CELEX: 61996CJ0385
Tilnærmelse af lovgivningerne
Mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler
Direktiv 79/112/EØF
Forbrugerbeskyttelse
Sprog

Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 6. november 1996, indgaaet til Domstolen den 28. november 1996, har Amtsgericht Aachen i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 14 i Raadets direktiv 79/112/EOEF af 18. december 1978 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om maerkning af og praesentationsmaader for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for saadanne levnedsmidler (EFT 1979 L 33, s. 1, herefter »direktivet«).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst i en straffesag, som Oberkreisdirektor des Kreises Aachen (herefter »Oberkreisdirektor«) har anlagt mod H.J. Goerres, der er sat under tiltale for - i strid med bestemmelserne i § 3, stk. 3, i Verordnung ueber die Kennzeichnung von Lebensmitteln (den tyske bekendtgoerelse om maerkning af levnedsmidler, herefter »LMKV«) - i sin forretning i Tyskland at have udbudt forskellige foedevarer til salg, som ikke var maerket paa tysk, men udelukkende paa fransk, italiensk eller engelsk.
Bestemmelserne i tysk ret
3 I henhold til LMKV's § 3, stk. 3, foerste punktum, skal angivelser som varebetegnelsen, fabrikantens navn eller firmanavn og adresse, ingredienslisten eller holdbarhedsdatoen »vaere anfoert paa et ioejnefaldende sted paa faerdigpakningen eller paa en vedhaeftet etiket, vaere affattet paa tysk og vaere let forstaaelige, let laeselige og ikke kunne udslettes«. I henhold til § 3, stk. 3, andet punktum, kan oplysningerne »ogsaa vaere anfoert paa et andet let forstaaeligt sprog, medmindre det strider mod forbrugernes krav paa information«.
4 LMKV's § 3, stk. 3, andet punktum, blev tilfoejet i 1992 med henblik paa at tillade maerkning »paa tysk eller paa et andet let forstaaeligt sprog« (jf. den tyske regerings bemaerkninger til aendringen af LMKV i Bundesratdrucksache nr. 563/92 af 14.8.1992, s. 11).
Hovedsagens faktiske omstaendigheder
5 H.J. Goerres driver en levnedsmiddelforretning i Eschweiler i naerheden af Aachen. Den 13. januar 1995 udboed han til salg i sin forretning en raekke produkter, som ikke var maerket paa tysk, men kun paa fransk, italiensk eller engelsk. Det drejede sig bl.a. om foelgende produkter: »Fanta orange, soda au jus d'orange« (maerket paa fransk), »Corn Flakes« (maerket paa italiensk og fransk), »I Pelati Di San Marzano - il Vero Gusto del Pomodoro« (maerket paa italiensk), »Pasta sauce with olives and capers« (maerket paa engelsk).
6 Den 6. juli 1995 traf Oberkreisdirektor en afgoerelse, hvorved han paalagde H.J. Goerres en administrativ boede paa 2 000 DEM for overtraedelse af LMKV's § 3, stk. 3.
7 H.J. Goerres indbragte afgoerelsen for Amtsgericht Aachen. Under henvisning til et juridisk responsum af 14. juli 1994, som var affattet af professor Meinhard Hilf, Hamburgs Universitet, gjorde han gaeldende, at anvendelsen af et bestemt sprog ikke kunne paabydes, idet det afgoerende kriterium i henhold til direktivets artikel 14 var maerkningens egenskab af at vaere let forstaaelig, og at maerkning paa et andet sprog, for saa vidt angaar produkter, som er almindeligt kendt i befolkningen, ikke er i strid med kravet om forbrugeroplysning. Han tilfoejede, at han i sin forretning, paa det sted, hvor de paagaeldende varer befandt sig, desuden havde opstillet skriftlige anvisninger, skilte eller uddybende maerkninger (»Zusatzschilder«), som indeholdt de kraevede oplysninger paa tysk.
Direktivets bestemmelser
8 Direktivets artikel 14, stk. 1, bestemmer, at medlemsstaterne, for saa vidt angaar reglerne for, hvorledes de i artikel 3 og artikel 4, stk. 2, foreskrevne oplysninger skal gives, undlader at fastsaette bestemmelser, der er mere detaljerede end dem, der er anfoert i artikel 3-11.
