CELEX: 62007CJ0240
Avtorski pravici sorodne pravice
Pravice proizvajalcev fonogramov
Pravica reproduciranja
Pravica distribuiranja
Trajanje varstva
Direktiva 2006/116/ES
Pravice državljanov tretjih držav

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 10 Direktive 2006/116/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o trajanju varstva avtorske pravice in določenih sorodnih pravic (
UL L 372, str. 12
).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbama Sony Music Entertainment (Germany) GmbH (v nadaljevanju: Sony) in Falcon Neue Medien Vertrieb GmbH (v nadaljevanju: Falcon) zaradi varstva določenih avtorski pravici sorodnih pravic.
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
Člen 12 Direktive 92/100/EGS z dne 19. novembra 1992 o pravici dajanja v najem in pravici posojanja ter o določenih pravicah, sorodnih avtorski, na področju intelektualne lastnine (
UL L 346, str. 61
) je določal:
„Brez vpliva na nadaljnje usklajevanje pravice izvajalcev, proizvajalcev fonogramov in RTV[-]organizacij iz te direktive ne potečejo pred koncem ustreznih rokov iz [Mednarodne konvencije za varstvo izvajalcev, proizvajalcev fonogramov in radiodifuznih organizacij, sprejete 26. oktobra 1961 v Rimu]. Pravice producentov prvega posnetka filma iz te direktive ne potečejo pred iztekom obdobja 20 let, šteto od konca leta, v katerem je bil narejen posnetek.“
Trajanje varstva iz člena 12 Direktive 92/100 je bilo podaljšano na petdeset let s členom 3 Direktive Sveta 93/98/EGS z dne 29. oktobra 1993 o uskladitvi trajanja varstva avtorske pravice in določenih sorodnih pravic (
UL L 290, str. 9
).
Z Direktivo 2006/116 je bila kodificirana Direktiva 93/98. Člen 3(2) Direktive 2006/116 določa:
„Pravice proizvajalca fonogramov trajajo 50 let, odkar je bil posnetek narejen. […]
Kjer pa zaradi potek[a] obdobja trajanja varstva pravic proizvajalcev fonogramov, priznanega po členu 3(2) Direktive 93/98/EGS, kakor je obstajala pred njeno spremembo z Direktivo 2001/29/ES [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 (
UL L 167, str. 10
)], niso več varovane na dan , zaradi tega odstavka ne bodo ponovno varovane.“
Člen 7(1) in (2) Direktive 2006/116 določa:
„1.   Kadar je država izvora dela v pomenu Bernske konvencije [za varstvo književnih in umetniških del (Pariški akt z dne 24. julija 1971)] tretja država, avtor dela pa ni državljan Skupnosti, traja varstvo pravice, ki ga priznavajo države članice, do dne, ko preneha veljati varstvo v državi, od koder delo izvira, ne sme pa prekoračiti roka, določenega v členu 1.
2.   Trajanje varstva, določeno v členu 3, velja za imetnike pravic, ki niso državljani Skupnosti, pod pogojem, da jim države članice varstvo priznajo. Brez vpliva na mednarodne obveznosti držav članic pa trajanje varstva, ki ga priznavajo države članice, traja najpozneje do dne, ko preneha veljati varstvo v državi, katere državljan je imetnik pravic, in ne sme preseči roka, določenega v členu 3.“
Člen 10, od (1) do (3), Direktive 2006/116 z naslovom „Časovna uporaba“ določa:
„1.   Kjer je trajanje varstva, ki ni daljše od ustreznega trajanja, ki ga predpisuje ta direktiva, v državi članici že začelo teči s 1. julijem 1995, ta direktiva ne more skrajšati tega trajanja v tej državi članici.
2.   Trajanje varstva po tej direktivi velja za vsa dela in predmete, varovane v vsaj eni od držav članic na datum iz odstavka 1 v skladu z nacionalnimi določbami o avtorski ali sorodnih pravicah, oziroma za dela, ki ustrezajo kriterijem varstva po Direktivi […] 92/100 […].
