CELEX: 62005CJ0299
Žaloba na neplatnost
Sociální zabezpečení
Nařízení (EHS) č. 1408/71
Článek 4 odst. 2a a článek 10a
Příloha IIa
Nařízení (ES) č. 647/2005
Zvláštní nepříspěvkové dávky

1       Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby byla zrušena ustanovení bodu 2 přílohy I nařízení Evropského parlamentu
a Rady (ES) č. 647/2005 ze dne 13. dubna 2005, kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního
zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství,
a (EHS) č. 574/72, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 (Úř. věst. L 117, s. 1), uvedená v položkách
nazvaných „Finsko“, písm. b), „Švédsko“, písm. c) a „Spojené království“, písm. d) až f).

Právní rámec
2       Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby
samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném
nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996 (Úř. věst. 1997, L 28, s. 1; Zvl. vyd. 05/03, s. 3, dále jen „nařízení
č. 1408/71“), pozměněné nařízením č. 647/2005 (dále jen „pozměněné nařízení č. 1408/71“), zohledňuje, podle bodů odůvodnění
nařízení č. 647/2005, výklad Soudního dvora ohledně některých ustanovení tohoto nařízení, týkajících se mimo jiné zvláštních
nepříspěvkových dávek, za účelem usnadnění jeho použití. Nařízení č. 647/2005 bylo přijato na návrh Komise směřující zejména
ke změně přílohy IIa nařízení č. 1408/71 (dále jen „příloha IIa“).
3       Podle čl. 1 písm. u) bodu i) pozměněného nařízení č. 1408/71 se „rodinnými dávkami“ rozumějí veškeré věcné i peněžité dávky
určené k pokrytí rodinných výdajů.
4       Podle čl. 4 odst. 1 písm. h) se toto nařízení vztahuje na rodinné dávky.
5       Podle čl. 4 odst. 2a uvedeného nařízení:
„Tento článek se vztahuje na zvláštní nepříspěvkové peněžité dávky poskytované podle právních předpisů, které vykazují, s přihlédnutím
k jejich osobní působnosti, cílům nebo podmínkám pro vznik nároku na dávku, vlastnosti jak právních předpisů týkajících se
sociálního zabezpečení uvedených v odstavci 1, tak sociální pomoci.
,Zvláštními nepříspěvkovými peněžitými dávkami‘ se rozumějí dávky:
a)      jejichž účelem je:
i)       poskytovat doplňkové, náhradní nebo pomocné krytí proti rizikům krytým odvětvími sociálního zabezpečení uvedenými v odstavci
1 a zaručit dotyčným osobám příjem na úrovni životního minima s ohledem na hospodářskou a sociální situaci v dotyčném členském
státě, nebo
ii)       poskytnout výhradně zvláštní ochranu zdravotně postiženým, úzce spjatou se společenským prostředím této osoby v dotyčném členském
státě; a
b)      které jsou financovány výlučně z povinného odvodu daní určených ke krytí obecných veřejných výdajů a podmínky jejich poskytování
a výpočtu jejich výše nezávisí na žádném příspěvku příjemce. Dávky poskytované k doplnění příspěvkových dávek se však nepokládají
za příspěvkové dávky pouze z tohoto důvodu; a
c)      které jsou uvedeny v příloze IIa.“
6       Tato ustanovení nahradila následující:
„Toto nařízení se vztahuje také na zvláštní nepříspěvkové dávky stanovené v rámci jiných právních předpisů nebo jiného systému,
než které jsou uvedeny v odstavci 1 nebo vyloučeny na základě odstavce 4, pokud jsou tyto dávky určeny:
a)      buď k zajištění pomocného, doplňkového nebo vedlejšího krytí případů odpovídajících odvětvím sociálního zabezpečení uvedeným
v odst. 1 písm. a) až h), nebo
b)      výhradně k zajištění zvláštní ochrany pro zdravotně postižené.“
7       Článek 10a pozměněného nařízení č. 1408/71 stanoví:
„1.      Článek 10 a hlava III se nevztahují na zvláštní nepříspěvkové peněžité dávky uvedené v čl. 4 odst. 2a. Osoby, na které se
vztahuje toto nařízení, obdrží tyto dávky výhradně na území členského státu, v kterém mají bydliště, v souladu s právními
předpisy tohoto státu za předpokladu, že jsou tyto dávky uvedeny v příloze IIa. Dávky poskytuje instituce místa bydliště na
vlastní náklady.“

Základ sporu
8       Příloha IIa nařízení č. 1408/71 stanoví seznam zvláštních nepříspěvkových dávek, jež osoby, na které se vztahuje toto nařízení,
mohou na základě článku 10a téhož nařízení obdržet pouze na území členského státu, ve kterém mají bydliště.
