CELEX: 62002CJ0350
Nesplnění povinnosti státem
Zpracování osobních údajů a ochrana soukromí v odvětví telekomunikací
Články 6 a 9 směrnice 97/66/ES
Nezbytnost přesného uvedení důvodů v odůvodněném stanovisku

Návrhem na zahájení řízení doručeným kanceláři Soudního dvora dne 1. října 2002 Komise Evropských společenství podala na základě
článku 226 ES žalobu směřující k určení, že Nizozemské království tím, že nepřijalo veškeré právní a správní předpisy nezbytné
pro provedení článků 6 a 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/66/ES ze dne 15. prosince 1997 o zpracování osobních údajů
a ochraně soukromí v odvětví telekomunikací (Úř. věst. 1998 L 24, s. 1) ve vnitrostátním právu, nebo přinejmenším tím, že
jí nesdělilo znění těchto ustanovení, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze Smlouvy o ES.
Právní rámec
Ustanovení práva Společenství
Podle svého čl. 1 odst. 1 se směrnice 97/66, účinná v rozhodné době, týkala „harmonizace ustanovení členských států nutných
pro zajištění rovnocenné úrovně ochrany práv a základních svobod, a zvláště práva na soukromí, co se týče zpracování osobních
údajů v odvětví telekomunikací, jakož i volného pohybu těchto údajů a telekomunikačních zařízení a služeb ve Společenství“
(neoficiální překlad)
.
Článek 6 směrnice 97/66 stanovil:
„1.

Aniž by byla dotčena ustanovení odstavců 2, 3 a 4, musejí být provozní údaje týkající se účastníků a uživatelů zpracovávané
za účelem uskutečnění komunikace a ukládané provozovatelem veřejné telekomunikační sítě nebo veřejné telekomunikační služby
vymazány nebo anonymizovány ihned po ukončení komunikace.
2.

Pro účely vystavení účtů účastníkům a pro účely plateb za propojení mohou být zpracovávány údaje uvedené v příloze. Takové
zpracování je přípustné pouze do konce období, v němž lze účet právně napadnout nebo uplatňovat nárok na platbu.
3.

Pokud k tomu účastník dal svůj souhlas, může provozovatel telekomunikační služby přístupné veřejnosti zpracovávat údaje uvedené
v odstavci 2 pro účely marketingu svých vlastních telekomunikačních služeb.
4.

Zpracování provozních údajů a údajů o účtování musí být omezeno na osoby, které jednají z pověření provozovatelů veřejných
telekomunikačních sítí nebo veřejných telekomunikačních služeb a zabývají se účtováním nebo řízením provozu, požadavky zákazníků,
odhalováním podvodů a marketingem telekomunikačních služeb provozovatele; toto zpracování musí být omezeno na rozsah, který
je nezbytný pro tyto činnosti.
5.

Odstavce 1, 2, 3 a 4 se použijí, aniž by byla dotčena možnost informovat příslušné subjekty o údajích týkajících se účtování
nebo provozních údajích v souladu s platnými právními předpisy s cílem řešit spory, zejména v oblasti propojení a účtování.“
(neoficiální překlad)
Článek 9 směrnice 97/66 byl následujícího znění:
„Členské státy zajistí, aby existovaly průhledné postupy určující způsob, který provozovatele veřejné komunikační sítě nebo
poskytovatele veřejné telekomunikační služby opravňuje nedbat na potlačení identifikace volající linky,
a)
dočasně a na základě žádosti účastníka, který požaduje vysledovat zlomyslné či obtěžující volání; v souladu s vnitrostátními
právními předpisy budou v tomto případě údaje umožňující identifikaci volajícího účastníka uchovány a poskytnuty provozovatelem
veřejné telekomunikační sítě nebo veřejné telekomunikační služby;
b)
pro jednotlivé linky v případě organizací zabývajících se zpracováním tísňových volání a jako takových členských státem uznaných,
včetně pořádkových služeb, lékařských služeb první pomoci a hasičské záchranné služby, a to za účelem odpovídaní na tato volání.“
(neoficiální překlad)
Příloha směrnice 97/66 uváděla:
„Pro účely čl. 6 odst. 2 mohou být zpracovány dále uvedené údaje uvádějící:
–
číslo nebo linku telefonní stanice účastníka,
–
adresu účastníka a typ linky telefonní stanice,
–
celkový počet jednotek, které mají být účtovány za zúčtovací období,
–
číslo volaného účastníka,
–
druh hovorů, čas jejich začátku a dobu trvání hovorů uskutečněných nebo množství předaných údajů,
–
den uskutečnění hovoru nebo poskytnutí služby,
–
ostatní informace o platbách, jako o zálohách, splátkových platbách, odpojení a upomínkách“
(neoficiální překlad
Článek 15 odst. 1 první pododstavec směrnice 97/66 stanovil, že členské státy uvedou v účinnost ustanovení nutná pro dosažení
souladu s touto směrnicí nejpozději dne 24. října 1998. Odstavec 4 tohoto článku stanovil, že členské státy sdělí Komisi znění
vnitrostátních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Vnitrostátní ustanovení
Wet houdende regels inzake de telecommunicatie (zákon upravující odvětví telekomunikací, dále jen „Telecommunicatiewet“),
vyhlášený dne 19. října 1998 (
Staatsblad
1998, s. 610), obsahuje hlavu 11, která má provádět směrnici 97/66.
