CELEX: 62009CJ0371
Asetus (ETY) N:o 2913/92
Tullikoodeksi
212 a artikla
Asetus (ETY) N:o 2454/93
292 artikla
Asetus (EY) N:o 88/97
14 artikla
Polkumyyntitulli
Polkupyörien rungot

Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (EYVL L 302,
s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 16.11.2000 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 2700/2000
(EYVL L 311, s. 17; jäljempänä tullikoodeksi), 212 a artiklan ja tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen
(ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (EYVL L 253,
s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 24.7.2000 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1602/2000 (EYVL L 188, s. 1; jäljempänä
soveltamisasetus), 292 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs ja Isaac International
Limited (jäljempänä Isaac) ja joka koskee tullien ja arvonlisäveron jälkikantoa.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus
Polkumyyntitulli on otettu käyttöön lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien
polkupyörien tuonnissa yhteisöön ja väliaikaisen polkumyyntitullin lopullisesta kantamisesta 8.9.1993 annetulla neuvoston
asetuksella (ETY) N:o 2474/93 (EYVL L 228, s. 1).
Tämä polkumyyntitulli on laajennettu koskemaan tiettyjä polkupyörien osia Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien polkupyörien
tuonnissa asetuksella (ETY) N:o 2474/93 käyttöön otetun lopullisen polkumyyntitullin laajentamisesta Kiinan kansantasavallasta
peräisin oleviin tiettyihin polkupyörän osiin ja laajennetun tullin kantamisesta asetuksen (EY) N:o 703/96 mukaisesti kirjatulta
tällaiselta tuonnilta 10.1.1997 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 71/97 (EYVL L 16, s. 55).
Luvasta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien tiettyjen polkupyörien osien tuonnin vapauttamiseksi neuvoston asetuksella
(ETY) N:o 2474/93 käyttöön otetusta ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 71/97 laajennetusta polkumyyntitullista 20.1.1997 annetussa
komission asetuksessa (EY) N:o 88/97 (EYVL L 17, s. 17; jäljempänä vapautusasetus) annetaan täsmälliset ohjeet niille, joita
asia koskee, polkumyyntitullista vapauttamista koskevan järjestelmän toiminnasta.
Tämän asetuksen 14 artiklassa, jonka otsikko on ”Lopullisen käyttötarkoituksen valvontaan liittyvä vapautus”, säädetään seuraavaa:
”Jos muu kuin vapautettu osapuoli ilmoittaa tuotuja oleellisia polkupyörän osia vapaaseen liikkeeseen, ne vapautetaan laajennetusta
tullista asetuksen [N:o 71/97] voimaantulosta lukien, jos ilmoitus tehdään liitteessä III esitetyn Taric-rakenteen mukaisesti
ja [tullikoodeksin] 82 artiklassa sekä [soveltamisasetuksen] 291–304 artiklassa vahvistettujen edellytysten mukaisesti, joita
sovelletaan soveltuvin osin, ja jos:
a)      oleelliset polkupyörän osat toimitetaan 7 ja 12 artiklan nojalla vapautetulle osapuolelle;
tai
b)      oleelliset polkupyörän osat toimitetaan toiselle [soveltamisasetuksen] 291 artiklassa tarkoitetun luvan haltijalle;
tai
c)      osapuoli ilmoittaa vapaasti liikkeeseen tai sille toimitetaan kuukaudessa vähemmän kuin 300 kappaletta tietyn tyyppistä oleellista
polkupyörän osaa. Osapuolen ilmoittamien tai sille toimitettujen osien lukumäärä lasketaan ottaen huomioon kaikkien kyseisten
osapuolten kanssa yhteenliittyneiden tai tasoitusjärjestelyistä sopineiden osapuolten ilmoittamien tai niille toimitettujen
osien lukumäärä.”
Tullikoodeksin 82 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kun tavarat luovutetaan vapaaseen liikkeeseen alennetuin tullein tai tullitta niiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella,
ne on pidettävä tullivalvonnassa. Tullivalvonta on lopetettava, jos alennetun tullin tai tullittomuuden myöntämiselle säädettyjä
edellytyksiä ei enää voida soveltaa, jos tavarat viedään tai hävitetään taikka jos tavaroita sallitaan kannettavien tullien
maksamista vastaan käytettävän muihin tarkoituksiin kuin niihin, jotka on säädetty alennetun tuontitullin tai tullittomuuden
myöntämisen edellytyksiksi.”
Tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tuontitullivelka syntyy, kun:
a)      ei täytetä jotakin velvollisuutta, joka johtuu tuontitullien alaisen tavaran väliaikaisesta varastoinnista tai sen tullimenettelyn
käyttämisestä, johon tavara on asetettu,
taikka
b)      ei noudateta jotakin edellytystä, joka koskee tavaran asettamista mainittuun menettelyyn taikka alennetun tuontitullin tai
tullittomuuden soveltamista tavaraan sen tietyn käyttötarkoituksen perusteella,
muissa kuin 203 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa, jollei todeta, etteivät nämä laiminlyönnit tosiasiallisesti vaikuta
väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan.”
Tullikoodeksin 212 a artiklan alkuperäinen versio lisättiin yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o
2913/92 muuttamisesta 19.12.1996 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 82/97 (EYVL 1997, L 17,
s. 1).
Asetuksen N:o 82/97 12 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”säädettäessä yhteisön lainsäädännössä tuonti- tai vientitullihelpotuksista taikka tuonti- tai vientitulleista vapautuksesta
kyseistä tullittomuutta taikka tuonti- tai vientitulleista vapautusta olisi voitava soveltaa kaikissa tapauksissa riippumatta
olosuhteista, joissa tullivelka syntyy; jos tullimenettelysääntöjä ei noudateta kyseisen kaltaisessa tilanteessa, tavanomaisen
tullin soveltaminen ei vaikuta asianmukaiselta seuraamukselta”.
Mainitussa 212 a artiklassa säädetään seuraavaa:
”Kun tullilainsäädännössä säädetään tavaran edullisesta tullikohtelusta sen luonteen tai tietyn käyttötarkoituksen perusteella,
tullittomuudesta tai osittaisesta tai täydellisestä tuonti- tai vientitulleista vapauttamisesta 21, 82, 145 tai 184–187 artiklan
nojalla, tätä edullista tullikohtelua, tullittomuutta tai vapauttamista sovelletaan myös niissä tapauksissa, joissa tullivelka
syntyy 202–205, 210 tai 211 artiklan nojalla, jos tavaranhaltijan toiminnassa ei ole havaittavissa vilpillistä menettelyä
eikä ilmeistä huolimattomuutta ja hän esittää todisteet siitä, että muut edullisen tullikohtelun, tullittomuuden tai tullista
vapauttamisen soveltamista koskevat edellytykset ovat täyttyneet.”
Soveltamisasetuksen 292 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Edullisen tullikohtelun myöntäminen koodeksin 21 artiklan mukaisesti edellyttää kirjallista lupaa silloin, kun on säädetty,
että tavarat ovat tietyn käyttötarkoituksen perusteella tullivalvonnassa.
Jos tavarat luovutetaan vapaaseen liikkeeseen alennetuin tullein tai tullitta tietyn käyttötarkoituksen perusteella ja voimassa
olevissa säännöksissä säädetään, että tavarat pysyvät koodeksin 82 artiklan mukaisesti tullivalvonnassa, tullivalvonta tietyn
käyttötarkoituksen perusteella edellyttää kirjallista lupaa.
2.      Hakemukset on tehtävä kirjallisina liitteen 67 mallin mukaisesti. Tulliviranomaisten suostumuksella voi luvan uusimista tai
muutosta hakea yksinkertaisella kirjallisella pyynnöllä.
3.      Erityistilanteessa tulliviranomaiset voivat hyväksyä lupahakemukseksi tavanomaista menettelyä noudattaen kirjallisena tai
automaattisella tietojenkäsittelymenetelmällä toimitetun vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen, edellyttäen,
että:
–        hakemus koskee vain yhtä tullihallintoa,
–        hakija osoittaa määrätyn tietyn käyttötarkoituksen kaikille tavaroille, ja
–        toimintojen asianmukainen suorittaminen taataan.
– –
5.      Jos haetaan yhteisölupaa, asiasta on sovittava etukäteen viranomaisten kanssa seuraavan menettelyn mukaisesti:
Hakemus on jätettävä tulliviranomaisille, jotka on nimetty:
–        siihen paikkaan, jossa hakijan pääkirjanpitoa pidetään tarkastukseen perustuvan valvonnan helpottamiseksi ja jossa ainakin
osa lupaan sisältyvistä toiminnoista suoritetaan, tai
–        muussa tapauksessa paikkaan, jossa tavaroille osoitetaan määrätty tietty käyttötarkoitus.
