kommissionens Generalsekretariat med henblik på intern koordinering for så vidt angår medlemsstaternes oprindelige anmeldelse af støtte. Det bestemmes i procedurereglernes punkt 24, at når Generalsekretariatet klart har udpeget det generaldirektorat, der skal behandle sagen, »bør« de supplerende oplysninger, som vedkommende generaldirektorat anmoder om, »sendes direkte til det pågældende generaldirektorat«. Det kan ikke forholde sig anderledes med hensyn til den forudgående meddelelse, som er omhandlet i artikel 4, stk. 6, i forordning nr. 659/1999, som indgår i fortsættelsen af disse udvekslinger af oplysninger, og som af samme tvingende hensyn til hurtigheden i den administrative behandling bør indgives hurtigst muligt til det direktorat, der behandler sagen.
27 Det fremgår af det ovenfor anførte, at fristen på 15 arbejdsdage er blevet udløst den 28. juli 2000 med Kommissionens modtagelse af de spanske myndigheders forudgående meddelelse. I medfør af artikel 2 og 3 i forordning nr. 1182/71 og artikel 4, stk. 6, i forordning nr. 659/1999 er denne frist således begyndt at løbe den 31. juli 2000, som var den første arbejdsdag efter modtagelsen. Dens udløb er således fastsat til den 21. august 2000.
28 Hvad for det andet angår spørgsmålet om afbrydelse af fristen på 15 arbejdsdage, der afhænger af de betingelser, hvorunder den anfægtede beslutning er blevet truffet, har Kongeriget Spanien gjort gældende, at nævnte beslutning, som ifølge Kommissionen blev truffet den 17. august 2000, først blev meddelt de spanske myndigheder den 23. august 2000, dvs. efter udløbet af denne frist. Den relevante dato kan imidlertid ikke være en anden end den, hvor Kommissionens beslutning får virkning over for den pågældende medlemsstat, dvs. datoen for dens meddelelse til denne stat, i overensstemmelse med artikel 254, stk. 3, EF.
29 Kommissionen har derimod anført, at den dato, som skal tages i betragtning, er den dato, hvor beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure vedtages, og ikke datoen for meddelelsen af denne beslutning til den pågældende medlemsstat. Artikel 4, stk. 6, i forordning nr. 659/1999 vedrører nemlig den beslutning, som Kommissionen »vedtager [...] inden for en frist på 15 arbejdsdage efter modtagelsen af meddelelsen«. Kommissionen gør i denne sag gældende, at den anfægtede beslutning blev vedtaget den 17. august 2000 i overensstemmelse med den skriftlige procedure, som er fastsat i artikel 12 i Kommissionens forretningsorden, og at den blev meddelt »straks«, således som det er foreskrevet i artikel 25 i forordning nr. 659/1999. Den anfægtede beslutning har således afbrudt fristen allerede den 17. august 2000, og Kommissionen har uden at begå en retlig fejl kunnet indlede den formelle undersøgelsesprocedure med hensyn til anmeldt støtte.
30 Det bemærkes herved, at Kommissionens medlemmer faktisk den 17. august 2000 skulle træffe beslutning i henhold til den fremskyndede skriftlige procedure vedrørende forslaget fra Generaldirektoratet for Konkurrence om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure med hensyn til den pågældende støtte. Da der ikke var blevet fremsat noget forbehold med hensyn til dette forslag, blev det vedtaget samme dag i overensstemmelse med artikel 12 i Kommissionens forretningsorden. Denne retsakt, hvis vedtagelse formelt blev bekræftet samme dato ved generalsekretærens underskrift, har fået karakter af kommissionsbeslutning i henhold til artikel 249 EF. Følgelig må skrivelsen af 22. august 2000, der blev tilsendt Kongeriget Spanien, og som gentog hele indholdet af det forslag, der således var vedtaget og blevet til den anfægtede beslutning, anses for en meddelelse af denne beslutning til dens adressat, selv om skrivelsen ikke nævner eksistensen af en beslutning den 17. august 2000.