Článek 11.5 Telecommunicatiewet, který provádí článek 6 směrnice 97/66, je koncipován následovně:
„1.

Za účelem ochrany osobních údajů a soukromí provozovatel veřejné telekomunikační sítě a poskytovatel veřejné telekomunikační
služby zajistí, aby jakmile je komunikace ukončena, byly provozní údaje týkající se účastníků a uživatelů, které budou vymezeny
obecnými správními opatřeními, vymazány nebo anonymizovány.
2.

Aniž by tím byl dotčen odstavec 1, provozní údaje mohou být zpracovány jedině pokud a v rozsahu, v jakém je to nezbytné:
a.
pro účely vystavení účtu uživateli nebo toho, kdo se právně vůči provozovateli zavázal proplácet tento účet nebo pro účely
plateb za propojení nebo za zvláštní přístup,
b.
pro to, aby provozovatel nebo poskytovatel mohl uskutečnit studie trhu nebo pro účely marketingu jeho vlastních služeb, pokud
k tomu uživatel dal svůj souhlas;
c.
pro účely přezkoumávání a řešení sporů, ve smyslu článku 12.1, nebo pro stanovení pravidel ve smyslu článku 6.3;
d.
pro účely řízení provozu;
e.
pro poskytnutí informací zákazníkům, pokud se vztahují k provozním údajům, které se týkají samotných zákazníků,
f.
pro odhalování podvodů;
nebo dále
g.
pokud je to přípustné podle nebo na základě zákona.
3. Prováděcí ustanovení k tomuto článku budou přijata obecným správním opatřením. Tato ustanovení se mohou vztahovat pouze
na údaje, které mohou být zpracovány společně s provozními údaji, na cíle, kvůli kterým došlo ke společnému zpracování, na
povolenou dobu trvání zpracování, jakož i na osoby pověřené zpracováním dotčených údajů.“
Postup před zahájením soudního řízení
Dopisem ze dne 7. ledna 1999 Nizozemské království sdělilo Komisi znění ustanovení Telecommunicatiewet, uvádějíc, že provádí
směrnici 97/66 ve vnitrostátním právu.
Komise měla za to, že Telecommunicatiewet správně neprovádí články 6, 9, 11 a 12 směrnice 97/66, a v souladu s článkem 226
ES vyzvala Nizozemské království upomínacím dopisem ze dne 6. listopadu 2000, aby podalo své připomínky.
Dopisem ze dne 8. ledna 2001 nizozemská vláda odpověděla na tento upomínací dopis, uvádějíc zejména skutečnost, že jsou připravována
zákonodárná opatření, aby byly zcela splněny povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice 97/66.
Dne 18. července 2001 zaslala Komise Nizozemskému království odůvodněné stanovisko, ve kterém uplatnila, že po rozboru předmětných
vnitrostátních ustanovení a připravovaných zákonodárných opatření má za to, že tento členský stát nesplnil povinnosti, které
pro něj vyplývají z článků 6 a 9 směrnice 97/66. Nizozemské království bylo vyzváno, aby vyhovělo uvedenému odůvodněnému stanovisku
ve lhůtě dvou měsíců počínaje dnem jeho oznámení.