9       Členské státy nevznesly žádné námitky proti návrhu Komise směřujícímu ke změně čl. 4 odst. 2a nařízení č. 1408/71 s cílem
upřesnit definici zvláštních nepříspěvkových peněžitých dávek podle zásad stanovených Soudním dvorem v rozsudcích ze dne 8. března
2001, Jauch (C‑215/99, Recueil, s. I‑1901), a ze dne 31. května 2001, Leclere a Deaconescu (C‑43/99, Recueil, s. I‑4265).
10     Podle této judikatury mohou být na seznam uvedený v příloze IIa zapsány pouze dávky, které jsou zároveň zvláštní a nepříspěvkové.
11     Komise analyzovala všechny dávky, které by bylo možné kvalifikovat jako „zvláštní nepříspěvkové“ dávky, ve světle kritérií
čl. 4 odst. 2a nařízení č. 1408/71 a výkladu tohoto ustanovení ze strany Soudního dvora, a vypracovala a navrhla nový seznam
dávek, které mohou být zahrnuty do přílohy IIa.
12     Použití kritérií vzešlých z judikatury Soudního dvora vedlo Komisi k tomu, že na tento nový seznam nezapsala:
–       dávky patřící pod čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1408/71, totiž „dávky v invaliditě, včetně těch, jež jsou určeny k udržení
nebo zlepšení výdělečné schopnosti“;
–       dávky poskytované zdravotně postiženým dětem, jejichž hlavním cílem je pokrytí dodatečných rodinných výdajů způsobených přítomností
zdravotně postiženého dítěte v domácnosti;
–       dávky ve stavu odkázanosti, které Soudní dvůr kvalifikoval ve výše uvedeném rozsudku Jauch jako peněžité dávky v nemoci, které
mají za cíl zlepšení zdravotního stavu a života odkázaných osob, přestože tyto dávky mohou pokrývat aspekty nezávislé na samotné
nemoci.
13     Na žádost Finské republiky, Švédského království a Spojeného království Velké Británie a Severního Irska Rada Evropské unie
nicméně souhlasila s tím, že na seznam uvedený v příloze IIa, navržený Komisí, znovu zařadí následující dávky (dále jen společně
„sporné dávky“):
–       co se týče Finské republiky, příspěvek na péči o dítě;
–       co se týče Švédského království, příspěvek v invaliditě a příspěvek na péči o zdravotně postižené děti;
–       co se týče Spojeného království, příspěvek na živobytí pro zdravotně postižené (dále jen „DLA“), příspěvek na pečovatelskou
službu (dále jen „AA“) a příspěvek při péči o zdravotně postiženého (dále jen „CA“).
14     Evropský parlament ve druhém čtení návrhu pozměňujícího nařízení schválil postoj Rady a vzal na vědomí prohlášení Komise,
kterým si vyhrazuje právo předložit věc Soudnímu dvoru a na základě rozsudku, který vydá, případně předložit nový návrh na
změnu seznamu uvedeného v příloze IIa.
15     Dne 13. dubna 2005 Evropský parlament a Rada přijaly nařízení č. 647/2005, které zohlednilo požadavky tří členských států
uvedených v bodě 12 tohoto rozsudku. Komise se domáhá zrušení tohoto nařízení v rozsahu, v němž zmiňuje sporné dávky v seznamu
uvedeném v příloze IIa pozměněného nařízení č. 1408/71 (dále jen „pozměněná příloha IIa“).
16     Komise se totiž domnívá, že tyto různé dávky nesplňují podmínky, které by umožnily omezit jejich poskytování pouze na osoby,
které mají bydliště na území každého z těchto členských států.

K žalobě

K žádosti o znovuotevření ústní části řízení
17     Dopisem ze dne 19. června 2007 předložilo Spojené království vyjádření ke stanovisku generální advokátky. Domnívá se, že nemohlo
odpovědět na tvrzení obsažené v tomto stanovisku, podle kterého by uvedení DLA na seznamu v pozměněné příloze IIa mělo být
zrušeno úplně, přestože není popíráno, že složka „pohyblivost“ této dávky splňuje podmínky požadované k tomu, aby mohla být
považována za zvláštní dávku.
