CELEX: 61990CJ0319
Destillation af vin
beholdningsanmeldelse
frist
gyldighed

1 Ved kendelse af 8. oktober 1990, indgaaet til Domstolen den 22. oktober 1990, har Verwaltungsgericht Frankfurt am Main i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende gyldigheden af artikel 10a i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2102/84 af 13. juli 1984 om hoest-, produktions- og beholdningsanmeldelser i vinsektoren (EFT L 194, s. 1), som aendret ved artikel 1 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2459/84 af 20. august 1984 (EFT L 231, s. 5).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag mellem selskabet Otto Pressler Weingut-Weingrosskellerei GmbH & Co. KG (herefter benaevnt "Otto Pressler") og Bundesamt fuer Ernaehrung und Forstwirtschaft (herefter benaevnt "Bundesamt"), det tyske interventionsorgan inden for den faelles landbrugspolitik, om stoette til forebyggende destillation af vin.
3 I henhold til artikel 4, stk. 1, foerste afsnit, i forordning nr. 2102/84, der er udstedt paa grundlag af Raadets forordning (EOEF) nr. 337/79 af 5. februar 1979 om den faelles markedsordning for vin (EFT L 54, s. 1), som er afloest af Raadets forordning (EOEF) nr. 822/87 af 16. marts 1987 (EFT L 84, s. 1), skal de erhvervsdrivende hvert aar til de kompetente myndigheder i medlemsstaterne indsende en beholdningsanmeldelse med angivelse af de maengder druemost og vin, der er i deres besiddelse. Efter artikel 5, stk. 3, skal anmeldelserne afgives senest den 7. september for de maengder, der er paa lager pr. 31. august. Ifoelge artikel 8, stk. 2, skal medlemsstaterne sende en oversigt over de i artikel 4 omhandlede anmeldelser til Kommissionen inden den 30. november.
4 I henhold til artikel 10a, stk. 1, i forordning nr. 2102/84, som aendret ved forordning nr. 2459/84, kan personer, der er forpligtet til at indgive hoest-, produktions- og beholdningsanmeldelser, og som ikke har indgivet disse anmeldelser paa de i artikel 5 fastsatte datoer, ikke drage fordel af - blandt andet - foranstaltninger vedroerende forebyggende destillation.
5 Efter at have konstateret, at Otto Pressler ikke havde indgivet sin beholdningsanmeldelse inden den 7. september, men foerst den 11. september 1986, afslog Bundesamt at yde selskabet stoette til forebyggende destillation af 230,28 hl bordvin.
6 Der blev herefter anlagt sag til proevelse af denne afgoerelse ved Verwaltungsgericht Frankfurt am Main, der har udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Er artikel 10a i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2102/84 af 13. juli 1984 om hoest-, produktions- og beholdningsanmeldelser i vinsektoren, som aendret ved artikel 1 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2459/84 af 20. august 1984, gyldig?"
7 Hvad naermere angaar hovedsagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
8 Bundesamt og Otto Pressler har i deres skriftlige indlaeg for Domstolen understreget, at det strider mod proportionalitetsprincippet, at retten til stoette fortabes fuldstaendigt ved en kort overskridelse af fristen for indgivelse af destillationserklaeringerne.
9 Kommissionen har derimod anfoert, at en foranstaltning kun kan betragtes som en sanktion, saafremt den goer indgreb i en bestaaende retsstilling eller i det mindste i en berettiget forventning. Dette er imidlertid ikke tilfaeldet med artikel 10a i forordning nr. 2102/84, der blot opstiller en betingelse for at faa adgang til visse interventionsforanstaltninger, som Kommissionen senere kan beslutte at gennemfoere. Under disse omstaendigheder skal den i hovedsagen omhandlede foranstaltning ikke bedoemmes ud fra proportionalitetsprincippets strenge krav til sanktioner, men ud fra de kriterier, som traditionelt anvendes i forbindelse med kontrol af foranstaltninger i landbrugssektoren, der har negative oekonomiske konsekvenser for de beroerte personer.
10 Med henblik paa besvarelsen af spoergsmaalet fra den forelaeggende ret bemaerkes, at Domstolen i adskillige domme har undersoegt, om foranstaltninger under de faelles markedsordninger var i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, naar foranstaltningerne havde negative retlige konsekvenser for de erhvervsdrivende, uden at kraeve, at foranstaltningen gjorde indgreb i en rettighed eller en berettiget forventning.