3.   Ta direktiva ne vpliva na nobeno dejanje uporabe, ki se izvede pred datumom iz odstavka 1. Države članice sprejmejo nujno potrebne določbe za posebno varstvo pridobljenih pravic tretjih strank.“
Nacionalna ureditev
Člen 137f zakona o avtorski pravici in sorodnih pravicah (Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte) z dne 9. septembra 1965 (BGBl. 1965 I, str. 1273), kot je bil spremenjen z zakonom z dne (BGBl. 1995 I, str. 842, v nadaljevanju: UrhG), je prehodno besedilo v okviru prenosa Direktive 93/98.
Člen 137f(2) in (3) UrhG določa:
„(2)   Določbe tega zakona v različici, ki velja od 1. julija 1995, se uporabljajo tudi za dela, katerih varstvo na podlagi tega zakona je prenehalo pred , ki pa so na ta dan še vedno varovana s predpisi druge države članice Evropske unije ali Evropskega gospodarskega prostora. Prvi stavek se po analogiji uporablja za sorodne pravice založnika posmrtnih del (člen 71), izvajalcev (člen 73), proizvajalcev fonogramov (člen 85), RTV-organizacij (člen 87) in proizvajalcev filmov (člena 94 in 95).
(3)   Če v skladu z odstavkom 2 ob uporabi tega zakona pride do ponovnega varstva dela, na novo vzpostavljene pravice pripadajo avtorju. Kljub temu se dejanje uporabe, začeto pred 1. julijem 1995, lahko nadaljuje v predvidenem obsegu. Za uporabo od dalje je treba plačati ustrezno nadomestilo. Določbe stavkov od 1 do 3 se po analogiji uporabljajo za sorodne pravice.“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
Kot izhaja iz predloga za sprejetje predhodne odločbe, družba Falcon distribuira dva fonograma s posnetki, ki jih je izvedel glasbenik Bob Dylan. Prva zgoščenka ima naslov
Bob Dylan – Blowin in the Wind
, druga pa
Bob Dylan – Gates of Eden
.
Ta fonograma vsebujeta naslove, ki so jih vsebovali albumi
Bob Dylan – Bringing It All Back Home
,
The Times They Are A-Changin’
in
Highway 61 Revisited
. Ti albumi so bili izdani v Združenih državah Amerike pred 1. januarjem 1966.
Družba Sony, tožeča stranka v postopku v glavni stvari, je nemška hčerinska družba japonske multinacionalke z enakim imenom.
Družba Sony je pri pristojnem Landgericht zahtevala, naj se družbi Falcon za fonograma
Bob Dylan – Blowin in the Wind
in
Bob Dylan – Gates of Eden
prepove reprodukcija in/ali oddaja v reprodukcijo in distribucija in/ali oddaja v distribucijo. Zahtevala je tudi, naj se družbi Falcon naloži predložitev podatkov ter naj se ugotovi njena obveznost povrnitve škode.
Družba Falcon je navedla, da za albume Boba Dylana, posnete pred 1. januarjem 1966, noben proizvajalec fonogramov nima pravic na nacionalnem ozemlju.
Landgericht je zavrnilo zahtevek družbe Sony. Pritožbeno sodišče, ki je odločalo o pritožbi te družbe, je potrdilo, da so bile pravice proizvajalca fonogramov v zvezi s predmeti, ki se obravnavajo v postopku v glavni stvari, nedvomno veljavno prenesene na družbo Sony. Vendar je navedeno sodišče pritožbo družbe Sony zavrnilo, ker je menilo, da so proizvajalci fonogramov na podlagi Konvencije za varstvo proizvajalcev fonogramov pred nedovoljenim presnemavanjem njihovih fonogramov, sprejete v Ženevi 29. oktobra 1971, v veljavi v Nemčiji in Združenih državah, varovani z avtorskimi pravicami iz člena 85 UrhG le za storitve, opravljene po . Pritožbeno sodišče je še menilo, da glasbeni posnetki, nastali pred tem datumom, niso varovani niti na podlagi člena 137f UrhG, ki je prehodna določba za prilagoditev nacionalnega prava Direktivi 93/98. Odstavek 2 tega člena naj namreč ne bi veljal za fonograme, proizvedene pred , ker v Nemčiji nikoli niso bili varovani.