Kyseisten tulliviranomaisten on toimitettava hakemus ja lupaluonnos muille tulliviranomaisille, joita asia koskee, ja niiden
on ilmoitettava kyseisten asiakirjojen vastaanottopäivä 15 päivän kuluessa.
Muiden tulliviranomaisten, joita asia koskee, on ilmoitettava mahdollisesta vastustuksesta 30 päivän kuluessa lupaluonnoksen
vastaanottopäivästä. Jos edellä mainitun määräajan kuluessa vastustuksesta ilmoitetaan eikä yhteisymmärrykseen päästä, hakemus
on hylättävä siltä osin kuin vastustusta on esitetty.
Tulliviranomaiset myöntävät luvan, jos lupaluonnosta ei ole vastustettu mainittujen 30 päivän kuluessa.
Luvan myöntävien tulliviranomaisten on lähetettävä jäljennös kaikille tulliviranomaisille, joita lupa koskee.
6.      Jos yhteisöluvan myöntämisen perusteista ja edellytyksistä sovitaan yleisesti yhden tai useamman tullihallinnon kesken, kyseiset
tullihallinnot voivat myös sopia ennakkokuulemisen korvaamisesta yksinkertaisella ilmoituksella. Tällainen ilmoitus riittää
aina silloin, kun kyseessä on yhteisöluvan uusinta tai kumoaminen.”

Kansallinen oikeus
Soveltamisasetuksen 292 artiklan 3 kohdan nojalla tämän yksinkertaistetun luvan käyttämiselle on Yhdistyneen kuningaskunnan
osalta lisäedellytyksiä, jotka on määritelty Yhdistyneen kuningaskunnan tullitariffissa (UK Tariff). Erityisesti liitteessä
E2 olevassa 3 osassa säädetään seuraavaa:
”940069
1.      Soveltamisalaan kuuluvat tavarat: tiettyä käyttötarkoitusta koskevassa yksinkertaistetussa menettelyssä alennetulla tullilla
tai tullitta maahantuodut tavarat, edellyttäen, että niitä käytetään Euroopan yhteisössä aiottuun tarkoitukseen – –
– –
9.      Huomautukset
– –
9.2      Vain Yhdistyneen kuningaskunnan tulli osallisena
– –
9.5      Tätä tullikoodeksia on käytettävä vain siviililentokoneisiin, lentokonemoottoreihin ja kertaluonteisiin tilanteisiin. Sitä
ei saada käyttää säännöllisenä maahantuontikeinona.”
Yhdistyneen kuningaskunnan tullitariffiin, joka päivitetään useita kertoja vuodessa, voi tutustua ilmaiseksi Ison-Britannian
ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan vero- ja tullihallinnon toimipaikoissa sekä joissakin yleisissä kirjastoissa,
minkä lisäksi hallinto toimittaa pyynnöstä maksutta tarpeellisia otteita. Se ei ole saatavissa maksutta internetistä, mutta
sen voi saada vuositilauksena hallinnolta.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Isaac on Yhdistyneen kuningaskunnan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, jolla on sivuliike Saksassa. Sillä on Yhdistyneessä
kuningaskunnassa toimisto ja varasto sekä Saksassa varasto ja jakelukeskus. Sillä on Yhdistyneessä kuningaskunnassa viisi
tuonnin parissa työskentelevää työntekijää ja muuta henkilökuntaa Saksassa, jossa sijaitsevat sen markkinointi- ja myyntitoiminnat.
Isaacin pääasiallinen toiminta on polkupyörän osien tuonti Kiinasta. Kaikki nämä osat tuodaan ensin Yhdistyneeseen kuningaskuntaan,
josta ne lähetetään välittömästi jakelukeskukseen Saksaan.
Kaikki Isaacin maahantuomat polkupyörän osat olivat ”oleellisia polkupyörän osia”, joihin sovelletaan asetusta N:o 2474/93
ja vapautusasetusta asetuksen N:o 71/97 mukaisen laajentamisen osalta.
