CELEX: 62005CJ0403
Acțiune în anulare
Decizia Comisiei de aprobare a unui proiect referitor la securitatea frontierelor în Filipine
Decizie adoptată în temeiul Regulamentului (CEE) nr. 443/92
Competențe de executare ale Comisiei
Limite

Prin cererea introductivă, Parlamentul European solicită anularea Deciziei Comisiei Comunităților Europene de aprobare a unui proiect referitor la securitatea frontierelor Republicii Filipine ce urmează să fie finanțat prin linia 19 10 02 din bugetul general al Comunităților Europene (Philippine Border Management Project, nr. ASIA/2004/016-924) (nepublicată în
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
, denumită în continuare „decizia atacată”), adoptată în aplicarea Regulamentului (CEE) nr. 443/92 al Consiliului din 25 februarie 1992 privind asistența financiară și tehnică și cooperarea economică cu țările în curs de dezvoltare din Asia și America Latină (
JO L 52, p. 1
), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 807/2003 al Consiliului din 14 aprilie 2003 de adaptare la Decizia 1999/468/CE a dispozițiilor privind comitetele care asistă Comisia în exercitarea atribuțiilor sale de executare prevăzute în actele Consiliului adoptate în conformitate cu procedura de consultare (unanimitate) (
JO L 122, p. 36
, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 160, denumit în continuare „Regulamentul nr. 443/92”), în măsura în care Comisia ar fi depășit competențele de executare care i-au fost atribuite de acest regulament.
Decizia atacată își are originea într-o propunere de finanțare prezentată de Comisie cu ocazia reuniunii din 17 și 18 noiembrie 2004 a comitetului de reglementare prevăzut de Regulamentul nr. 443/92. Dat fiind că, în momentul reuniunii, anumite state membre au exprimat rezerve privind temeiul juridic reținut, propunerea a fost supusă procedurii scrise, care a fost încheiată la 7 decembrie 2004 printr-un aviz favorabil dat de comitetul respectiv cu majoritate calificată.
Decizia atacată a fost adoptată la 21 decembrie 2004.
Cadrul juridic
Regulamentul nr. 443/92
Potrivit articolului 1 din Regulamentul nr. 443/92:
„Comunitatea continuă și extinde cooperarea comunitară cu țările în curs de dezvoltare din Asia și America Latină, denumite în continuare «țări ALA în curs de dezvoltare», care nu sunt semnatare ale Convenției de la Lomé și care nu beneficiază de politica de cooperare a Comunității cu țările terțe mediteraneene. Această cooperare, care vine în completarea asistenței primite din partea statelor membre, implică asistență financiară și tehnică pentru dezvoltare și cooperare economică. În acest sens, Comunitatea acordă o importanță majoră promovării drepturilor omului, asistenței pentru procesul de democratizare, precum și bunei guvernări, protecției mediului, liberalizării comerțului și consolidării dimensiunii culturale, prin intermediul unui dialog crescând la nivelul problemelor politice, economice și sociale, desfășurat în interes reciproc.” [traducere neoficială]
Conform articolului 2 primul paragraf din acest regulament, „scopul politicilor comunitare de dezvoltare și cooperare este dezvoltarea umană”. [traducere neoficială]
Articolul 4 din Regulamentul nr. 443/92 prevede:
„Asistența financiară și tehnică este destinată în primul rând categoriilor celor mai sărace de populație și țărilor celor mai sărace din cele două regiuni, prin punerea în aplicare a programelor și a proiectelor în sectoarele în care asistența comunitară poate juca un rol important. Măsurile se pun în aplicare, în special, în domeniile în care resursele naționale, economice și umane, sunt greu de mobilizat, dar care prezintă o importanță strategică pentru dezvoltarea țărilor respective sau pentru comunitatea internațională în ansamblu.” [traducere neoficială]
Articolul 5 din acest regulament precizează:
„Asistența financiară și tehnică acordă prioritate dezvoltării sectorului rural și ameliorării nivelului de siguranță a alimentelor. […]
Protecția mediului și a resurselor naturale, precum și dezvoltarea durabilă sunt priorități pe termen lung. […]
[…]
Trebuie să se acorde o atenție specială acțiunilor de combatere a drogurilor. Cooperarea Comunității cu țările ALA în curs de dezvoltare pentru promovarea combaterii drogurilor se intensifică pe baza unui dialog înscris în contextul mai general al dezvoltării economice a țărilor producătoare și al cooperării cu Comunitatea Europeană. Această cooperare se referă la acțiuni care implică atât ajutorul umanitar, cât și asistență pentru dezvoltare.