Nizozemské království odpovědělo na odůvodněné stanovisko dopisem ze dne 29. října 2001. Vzhledem k tomu, že Komise nebyla
s touto odpovědí spokojena, rozhodla se podat tuto žalobu.
K žalobě
Co se týče přípustnosti
Na podporu své žaloby Komise uvedla čtyři žalobní důvody proti prováděcím nizozemským právním předpisům. Tři z nich se týkají
článku 6 směrnice 97/66 a čtvrtý jejího článku 9.
Jeden z žalobních důvodů týkající se článku 6 směrnice 97/66 poukazuje na nesprávné provedení čl. 6 odst. 2 až 5 této směrnice
čl. 11.5 odst. 2 Telecommunicatiewet. Komise tvrdí, že ustanovení nizozemského práva není v souladu se směrnicí 97/66 v tom,
že stanoví více výjimek ze zásady vyjádřené v čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice, než je směrnicí povoleno.
Nizozemské království namítá, že tento žalobní důvod nebyl zmíněn v odůvodněném stanovisku, a v důsledku toho je nepřípustný.
Během jednání Komise uplatnila, že odůvodněné stanovisko mělo být čteno ve světle upomínacího dopisu, který výslovně zmiňuje
dotčenou vytýkanou skutečnost.
V tomto ohledu je vhodné připomenout, že v řízení pro nesplnění povinnosti je cílem postupu před zahájením soudního řízení
poskytnout dotčenému členskému státu jednak příležitost splnit své povinnosti vyplývající z práva Společenství a jednak efektivně
uplatnit své prostředky obrany proti Komisí vytýkaným skutečnostem (viz zejména rozsudky ze dne 2. února 1988, Komise v. Belgie,
293/85, Recueil, s. 305, bod 13; ze dne 20. března 1997 Komise v. Německo, C-96/95, Recueil, s. I-1653, bod 22, a ze dne 15.
ledna 2002, Komise v. Itálie, C-439/99, Recueil, s. I-305, bod 10).
Zachování pravidel tohoto postupu je podstatnou zárukou, kterou Smlouva zamýšlela nejen za účelem ochrany práv předmětných
členských států, ale rovněž pro zajištění toho, aby předmětem případného soudního řízení byl jasně vymezený spor (viz zejména
rozsudky ze dne 13. prosince 2001, Komise v. Francie, C-1/00, Recueil, s. I-9989, bod 53, a ze dne 20. června 2002, Komise
v. Německo, C-287/00, Recueil, s. I-5811, bod 17).
Důsledkem toho je, že předmět řízení zahájeného podle článku 226 ES je omezen postupem před zahájením soudního řízení stanoveným
tímto ustanovením. Odůvodněné stanovisko Komise a žaloba musejí být založeny na stejných důvodech, takže Soudní dvůr nemůže
zkoumat důvod, který nebyl uveden v odůvodněném stanovisku (rozsudek ze dne 11. května 1989, Komise v. Německo, 76/86, Recueil,
s. 1021, bod 8), které musí obsahovat soudržný a podrobný výklad důvodů, které vedly Komisi k přesvědčení, že dotčený členský
stát nesplnil povinnosti, které pro něj vyplývají ze Smlouvy (viz zejména výše uvedené rozsudky ze dne 15. ledna 2002, Komise
v. Itálie, bod 12, a ze dne 20. června 2002, Komise v. Německo, bod 19).
Je rovněž vhodné zdůraznit, že jestliže upomínací dopis, který spočívá v prvním stručném shrnutí vytýkaného nesplnění povinností,
může být užitečný pro pochopení odůvodněného stanoviska, Komise nicméně musí v tomto stanovisku přesně označit důvody, které
již obecněji uplatnila v upomínacím dopise a které nadále vytýká dotčenému členskému státu po tom, co se seznámila s případnými
připomínkami jím podanými na základě čl. 226 prvního pododstavce ES. Takový požadavek se ukazuje nezbytným pro jasné vymezení
předmětu sporu před případným zahájením soudního řízení upraveného v čl. 226 druhém pododstavci ES a pro zajištění, že předmětný
členský stát je přesně seznámen s důvody, které Komise proti němu nadále uplatňuje, a tedy může ustat v tvrzeném neplnění
povinností nebo uplatnit svá tvrzení na obranu před tím, než Komise případně předloží věc Soudnímu dvoru.