Isaac toi 18.11.2003 ja 11.4.2005 välisenä aikana maahan 33 kertaa polkupyörän runkoja, jotka se ilmoitti luovutetuiksi vapaaseen
liikkeeseen lopullista käyttötarkoitusta koskevassa valvontajärjestelmässä käyttäen tullimenettelykoodia 940069 saadakseen
vapautusasetuksen 14 artiklan c alakohdan mukaisen vapautuksen polkumyyntitullista. Tämän asian kohteena olevien 33 tuontikerran
yhteydessä Isaac toi maahan vähemmän kuin 300 kappaletta osia kuukaudessa viiteajanjakson aikana.
Aikana, jona Isaac toteutti nämä 33 maahantuontia, se ei ollut lukenut tai muutenkaan ottanut huomioon tullikoodeksin, soveltamisasetuksen
tai vapautusasetuksen merkityksellisiä säännöksiä. Isaac oli palkannut hyvämaineisen maahantuontiagentin hoitamaan tuontimuodollisuudet.
Isaacilla ei ollut vapautusasetuksen 14 artiklan c alakohdassa tarkoitettua lopullista käyttötarkoitusta koskevaa lupaa, mutta
se ajatteli voivansa käyttää soveltamisasetuksen 292 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua yksinkertaistettua lupaa.
Isaac ei ollut kyseisenä aikana tiedustellut veroviranomaisilta yksinkertaistetun menettelyn käyttämisestä.
Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs katsoi, että Isaacilla ei ollut vaadittavaa lupaa saadakseen vapautuksen
polkumyyntitullista vapautusasetuksen 14 artiklan c alakohdan nojalla vapautumisen saamiseksi, ja se vaati jälkikäteen maksettavaksi
tullia 161 120,76 Englannin puntaa (GBP) ja arvonlisäveroa 28 196,13 GBP.
Isaac haki 18.4.2006 lupaa soveltamisasetuksen 292 artiklan 2 kohdan nojalla. Tämä lupa myönnettiin sille soveltamisasetuksen
294 artiklan 3 kohdassa säädettyä enintään yhden vuoden taannehtivuusaikaa soveltaen. Näin ollen mitään jälkikantoa ei vaadittu
18.4.2005 jälkeen suoritettujen maahantuontien osalta.
Isaac nosti kanteen VAT and Duties Tribunalissa, joka totesi, että vaikka Isaacilla ei olekaan voimassa olevaa lopullista
käyttötarkoitusta koskevaa lupaa eikä se voi käyttää yksinkertaistettua menettelyä, se voi saada vapautuksen tullikoodeksin
212 a artiklan nojalla, koska se ei ole toiminut ilmeisen huolimattomasti katsoessaan, että yksinkertaistettua menettelyä
voitaisiin soveltaa. Tulliviranomaiset valittivat tästä päätöksestä.
Tässä tilanteessa High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin
tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko käsiteltävänä olevan asian kaltaisissa olosuhteissa, joissa maahantuoja on sijoittautunut kahteen jäsenvaltioon ja toimii
niissä ja maahantuo tavaroita yhteen jäsenvaltioon, josta se välittömästi kuljettaa ne toiseen jäsenvaltioon, lopullista käyttötarkoitusta
koskevassa luvassa, joka koskee vapautuksen saamista polkumyyntitullista [vapautusasetuksen] 14 artiklan c alakohdan nojalla,
osallisina useampi kuin yksi tullihallinto [soveltamisasetuksen] 292 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuin tavoin?
2)      Voidaanko käsiteltävänä olevan asian kaltaisissa olosuhteissa, joissa maahantuoja ei ole hankkinut tarvittavaa lupaa [vapautusasetuksen]
14 artiklan c alakohdassa tarkoitetun lopullista käyttötarkoitusta koskevan lupamenettelyn käyttämiseksi, vapautusta polkumyyntitullista
kuitenkin soveltaa [tullikoodeksin] 212 a artiklan nojalla?