V teh okoliščinah je družba Sony zoper sodbo pritožbenega sodišča vložila revizijo pri Bundesgerichtshof, ki je menilo, da je odločitev o reviziji odvisna od razlage člena 10(2) Direktive 2006/116, ter je prekinilo odločanje in Sodišču postavilo ti vprašanji za predhodno odločanje:
„1.
Ali se trajanje varstva iz Direktive 2006/116 […] pod pogoji iz člena 10(2) te direktive uporablja tudi, če sporni predmet ni bil nikoli varovan v državi članici, v kateri se zahteva varstvo?
2.
Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen:
(a)
ali je treba šteti, da nacionalne določbe v smislu člena 10(2) Direktive 2006/116 […] vključujejo tudi določbe držav članic, ki urejajo varstvo imetnikov pravic, ki niso državljani Skupnosti?
(b)
Ali se trajanje varstva, določeno v Direktivi 2006/116, v skladu s členom 10(2) uporablja tudi za predmete, ki so 1. julija 1995 sicer ustrezali merilom za varstvo, navedenim v Direktivi 92/100 […], katerih imetniki pa niso državljani Skupnosti?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Uvodoma je treba ugotoviti, da se avtorski pravici sorodne pravice, ki se obravnavajo v postopku v glavni stvari, nanašajo na pravice v zvezi z reproduciranjem in distribuiranjem fonogramov. V postopku ni bilo izpodbijano, da so bile te pravice veljavno prenesene na družbo Sony.
Iz predložitvene odločbe tudi izhaja, da so na podlagi člena 126 UrhG podjetja s sedežem v Združenih državah Amerike v Nemčiji lahko deležna varstva, ki ga določa konvencija, navedena v točki 15 te sodbe, samo za storitve, opravljene po 1. januarju 1966, ta pogoj pa ni izpolnjen za fonograme, ki se obravnavajo v postopku v glavni stvari. Tudi na podlagi člena 137f(2) UrhG tem fonogramom ni mogoče priznati varstva na nemškem ozemlju, ker je predpostavka za to določbo, da je bilo zadevno delo varovano na navedenem ozemlju pred , ta pogoj pa za navedene fonograme ni bil nikoli izpolnjen.
Poudariti je treba, da predlog za sprejetje predhodne odločbe, kot izhaja iz njegovega besedila, temelji na trditvi, da varstvo po britanski zakonodaji velja za fonograme, ki so bili posneti pred 1. januarjem 1966, in je bilo razširjeno na fonograme ameriških proizvajalcev, ki so bili izdani v Združenih državah.
Prvo vprašanje
S prvim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali je treba priznati trajanje varstva iz člena 10(2) Direktive 2006/116 predmetom, ki niso bili nikoli varovani v državi članici, v kateri se to varstvo zahteva.
V skladu s členom 10(2) Direktive 2006/116 velja trajanje varstva pravic proizvajalcev fonogramov iz člena 3(2) navedene direktive za zadevni predmet, če je bil ta 1. julija 1995 varovan v vsaj eni od držav članic v skladu z nacionalnimi določbami o avtorski ali sorodnih pravicah, oziroma za dela, ki ustrezajo merilom varstva po Direktivi 92/100.
Tako iz besedila navedenega člena 10(2) izhaja, da prvi alternativni pogoj, ki je naveden v tej določbi, vsebuje zahtevo, da je bil zadevni predmet predhodno varovan v vsaj eni od držav članic. Z navedeno določbo se ne zahteva, da se varstvo po Direktivi 2006/116 zahteva v tej državi članici.