Dimensiunea umană a dezvoltării este prezentă în toate domeniile de acțiune, având în vedere obiectivul acestei forme de cooperare.
Dimensiunea culturală a dezvoltării trebuie să rămână un obiectiv constant al tuturor activităților și programelor cu care este asociată Comunitatea.
Asistența ar trebui, prin urmare, să fie alocată,
inter alia
, pentru proiecte specifice destinate democratizării, bunei guvernări și drepturilor omului.
În plus, ar trebui să se aibă în vedere garantarea nu numai ca schimbările aduse de proiecte și programe să nu aibă niciun efect negativ asupra poziției și rolului femeilor, ci ca, din contră, măsurile specifice sau chiar proiectele să se adopte pentru a mări participarea activă a acestora, în condiții de egalitate, la procesul de producție și la rezultatele acestuia, la activitățile sociale și la procesul decizional.
De asemenea, se acordă o atenție specială protecției copilului.
Minoritățile etnice necesită o atenție specială prin măsuri destinate să amelioreze condițiile de viață, respectând în același timp identitatea culturală a acestora.
Se acordă atenție specială problemelor de natură demografică, în special celor legate de creșterea demografică.
Asistența comunitară pentru proiecte și programe de dezvoltare trebuie să ia în considerare problemele macroeconomice și sectoriale și să favorizeze operațiunile cu efect la nivelul refacerii structurale a economiei, al dezvoltării politicilor sectoriale și al dezvoltării instituțiilor.
[…]
Sprijinul pentru instituțiile naționale din țările în curs de dezvoltare, în scopul consolidării capacității acestora de a administra politicile și proiectele de dezvoltare, reprezintă un domeniu de acțiune susceptibil să dețină un rol strategic în procesul de dezvoltare. Menținerea unui dialog adecvat între țările în curs de dezvoltare și Comunitate este un element important în acest context.
[…]” [traducere neoficială]
Conform articolului 6 din Regulamentul nr. 443/92:
„Asistența financiară și tehnică se extinde la țări ALA în curs de dezvoltare relativ mai avansate, în special în următoarele domenii și cazuri specifice:
—
democratizare și drepturile omului;
—
prevenirea dezastrelor naturale și reconstrucția în urma acestor dezastre;
—
combaterea drogurilor;
—
mediu și resurse naturale;
—
consolidarea instituțiilor, în special a autorităților publice;
—
programe-pilot de acordare a unor ajutoare, mai ales categoriilor sociale defavorizate, în special din marile aglomerații urbane;
—
cooperare și integrare regională, acordând o atenție specială programelor de cooperare și integrare regională care permit crearea unor parteneriate între țările sărace și cele relativ avansate.” [traducere neoficială]
Articolul 7 din acest regulament prevede:
„Cooperarea economică, concepută să servească intereselor reciproce ale Comunității și ale țărilor partenere, contribuie la dezvoltarea țărilor ALA în curs de dezvoltare, oferindu-le sprijin pentru consolidarea capacității lor instituționale, astfel încât să se creeze un mediu mai favorabil investițiilor și dezvoltării și să se profite la maximum de perspectivele deschise de dezvoltarea schimburilor comerciale internaționale, inclusiv a pieței unice europene, și consolidând rolul oamenilor de afaceri, al tehnologiei și al experienței tuturor statelor membre, în special în ceea ce privește sectorul privat și întreprinderile mici și mijlocii.
Cooperarea economică are în vedere în special stabilirea unui climat de încredere prin acordarea unei asistențe țărilor care pun în aplicare politici macroeconomice și structurale deschise comerțului și investițiilor și care au ca efect transferul de tehnologii, în special prin protejarea drepturilor de proprietate intelectuală.” [traducere neoficială]
Conform articolului 8 din acest regulament, cooperarea economică se realizează în special în următoarele trei sectoare:
„1.
îmbunătățirea potențialului științific și tehnologic și a mediului economic, social și cultural în ansamblu, prin intermediul unor programe de formare și prin transfer de experiență […];
2.
îmbunătățirea structurii instituționale, care trebuie să fie însoțită de o intensificare a dialogului cu partenerii, pentru a face climatul economic, legislativ, administrativ și social mai favorabil dezvoltării;
3.
asistența pentru întreprinderi, de exemplu, prin programe de promovare comercială, formare și asistență tehnică, prin stabilirea unor contacte între întreprinderi și prin programe de facilitare a cooperării dintre acestea.
