CELEX: 62008CJ0302
Varemærker
international registrering
protokollen til Madrid-arrangementet
forordning (EF) nr. 40/94
artikel 146
samme retsvirkninger i Fællesskabet af en international registrering og et EF-varemærke
forordning (EF) nr. 1383/2003
artikel 5, stk. 4
varer, der mistænkes for at krænke et varemærke
toldmyndighedernes indgriben
indehaver af et EF-varemærke
ret til at foranledige indgriben også i andre medlemsstater end den, hvor anmodningen er fremsat
udvidelse til at omfatte indehaveren af et internationalt varemærke

Anmodningen om en præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 5, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 1383/2003 af 22. juli 2003 om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om de foranstaltninger, som skal træffes over for varer, der krænker sådanne rettigheder, og artikel 146 i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af om EF-varemærker (
EFT 1994 L 11, s. 1
), som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1992/2003 af (
EFT L 296, s. 1
, herefter »forordning nr. 40/94«).
Anmodningen er indgivet i forbindelse med en tvist mellem Zino Davidoff SA (herefter »Davidoff«) og Bundesfinanzdirektion Südost vedrørende Davidoffs anmodning om toldmyndighedernes beslaglæggelse af varer, der mistænkes for at krænke varemærker, der er genstand for international registrering, og som virksomheden er indehaver af.
Retsforskrifter
Artikel 1 i forordning nr. 1383/2003 bestemmer:
»1.   I denne forordning fastsættes betingelserne for toldmyndighedernes indgriben, når varer i følgende situationer mistænkes for at krænke intellektuelle ejendomsrettigheder:
a)
når de angives til overgang til fri omsætning, udførsel eller genudførsel […]
b)
når de opdages ved en kontrol af varer, der indføres til eller afgår fra Fællesskabets toldområde […], henføres under en suspensionsprocedure […], er ved at blive genudført efter meddelelse […] eller anbringes i en frizone eller på et frilager […].
2.   I denne forordning fastsættes desuden de foranstaltninger, som de kompetente myndigheder skal træffe over for de i stk. 1 omhandlede varer, når det er fastslået, at de krænker intellektuelle ejendomsrettigheder.«
Artikel 2 i samme forordning har følgende ordlyd:
»1.   I denne forordning forstås ved »varer, der krænker en intellektuel ejendomsret«:
a)
»varemærkeforfalskede varer«, dvs.:
i)
varer, herunder deres emballage, hvorpå der uden tilladelse er anbragt et varemærke, som er identisk med — eller som ikke umiddelbart kan skelnes fra — et gyldigt registreret varemærke for varer af samme type, og som derved krænker den pågældende varemærkeindehavers rettigheder i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker eller ifølge lovgivningen i den medlemsstat, hvor toldmyndighederne er blevet anmodet om at gribe ind
[…]
[…]
2.   I denne forordning forstås ved »rettighedsindehaver«:
a)
indehaveren af et varemærke […]
[…]«
Artikel 5 er affattet således:
»1.   I hver medlemsstat kan en rettighedsindehaver indgive skriftlig anmodning til den kompetente toldmyndighed om indgriben, såfremt varerne befinder sig i en af de i artikel 1, stk. 1, omhandlede situationer (anmodning om indgriben).
[…]
4.   Når den, der har anmodet om den pågældende indgriben, er rettighedsindehaver af et EF-varemærke […], kan denne anmodning ud over indgriben fra toldmyndighedernes side i den medlemsstat, hvor anmodningen er indgivet, tage sigte på indgriben fra toldmyndighedernes side i en eller flere andre medlemsstater.
[…]«
Med virkning fra den 1. oktober 2004 tiltrådte Fællesskabet protokollen til Madrid-arrangementet om den internationale registrering af varemærker, vedtaget i Madrid den (herefter »protokollen«), i medfør af Rådets afgørelse 2003/793/EF af (
EUT L 296, s. 20
).
Artikel 4 i protokollen bestemmer:
»Virkninger af international registrering
a)
Fra den dato, på hvilken registreringen eller noteringen er sket […], er beskyttelsen af mærket hos hver af de berørte kontraherende parter den samme, som hvis mærket havde været indgivet direkte til den pågældende kontraherende parts varemærkemyndighed. Hvis intet afslag er meddelt til Det Internationale Bureau […], eller hvis et afslag […] efterfølgende er trukket tilbage, er mærkets beskyttelse hos den berørte kontraherende part fra den nævnte dato den samme, som hvis mærket havde været registreret af den pågældende kontraherende parts varemærkemyndighed.
[…]«
Artikel 146 i forordning nr. 40/94, der har overskriften »Virkninger af international registrering, hvor det Europæiske Fællesskab er designeret«, foreskriver:
»1.   Enhver international registrering, hvor Det Europæiske Fællesskab er designeret, skal […] have den samme virkning som en EF-varemærkeansøgning.
2.   Hvis der ikke er meddelt afslag […], eller dersom et afslag er blevet tilbagekaldt, har den internationale registrering af et varemærke, hvor Det Europæiske Fællesskab er designeret, samme virkning […] som registreringen af et EF-varemærke.
[…]«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
Den 10. maj 2007 fremsatte Davidoff i medfør af artikel 5, stk. 4, i forordning nr. 1383/2003 en begæring over for Oberfinanzdirektion Nürnberg, nu Bundesfinanzdirektion Südost, om toldmyndighedernes beslaglæggelse af varer, der var mistænkt for at krænke 12 varemærker, der er genstand for international registrering, og som virksomheden er indehaver af.