Treba je tudi opozoriti, da je v uvodni izjavi 3 Direktive 2006/116 navedeno, da razlike med nacionalnimi zakoni lahko ovirajo prost pretok blaga in svobodo opravljanja storitev ter izkrivljajo konkurenco na skupnem trgu. Za zagotovitev nemotenega delovanja notranjega trga je namen te direktive uskladitev zakonodaj držav članic, tako da se trajanje varstva izenači v vsej Skupnosti.
V teh okoliščinah razlaga člena 10(2) Direktive 2006/116, v skladu s katero naj bi bil pogoj za uporabo prvega alternativnega pogoja, ki je naveden v tej določbi, ta, da je bilo varstvo predhodno zagotovljeno v nacionalni zakonodaji države članice, v kateri se zahteva varstvo po navedeni direktivi, pa čeprav bi bilo tako predhodno varstvo priznano v drugi državi članici, ni v skladu niti z besedilom zadevne določbe niti z namenom te direktive.
Zato je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da velja trajanje varstva po Direktivi 2006/116 na podlagi člena 10(2) te direktive, tudi kadar zadevni predmet ni bil nikoli varovan v državi članici, v kateri se zahteva varstvo.
Drugo vprašanje pod (a)
S tem vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali nacionalne določbe v smislu člena 10(2), prvi alternativni pogoj, Direktive 2006/116 vsebujejo tudi določbe v zvezi z varstvom imetnikov avtorski pravici sorodnih pravic, ki niso državljani Skupnosti.
Poudariti je treba, da se, kot je navedel generalni pravobranilec v točki 64 sklepnih predlogov, določbe člena 10(2) Direktive 2006/116 nanašajo na predmet varstva in veljajo za vsa dela in predmete, ki so jih 1. julija 1995 varovale določbe o avtorski ali sorodnih pravicah v vsaj eni državi članici.
Glede tega iz besedila navedenega člena 10(2) ne izhaja, da bi se ta nanašal samo na nacionalne določbe o avtorski ali sorodnih pravicah, ki zadevajo varstvo njihovih imetnikov, ki so državljani Skupnosti. Ta določba namreč določa, da morajo države članice priznati trajanje varstva po Direktivi 2006/116 vsem delom in vsem predmetom, ki so bili 1. julija 1995 varovani v vsaj eni od držav članic.
Ob uporabi člena 10(2) Direktive 2006/116 je treba torej preučiti, ali je mogoče šteti, da je bilo delo ali predmet, in sicer ne glede na državljanstvo imetnika avtorski pravici sorodnih pravic, ki se nanašajo na to delo ali predmet, 1. julija 1995 varovano v vsaj eni od držav članic.
Vendar iz predložitvene odločbe izhaja, da Bundesgerichtshof dvomi, da bi bila razlaga člena 10(2) Direktive 2006/116, na podlagi katere bi se priznala ugodnost iz te določbe imetnikom avtorski pravici sorodnih pravic, ki niso državljani Skupnosti, združljiva s členom 7(2) te direktive.
Glede tega je treba ugotoviti, da je namen člena 10(2) Direktive 2006/116 opredelitev pogojev, pod katerimi prehodno velja trajanje varstva avtorski pravici sorodnih pravic po tej direktivi za obstoječe položaje. Na podlagi tega člena velja to trajanje za dela in predmete, ki so bili 1. julija 1995 varovani z nacionalnimi določbami o avtorski ali sorodnih pravicah v vsaj eni od držav članic.
Namen navedenega člena 10(2) ni, da bi se možnost iz člena 7(2) Direktive 2006/116 odvzela v vseh tistih primerih, v katerih imetniki avtorski pravici sorodnih pravic, ki niso državljani Skupnosti, zahtevajo trajanje varstva po navedeni direktivi v zvezi z delom ali predmetom, ki ne izpolnjuje nobenega od dveh alternativnih pogojev iz prehodne določbe člena 10(2) te direktive.