[…]” [traducere neoficială]
Conform articolului 15 din Regulamentul nr. 443/92:
„(1)   Comisia gestionează asistența financiară și tehnică și cooperarea economică.
(2)   Comisia este asistată de un comitet.
(3)   Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolele 5 și 7 din Decizia 1999/468/CE.
Perioada prevăzută la articolul 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE se stabilește la o lună.
[…]” [traducere neoficială]
Decizia atacată
Decizia atacată, redactată în limba engleză, conține două articole.
Articolul 1 alineatul (1) din aceasta privește aprobarea proiectului de gestionare a frontierelor filipineze (Philippine Border Management Projet, denumit în continuare „proiectul”), astfel cum a fost descris în anexa la decizia respectivă (denumită în continuare „anexa descriptivă”). La alineatul (2) al aceluiași articol, plafonul contribuției Comunității, ce urmează să fie finanțată din linia 19 10 02 din bugetul general al Comunității pentru anul 2004, este stabilit la 4900000 euro.
Articolul 2 din decizia atacată se referă la modalitățile de executare și la termenele de plată.
Conform punctului 3.2 din anexa descriptivă, intitulat „Expected results and main activities”, proiectul urmărește să ajute autoritățile filipineze să realizeze următoarele obiective:
„1.
Promotion of best international border management standards through review/validation of ongoing national policies and practices.
2.
Intelligence information is efficiently shared among agencies involved in BM [border management] through a linked and secured IT system […] (analysing and processing the information).
3.
Circulation of false identity documents is prevented through increased capacity to detect false documents and public awareness on the importance of holding correct identity documents.
4.
Capacity of Border Management senior and technical staff is increased through appropriate training activities (gender and culturally-sensitive).”
Referindu-se la concluziile Consiliului Afaceri Generale din 22 iulie 2002, punctul 1 din motivele deciziei atacate subliniază rolul Uniunii Europene în asistarea țărilor terțe atunci când acestea din urmă își achită obligațiile care le revin în temeiul Rezoluției 1373 (2001) a Consiliului de Securitate al Națiunilor Unite din 28 septembrie 2001 (denumită în continuare „Rezoluția 1373”).
Punctul 2 din motivele acestei decizii menționează strategia de țară revizuită pentru perioada 2002-2006 pentru Filipine și programul indicativ național pentru perioada 2002-2004 pentru același stat, care dau prioritate măsurilor ce urmăresc combaterea terorismului. Acesta indică faptul că intenția Comisiei este de a-și concentra asistența în materie de luptă antiteroristă asupra gestionării frontierelor, în special asupra imigrației, și asupra combaterii finanțării terorismului.
Potrivit punctului 3 din motivele deciziei respective, „the overall objective of the proposed project is to assist in the implementation of the UNSCR 1373 (2001) in the fight against terrorism and international crime”.
Conform punctului 4 din motivele deciziei atacate, „the purpose of the project is to contribute to the efforts of the Government of the Republic of Philippines to enhance border security and management in the Philippines in accordance with international norms and protocols”.
Concluziile părților
Parlamentul European solicită Curții:
—
anularea deciziei atacate;
—
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
Comisia solicită Curții:
—
respingerea acțiunii ca inadmisibilă sau, în orice caz, ca neîntemeiată;
—
obligarea la plata cheltuielilor de judecată potrivit legii.
Prin Ordonanța președintelui Curții din 28 martie 2006, s-a admis intervenția Regatului Spaniei în prezenta cauză în susținerea concluziilor Comisiei.
Cu privire la admisibilitatea acțiunii
Argumentele părților
Comisia susține că acțiunea Parlamentului European a fost introdusă cu depășirea termenelor stabilite. Aceasta consideră că instituția respectivă a putut lua cunoștință în mod efectiv de decizia atacată înainte de comunicarea oficială din 9 septembrie 2005, decizia respectivă fiind comunicată în mod neoficial printr-o scrisoare trimisă la 12 mai 2005 de delegația de la Manila Secretariatului Comisiei pentru dezvoltare din cadrul Parlamentului European, precum și cu ocazia unui schimb de scrisori din 19 iulie 2005 între membrii serviciilor juridice ale celor două instituții.
Parlamentul European răspunde că termenul pentru introducerea acțiunii în anulare a deciziei atacate, care nu a fost publicată și nu i-a fost adresată, nu a început să curgă decât din ziua în care a avut deplină cunoștință de aceasta, și anume începând din momentul primirii oficiale a scrisorii care conținea o copie a acestei decizii, mai exact, de la 9 septembrie 2005. În opinia Parlamentului European, scrisorile anterioare nu erau suficient de precise pentru a-i permite să ia cunoștință de conținutul exact și de motivele deciziei respective, iar un schimb neoficial de scrisori între colegi din cele două instituții nu putea să aibă valoarea unei comunicări a deciziei atacate.