18     V důsledku toho Spojené království žádá, aby Soudní dvůr znovuotevřel ústní část řízení, aby mohlo uplatnit judikaturu Soudního
dvora týkající se možnosti částečného zrušení normativního pravidla. Na podporu své argumentace se dovolává pravidel týkajících
se částečného zrušení ustanovení aktu, připomenutých v rozsudku ze dne 24. května 2005, Francie v. Parlament a Rada (C‑244/03,
Sb. rozh. s. I‑4021, body 13 až 15).
19     Soudní dvůr může podle článku 61 svého jednacího řádu bez návrhu nebo na návrh generálního advokáta nebo na návrh účastníků
řízení nařídit znovuotevření ústní části řízení, pokud má za to, že věc není dostatečně objasněna nebo že musí být rozhodnuta
na základě argumentu, který nebyl mezi účastníky řízení projednán (viz rozsudky ze dne 19. února 2002, Wouters a další, C‑309/99,
Recueil, s. I‑1577, bod 42, jakož i ze dne 14. prosince 2004, Arnold André, C‑434/02, Sb. rozh. s. I‑11825, bod 27, a Swedish
Match, C‑210/03, Sb. rozh. s. I‑11893, bod 25).
20     Otázka dělitelnosti DLA byla přitom jednak zmíněna v písemnostech Komise, takže Spojené království na ni mohlo odpovědět ve
svém spisu vedlejšího účastníka. Krom toho se Soudní dvůr domnívá, že disponuje všemi poznatky nezbytnými k odpovědi na položené
otázky.
21     V důsledku toho není namístě nařizovat znovuotevření ústní části řízení.

K přípustnosti
Argumentace účastníků řízení
22     Parlament se domnívá, že když byla žaloba podána, lhůta stanovená v článku 230 ES již uplynula. Má za to, že tato lhůta musí
být počítána od vyhlášení aktu, který pozměnil nařízení č. 1408/71 tak, že poprvé zařadil sporné dávky na seznam uvedený v příloze
IIa. Přitom DLA, AA a CA tam jsou zmíněny od vstupu v platnost nařízení Rady (EHS) č. 1247/92 ze dne 30. dubna 1992, kterým
se mění nařízení (EHS) č. 1408/71 (Úř. věst. L 136, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 41), finské a švédské dávky k nim byly doplněny
aktem o podmínkách přistoupení Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království a o úpravách smluv zakládajících
Evropskou unii (Úř. věst. 1994, C 241, s. 21, a Úř. věst. 1995, L 1, s. 1).
23     Parlament uplatňuje, že zákonodárce tím, že při přijetí nařízení č. 647/2005 nahradil celou přílohu IIa místo toho, aby se
omezil na provedení zamýšlených změn, neměl v úmyslu umožnit napadení zapsání dávek, které v této příloze již byly uvedeny.
24     Parlament připouští, že čl. 1 bodem 2 nařízení č. 647/2005 zákonodárce Společenství pozměnil znění čl. 4 odst. 2a nařízení
č. 1408/71. Nicméně domnívá se, že byla pouze přeformulována definice zvláštních nepříspěvkových dávek. Naopak podstata předchozí
definice nebyla změněna. Na podporu svého postoje zdůrazňuje, že Soudní dvůr vydal své výše uvedené rozsudky Jauch, jakož
i Leclere a Deaconescu na základě přezkumu a výkladu ustanovení posledně uvedeného článku ve znění předcházejícím přijetí
nařízení č. 647/2005.
25     Parlament se tedy domnívá, že použitá kritéria, která byla přeformulována nařízením č. 647/2005, již byla součástí prvků,
kterými se tyto dávky řídily, a že zákonodárce se omezil na jejich uvedení v samotném textu čl. 4 odst. 2a pozměněného nařízení
č. 1408/71.
26     Komise se domnívá, že jakmile zákonodárce Společenství přijal nový předpis sekundárního práva, i když obsah přílohy zůstal
nedotčen, přijal k této příloze nové „rozhodnutí“. Je tomu tak tím spíše, pokud ho Komise upozornila na skutečnost, že bývalá
příloha se stala s ohledem na judikaturu Soudního dvora částečně neslučitelnou s právem Společenství.
27     Toto nové rozhodnutí musí být tedy možné předložit Soudnímu dvoru k přezkoumání, aniž by bylo možné v rámci žaloby na neplatnost
tvrdit, že kritizovaná část textu zůstala nezměněna.