9 Direktivets artikel 14, stk. 2, har foelgende ordlyd: »Medlemsstaterne drager dog omsorg for at forbyde handel med levnedsmidler paa deres omraade, saafremt de i artikel 3 og artikel 4, stk. 2, foreskrevne oplysninger ikke er anfoert paa et for koeberen let forstaaeligt sprog, medmindre oplysningerne meddeles koeberen paa anden maade. Denne bestemmelse hindrer ikke, at de naevnte oplysninger kan anfoeres paa flere sprog.«
10 I direktivets artikel 3 opregnes de obligatoriske oplysninger, der i princippet skal forefindes paa levnedsmidlers etiketter, herunder varebetegnelse, ingrediensliste, nettoindhold, dato for den mindste holdbarhed, saerlige opbevarings- og anvendelsesforskrifter, navn eller firmanavn og adresse paa fabrikanten eller pakkevirksomheden eller paa en forhandler, det sted, hvor levnedsmidlet har oprindelse eller kommer fra, samt en brugsanvisning i de tilfaelde, hvor det paagaeldende levnedsmiddel ikke vil kunne anvendes paa rette maade, saafremt en saadan ikke findes. Artikel 4-14 indeholder saerregler, definitioner eller undtagelser til de obligatoriske oplysninger i artikel 3.
11 I henhold til direktivets 4, stk. 2, kan der ved faellesskabsbestemmelser, som finder anvendelse paa bestemte levnedsmidler, foreskrives yderligere obligatoriske oplysninger.
12 Den 27. januar 1997 udstedte Europa-Parlamentet og Raadet direktiv 97/4/EF om aendring af direktiv 79/112 (EFT L 43, s. 21). I aendringsdirektivets artikel 1 bestemmes det, at direktivets artikel 14, stk. 2, udgaar, og at der indsaettes en ny artikel 13a, som navnlig stiller krav om maerkning af levnedsmidler paa et for forbrugeren let forstaaeligt sprog, og som tillader medlemsstaterne, under overholdelse af reglerne i traktaten, at kraeve, at de i direktivet foreskrevne angivelser som minimum figurerer paa ét eller flere af de officielle EF-sprog.
13 Amtsgericht Aachen naerede tvivl om fortolkningen af direktivets artikel 14 og besluttede derfor at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»1) Handler en forretningsdrivende i overensstemmelse med artikel 14 i Raadets direktiv 79/112/EOEF om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om maerkning af og praesentationsmaader for levnedsmidler samt om reklame for saadanne levnedsmidler, naar han i Forbundsrepublikken Tyskland bringer levnedsmidler i omsaetning, som er maerket paa italiensk, fransk eller engelsk?
2) Hvis ikke, opfylder den forretningsdrivende da kravene i artikel 14 i direktiv 79/112/EOEF, saafremt han i sin forretning paa det sted, hvor den paagaeldende vare befinder sig, anbringer et ekstra skilt 'Zusatzschild', hvorpaa de foreskrevne oplysninger er anfoert paa tysk?«
14 Indledningsvis bemaerkes, at Domstolen ikke, naar den traeffer afgoerelse i en sag i medfoer af traktatens artikel 177, er kompetent til at anvende faellesskabsreglerne paa et konkret tilfaelde. Den kan imidlertid forsyne den nationale retsinstans med alle fortolkningsmomenter vedroerende faellesskabsretten, som kan komme denne instans til nytte ved vurderingen af de nationale bestemmelsers virkninger (jf. bl.a. dom af 24.9.1987, sag 37/86, Coenen, Sml. s. 3589, praemis 8).
15 Paa baggrund af oplysningerne i hovedsagen oensker den forelaeggende ret saaledes med sit foerste spoergsmaal naermere bestemt oplyst, om direktivets artikel 14 er til hinder for nationale bestemmelser, som paabyder anvendelse af et bestemt sprog til maerkning af levnedsmidler, men som ogsaa giver adgang til at anvende et andet for koeberne let forstaaeligt sprog. Dernaest oensker den med sit andet spoergsmaal oplyst, om det forhold, at der paa det sted i forretningen, hvor det paagaeldende produkt befinder sig, anbringes et ekstra skilt (»Zusatzschild«), som indeholder de kraevede oplysninger i et let forstaaeligt sprog, kan sikre forbrugerne de fornoedne oplysninger.
Det foerste spoergsmaal
16 Det bemaerkes, at Domstolen i dom af 18. juni 1991 (sag C-369/89, Piageme m.fl., Sml. I, s. 2871) har fastslaaet, at EOEF-traktatens artikel 30 og direktivets artikel 14 er til hinder for, at der i henhold til nationale regler udelukkende skal anvendes et bestemt sprog ved maerkning af levnedsmidler, uden at der gives mulighed for anvendelse af et andet sprog, der let forstaas af koeberne, eller for, at koeberne sikres de noedvendige oplysninger paa anden maade.
17 Domstolen har endvidere i dom af 12. oktober 1995 (sag C-85/94, Piageme m.fl., Sml. I, s. 2955, herefter »Piageme II-dommen«) fastslaaet, at direktivets artikel 14 er til hinder for, at en medlemsstat for at sikre anvendelsen af et for koeberen let forstaaeligt sprog stiller krav om anvendelse af et sprog, som overvejende tales i det omraade, hvor produktet udbydes til salg, selv om samtidig anvendelse af et andet sprog ikke derved udelukkes.