V projednávaném případě je třeba konstatovat, že v upomínacím dopise ze dne 6. listopadu 2000 Komise vyjádřila tři zvláštní
důvody týkající se provedení článku 6 směrnice 97/66 v nizozemském právu. První vytýkaná skutečnost se týká provedení čl.
6 odst. 1 směrnice 97/66 čl. 11.5 odst. 1 Telecommunicatiewet. Druhá vytýkaná skutečnost se týká nesouladu čl. 11.5 odst.
2 Telecommunicatiewet s čl. 6 odst. 2 až 5 směrnice 97/66 a spočívá v tvrzení, že nizozemské ustanovení zahrnuje více výjimek
než tyto odstavce článku 6 připouštějí. Třetí vytýkaná skutečnost vychází z nedostatku sdělení znění prováděcích ustanovení
zmíněných v čl. 11.5 odst. 3 Telecommunicatiewet.
Ve své odpovědi ze dne 8. ledna 2001 na upomínací dopis nizozemská vláda připustila opodstatněnost důvodů týkajících se provedení
čl. 6 odst. 1 směrnice 97/66, jakož i nedostatku sdělení znění prováděcích ustanovení uvedených v čl. 11.5 odst. 3 Telecommunicatiewet,
zdůrazňujíc přitom, že za účelem napravení tohoto nesplnění povinností jsou připravována zákonodárná opatření. Uvedená vláda
naopak zpochybnila, že čl. 11.5 odst. 2 Telecommunicatiewet zahrnuje více výjimek, než je povoleno čl. 6 odst. 2 až 5 této
směrnice.
Je nutné shledat, že Komise nepřevzala do svého odůvodněného stanoviska ze dne 18. července 2001 důvod poukazující na nesprávné
provedení čl. 6 odst. 2 až 5 směrnice 97/66 čl. 11.5 odst. 2 Telecommunicatiewet. Nadto toto odůvodněné stanovisko nezahrnuje
žádné posouzení týkající se připomínek vyjádřených k této stížnosti nizozemskými orgány v jejich odpovědi na upomínací dopis.
V tomto odůvodněném stanovisku se Komise opírá výlučně o neúplnost provedení článku 6 směrnice 97/66 v důsledku skutečnosti,
že nebyla uvědoměna o znění právních předpisů uváděných v odpovědi nizozemské vlády na upomínací dopisy. Na rozdíl od upomínacího
dopisu uvedené odůvodněné stanovisko neobsahuje žádnou informaci, z které by bylo možné dovodit, že čl. 11.5 odst. 2 Telecommunicatiewet
není v souladu s ustanoveními čl. 6 odst. 2 až 5 uvedené směrnice. Toto odůvodněné stanovisko sice uvádí její čl. 6 odst.
1, jakož i prováděcí ustanovení, o které se jedná v čl. 11.5 odst. 3 Telecommunicatiewet, ale naopak nezmiňuje ani odstavce
2 až 5 tohoto článku 6, ani odstavec 2 uvedeného článku 11.5.
Ve svém odůvodněném stanovisku Komise v důsledku toho jasně zavdala příčinu k domněnce, že na rozdíl od dvou dalších vytýkaných
skutečností týkajících se čl. 6 směrnice 97/66 zmíněných v upomínacím dopise, se vzdala důvodu poukazujícího na nesprávné
provedení odstavců 2 až 5 tohoto ustanovení čl. 11.5 odst. 2 Telecommunicatiewet, stejně jako u důvodů týkajících se provedení
článků 11 a 12 uvedené směrnice. Ve své odpovědi ze dne 29. října 2001 na uvedené odůvodněné stanovisko se tak nizozemské
orgány omezily na popis postupu zákonodárných prací zmíněných v jejich dopise ze dne 8. ledna 2001, aniž by se vyjádřily k předmětné
vytýkané skutečnosti.
Obecný odkaz na upomínací dopis použitý v odůvodněném stanovisku, co se týče článku 6 směrnice 97/66, nemůže být v těchto
souvislostech považován za dostatečnou informaci, která umožnila Nizozemskému království pochopit, že Komise proti němu nadále
uplatňuje důvod vycházející z nesprávného provedení čl. 6 odst. 2 až 5 této směrnice.