Závěry Soudního dvora
28     Podle posledního pododstavce článku 230 ES musí být žaloba na neplatnost podána do dvou měsíců, a to podle okolností od vyhlášení
nebo oznámení napadeného aktu, nebo ode dne, kdy se o něm navrhovatel dozvěděl.
29     Ze samotného znění tohoto ustanovení, jakož i z jeho účelu, kterým je zajištění právní jistoty, vyplývá, že akt, který nebyl
napaden v této lhůtě, se stává konečným. Tento konečný charakter se týká nejenom samotného aktu, ale rovněž každého pozdějšího
aktu, který má čistě potvrzující charakter. Toto řešení, které je odůvodněno nutnou právní stabilitou, platí jak pro individuální
akty, tak pro akty normativního charakteru, jako je nařízení.
30     Naopak pokud je pozměněno ustanovení nařízení, je znovu otevřena možnost podat žalobu nejenom proti tomuto ustanovení, ale
také proti všem ustanovením, která s ním tvoří jeden celek, i když nebyla pozměněna.
31     Použití těchto zásad vede k prohlášení žaloby Komise za přípustnou.
32     Znění čl. 4 odst. 2a pozměněného nařízení je totiž podstatně odlišné od dřívějšího znění a zjevně mění dosah tohoto článku
a okolnost uvedená Parlamentem, že Soudní dvůr vykládal dřívější text ve smyslu, který odpovídá novému znění, nedává tomuto
novému znění charakter potvrzení původního znění. Tato změna byla přijata právě proto, aby byl znovu definován obsah seznamu
nevývozních dávek uvedeného v příloze IIa.
33     Z toho vyplývá, že čl. 4 odst. 2a pozměněného nařízení č. 1408/71 tvoří se seznamem uvedeným v pozměněné příloze IIa jeden
celek, což ostatně vyplývá rovněž ze samotného znění článku 10a uvedeného nařízení, které stanoví, že „osoby, na které se
vztahuje toto nařízení, obdrží [zvláštní nepříspěvkové peněžité dávky uvedené v čl. 4 odst. 2a] výhradně na území členského
státu, v kterém mají bydliště, v souladu s právními předpisy tohoto státu za předpokladu, že jsou tyto dávky uvedeny v [pozměněné]
příloze IIa“.
34     Žaloba Komise je v důsledku toho přípustná.

K věci samé
35     Komise na podporu své žaloby uplatňuje jediný žalobní důvod. Tvrdí, že nařízení č. 647/2005 je stiženo právním omylem v rozsahu,
v němž přiznává sporným dávkám tím, že je zařazuje na seznam uvedený v pozměněné příloze IIa, charakter zvláštních dávek.

Argumentace účastníků řízení
36     Co se týče finského příspěvku na péči o dítě, Komise připouští, že tato dávka může podporovat začlenění zdravotně postiženého
dítěte do jeho sociálního prostředí, ale domnívá se, že slouží rovněž k vyrovnání výdajů vyplývajících pro rodinu tohoto dítěte
z jeho zdravotního postižení nebo nemoci. Přitom Soudní dvůr rozhodl, že dávka určená ke zmírnění finanční zátěže související
s péčí o děti spadá do kategorie rodinných dávek definovaných v čl. 1 písm. u) bodě i) nařízení č. 1408/71 a vztahuje se k riziku
uvedenému v čl. 4 odst. 1 písm. h) tohoto nařízení (rozsudky ze dne 15. března 2001, Offermanns, C‑85/99, Recueil, s. I‑2261,
a ze dne 7. listopadu 2002, Maaheimo, C‑333/00, Recueil, s. I‑10087).
37     Komise se domnívá, že skutečnost, že tato dávka je poskytována na základě individuálního posouzení potřeb zdravotně postiženého
nebo nemocného dítěte, nemůže změnit povahu této dávky.
38     Ohledně švédského příspěvku na péči o zdravotně postižené děti předkládá stejné úvahy, jaké uvedla co se týče finského příspěvku
na péči o dítě, se kterým vykazuje tento posledně uvedený příspěvek četné podobnosti. Ze stejných důvodů se domnívá, že švédská
dávka musí být rovněž považována za „rodinnou dávku“ ve smyslu čl. 1 písm. u) bodu i) pozměněného nařízení č. 1408/71.