31 I modsætning til Kommissionens anbringender har vedtagelsen af den anfægtede beslutning på denne dato ikke kunnet have til følge at afbryde fristen på 15 arbejdsdage. Det fremgår nemlig klart af artikel 254, stk. 3, EF, at »beslutninger meddeles dem, de er rettet til, og får virkning ved denne meddelelse«.
32 I det foreliggende tilfælde, hvor der er tale om en beslutning, hvis formål er at forhindre en medlemsstats iværksættelse af støtteprojekter, kan det tidspunkt, hvor den får virkning, der nødvendigvis må falde sammen med afbrydelsen af fristen på 15 arbejdsdage, ikke ligge forud for den dato, hvorfra den kan gøres gældende over for denne medlemsstat, dvs. datoen for dens meddelelse.
33 Bestemmelsen i artikel 4, stk. 6, i forordning nr. 659/1999, som vedrører den beslutning, som Kommissionen »vedtager [...] inden for en frist på 15 arbejdsdage«, kan derfor ikke fortolkes således, at den indebærer, at selve vedtagelsen af beslutningen har afbrydende virkning uanset dens meddelelse. Dette er i øvrigt rækkevidden af samme forordnings artikel 25, som foreskriver, at beslutninger vedtaget af Kommissionen i medfør af denne forordning skal meddeles »straks«, og af henvisningen i 21. betragtning til samme forordning til »princippet om, at beslutninger i statsstøttesager er rettet til den pågældende medlemsstat«, »[a]f hensyn til gennemsigtigheden og retssikkerheden«. Dette hensyn forklarer, at alene den omstændighed, at der ikke er foretaget meddelelse, i visse tilfælde kan begrunde annullation af en retsakt fra fællesskabsinstitutionerne (jf. i denne retning dom af 8.7.1999, sag C-227/92 P, Hoechst mod Kommissionen, Sml. I, s. 4443, præmis 68).
34 Det følger af disse betragtninger, at den anfægtede beslutning, der blev vedtaget den 17. august 2000 og først meddelt de spanske myndigheder den 23. august 2000, er blevet truffet uden for den frist på 15 arbejdsdage, som er omhandlet i artikel 4, stk. 6, i forordning nr. 659/1999. Fra den 21. august 2000, da denne frist udløb, har de anmeldte støtteforanstaltninger således fået karakter af eksisterende støtte. Kommissionen kunne derfor ikke med den anfægtede beslutning basere sig på artikel 88, stk. 3, EF, der alene finder anvendelse på nye støtteforanstaltninger, for at hindre iværksættelsen af støtteprojekter til fordel for Santana Motor SA (jf. i denne retning dom af 15.2.2001, sag C-99/98, Østrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 1101, præmis 68-78, og vedrørende omstændigheder efter ikrafttrædelsen af forordning nr. 659/1999 dom af 9.10.2001, sag C-400/99, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 7303, præmis 48).
35 Den anfægtede beslutning er derfor behæftet med en retlig fejl og bør af denne grund annulleres.
36 Herefter er der ikke anledning til at gennemgå Kongeriget Spaniens subsidiære anbringende om en påstået manglende begrundelse.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
37 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kongeriget Spanien har nedlagt påstand om, at Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger, og da Kommissionen har tabt sagen, bør det pålægges den at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
1) Kommissionens beslutning af 17. august 2000, der blev meddelt Kongeriget Spanien ved skrivelse SG(2000) D/106322 af 22. august 2000, om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure med henblik på at tage stilling til foreneligheden med EF-traktaten af støtte, som er blevet ydet virksomheden Santana Motor SA, for så vidt angår samtlige de heri nævnte foranstaltninger, bortset fra den i juni 1998 ydede garanti, annulleres.
2) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens omkostninger.