Regatul Spaniei nu se pronunță cu privire la admisibilitatea acțiunii.
Aprecierea Curții
Conform articolului 230 al cincilea paragraf CE, acțiunile prevăzute la prezentul articol trebuie formulate în termen de două luni, după caz, de la publicarea actului, de la notificarea acestuia reclamantului sau, în lipsă, de la data la care reclamantul a luat cunoștință de actul respectiv.
Conform articolului 254 alineatul (3) CE, directivele și deciziile, altele decât cele care, în temeiul alineatelor (1) și (2) ale aceluiași articol, sunt publicate în
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene,
sunt notificate destinatarilor lor și intră în vigoare prin această notificare.
Este cert că decizia atacată nu a fost publicată în Jurnalul Oficial și nici nu a fost notificată Parlamentului European în calitatea acestuia de destinatar, astfel încât termenul de două luni nu a putut să înceapă să curgă în ceea ce privește această instituție decât din ziua în care a avut deplină cunoștință de decizia respectivă.
Prin urmare, trebuie stabilită data la care Parlamentul European a luat cunoștință cu exactitate de conținutul și de motivele deciziei atacate.
Mai întâi, trebuie arătat că reiese din elementele dosarului faptul că, la 14 decembrie 2004, Comisia a transmis Parlamentului European procesul-verbal succint al reuniunii din 17 și 18 noiembrie 2004 a comitetului de reglementare prevăzut de Regulamentul nr. 443/92 din care rezultă că avizul comitetului respectiv în legătură cu propunerea Comisiei privind proiectul a fost amânat.
Prin întrebările scrise din 8 și 10 februarie 2005, doi membri ai Parlamentului European au solicitat mai multe informații cu privire la soarta rezervată acestei propuneri.
În scrisorile de răspuns din 14 martie și din 22 aprilie 2005, Comisia s-a limitat să retraseze derularea procedurii de adoptare a propunerii respective, să indice că Regulamentul nr. 443/92 constituia temeiul legal al deciziei atacate și să reproducă punctele 3 și 4 din motivele acesteia din urmă. În scrisoarea din 22 aprilie 2005, aceasta s-a referit, în plus, la strategia de țară pentru Filipine cu privire la perioada 2002-2006. Totuși, niciunul dintre răspunsuri nu conținea o copie a deciziei atacate sau a anexei descriptive.
La 22 mai 2005, Parlamentul European, neluând cunoștință cu exactitate, până la acea dată, de conținutul și de motivele deciziei atacate, a solicitat Comisiei, prin intermediul comisiei sale de dezvoltare, o copie a acestei decizii.
Or, numai în urma unei scrisori de rapel din 26 august 2005 Parlamentul European a primit, în sfârșit, la 9 septembrie 2005, o copie a textului deciziei atacate, nedatat și nesemnat, precum și o copie a anexei descriptive.
Trebuie adăugat că, deși Comisia afirmă că a răspuns solicitării Parlamentului European prin scrisoarea din 22 iunie 2005, aceasta nu aduce totuși dovada că instituția respectivă a primit efectiv la acea dată o copie a deciziei atacate. Scrisorile și corespondența neoficială între instituții la care se referă Comisia nu pot fi considerate drept determinante în acest context. Pe de altă parte, Comisia nu a putut combate cu motive temeinice afirmația Parlamentului European potrivit căreia informația care rezultă din aceste contacte neoficiale nu era suficient de precisă pentru a-i permite să ia cunoștință cu exactitate de conținutul și de motivele deciziei atacate.
Având în vedere cele de mai sus, trebuie să se considere că Parlamentul European nu a cunoscut cu exactitate conținutul și motivele deciziei atacate decât în momentul comunicării de către Comisie a textului integral al deciziei respective la 9 septembrie 2005.
În consecință, termenul acordat Parlamentului European pentru a introduce acțiunea a început să curgă la 10 septembrie 2005 și a expirat la 20 noiembrie 2005, termenul pentru considerente de distanță fiind inclus.
Cererea fiind depusă în cazul de față la 16 noiembrie 2005, acțiunea a fost, așadar, introdusă în termenul prevăzut.