39     Co se týče švédského příspěvku v invaliditě, Komise tvrdí, že má zejména za cíl vyrovnání dodatečných nákladů, které může
být osoba nucena vynakládat z důvodu svého zdravotního postižení za účelem zlepšení svého zdravotního stavu a kvality života
jako odkázaná osoba.
40     Měl by tedy být ve světle výše uvedeného rozsudku Jauch považován za „dávku v nemoci“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) pozměněného
nařízení č. 1408/71.
41     Co se týče DLA, AA a CA, Komise se domnívá, že takové dávky mají za cíl zejména vyrovnání dodatečných nákladů, které může
být osoba nucena vynakládat z důvodu svého zdravotního postižení za účelem zlepšení svého zdravotního stavu a kvality života
jako odkázaná osoba. Slouží, jak na to poukázal Soudní dvůr ve výše uvedeném rozsudku Jauch, k doplnění dávek v rámci zdravotního
pojištění.
42     Za těchto okolností, přestože mají své charakteristické rysy, je třeba tyto dávky považovat za „dávky v nemoci“ ve smyslu
čl. 4 odst. 1 písm. a) pozměněného nařízení č. 1408/71.
43     Rada, Parlament, Finská republika, Švédské království a Spojené království tvrdí, že s ohledem na jejich zvláštní charakteristiky,
zejména jejich základní znaky, jejich účel a podmínky jejich poskytování, tyto dávky naopak představují „zvláštní nepříspěvkové
dávky“, jelikož splňují kritéria definovaná v čl. 4 odst. 2a pozměněného nařízení č. 1408/71, jak byla vyložena Soudním dvorem.
44     Tyto orgány a členské státy uplatňují, že aby dávka mohla být kvalifikována jako „zvláštní“, musí vykazovat charakteristiky,
které ji současně zařazují do kategorie sociálního zabezpečení i sociální pomoci na základě její osobní působnosti, cílů a způsobů
jejího použití. Sporné dávky se přitom podobají dávkám sociální pomoci, jelikož pojem potřeby představuje základní kritérium
a jejich poskytnutí nepodléhá podmínce dosažení dob zaměstnání nebo placení příspěvků, zatímco podle jiných znaků se blíží
dávkám sociálního zabezpečení v rozsahu, v němž příslušné orgány nemají při jejich přiznání žádnou posuzovací pravomoc, a z důvodu,
že jejich poskytnutí staví příjemce dávek do právně vymezeného postavení.
45     Sporné dávky jsou tedy dávky smíšené, které Rada považuje za úzce svázané s hospodářskou a sociální situací tří dotyčných
členských států.
46     Postoj přijatý Soudním dvorem v rozsudku ze dne 5. března 1998, Molenaar (C‑160/96, Recueil, s. I‑843), a ve výše uvedených
rozsudcích Jauch, jakož i Leclere a Deaconescu tuto analýzu nemění, protože charakteristiky a podmínky poskytnutí dávek, které
byly předmětem těchto věcí, jsou podstatně odlišné od podmínek a charakteristik sporných dávek.
47     Parlament se mimoto domnívá, že okolnost, že sporné dávky mohou být na základě některých svých aspektů kvalifikovány jako
dávky sociálního zabezpečení, není neslučitelná s jejich charakterem zvláštní dávky.
48     Takový přístup je posílen rozsudkem ze dne 29. dubna 2004, Skalka (C‑160/02, Recueil, s. I‑5613, bod 25), podle kterého je
zvláštní dávka ve smyslu čl. 4 odst. 2a nařízení č. 1408/71 charakterizována svým účelem. Musí nahrazovat nebo doplňovat dávku
sociálního zabezpečení, představovat sociální pomoc odůvodněnou hospodářskými a sociálními důvody a být stanovena právní úpravou
stanovící objektivní kritéria.
49     Jinak řečeno, dávka může současně spadat pod odstavce 1 a 2a článku 4 pozměněného nařízení č. 1408/71.
50     Spojené království připomíná, že Soudní dvůr již rozhodl v rozsudcích ze dne 4. listopadu 1997, Snares (C‑20/96, Recueil,
s. I‑6057), a ze dne 11. června 1998, Partridge (C‑297/96, Recueil, s. I‑3467), že DLA a AA jsou dávky, na které se vztahuje
čl. 4 odst. 2a písm. b) nařízení č. 1408/71.