3)      Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, arvioitaessa, onko Isaacin kaltaisessa tilanteessa oleva talouden toimija ollut
ilmeisen huolimaton,
a)      ovatko [vapautusasetuksen] 14 artiklan c alakohta ja [soveltamisasetuksen] 292 artiklan 3 kohta riittävän selvät siten, että
talouden toimijan, joka ei ole varmistanut Euroopan unionin virallisesta lehdestä, että yksinkertaistettu lupa ei ollut sen
käytettävissä sen vuoksi, että menettelyssä oli osallisina useampi kuin yksi tullihallinto, on katsottava olleen ilmeisen
huolimaton?
b)      Toissijaisesti, jos relevantteja säännöksiä on pidettävä moniselitteisinä, onko talouden toimijan velvollisuutena hankkia
selvennystä verohallinnosta ennen maahantuonteihin ryhtymistä? Riippuuko tähän kysymykseen annettava vastaus siitä, onko talouden
toimija subjektiivisesti – mutta virheellisesti – katsonut, että relevantit säännökset olivat selviä?
c)      Millä tavoin on luonnehdittava talouden toimijan kokemusta, kun on kyse Isaacin kaltaisesta toimijasta, jonka pääasiallinen
liiketoiminta muodostuu polkupyörien osien tuonnista Kiinasta, jonka palveluksessa työskentelee viisi henkilöä maahantuonnin
parissa ja joka on suorittanut 33 samanlaista maahantuontia 16 kuukaudessa? Onko tällaista talouden toimijaa erityisesti pidettävä
kokeneena?
d)      Voiko jäsenvaltion verohallinto arvioidessaan, onko Isaacin kaltaisessa tilanteessa oleva talouden toimija ollut ilmeisen
huolimaton, nojautua Yhdistyneen kuningaskunnan tullitariffin kaltaiseen julkaistuun lainsäädäntöön, johon tosin voi maksutta
tutustua tietyissä verohallinnon toimipaikoissa ja muissa julkisissa kirjastoissa mutta joka on saatavissa internetistä vain
vuosittaisen tilausmaksun maksamista vastaan?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Ensimmäinen kysymys
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys koskee soveltamisasetuksen 292 artiklan 3 kohdassa olevaa ilmaisua ”hakemus koskee vain
yhtä tullihallintoa”.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee tällä kysymyksellään unionin tuomioistuimelta lähtökohtaisesti,
voiko mainitussa säännöksessä säädetty menettely toimia lupana kahteen jäsenvaltioon sijoittautuneelle ja niissä toimintaansa
harjoittavalle maahantuojalle, joka tuo tavaroita ensimmäiseen jäsenvaltioon kuljettaakseen ne sieltä välittömästi toiseen
jäsenvaltioon, vapautuksen saamiseksi polkumyyntitulleista vapautusasetuksen 14 artiklan c alakohdan nojalla.
Soveltamisasetuksen 292 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että edullisen tullikohtelun myöntäminen edellyttää
kirjallista lupaa silloin, kun on säädetty, että tavarat ovat tietyn käyttötarkoituksen perusteella tullivalvonnassa.
Poikkeuksena tästä säännöksestä mainitun artiklan 3 kohdassa sallitaan ”erityistilanteessa”, että tulliviranomaiset voivat
hyväksyä lupahakemukseksi vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen.
Tämän mahdollisuuden edellytyksenä on, kuten tämän säännöksen ensimmäisestä luetelmakohdasta ilmenee, erityisesti, että ”hakemus
koskee vain yhtä tullihallintoa”.
Sen määrittämiseksi, onko pääasiassa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa kyseessä useampi kuin yksi tullihallinto soveltamisasetuksen
292 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetulla tavalla, on otettava huomioon asiayhteys, johon sijoittuu
se lupa, joka voidaan myöntää tämän säännöksen nojalla.
Tätä varten on aluksi palautettava mieliin, että vapautusasetuksen 14 artikla, jossa säädetään tiettyjen tapausten osalta
vapautuksista polkumyyntitulleista, on otsikoitu ilmaisulla ”Lopullisen käyttötarkoituksen valvontaan liittyvä vapautus”.
Lisäksi pääasiassa kyseessä oleva mainitun asetuksen 14 artiklan c alakohdan mukaisen vähimmäisvapautuksen edellytyksenä on,
että kyseessä on ”kuukaudessa vähemmän kuin 300 kappaletta”. Tässä säännöksessä täsmennetään, että tämä lukumäärä ”lasketaan
ottaen huomioon kaikkien kyseisten osapuolten kanssa yhteenliittyneiden tai tasoitusjärjestelyistä sopineiden osapuolten ilmoittamien
tai niille toimitettujen [polkupyörän] osien lukumäärä”.