Cu privire la acțiune
Argumentele părților
În susținerea acțiunii formulate, Parlamentul European invocă un unic motiv întemeiat pe lipsa de competență a Comisiei pentru a adopta decizia atacată. Într-adevăr, în măsura în care decizia respectivă ar fi clar motivată de considerente care țin de lupta împotriva terorismului și a criminalității internaționale, aceasta ar depăși cadrul trasat de Regulamentul nr. 443/92 pe care se întemeiază și în special articolele 7 și 8 din acest regulament cu privire la cooperarea economică.
Domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 443/92 nu poate fi lărgit de o interpretare extensivă, includerea luptei împotriva terorismului și a criminalității internaționale în domeniul de aplicare al acestui regulament presupunând o modificare a cuprinsului său. Parlamentul European afirmă în această privință că a fost făcută o propunere de către Comisie pentru a include în regulamentul respectiv, printre altele, lupta împotriva terorismului, însă această tentativă nu a reușit.
Chiar dacă Parlamentul European admite că această consolidare a capacităților instituționale intră în cadrul cooperării pentru dezvoltare, acesta consideră că securitatea internațională și lupta împotriva terorismului nu pot să facă parte integrantă din asistența instituțională în temeiul Regulamentului nr. 443/92. Într-adevăr, sprijinul instituțional nu ar constitui un obiectiv în sine, ci cel mult un instrument pentru a reduce sărăcia și a atinge astfel obiectivele politicii de cooperare pentru dezvoltare. În orice caz, lupta împotriva terorismului nu ar intra în competența generală a Comunității.
În subsidiar, Parlamentul European susține, în calitatea acestuia de autoritate bugetară, că decizia atacată trebuie anulată din cauza lipsei de competență a Comisiei pentru a angaja cheltuielile necesare pentru finanțarea proiectului în cauză. Pe de o parte, bugetul ar fi fost angajat fără un act de bază care să autorizeze cheltuielile respective. Pe de altă parte, ar fi vorba de o utilizare necuvenită a creditelor în materie de cooperare pentru dezvoltare cu încălcarea principiului specializării bugetare.
Comisia invocă, în schimb, faptul că lipsa de referire explicită la lupta împotriva terorismului și a criminalității internaționale în Regulamentul nr. 443/92 nu poate vicia decizia atacată printr-o nelegalitate precum cea imputată de Parlamentul European. Într-adevăr, o motivare eventual insuficientă a acestei decizii nu ar afecta validitatea acesteia din urmă. În opinia Comisiei, trebuie să se distingă între obiectivul anunțat prin decizia atacată, care constă în susținerea aplicării Rezoluției 1373, și scopul său specific, care constă în promovarea, prin acordarea unei asistențe pentru gestionarea frontierelor, a consolidării instituționale, care ar fi prevăzută expres la articolele 5 și 6 din Regulamentul nr. 443/92.
Obiectivul urmărit de proiectul pus în aplicare prin decizia atacată nu s-ar limita numai la lupta împotriva terorismului, ci ar tinde să combată în egală măsură traficul de stupefiante și traficul de persoane. Astfel, proiectul ar avea un impact pozitiv în domeniul securității interne, în special în sectorul turismului. Comisia adaugă faptul că proiectul contribuie la crearea unor condiții mai favorabile pentru dezvoltarea economică și pentru investiții și că acesta intră, prin urmare, sub incidența articolelor 7 și 8 din Regulamentul nr. 443/92.
Sprijinindu-se pe cadrul general și pe evoluția politicii de dezvoltare în cursul ultimilor ani, Comisia mai arată că această consolidare instituțională, care constituie unul dintre aspectele orizontale indispensabile dezvoltării durabile, face de acum înainte parte integrantă din politicile comunitare de cooperare. Această constatare ar rezulta și din articolele 177 CE și 181 A CE ai căror termeni arată că poate fi acordat un ajutor în domenii care nu sunt menționate explicit, cum ar fi în special deminarea sau eliminarea armelor ușoare.
Recunoscând că nu dispune de o competență autonomă în materie de luptă împotriva terorismului, Comisia subliniază că Regulamentul nr. 443/92 constituie un instrument financiar în serviciul unei politici globale, astfel încât, în momentul stabilirii domeniului de aplicare al acestuia, trebuie să se dea dovadă de o anumită flexibilitate și să se țină cont în special de cadrul politic general.
În subsidiar, Comisia susține că, având în vedere temeiul legal al Regulamentului nr. 443/92, și anume articolul 235 din Tratatul CE (devenit articolul 308 CE), acest regulament trebuie interpretat în mod extensiv.