18 I modsaetning til de regler, de naevnte sager drejede sig om, er der i den foreliggende sag tale om nationale bestemmelser, som, samtidig med at de paabyder anvendelse af et bestemt sprog ved maerkning af levnedsmidler, ogsaa tillader, at der anvendes et andet for koeberne let forstaaeligt sprog. Saadanne bestemmelser paalaegger ikke en strengere forpligtelse end anvendelse af et let forstaaeligt sprog.
19 Det foelger heraf, at direktivets artikel 14, for saa vidt angaar de sproglige krav, ikke er til hinder for saadanne bestemmelser.
20 I den forbindelse bemaerkes, at det tilkommer den nationale ret i lyset af samtlige omstaendigheder i hver enkelt sag at afgoere, om de anfoerte oplysninger let kan forstaas. Denne bedoemmelse skal foretages for hver af de i direktivet paabudte oplysninger og under hensyn til, at direktivet giver mulighed for at angive de paabudte oplysninger ikke blot ved anvendelse af et sprog, men ogsaa ved hjaelp af andre midler som tegninger, symboler eller piktogrammer (jf. Piageme II-dommen, praemis 27 ff.).
21 Herefter skal det foerste spoergsmaal besvares med, at direktivets artikel 14 ikke er til hinder for nationale bestemmelser, som for saa vidt angaar de sproglige krav, paabyder anvendelse af et bestemt sprog til maerkning af levnedsmidler, men som ogsaa giver adgang til at anvende et andet for koeberne let forstaaeligt sprog.
Det andet spoergsmaal
22 Med det andet spoergsmaal oensker den forelaeggende ret naermere bestemt oplyst, om det forhold, at der paa det sted i forretningen, hvor det paagaeldende produkt befinder sig, anbringes et ekstra skilt (»Zusatzschild«), som indeholder de kraevede oplysninger i et let forstaaeligt sprog, kan sikre forbrugerne de fornoedne oplysninger.
23 I denne forbindelse skal det blot bemaerkes, at Domstolen i Piageme II-dommens praemis 26 har udtalt, at forbrugerbeskyttelsen ikke sikres ved oplysninger, der ikke er anfoert ved maerkningen, saasom oplysninger, der gives paa salgsstedet eller under omfattende oplysningskampagner.
24 Domstolen naaede til dette resultat ud fra den betragtning, at formaalet med direktivets artikel 14, som er at sikre forbrugeroplysningen og forbrugerbeskyttelsen, ikke ville blive naaet, hvis ikke forbrugerne til enhver tid kunne faa kendskab til alle de i direktivet paabudte oplysninger, ikke alene ved koeb af varen, men ogsaa naar den forbruges. Desuden udtalte Domstolen, at den endelige forbruger ikke noedvendigvis er den samme, som har koebt levnedsmidlerne (jf. Piageme II-dommen, praemis 23, 24 og 25).
25 Det andet spoergsmaal skal herefter besvares med, at alle de i direktivet paabudte oplysninger ved maerkningen skal anfoeres i et for medlemsstatens eller omraadets forbrugere let forstaaeligt sprog eller ved hjaelp af andre midler som tegninger, symboler eller piktogrammer. Et ekstra skilt (»Zusatzschild«), som anbringes paa det sted i forretningen, hvor det paagaeldende produkt befinder sig, er ikke en tilstraekkelig foranstaltning med henblik paa at sikre den endelige forbruger den fornoedne information og beskyttelse.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
26 De udgifter, der er afholdt af den belgiske, den franske, den oestrigske og den svenske regering samt af Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Femte Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Amtsgericht Aachen ved kendelse af 6. november 1996, for ret:
1) Artikel 14 i Raadets direktiv 79/112/EOEF af 18. december 1978 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om maerkning af og praesentationsmaader for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for saadanne levnedsmidler er ikke til hinder for nationale bestemmelser, som, for saa vidt angaar de sproglige krav, paabyder anvendelse af et bestemt sprog til maerkning af levnedsmidler, men som ogsaa giver adgang til at anvende et andet for koeberne let forstaaeligt sprog.
2) Alle de i direktiv 79/112 paabudte oplysninger skal ved maerkningen anfoeres i et for medlemsstatens eller omraadets forbrugere let forstaaeligt sprog eller ved hjaelp af andre midler som tegninger, symboler eller piktogrammer. Et ekstra skilt (»Zusatzschild«), som anbringes paa det sted i forretningen, hvor det paagaeldende produkt befinder sig, er ikke en tilstraekkelig foranstaltning med henblik paa at sikre den endelige forbruger den fornoedne information og beskyttelse.