Závěry Soudního dvora
51     Z litery a systematiky článku 4 pozměněného nařízení č. 1408/71 vyplývá, že dávka nemůže být současně kvalifikována jako dávka
rodinná a dávka zvláštní. Rodinné dávky jsou totiž uvedeny v odstavci 1 tohoto článku, zatímco zvláštní dávky v jeho odstavci
2a, přičemž toto rozlišení má umožnit určit příslušné režimy těchto dvou kategorií dávek (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne
21. února 2006, Hosse, C‑286/03, Sb. rozh. s. I‑1771, body 36 a 37, jakož i uvedená judikatura).
52     Je tedy namístě přezkoumat, zda sporné dávky zmíněné na seznamu uvedeném v pozměněné příloze IIa mají zvláštní charakter,
přičemž jejich nepříspěvkový charakter není popírán.
53     Zaprvé podle čl. 4 odst. 2a písm. a) bodu ii) pozměněného nařízení č. 1408/71 může být dávka kvalifikována jako zvláštní,
pouze pokud slouží výhradně k poskytnutí zvláštní ochrany zdravotně postiženým úzce spjaté se společenským prostředím této
osoby v dotyčném členském státě.
54     V projednávaném případě sporné dávky nemají tuto jedinou funkci. I když totiž nepopiratelně podporují samostatnost osob, které
je pobírají, a zajišťují ochranu zdravotně postižených v jejich vnitrostátním sociálním kontextu, mají také za cíl zajistit
nezbytnou péči o tyto osoby a dohled nad nimi, pokud je nezbytný, v jejich rodině nebo specializovaném zařízení. Nemohou být
tedy kvalifikovány jako zvláštní dávky s ohledem na čl. 4 odst. 2a písm. a) bod ii) pozměněného nařízení č. 1408/71.
55     Zadruhé, kromě zvláštního případu uvedeného v předcházejících bodech, podle čl. 4 odst. 2a písm. a) bodu i) pozměněného nařízení
č. 1408/71 je zvláštní dávka ve smyslu tohoto ustanovení charakterizována rovněž svým účelem. Musí nahrazovat nebo doplňovat
dávku sociálního zabezpečení, ačkoli se od ní odlišuje, a představovat sociální pomoc odůvodněnou hospodářskými a sociálními
důvody a stanovenou právní úpravou stanovící objektivní kritéria (viz rozsudek ze dne 6. července 2006, Kersbergen-Lap a Dams-Schipper,
C‑154/05, Sb. rozh. s. I‑6249, bod 30 a uvedená judikatura).
56     Naopak dávka se považuje za dávku sociálního zabezpečení, pokud je přiznána na základě právními předpisy vymezené situace,
aniž by došlo k individuálnímu a diskrečnímu posouzení osobních potřeb, a vztahuje-li se k některému z rizik výslovně uvedených
v čl. 4 odst. 1 nařízení č. 1408/71 (rozsudky ze dne 27. března 1985, Hoeckx, 249/83, Recueil, s. 973, body 12 až 14; ze dne
20. června 1991, Newton, C‑356/89, Recueil, s. I‑3017; ze dne 16. července 1992, Hughes, C‑78/91, Recueil, s. I‑4839, bod
15; výše uvedené rozsudky Molenaar, bod 20, a Jauch, bod 25). Na základě této judikatury, která zohledňuje základní znaky
dávek německého pojištění pro případ odkázanosti, Soudní dvůr v bodě 25 výše uvedeného rozsudku Molenaar rozhodl, že na uvedené
dávky je třeba pohlížet jako na „dávky v nemoci“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1408/71, a v bodě 36 téhož rozsudku,
že je na ně třeba pohlížet jako na „peněžité dávky“ zdravotního pojištění uvedené zejména v čl. 19 odst. 1 písm. b) uvedeného
nařízení (viz rovněž výše uvedený rozsudek Jauch, bod 25).
57     Co se týče, na prvním místě, finského a švédského příspěvku na péči o dítě, mají podle samotných výpovědí dotyčných vlád za
cíl umožnit rodičům zdravotně postižených dětí zajistit péči o děti, dohled nad nimi a případně jejich rehabilitaci. Ve Finsku
jsou stanoveny zákonem o příspěvku na péči o dítě (laki lapsen hoitotuesta) a ve Švédsku zákonem o sociálním zabezpečení (lag
om allmän försäkring).