În opinia Regatului Spaniei, competențele de executare ale Comisiei trebuie stabilite ținându-se cont de larga putere de apreciere recunoscută instituțiilor comunitare de jurisprudența Curții în domeniile care necesită analize economice complexe. Acesta consideră în special că decizia atacată intră în domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 443/92 din moment ce, pe de o parte, aceasta participă la consolidarea sistemului instituțional al statului beneficiar, sector expres menționat la articolul 8 din regulamentul respectiv, și că, pe de altă parte, aceasta contribuie, prin crearea unui anumit grad de securitate internă, la dezvoltarea economică și socială a acestui stat. Această concluzie ar fi susținută de faptul că Regulamentul nr. 443/92 prevede printre obiectivele sale acțiuni care țin de ameliorarea securității, precum combaterea drogurilor. Printr-o enumerare neexhaustivă a obiectivelor urmărite, regulamentul respectiv ar permite, prin intermediul unei interpretări flexibile, o adaptare la evoluțiile societății internaționale, prin includerea în obiectivele sale a luptei împotriva terorismului și a respectării obligațiilor care rezultă din Rezoluția 1373, obiective care, în plus, nu ar fi incompatibile cu acțiunile politicii comunitare de dezvoltare și cooperare economică.
Aprecierea Curții
Trebuie amintit cu titlu introductiv că, în conformitate cu articolul 7 alineatul (1) al doilea paragraf CE, instituțiile Comunității nu pot acționa decât în limitele atribuțiilor care le sunt conferite de tratat (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 decembrie 2001, Parlamentul European/Consiliul,
C-93/00, Rec., p. I-10119
, punctul 39, și Hotărârea din 14 aprilie 2005, Belgia/Comisia,
C-110/03, Rec., p. I-2801
, punctul 57).
Conform articolului 202 a treia liniuță CE, pentru a asigura realizarea obiectivelor stabilite de tratat și în condițiile prevăzute de acesta, Consiliul Uniunii Europene conferă Comisiei, prin actele pe care le adoptă, competențele de executare a normelor pe care le adoptă. Consiliul poate impune anumite condiții pentru exercitarea acestor competențe și, de asemenea, își poate rezerva dreptul, în anumite cazuri, de a exercita în mod direct competențele de executare.
În cadrul acestor competențe, ale căror limite sunt evaluate în special în funcție de obiectivele generale esențiale ale reglementării în cauză, Comisia este autorizată să adopte toate măsurile necesare sau utile pentru punerea în aplicare a reglementării de bază, în măsura în care nu sunt contrare acesteia (a se vedea în acest sens Hotărârea din 17 octombrie 1995, Țările de Jos/Comisia,
C-478/93, Rec., p. I-3081
, punctele 30 și 31, precum și Hotărârea din 19 noiembrie 1998, Portugalia/Comisia,
C-159/96, Rec., p. I-7379
, punctele 40 și 41).
În speță, Consiliul a conferit Comisiei, potrivit chiar termenilor articolului 15 din Regulamentul nr. 443/92, prerogativa de a administra asistența financiară și tehnică și cooperarea economică cu țările în curs de dezvoltare din America Latină și din Asia. Comisia a adoptat decizia atacată în temeiul acestei competențe de executare.
Astfel cum reiese din punctele cuprinse în partea de motive a deciziei atacate, precum și din anexa descriptivă, proiectul trebuie să contribuie la eforturile Republicii Filipine care urmăresc îmbunătățirea securității și a gestionării frontierelor sale în conformitate cu Rezoluția 1373 care vizează combaterea terorismului și a criminalității internaționale.
În acest scop, proiectul este destinat să pună în aplicare măsuri concrete în patru domenii care intră în cadrul gestionării frontierelor, și anume optimizarea metodelor de gestionare, crearea unui sistem informatic, controlul actelor de identitate, precum și formarea personalului vizat.
În scopul pronunțării cu privire la acțiunea Parlamentului European trebuie, așadar, să se stabilească dacă un obiectiv precum cel urmărit prin decizia atacată, referitor la lupta împotriva terorismului și a criminalității internaționale, intră în domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 443/92.
Desigur, articolele 177 CE-181 CE, introduse de Tratatul UE și care privesc cooperarea cu țările în curs de dezvoltare, urmăresc nu numai dezvoltarea economică și socială durabilă a acestor țări, integrarea armonioasă și progresivă în economia mondială, precum și combaterea sărăciei, ci și dezvoltarea și consolidarea democrației și a statului de drept, precum și respectarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, cu respectarea angajamentelor luate în cadrul Organizației Națiunilor Unite și al altor organizații internaționale.
