CELEX: 61994CJ0199
Begæring om ekstraordinær genoptagelse af en pådømt sag
Ny faktisk omstændighed af afgørende betydning
Begæring ikke taget til følge

Dommens præmisser
1 Ved begaering indleveret til Domstolens Justitskontor den 12. februar 1996 har Compañía Internacional de Pesca y Derivados SA (herefter »Inpesca«) i medfoer af artikel 41 i EF-statutten for Domstolen begaeret ekstraordinaer genoptagelse af de forenede sager C-199/94 P og C-200/94 P, Inpesca og Pevasa mod Kommissionen, i hvilke Domstolen afsagde kendelse den 26. oktober 1995 (Sml. I, s. 3709, herefter »Domstolens kendelse«).
2 Ved naevnte kendelse forkastede Domstolen i medfoer af procesreglementets artikel 119 den appel, som Pevasa og Inpesca havde ivaerksat til proevelse af Rettens kendelse af 28. april 1994 (forenede sager T-452/93 og T-453/93, Pevasa og Inpesca mod Kommissionen, Sml. II, s. 229, herefter »Rettens kendelse«), idet det fandtes aabenbart, at appellen skulle forkastes.
3 Med den naevnte appel nedlagde appellanterne for det foerste paastand om ophaevelse af Rettens kendelse, for det andet om annullation af Kommissionens beslutninger af 18. december 1990 og 8. november 1991 (herefter »de omtvistede beslutninger«), hvorved Kommissionen afviste at yde Pevasa og Inpesca den faellesskabsstoette, som de i medfoer af Raadets forordning (EOEF) nr. 4028/86 af 18. december 1986 om faellesskabsforanstaltninger til forbedring og tilpasning af fiskeri- og akvakulturstrukturerne (EFT L 376, s. 7) havde ansoegt om med henblik paa bygningen af et tunfiskerfartoej med fryseanlaeg, for det tredje om, at Kommissionen kendtes pligtig at traeffe de foranstaltninger, der var noedvendige for at tildele den naevnte stoette, og for det fjerde om, at Kommissionen doemtes til at betale erstatning for det tab, appellanterne havde lidt som foelge af dens adfaerd.
4 Det fremgaar navnlig af Domstolens kendelse, at Retten korrekt havde fastslaaet, at annullationssoegsmaalene til proevelse af de omtvistede beslutninger var blevet anlagt efter udloebet af den i traktatens artikel 173 fastsatte frist, at paastandene om, at de anfaegtede beslutninger blev erklaeret ugyldige, svarede til de annullationspaastande, som Retten havde afvist, at paastanden om, at det paalagdes Kommissionen at traeffe naermere angivne foranstaltninger, var uforenelig med Domstolens faste praksis, hvorefter Faellesskabets retsinstanser ikke inden for rammerne af den retlige kontrol, der bygger paa traktatens artikel 173, har kompetence til at meddele paabud, at paastanden om erstatning, hvorved det tilsigtedes at faa udbetalt de samme beloeb som den faellesskabsstoette, der var naegtet ydet, og som var stoettet paa de samme ulovlighedsanbringender, der var fremfoert til stoette for annullationspaastandene, var en omgaaelse af den fastsatte fremgangsmaade, og endelig, at de oevrige paastande var betinget af, at Rettens kendelse blev ophaevet, og at det derfor var ufornoedent at tage stilling til dem.
5 Inpesca har nedlagt foelgende paastande:
- Begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse tages til foelge.
- Domstolens kendelse ophaeves, og det ved Retten anlagte annullationssoegsmaal til proevelse af de omtvistede beslutninger fremmes til realitetsbehandling.
- De omtvistede beslutninger annulleres.
- Kommissionen kendes pligtig at traeffe de noedvendige foranstaltninger med henblik paa, at den ansoegte faellesskabsstoette ydes, jf. EF-traktatens artikel 176.
- Den i henhold til EF-traktatens artikel 176, 178 og 215 nedlagte paastand om erstatning for det tab, Inpesca har lidt som foelge af Kommissionens adfaerd, fremmes til realitetsbehandling og tages til foelge.
- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
6 I sine bemaerkninger har Pevasa stoettet Inpesca's paastande.
7 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
- Begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse tages ikke til foelge.
- Inpesca tilpligtes at betale sagens omkostninger.
8 Inpesca har paaberaabt sig tre faktiske omstaendigheder, som ifoelge selskabet er nye og af afgoerende betydning, og som begrunder, at de sager, i hvilke Domstolen afsagde kendelse, genoptages: for det foerste en skrivelse fra Domstolens Justitskontor af 27. november 1995, for det andet Revisionsrettens aarsberetning for regnskabsaaret 1994 (EFT 1995 C 303, s. 1), og for det tredje, at det tunfiskerfartoej med fryseanlaeg, som selskabets ansoegning om stoette vedroerte, er blevet bygget og sat i drift, hvilket bekraeftes af en erklaering af 8. februar 1996 fra Anabac.