Za těchto podmínek v žalobě Komise obsažené tvrzení důvodu poukazujícího na nesprávné provedení čl. 6 odst. 2 až 5 směrnice
97/66 čl. 11.5 odst. 2 Telecommunicatiewet musí být považováno za vadné jednak proto, že představuje rozšíření předmětu řízení
ve vztahu k jeho rozsahu tak, jak byl upřesněn v odůvodněném stanovisku, a jednak proto, že Nizozemské království vzhledem
k nedostatku uvedení tohoto důvodu v uvedeném stanovisku nemělo možnost ustat v neplnění povinností, které mu bylo vytýkáno,
nebo se k tomuto bodu vyjádřit před tím, než Komise předložila věc Soudnímu dvoru.
Z toho vyplývá, že žaloba musí být prohlášena za nepřípustnou v rozsahu, v němž se týká důvodu vycházejícího z nesprávného
provedení čl. 6 odst. 2 až 5 směrnice 97/66 čl. 11.5 odst. 2 Telecommunicatiewet.
Co se týče věci samé
Tři zbývající žalobní důvody vycházejí z neúplného provedení článku 6 směrnice 97/66, pokud jde o dva první důvody, a z neúplného
provedení článku 9 této směrnice, pokud jde o třetí důvod.
Před zkoumáním těchto žalobních důvodů je vhodné úvodem připomenout, že jak Soudní dvůr opakovaně judikoval, existence nesplnění
povinnosti se posuzuje vzhledem ke stavu, jaký byl při uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku (viz zejména rozsudky
ze dne 25. května 2000, Komise v. Řecko, C-384/97, Recueil, s. I-3823, bod 35, a ze dne 10. května 2001, Komise v. Nizozemsko,
C-152/98, Recueil, s. I-3463, bod 21).
V důsledku toho skutečnosti, které uplatňuje Nizozemské království ve svých písemnostech a týkající se jednak zrušení směrnice
97/66 čl. 19 prvním pododstavcem směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních
údajů a o ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (Směrnice o soukromí a elektronických komunikacích) (Úř. věst.
L 201, s. 37) s účinností od 31. října 2003 a jednak existence návrhu zákona určeného k provedení této posledně uvedené směrnice
v nizozemském právu, nemohou ovlivnit posouzení povinností Nizozemského království, jak existovaly při uplynutí lhůty dvou
měsíců stanovené v odůvodněném stanovisku.
K žalobním důvodům týkajícím se neúplného provedení článku 6 směrnice 97/66
Za prvé Komise tvrdí, že ustanovení čl. 11.5 odst. 1 Telecommunicatiewet se odchyluje od obecné zásady vyjádřené v čl. 6 odst.
1 směrnice 97/66. Podtrhuje, že pro to, aby uvedené ustanovení bylo v souladu s touto směrnicí, obecné správní opatření by
muselo obsahovat taxativní seznam údajů. Zdůrazňujíc, že jí nebylo sděleno znění žádného opatření obsahující takový seznam,
má Komise za to, že článek 6 směrnice 97/66 nebyl proveden úplně.
Nizozemská vláda uznává, že vzhledem k tomu, že všechna nezbytná ustanovení pro provedení čl. 6 odst. 1 směrnice 97/66 nebyla
přijata, je nutno považovat žalobní důvod uvedený Komisí za opodstatněný.
Za druhé Komise uplatňuje, že zatímco čl. 11.5 odst. 3 Telecommunicatiewet odkazuje na prováděcí ustanovení, znění žádného
z nich jí nebylo sděleno. V důsledku toho má za to, že článek 6 směrnice 97/66 nebyl proveden úplně.
Nizozemské orgány namítají, že vzhledem k tomu, že uvedená prováděcí ustanovení nebyla přijata, nemohlo být jejich znění sděleno
Komisi.
Je přesto vhodné zdůraznit, že nizozemská vláda nezpochybňuje, že s přihlédnutím k zatím platnému znění článku 11.5 Telecommunicatiewet
přijetí prováděcích ustanovení uvedených v odstavci 3 tohoto článku bylo nezbytné pro to, aby bylo možné učinit závěr, že
článek 6 směrnice 97/66 byl proveden úplně.