11 Som det fremgaar af punkt 3 i generaladvokat Giuseppe Tesauro' s forslag til afgoerelse, har Domstolen ud fra proportionalitetsprincippet f.eks. undersoegt foranstaltninger, som indebaerer fortabelse af en begunstigelse i tilfaelde af manglende overholdelse af visse betingelser eller frister for gennemfoerelse af transaktioner eller indgivelse af ansoegninger eller dokumenter.
12 For at kunne afgoere, om en faellesskabsbestemmelse - saerligt inden for de faelles markedsordninger for landbruget - er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, maa det undersoeges, om de foranstaltninger, som indfoeres ved bestemmelsen, gaar videre, end det er hensigtsmaessigt og noedvendigt for at opfylde det formaal, der tilsigtes med den tilsidesatte retsforskrift. Det boer i saerdeleshed efterproeves, om de midler, som ifoelge bestemmelsen kan bringes i anvendelse for at opfylde det tilsigtede formaal, staar i rimeligt forhold til formaalets betydning og er noedvendige for at opfylde det (jf. navnlig dom af 27.6.1990, sag C-118/89, Lingenfelser, Sml. I, s. 2637).
13 Det skal herved bemaerkes, at Kommissionen i henhold til artikel 31, stk. 1, i forordning nr. 822/87 inden den 10. december hvert aar udarbejder en forhaandsopgoerelse, der indeholder oplysninger om Faellesskabets disponible maengder og dets behov med hensyn til vin, og som er grundlag for gennemfoerelsen af den destillationsstoetteordning, der er foreskrevet i forordningens artikel 42. I henhold til artikel 39, stk. 5, underretter medlemsstaterne Kommissionen om de maengder bordvin, der er produceret. Indtil udgangen af produktionsaaret 1989/1990 skulle disse meddelelser foretages inden den 15. februar hvert aar, og afgoerelserne vedroerende obligatorisk destillation skulle traeffes inden den 28. februar. I henhold til artikel 41 i forordning nr. 822/87 giver afgoerelsen om obligatorisk destillation automatisk mulighed for stoettedestillationer, som den i hovedsagen omhandlede.
14 Som det fremgaar af den anden betragtning til forordning nr. 2459/84, er det med henblik paa en korrekt anvendelse af interventionsforanstaltningerne noedvendigt, at der foreligger tilstraekkelige oplysninger om produktion og beholdninger i vinsektoren, og saadanne oplysninger kan paa nuvaerende tidspunkt kun fremskaffes paa grundlag af hoest- og beholdningsanmeldelser, som indgives af de beroerte parter.
15 Mens det saaledes er klart, at datoen 10. december er af afgoerende betydning for ordningen, idet Kommissionen skal saettes i stand til at udarbejde forhaandsopgoerelsen forud for hvert produktionsaar, gaelder dette ikke for datoen 7. september i artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 2102/84. Denne dato er nemlig efter Kommissionens egne udtalelser blevet fastlagt ud fra noedvendigheden af at opnaa paalidelige oplysninger saa taet som muligt paa den 31. august, hvor produktionsaaret ophoerer, og at give de nationale myndigheder tilstraekkelig tid til at indsamle, behandle og videresende anmeldelserne foer den 30. november.
16 Da datoen 7. september ligger meget taet paa slutningen af produktionsaaret, og de nationale myndigheder har meget lang tid til at tilstille Kommissionen oversigten over anmeldelserne, er det ikke noedvendigt for at sikre Kommissionen tilstraekkelige oplysninger om produktion og beholdninger i vinsektoren inden den 10. december, at fristdatoen 7. september for indgivelsen af hoestanmeldelserne ubetinget overholdes.
17 Det af Verwaltungsgericht Frankfurt am Main forelagte spoergsmaal skal herefter besvares med, at artikel 10a i forordning nr. 2102/84 er ugyldig, for saa vidt som den indebaerer, at de erhvervsdrivende fortaber retten til stoette til destillation uden hensyntagen til omfanget af overskridelsen af den i artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 2102/84 fastsatte frist, 7. september, for indgivelse af hoestanmeldelserne.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
18 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, som er forelagt af Verwaltungsgericht Frankfurt am Main ved kendelse af 8. oktober 1990, for ret:
Artikel 10a i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2102/84 af 13. juli 1984 om hoest-, produktions- og beholdningsanmeldelser i vinsektoren er ugyldig, for saa vidt som den indebaerer, at de erhvervsdrivende fortaber retten til stoette til destillation uden hensyntagen til omfanget af overskridelsen af den i artikel 5, stk. 3, i forordning (EOEF) nr. 2102/84 fastsatte frist, 7. september, for indgivelse af hoestanmeldelserne.