9 For saa vidt angaar den foerste af de naevnte faktiske omstaendigheder har Inpesca anfoert, at selskabet efter forkyndelsen af Domstolens kendelse anmodede Domstolens justitssekretaer om at faa tilsendt hele den refererende dommers rapport samt generaladvokatens stillingtagen »for at faa kendskab til baggrunden for kendelsen, idet dennes praemis 16-29 er helt utilstraekkelige«. Ved skrivelse af 27. november 1995 svarede Domstolens justitssekretaer ifoelge Inpesca, at i henhold til instruksen af 23. februar 1989 for Domstolens justitssekretaer kan parterne ikke faa adgang til den refererende dommers rapport, samt at generaladvokaten hoeres, men ikke fremsaetter skriftlige bemaerkninger.
10 Inpesca har i denne forbindelse understreget, at i henhold til procesreglementets artikel 119 er den refererende dommers rapport afgoerende med henblik paa at indlede den saerlige procedure, som i henhold til bestemmelsen skal foelges, for at en sag kan afvises. I oevrigt bestemmes det i artikel 18, stk. 4, i EF-statutten for Domstolen, at den mundtlige forhandling omfatter oplaesningen af den rapport, der forelaegges af den refererende dommer. Saafremt denne rapport holdes skjult for parterne, kan det rejse tvivl om, hvorvidt et dokument, der er vaesentligt med henblik paa den afgoerelse, der skal traeffes, er blevet udarbejdet. En noejagtig og omhyggelig overholdelse af procesreglementets artikel 119 tilsiger ogsaa, at generaladvokaten skal hoeres. Dette maa ske i henhold til EF-traktatens artikel 164, 166 og 168, hvori det bestemmes, at generaladvokaten offentligt skal fremsaette begrundede forslag til afgoerelse i de sager, der forelaegges Domstolen, hvilket er en noedvendig garanti for, at gaeldende ret overholdes ved fortolkningen og anvendelsen af traktaten.
11 For saa vidt angaar den anden af de faktiske omstaendigheder, som Inpesca har paaberaabt sig til stoette for begaeringen om genoptagelse, har selskabet anfoert, at det fremgaar af Revisionsrettens aarsberetning for regnskabsaaret 1994, at »i talrige revisionsberetninger har Retten givet eksempler paa oedslen med og uforsvarlig forvaltning af EF-midler, og de er tilstraekkelige beviser for, [at der maa goeres en faelles indsats] for at faa aendret den lidt for slappe holdning 'de budgetterede midler skal forbruges', saa der laegges vaegt paa 'at faa valuta for pengene'«. Disse bemaerkninger fra Revisionsrettens side svarer til, hvad Inpesca havde anfoert i den oprindelige staevning. Domstolen forkastede appellen uden paa nogen maade at omtale den naevnte mangelfulde forvaltning fra Kommissionens side.
12 Inpesca har for det tredje anfoert, at selskabet har opfyldt de forpligtelser, der er fastsat i forordning nr. 4028/86 uden imidlertid at have modtaget den ansoegte stoette. Paa Balenciaga de Zumaya-skibsvaerftet (Spanien) er der saaledes blevet bygget et tunfiskerfartoej med fryseanlaeg, »Txori-berri«, som siden den 12. marts 1992 har drevet fiskeri i farvandene omkring Seychellerne, Madagaskar og Comorerne, saaledes som det bekraeftes ved erklaeringen af 8. februar 1996 fra Anabac.
13 Ifoelge Kommissionen opfylder ingen af de omstaendigheder, Inpesca har fremfoert, de betingelser, der er noedvendige for at begrunde, at sagen genoptages. Kommissionen har navnlig gjort gaeldende, at den omstaendighed, at parterne ikke har haft adgang til den refererende dommers rapport, og at generaladvokaten ikke skriftligt har fremsat forslag til afgoerelse, var Domstolen bekendt paa det tidspunkt, hvor den afsagde kendelse, og at kendelsens indhold saaledes ikke har kunnet paavirkes heraf. Heller ikke offentliggoerelsen af Revisionsrettens aarsberetning, hvilket er sket efter afsigelsen af kendelsen, har kunnet have afgoerende betydning for sagens afgoerelse. Tilsvarende er det forhold, at fartoejet er blevet bygget og sat i drift, en omstaendighed, som var Inpesca bekendt, inden kendelsen blev afsagt, og den kan derfor ikke have haft betydning for kendelsens indhold.