Soveltamisasetuksen 292 artiklan mukaisesti noudatettavaan menettelyyn nähden tästä säännöstöstä ilmenee, että tämän menettelyn
on taattava vapautusasetuksen 14 artiklan c alakohdan mukaisten vapautusta koskevien edellytysten tosiasiallinen valvonta.
Tältä osin on korostettava erityisesti, että tässä säännöksessä säädetään kuukausittaisesta määrällisestä rajasta ja täsmennetään,
että kappaleiden lukumäärä lasketaan ottaen huomioon kaikki maahantuojan tai ilmoittajan kanssa yhteenliittyneet tai tasoitusjärjestelyistä
sopineet osapuolet.
Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa maahantuoja on sijoittautunut kahteen jäsenvaltioon ja harjoittaa
toimintaansa niissä ja tuo tavaroita ensimmäiseen jäsenvaltioon kuljettaakseen ne sieltä välittömästi toiseen jäsenvaltioon,
yksinkertaistettu menettely, jossa edellytetään, että asia koskee vain yhtä tullihallintoa, ei kuitenkaan ole omiaan takaamaan
vapautusasetuksen 14 artiklan c alakohdan mukaisten edellytysten tosiasiallista valvontaa.
Kuten nimittäin Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ja Euroopan komissio väittävät, pelkästään Yhdistyneen kuningaskunnan
tullihallinto ei voi tyydyttävällä tavalla valvoa määrällistä rajaa. Sekä Yhdistyneeseen kuningaskuntaan että Saksaan suunnatulla
tuonnilla voitaisiin yhtäältä kiertää määrälliset rajat helposti. Toisaalta tullikoodeksin 82 artiklan 1 kohdan nojalla lopullista
käyttötarkoitusta on valvottava koko viiteajanjakson eli kuukauden ajan sen varmistamiseksi, että määrällistä rajaa eli alle
300 kappaleen lukumäärää kuukaudessa noudatetaan. Kun tavarat toimitetaan välittömästi toiseen jäsenvaltioon, ensimmäisen
jäsenvaltion tulliviranomaiset eivät kuitenkaan pysty yksinään valvomaan mainitun rajan noudattamista vaan ne ovat riippuvaisia
toisen jäsenvaltion viranomaisten yhteistyöstä, joten asia koskee välttämättä useampaa kuin yhtä tullihallintoa.
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että soveltamisasetuksen 292 artiklan 3 kohdassa säädetty
menettely ei voi toimia lupana maahantuojalle, joka on sijoittautunut kahteen jäsenvaltioon ja harjoittaa niissä toimintaansa
ja joka tuo tavaroita ensimmäiseen jäsenvaltioon kuljettaakseen ne välittömästi toiseen jäsenvaltioon, vapautuksen saamiseksi
polkumyyntitulleista vapautusasetuksen 14 artiklan c alakohdan nojalla.

Toinen ja kolmas kysymys
Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta lähtökohtaisesti,
onko tullikoodeksin 212 a artiklan nojalla mahdollista myöntää vapautus polkumyyntitulleista maahantuojalle, jolla ei ollut
vaadittua lupaa saadakseen vapautuksen tällaisista tulleista vapautusasetuksen 14 artiklan c alakohdan nojalla mutta joka
täytti aineelliset edellytykset noudattamalla määrällistä rajaa.
Tullikoodeksin 212 a artiklan mukaan tullilainsäädännössä säädettyä edullista tullikohtelua sovelletaan myös niissä tapauksissa,
joissa tullivelka syntyy 202–205 artiklan nojalla, jos tavaranhaltijan toiminnassa ei ole havaittavissa vilpillistä menettelyä
eikä ilmeistä huolimattomuutta ja hän esittää todisteet siitä, että ”muut” edullisen tullikohtelun ”soveltamista koskevat
edellytykset” ovat täyttyneet.
Koska ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin ottaa lähtökohdakseen sen olettaman, että tullivelka, nyt esillä olevassa
asiassa polkumyyntitullit, on syntynyt tullikoodeksin 204 artiklan nojalla, ja koska vapautusta tällaisista tulleista on pidettävä
tullikoodeksin 212 a artiklassa tarkoitettuna ”edullisena tullikohteluna”, on määritettävä, riittääkö se seikka, että Isaac
noudatti määrällistä rajaa päätelmään, että tässä viimeksi mainitussa säännöksessä tarkoitetut ”muut soveltamista koskevat
edellytykset” olivat täyttyneet.