În plus, rezultă din Declarația comună a Consiliului și a reprezentanților guvernelor statelor membre reuniți în cadrul Consiliului, a Parlamentului European și a Comisiei privind politica de dezvoltare a Uniunii Europene intitulată „Consensul european” (
JO 2006, C 46, p. 1
) că nu poate exista dezvoltare durabilă și eradicarea sărăciei fără pace și securitate și că urmărirea obiectivelor noii politici de dezvoltare a Comunității trece în mod necesar prin promovarea democrației și a respectării drepturilor omului.
Astfel, legiuitorul european a decis, cu ocazia abrogării Regulamentului nr. 443/92 prin Regulamentul (CE) nr. 1905/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 de stabilire a unui instrument de finanțare a cooperării pentru dezvoltare (
JO L 378, p. 41
, Ediție specială, 11/vol. 51, p. 232), să consolideze cadrul politicii de dezvoltare cu scopul de a-i îmbunătăți eficacitatea. În această privință, Regulamentul (CE) nr. 1717/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 noiembrie 2006 de instituire a unui instrument de stabilitate (
JO L 327, p. 1
, Ediție specială, 11/vol. 50, p. 215), instaurează o asistență comunitară, complementară celei acordate în temeiul asistenței externe, contribuind în special la prevenirea în materie de fragilitate a statelor vizate. Conform considerentului (6) al acestui din urmă regulament, trebuie ținut cont de Declarația Consiliului European din 25 martie 2004 privind lupta împotriva terorismului, în care acesta solicită integrarea obiectivelor luptei împotriva terorismului în programele de asistență externă. Conform articolului 4 alineatul (1) litera (a) din regulamentul respectiv, Comisia este împuternicită pe viitor să asigure administrarea asistenței tehnice și financiare în domeniul consolidării competențelor autorităților implicate în lupta împotriva terorismului și a crimei organizate, acordând prioritate în special măsurilor de sprijin privind dezvoltarea și consolidarea legislației antiteroriste, a legilor vamale și a legilor privind imigrația.
La fel de adevărat este că, în mod cert, Regulamentul nr. 443/92 nu conține nicio mențiune expresă referitoare la lupta împotriva terorismului și a criminalității internaționale. În această privință, trebuie subliniat că propunerea de modificare a Regulamentului nr. 443/92, prezentată de Comisie în 2002 [COM(2002) 340 final din 2 iulie 2002] și care urmărea să introducă în domeniul de aplicare al regulamentului respectiv, printre altele, lupta împotriva terorismului, a eșuat.
Totuși, Comisia consideră că decizia atacată a putut fi adoptată în mod valabil în temeiul Regulamentului nr. 443/92 în măsura în care proiectul contribuie direct la consolidarea capacităților instituționale ale țării respective și că acest domeniu de acțiune este menționat explicit atât la articolele 5 și 6 din acest regulament, referitoare la asistența financiară și tehnică, cât și la articolele 7 și 8 din același regulament, referitoare la cooperarea economică.
În această privință, referitor la asistența financiară și tehnică, reiese din articolul 5 din Regulamentul nr. 443/92 că sprijinul acordat instituțiilor naționale din țările în curs de dezvoltare nu constituie un scop în sine, ci un instrument de consolidare a capacității acestora de a administra politicile și proiectele de dezvoltare în domeniile pentru care acest regulament acordă o importanță deosebită, și anume, în special, sectorul rural, siguranța alimentară, protecția mediului, combaterea drogurilor, dimensiunea culturală a dezvoltării, protecția copilului și problemele demografice. Or, consolidarea capacităților administrative a autorităților însărcinate cu gestionarea frontierelor în scopul de a lupta împotriva terorismului și a criminalității internaționale nu poate fi considerată ca integrându-se în unul dintre domeniile de acțiune menționate în regulamentul respectiv.
În ceea ce privește articolul 6 din Regulamentul nr. 443/92, sub aspectul că urmărește să extindă la țările în curs de dezvoltare relativ mai avansate asistența financiară și tehnică menționată la articolul 5 în domeniile și cazurile specifice, în special consolidarea instituțională a administrației publice, rezultă din articolul 1 a treia teză din acest regulament că asistența trebuie să contribuie la consolidarea obiectivelor enumerate în această dispoziție. În consecință, pentru asistența financiară și tehnică prevăzută de acest regulament, consolidarea instituțională menționată la articolul 6 din Regulamentul nr. 443/92 nu constituie nici un scop în sine.