14 Procesreglementets artikel 100, stk. 1, bestemmer, at uden at tage stilling til sagens realitet afgoer Domstolen i et lukket moede, efter at have hoert generaladvokaten, ved dom, om begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse skal tages til foelge.
15 Indledningsvis bemaerkes, at i henhold til artikel 41, stk. 1, i EF-statutten for Domstolen kan en paadoemt sag kun begaeres genoptaget af Domstolen, hvis der fremkommer en faktisk omstaendighed af afgoerende betydning, der inden dommens afsigelse var ukendt for Domstolen og for den part, der begaerer sagen genoptaget.
16 Det fremgaar ikke udtrykkeligt af statuttens ordlyd, at en sag, som er afgjort ved en kendelse, kan begaeres genoptaget. I den foreliggende sag vedroerer begaeringen om genoptagelse imidlertid en kendelse, hvori Domstolen fastslog, at det var aabenbart, at appellen skulle forkastes, jf. procesreglementets artikel 119. Retsvirkningerne heraf er saaledes de samme, som hvis appellen var blevet forkastet ved dom. Det maa foelgelig antages, at saafremt der fremkommer en ny faktisk omstaendighed af afgoerende betydning, kan der fremsaettes begaering om ekstraordinaer genoptagelse af en sag, der er afgjort ved en saadan kendelse (jf. dom af 7.3.1995, sag C-130/91 REV., ISAE/VP og Interdata mod Kommissionen, Sml. I, s. 407, og af 16.1.1996, sag C-130/91 REV. II, ISAE/VP og Interdata mod Kommissionen, Sml. I, s. 65).
17 Som Domstolen har fastslaaet i en raekke afgoerelser, er genoptagelse ikke en appelmulighed, men et ekstraordinaert retsmiddel, som giver mulighed for at anfaegte en endelig doms retskraft paa grund af de konstateringer af faktiske omstaendigheder, som den doemmende myndighed har baseret sig paa. Genoptagelse forudsaetter, at der er fremkommet omstaendigheder af faktisk art, som er tidligere end dommens afsigelse, og som indtil da var ukendte for den ret, som har afsagt dommen, samt for den part, der begaerer genoptagelse, og som, saafremt retten kunne have taget dem i betragtning, ville have kunnet foere til en anden afgoerelse af tvisten end den trufne (jf. bl.a. dom af 16.1.1996, ISAE/VP og Interdata mod Kommissionen, a.st., praemis 6).
18 Endvidere bemaerkes, at i den foreliggende sag vedroerer de omstaendigheder, der er omtalt i skrivelsen af 27. november 1995 fra Domstolens Justitskontor, og som Inpesca har paaberaabt sig til stoette for begaeringen om genoptagelse, de processuelle regler, der finder anvendelse, naar Domstolen traeffer afgoerelse ved kendelse, navnlig vedroerende omstaendigheder, som Domstolen fuldt ud har kendskab til, nemlig at generaladvokaten ikke skriftligt og offentligt fremsaetter forslag til afgoerelse, og at parterne ikke har adgang til den refererende dommers rapport. Saadanne forhold er derfor ikke nye omstaendigheder, som kan begrunde, at sagen genoptages.
19 For saa vidt angaar Revisionsrettens aarsberetning bemaerkes, at den hoejst vedroerer realiteten i de sager, Pevasa og Inpesca anlagde ved Retten, mens der i Domstolens kendelse kun tages stilling til spoergsmaal i forbindelse med formaliteten i de sager, der blev anlagt ved Retten, og i den appel, der blev ivaerksat til proevelse af den kendelse, hvorved Retten afviste sagerne. Det er saaledes aabenbart, at aarsberetningen ikke kan have afgoerende betydning for, hvorledes tvisten er blevet afgjort.
20 Ligeledes bemaerkes, at erklaeringen om, at det fartoej, for hvilket der var ansoegt om faellesskabsstoette, var blevet bygget og sat i drift, er irrelevant i relation til kendelsen i de sager, der begaeres genoptaget. Da den naevnte omstaendighed tilmed var kendt af Inpesca, laenge inden Domstolen afsagde sin kendelse, er der ikke tale om en ny faktisk omstaendighed.
21 Foelgelig kan den af Inpesca indgivne begaering om genoptagelse af den sag, hvori Domstolen afsagde kendelse, ikke tages til foelge, jf. procesreglementets artikel 100, stk. 1.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
22 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den part, der taber sagen, at betale sagens omkostninger. Da Inpesca har tabt sagen, boer det betale sagens omkostninger. For saa vidt angaar Pevasa baerer det sine egne omkostninger, jf. procesreglementets artikel 69, stk. 4.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
(Anden Afdeling)
1) Begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse tages ikke til foelge.
2) Inpesca betaler sagens omkostninger.
3) Pevasa baerer sine egne omkostninger.