Denne begæring blev afvist den 22. august 2007 med den begrundelse, at artikel 5, stk. 4, i forordning nr. 1383/2003 alene omhandler »rettighedsindehaver af et EF-varemærke«, og at forordningen ikke er blevet ændret af lovgiver på trods af Fællesskabets tiltrædelse af protokollen.
Davidoff påklagede afgørelsen til Finanzgericht München.
Denne retsinstans fandt, at de omhandlede fællesskabsretlige bestemmelser rejser nogle fortolkningsproblemer.
Finanzgericht München var af den opfattelse, at artikel 5, stk. 4, i forordning nr. 1383/2003, ud over hvad der følger af bestemmelsens rene ordlyd, også omfatter rettighedsindehaveren af et internationalt registreret varemærke, idet et sådant varemærke er ligestillet med et EF-varemærke for så vidt angår dets retsvirkninger inden for Fællesskabet.
På denne baggrund har Finanzgericht München besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal artikel 5, stk. 4, i Rådets forordning [nr. 1383/2003] på grund af Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af [Madridprotokollen] fortolkes således, at bestemmelsen også omfatter international registrering af varemærker som omhandlet i artikel 146 ff. i Rådets forordning [nr. 40/94], uanset anvendelsen af begrebet »EF-varemærke««?
Om det præjudicielle spørgsmål
Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 5, stk. 4, i Rådets forordning nr. 1383/2003, læst i sammenhæng med artikel 146 i Rådets forordning nr. 40/94, berettiger rettighedsindehaveren af et varemærke, der er genstand for international registrering, til, ligesom rettighedsindehaveren af et EF-varemærke, til indgriben fra toldmyndighederne i én eller flere andre medlemsstater end den medlemsstat, hvor anmodningen er indgivet.
Herom må det fastslås, at forordning nr. 1383/2003 blev vedtaget forud for Fællesskabets tiltrædelse af protokollen i medfør af Rådets afgørelse 2003/793.
I overensstemmelse med protokollens artikel 4, stk. 1, er beskyttelsen af et varemærke, der er genstand for international registrering, den samme hos alle de kontraherende parter, der er designeret af indehaveren varemærket, som hvis mærket havde været indgivet direkte til den pågældende kontraherende parts varemærkemyndighed.
Ottende betragtning til forordning nr. 1992/2003 angiver, at forordningen fastsætter de bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre Fællesskabets tiltrædelse af protokollen.
Sjette betragtning til samme forordning understreger navnlig, at indehavere af internationale registreringer som følge af protokollen skal have ret til at anmode om beskyttelse af deres varemærker i henhold til EF-varemærkesystemet.
Første betragtning henleder opmærksomheden på, at EF-varemærker under EF-varemærkesystemet nyder ensartet beskyttelse og har retsvirkning på hele Fællesskabets område.
I lyset af disse betragtninger bestemmer artikel 146, stk. 2, i forordning nr. 40/94, som indsat ved forordning nr. 1992/2003, at en international registrering af et varemærke, hvor Det Europæiske Fællesskab er designeret, har samme virkning som registreringen af et EF-varemærke.
Som anført af både den forelæggende ret, sagsøgeren i hovedsagen, samtlige de medlemsstater, der har afgivet indlæg, og Kommissionen, må det konkluderes, at fællesskabslovgiver for så vidt angår retsvirkninger har tilsigtet at ligestille varemærker, der er genstand for international registrering, og EF-varemærker.
Artikel 5, stk. 4, i forordning nr. 1383/2003 vedrører netop den fremgangsmåde, der skal benyttes for at opnå den beskyttelse inden for Fællesskabet, der følger af EF-varemærkets retsvirkninger.
Efter bestemmelsens ordlyd er alene »rettighedsindehaveren af et EF-varemærke«, ud over at være berettiget til indgriben fra toldmyndighederne i den medlemsstat, hvor anmodningen er indgivet, tillige berettiget til at foranledige indgriben fra toldmyndighederne i én eller flere andre medlemsstater.
Imidlertid må det som følge af ligestillingen af EF-varemærker og varemærker, der er genstand for international registrering, og i overensstemmelse med fællesskabslovgivers hensigt ved vedtagelsen af forordning nr. 1992/2003, nødvendigvis være sådan, at anvendelsen af artikel 5, stk. 4, i forordning nr. 1383/2003 ligeledes kan påberåbes af indehaveren af et varemærke, der er genstand for international registrering.
Det præjudicielle spørgsmål må herefter besvares med, at artikel 5, stk. 4, i forordning nr. 1383/2003, læst i sammenhæng med artikel 146 i forordning nr. 40/94, skal fortolkes således, at bestemmelsen berettiger rettighedsindehaveren af et varemærke, der er genstand for international registrering, til, ligesom rettighedsindehaveren af et EF-varemærke, at foranledige indgriben fra toldmyndighederne i én eller flere andre medlemsstater end den medlemsstat, hvor anmodningen er indgivet.
Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Sjette Afdeling) for ret:

Artikel 5, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 1383/2003 af 22. juli 2003 om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om de foranstaltninger, som skal træffes over for varer, der krænker sådanne rettigheder, læst i sammenhæng med artikel 146 i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af om EF-varemærker, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1992/2003 af , skal fortolkes således, at bestemmelsen berettiger rettighedsindehaveren af et varemærke, der er genstand for international registrering, til, ligesom rettighedsindehaveren af et EF-varemærke, at foranledige indgriben fra toldmyndighederne i én eller flere andre medlemsstater end den medlemsstat, hvor anmodningen er indgivet.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.