58     Okolnost, že nárok na tyto dávky není podmíněn délkou pracovní činnosti nebo placením příspěvků, že tyto dávky jsou přiznávány
případ od případu podle potřeb dítěte a podle kritérií stanovených zákonem a že mimoto patří do souboru dávek a služeb určených
zdravotně postiženým osobám, a jsou z toho důvodu úzce svázány s hospodářským a sociálním kontextem dotyčných členských států,
není takové povahy, aby měla vliv na jejich hlavní účel, který je lékařské povahy.
59     Jelikož tyto dávky musí být proto kvalifikovány jako dávky v nemoci, Komise oprávněně tvrdí, že nařízení č. 647/2005 je stiženo
právním omylem v rozsahu, v němž jsou zmíněny na seznamu uvedeném v pozměněné příloze IIa, který je vyhrazen zvláštním nepříspěvkovým
dávkám.
60     Co se týče, na druhém místě, švédského příspěvku v invaliditě, z vysvětlení švédské vlády zejména vyplývá, že tato dávka,
stanovená zákonem o příspěvku v invaliditě a příspěvku na péči (lag om handickappersättning och vårdbigrad), náleží invalidním
osobám, u nichž ke snížení pohyblivosti došlo mezi 19 a 65 lety. Je určena k financování pomoci třetí osoby nebo k tomu, aby
umožnila invalidní osobě nést náklady vzniklé její nemocí a zlepšit její zdravotní stav a kvalitu života v rozsahu, v němž
je odkázaná.
61     Přitom dávky přiznané objektivním způsobem na základě právními předpisy vymezené situace, které směřují ke zlepšení zdravotního
stavu a života odkázaných osob, mají za cíl zejména doplnit dávky v rámci zdravotního pojištění a musí na ně být pohlíženo
jako na „dávky v nemoci“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1408/71 (výše uvedené rozsudky Molenaar, body 24 a 25;
Jauch, bod 28, a Hosse, bod 38).
62     Švédský příspěvek v invaliditě, který odpovídá těmto charakteristikám a tomuto účelu, musí být v důsledku toho kvalifikován
jako dávka v nemoci, jak Soudní dvůr rozhodl ve výše uvedených rozsudcích Molenaar, Jauch nebo Hosse, i když režim stanovený
švédskými právními předpisy je odlišný od režimu upravujícího dávky dotčené v těchto věcech.
63     Na rozdíl od toho, co tvrdí Švédské království, okolnost, že snížení pohyblivosti musí mít změřitelnou délku a že musí nastat
před 65 lety věku, není takové povahy, aby změnila účel švédského příspěvku v invaliditě, který spočívá v uspokojení potřeb
vyplývajících z invalidity a v pokrytí rizika vyvolaného nemocí, v níž tkví původ invalidity.
64     V důsledku toho Komise oprávněně tvrdí, že nařízení č. 647/2005 je stiženo právním omylem v rozsahu, v němž je tato dávka
zmíněna na seznamu uvedeném v pozměněné příloze IIa, který je vyhrazen zvláštním nepříspěvkovým dávkám.
65     Co se týče, na třetím místě, DLA, AA a CA, tyto dávky mají všechny charakter dávek ve stavu odkázanosti, i když, pokud jde
o DLA, jen částečný.
66     Podle Spojeného království jsou tyto dávky zvláštní a mají za cíl přispět k podpoře samostatnosti, jakož i sociální integrace
zdravotně postižených osob a rovněž v nejvyšší možné míře jim pomoci vést život podobný životu osob, které nejsou zdravotně
postižené. Potřeba pomoci přestavuje kritérium, které určuje právo na tyto dávky. Právo na DLA nebo na AA nezávisí na neschopnosti
pracovat a dotčené tři dávky jsou poskytovány bez ohledu na výši příjmů oprávněné osoby, přičemž může být změněna pouze jejich
výše.
67     Na rozdíl od toho, co tvrdí Spojené království, pouze DLA lze považovat za dávku obsahující složku sociální pomoci. Ostatní
dvě dotčené dávky mají pouze účel, který se podobá účelu švédského příspěvku v invaliditě, totiž pomoci zdravotně postižené
osobě překonat v nejvyšší možné míře její zdravotní postižení při činnostech každodenního života.
68     V důsledku toho musí být na tyto tři dávky, stejně jako na předchozí, pohlíženo jako na dávky v nemoci, i když DLA obsahuje
odlišný aspekt, který se týká pohyblivosti.