Namen navedenega člen 7(2) je namreč ureditev varstva pravic, sorodnih avtorski pravici, za njihove imetnike, ki niso državljani Skupnosti, zato ta člen določa, da trajanje varstva iz člena 3 navedene direktive velja za take imetnike, če jim države članice varstvo priznajo.
Glede na navedeno je treba vprašanje, ali je bil v okviru člena 10(2) Direktive 2006/116 imetnik avtorski pravici sorodnih pravic na delu ali predmetu, ki je državljan tretje države, 1. julija 1995 varovan v vsaj eni od držav članic, presojati na podlagi nacionalnih določb te države članice, ne pa na podlagi nacionalnih določb države članice, v kateri se zahteva varstvo po navedeni direktivi. Tako ugotovitev potrjujeta tudi uvodni izjavi 3 in 17 zadevne direktive, v katerih je naveden namen, da se izvede zadevna uskladitev in zlasti da se poišče ista začetna točka za izračun trajanja varstva avtorski pravici sorodnih pravic ter da se določi isto trajanje varstva teh pravic po vsej Skupnosti, in sicer zaradi zagotovitve nemotenega delovanje notranjega trga.
Iz tega izhaja, da za delo ali predmet, ki je bil 1. julija 1995 varovan v vsaj eni od držav članic v skladu z nacionalnimi določbami te države članice, dejstvo, da je imetnik tega varstva državljan tretje države in da v državi članici, v kateri se zahteva trajanje varstva po Direktivi 2006/116, ni varovan na podlagi nacionalnega prava te zadnje navedene države članice, ni odločilno za vprašanje uporabe člena 10(2) navedene direktive. Pomembno je namreč to, ali je bilo zadevno delo ali predmet varovano na podlagi nacionalnih določb v vsaj eni od držav članic.
Iz predložitvene odločbe izhaja, da v Združenem kraljestvu varstvo po nacionalnem pravu velja za fonograme, ki so bili posneti pred 1. januarjem 1966, in da so bili fonogrami, ki se obravnavajo v postopku v glavni stvari, v tej državi članici že varovani. V teh okoliščinah člen 7(2) Direktive 2006/116 ni namenjen urejanju položaja, ki se obravnava v postopku v glavni stvari.
Zato je treba na drugo vprašanje pod (a) odgovoriti, da je treba člen 10(2) Direktive 2006/116 razlagati tako, da trajanje varstva po navedeni direktivi velja takrat, ko je bilo zadevno delo ali predmet 1. julija 1995 varovano v vsaj eni od držav članic na podlagi nacionalnih določb o avtorski ali sorodnih pravicah te države članice in ko je bil njihov imetnik na tem delu ali predmetu, ki je državljan tretje države, na ta dan upravičen do varstva po teh nacionalnih določbah.
Drugo vprašanje pod (b)
Glede na ta odgovor in trditev, na kateri temelji predložitvena odločba, kot je navedena v točki 19 te sodbe, na drugo vprašanje pod (b) ni treba odgovoriti.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:

1.
Trajanje varstva po Direktivi 2006/116/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o trajanju varstva avtorske pravice in določenih sorodnih pravic velja na podlagi člena 10(2) te direktive, tudi kadar zadevni predmet ni bil nikoli varovan v državi članici, v kateri se zahteva varstvo.

2.
Člen 10(2) Direktive 2006/116 je treba razlagati tako, da trajanje varstva po tej direktivi velja takrat, ko je bilo zadevno delo ali predmet 1. julija 1995 varovano v vsaj eni od držav članic na podlagi nacionalnih določb o avtorski ali sorodnih pravicah te države članice in ko je bil imetnik takih pravic na tem delu ali predmetu, ki je državljan tretje države, na ta dan upravičen do varstva po teh nacionalnih določbah.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.