Comisia nu poate nici să se întemeieze pe faptul că proiectul urmărește să crească stabilitatea și securitatea internă a Republicii Filipine.
Într-adevăr, gestionarea frontierelor este, în principiu, de natură să crească stabilitatea și securitatea internă a țării vizate prin faptul că permite îmbunătățirea controalelor în ceea ce privește în special traficul de arme și de stupefiante, precum și traficul de persoane, activități care constituie în mod incontestabil obstacole grave în calea dezvoltării economice și sociale. Trebuie totuși să se constate nu numai că Regulamentul nr. 443/92 nu menționează deloc stabilitatea și securitatea internă, ci și că nu există niciun indiciu care să permită să se conchidă că aceste obiective ar fi vizate implicit de regulamentul respectiv, care, la al șaptelea considerent, definește, printre noile priorități, mediul, dimensiunea umană a dezvoltării și cooperarea economică într-un spirit de interes reciproc.
Contrar celor afirmate de Comisie, are mai puțină importanță dacă au fost adoptate decizii similare deciziei atacate în temeiul Regulamentului nr. 443/92 sau dacă acesta din urmă include materii, precum combaterea drogurilor, al căror impact asupra stabilității și securității interne a țării vizate ar fi comparabil celui pe care l-ar avea lupta împotriva terorismului și a criminalității internaționale. Într-adevăr, pe de o parte, evaluarea competențelor de executare ale Comisiei trebuie să se facă luându-se în considerare elementele caracteristice ale fiecărei decizii, care, în speță, nu permit să se justifice adoptarea deciziei atacate în temeiul articolelor 5 și 6 din Regulamentul nr. 443/92 și, pe de altă parte, spre deosebire de lupta împotriva terorismului și a criminalității internaționale, combaterea drogurilor este menționată expres la articolele 5 și 6 din regulamentul respectiv.
În ceea ce privește consolidarea instituțională în materie de cooperare economică invocată de Comisie, rezultă din articolele 7 și 8 din Regulamentul nr. 443/92 că această cooperare economică trebuie să contribuie la transformarea climatului economic, legislativ, administrativ și social într-unul mai favorabil investițiilor și dezvoltării. În măsura în care orice acțiune de cooperare, prin însuși faptul finanțării care urmează să fie făcută, poate, în principiu, să aibă un impact asupra situației economice a țării respective, un proiect de consolidare instituțională, pentru a fi eligibil cu titlu de cooperare economică, trebuie să se remarce prin existența unei legături directe cu scopul acestuia de a consolida investițiile și dezvoltarea.
Totuși, în cazul de față, astfel cum a subliniat avocatul general la punctele 101 și 102 din concluzii, niciun element din decizia atacată nu permite să se stabilească modul în care obiectivul urmărit de proiect ar putea contribui în mod efectiv la transformarea climatului într-unul mai favorabil investițiilor și dezvoltării economice.
Rezultă din toate cele de mai sus că decizia atacată urmărește un obiectiv în materie de luptă împotriva terorismului și a criminalității internaționale care depășește cadrul politicii de cooperare pentru dezvoltare urmărit de Regulamentul nr. 443/92, astfel încât Comisia a depășit competențele de executare conferite de Consiliu la articolul 15 din regulamentul respectiv.
Decizia atacată trebuie, așadar, anulată pentru acest motiv.
În aceste condiții, nu este necesar să se examineze argumentul, prezentat în subsidiar de Parlamentul European în memoriul său în replică, referitor la lipsa de competență a Comisiei pentru a angaja cheltuielile necesare pentru finanțarea proiectului.
Cu privire la cheltuielile de judecată
În conformitate cu articolul 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Parlamentul European a solicitat obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată, iar Comisia a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată. Potrivit articolului 69 alineatul (4) din acest regulament, Regatul Spaniei suportă propriile cheltuieli de judecată.

Pentru aceste motive, Curtea (Marea Cameră) declară și hotărăște:

1)
Anulează Decizia Comisiei Comunităților Europene de aprobare a unui proiect referitor la securitatea frontierelor Republicii Filipine ce urmează să fie finanțat prin linia 19 10 02 din bugetul general al Comunităților Europene (Philippine Border Management Project, nr. ASIA/2004/016-924).

2)
Obligă Comisia Comunităților Europene la plata cheltuielilor de judecată.

3)
Regatul Spaniei suportă propriile cheltuieli de judecată.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: franceza.