Vzhledem k tomu, že nizozemská vláda jednak připustila, že ke dni uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku nebyla
znění předmětných prováděcích ustanovení sdělena Komisi, a jednak, že se nepřijetí těchto ustanovení k tomuto dni nelze rozumně
dovolávat pro odůvodnění tohoto nesplnění povinnosti, je třeba učinit závěr, že žalobní důvod uváděný Komisí je opodstatněný.
Z výše uvedeného vyplývá, že Komise se důvodně domnívá, že článek 6 směrnice 97/66 nebyl v nizozemském právu proveden úplně
jednak z důvodu, že čl. 11.5 odst. 1 Telecommunicatiewet odkazuje na seznam údajů, který má být vymezen obecným správním opatřením,
jehož znění jí nebylo sděleno, a jednak proto, že jí nebyla sdělena znění prováděcích ustanovení zmíněných v odstavci 3 uvedeného
článku 11.5.
K žalobnímu důvodu založenému na neúplném provedení článku 9 směrnice 97/66
Komise tvrdí, že čl. 9 písm. a) směrnice 97/66 v nizozemském právu nebyl proveden, takže je namístě učinit závěr, že tento
článek byl proveden neúplně.
Vzhledem k tomu, že opatření provádějící článek 9 písm. a) směrnice 97/66 skutečně v nizozemském právním řádu chybí, jak to
ostatně nizozemská vláda uznala, je třeba mít za to, že žalobní důvod Komise vycházející z neúplného provedení uvedeného článku
9 je opodstatněný.
Je tedy namístě určit, že Nizozemské království tím, že provedlo neúplně článek 6 směrnice 97/66/ES jednak v tom, že čl. 11.5
odst. 1 Telecommunicatiewet odkazuje na obecné správní opatření, jehož znění nebylo sděleno Komisi, a jednak v tom, že znění
prováděcích ustanovení uvedených v čl. 11.5 odst. 3 Telecommunicatiewet nebyla sdělena Komisi, a tím, že provedlo neúplně
článek 9 uvedené směrnice, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.
K nákladům řízení
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud
účastník řízení, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. V souladu s čl. 69 odst. 3 tohoto řádu
může Soudní dvůr rozdělit náklady řízení mezi účastníky nebo rozhodnout, že každý z účastníků řízení ponese své vlastní náklady,
pokud byli účastníci řízení neúspěšní v jednom nebo více žalobních důvodech. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu
nákladů řízení ve svém návrhu a Nizozemské království bylo ve sporu neúspěšné ve třech ze čtyř žalobních důvodů uváděných
Komisí, je namístě mu uložit náhradu tří čtvrtin nákladů Komise. Vzhledem k tomu, že Nizozemské království nepožadovalo náhradu
nákladů řízení ve svém návrhu, účastníci řízení ponesou zbývající část svých vlastních nákladů.
Z těchto důvodů
SOUDNÍ DVŮR (první senát)
rozhodl takto:
1)
Nizozemské království tím, že provedlo neúplně článek 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/66/ES ze dne 15. prosince
1997 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví telekomunikací jednak v tom, že čl. 11.5 odst. 1 Wet houdende
regels inzake de telecommunicatie (Telecommunicatiewet) odkazuje na obecné správní opatření, jehož znění nebylo sděleno Komisi
Evropských společenství, a jednak v tom, že znění prováděcích ustanovení uvedených v čl. 11.5 odst. 3 Telecommunicatiewet
nebyla sdělena Komisi Evropských společenství, a tím, že provedlo neúplně článek 9 uvedené směrnice, nesplnilo povinnosti,
které pro něj vyplývají z této směrnice.
2)
Žaloba se ve zbývající části zamítá.
3)
Nizozemské království ponese vedle svých vlastních nákladů tři čtvrtiny nákladů Komise.
4)
Komise ponese zbývající část svých vlastních nákladů.
Jann
La Pergola
von Bahr
Silva de Lapuerta
Lenaerts
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 24. června 2004.
Vedoucí soudní kanceláře
Předseda prvního senátu
R. Grass
P. Jann
–
Jednací jazyk: nizozemština.