Yhtäältä vapautusasetuksen 14 artiklassa, jonka lainsäätäjä antoi hieman sen jälkeen, kun oli annettu asetus N:o 82/97, jolla
lisätään 212 a artikla tullikoodeksiin, viitataan nimenomaisesti soveltamisasetuksen 291–304 artiklassa mainittuihin edellytyksiin
tekemällä vapautuksen myöntäminen kyseessä olevista polkumyyntitulleista riippuvaiseksi kyseisistä edellytyksistä. Näihin
edellytyksiin kuuluu soveltamisasetuksen 292 artiklassa säädettyä ennakkoluvan myöntämistä koskeva edellytys.
Näin ollen on todettava, että lainsäätäjä on nimenomaisesti ja erityisesti asettanut vapautuksen edellytykseksi tällaisen
luvan myöntämisen. Jos tullikoodeksin 212 a artiklaa sovellettaisiin pääasian kaltaisessa asiassa katsoen, että pelkästään
se seikka, että maahantuoja on täyttänyt vapautusasetuksen 14 artiklan c alakohdan mukaisen määrällisen rajan, riittäisi päätelmään,
että ”muut soveltamista koskevat edellytykset” täyttyvät, tämä ennakkolupaa koskeva edellytys menettäisi merkityksensä. Koska
mainitussa artiklassa säädetään polkumyyntitulleja koskevasta vapautuksesta ja koska sitä näin ollen on tulkittava suppeasti
(ks. analogisesti tullikoodeksin 239 artiklan tulkinnasta asia C-48/98, Söhl & Söhlke, tuomio 11.11.1999, Kok., s. I-7877,
52 kohta), se on otettava huomioon tullikoodeksin 212 a artiklan tulkitsemiseksi.
Toisaalta on todettava, että edellä mainitulla ennakkoluvalla on erityinen merkitys vapautusasetuksella käyttöön otetun järjestelmän
yhteydessä, koska tulliviranomaiset voivat sen perusteella tarkistaa tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, että kaikki kyseessä
olevista polkumyyntitulleista myönnettävää vapautusta koskevat edellytykset täyttyvät.
Näin ollen tullikoodeksin 212 a artiklan soveltaminen ei näissä olosuhteissa voi johtaa siihen tulokseen, että tällainen polkumyyntitulleja
koskeva vapautus, johon liittyy vapautusasetuksen 14 artiklan, luettuna yhdessä soveltamisasetuksen 292 artiklan kanssa, nojalla
menettelyllisiä edellytyksiä, voitaisiin myöntää myös silloin, kun näitä edellytyksiä ei ole noudatettu.
Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että tullikoodeksin 212 a artiklan nojalla ei voida myöntää
vapautusta polkumyyntitulleista maahantuojalle, jolla ei ole ennakkolupaa vapautuksen saamiseksi tällaisista tulleista vapautusasetuksen
14 artiklan c alakohdan nojalla.
Toiseen kysymykseen annetun vastauksen perusteella kolmanteen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993
annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna 24.7.2000 annetulla komission asetuksella
(EY) N:o 1602/2000, 292 artiklan 3 kohdassa säädetty menettely ei voi toimia lupana maahantuojalle, joka on sijoittautunut
kahteen jäsenvaltioon ja harjoittaa niissä toimintaansa ja joka tuo tavaroita ensimmäiseen jäsenvaltioon kuljettaakseen ne
välittömästi toiseen jäsenvaltioon vapautuksen saamiseksi polkumyyntitulleista luvasta Kiinan kansantasavallasta peräisin
olevien tiettyjen polkupyörien osien tuonnin vapauttamiseksi neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2474/93 käyttöön otetusta ja
neuvoston asetuksella (EY) N:o 71/97 laajennetusta polkumyyntitullista 20.1.1997 annetun komission asetuksen (EY) N:o 88/97
14 artiklan c alakohdan nojalla.
2)
Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna 16.11.2000
annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 2700/2000, 212 a artiklan nojalla ei voida myöntää vapautusta
polkumyyntitulleista maahantuojalle, jolla ei ole ennakkolupaa vapautuksen saamiseksi tällaisista tulleista asetuksen N:o
88/97 14 artiklan c alakohdan nojalla.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.