69     Složka „pohyblivost“ DLA, na kterou by se mohlo pohlížet jako na zvláštní nepříspěvkovou dávku, totiž – jak ostatně uvádí
Komise – může být individualizována tak, že pouze tato složka by mohla být zmíněna na seznamu uvedeném v pozměněné příloze
IIa, pokud by se Spojené království rozhodlo vytvořit dávku, která by se týkala pouze této složky.
70     Skutečnost, že DLA, AA a CA, na rozdíl od dávek dotčených ve výše uvedených rozsudcích Jauch a Hosse, nemají za cíl zejména
doplnit dávky v rámci zdravotního pojištění, nemá dopad na kvalifikaci těchto dávek.
71     Mimoto okolnost, že Soudní dvůr rozhodl ve výše uvedených rozsudcích Snares a Partridge, že DLA a AA jsou v právním kontextu
té doby dávky, na které se vztahuje čl. 4 odst. 2a písm. b) nařízení č. 1408/71, nemá dopad na analýzu těchto dávek, kterou
může Soudní dvůr provést v právním kontextu po vydání výše uvedeného rozsudku Jauch.
72     V důsledku toho Komise oprávněně tvrdí, že nařízení č. 647/2005 je stiženo právním omylem v rozsahu, v němž jsou DLA, AA a CA
zmíněny na seznamu uvedeném v pozměněné příloze IIa, který je vyhrazen zvláštním nepříspěvkovým dávkám.
73     Z předchozího vyplývá, že ustanovení bodu 2 přílohy I nařízení č. 647/2005 uvedená v položkách nazvaných „Finsko“, písm. b),
„Švédsko“, písm. c), a „Spojené království“, písm. d) až f), jsou stižena právním omylem, a musí být tedy zrušena.

K časovým účinkům tohoto rozsudku
74     Je nicméně namístě, aby Soudní dvůr konstatoval, že pouhé zrušení zápisu DLA na seznam uvedený v pozměněné příloze IIa by
mělo za následek přinucení Spojeného království k tomu, aby přiznalo složku „pohyblivost“ této dávky neurčitému počtu příjemců
v celé Evropské unii, ačkoliv charakter této části DLA jako nepříspěvkové dávky nemůže být popírán a mohla by být legálně
uvedena na uvedeném seznamu jako nevývozní dávka.
75     Tato okolnost odůvodňuje, aby Soudní dvůr využil pravomoci, kterou mu výslovně svěřuje čl. 231 druhý pododstavec ES v případě
zrušení nařízení, zachovat prozatímně účinky zápisu DLA, co se týče výhradně její části „pohyblivost“, aby mohla být v přiměřené
lhůtě přijata příslušná opatření k zajištění jejího zapsání do pozměněné přílohy IIa.

K nákladům řízení
76     Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Podle čl. 69 odst. 3 prvního pododstavce téhož jednacího řádu může nicméně
Soudní dvůr rozdělit náklady mezi účastníky řízení nebo rozhodnout, že každý z nich nese vlastní náklady, pokud každý účastník
měl ve věci částečně úspěch i neúspěch, nebo pokud jsou k tomu dány výjimečné důvody. Jelikož Parlament a Rada neměly ve věci
úspěch, je namístě rozhodnout, že každý z nich ponese vlastní náklady a rovným dílem nahradí náklady řízení Komise. Podle
čl. 69 odst. 4 jednacího řádu nesou členské státy, které vstoupily do řízení jako vedlejší účastníci, vlastní náklady.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
1)
Ustanovení bodu 2 přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 647/2005 ze dne 13. dubna 2005, kterým se mění nařízení
Rady (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich
rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, a (EHS) č. 574/72, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení
(EHS) č. 1408/71, uvedená v položkách nazvaných „Finsko“, písm. b), „Švédsko“, písm. c), a „Spojené království“, písm. d)
až f), se zrušují.
2)
Účinky zápisu příspěvku na živobytí pro zdravotně postižené v položce nazvané „Spojené království“, písm. d) přílohy IIa nařízení
Rady č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich
rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97
ze dne 2. prosince 1996, pozměněného nařízením č. 647/2005, jsou zachovány, co se týče výhradně části „pohyblivost“ této dávky,
aby mohla být v přiměřené lhůtě přijata příslušná opatření k zajištění jejího zapsání do uvedené přílohy.
3)
Evropský parlament a Rada Evropské unie ponesou vlastní náklady a rovným dílem nahradí náklady řízení Komise Evropských společenství.
4)
Finská republika, Švédské království a Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: francouzština.