CELEX: 62005CJ0054
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
EÜ artiklid 28 ja 30
Teises liikmesriigis registrisse kantud sõiduki importimine
Kohustus hankida transiidiluba

Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Soome Vabariik nõuab teises liikmesriigis õiguspäraselt registreeritud ja kasutatavate sõidukite jaoks transiidiluba, siis on ta rikkunud EÜ artiklitest 28 ja 30 tulenevaid kohustusi.
Õiguslik raamistik
29. detsembri 1994. aasta mootorsõidukimaksu seaduse nr 1482/1994 (autoverolaki (1482/1994)) paragrahv 1 sätestab, et seda maksu („autovero”; edaspidi „automaks”) tuleb maksta riigile enne sõiduauto Soomes registreerimist või kasutusele võtmist.
Vastavalt nimetatud seaduse paragrahvile 2 loetakse „Soomes kasutusele võtmiseks sõiduki liikluses kasutamist Soome territooriumil isegi siis, kui sõiduk ei ole Soomes registreeritud”.
Mootorsõidukimaksu seaduse paragrahv 35 näeb ette erandid sellest maksukohustusest ning seda eelkõige sõidukitele, mida kasutatakse transiidiloa alusel.
11. detsembri 2002. aasta mootorsõidukiseaduse nr 1090/2002 (ajoneuvolaki (1090/2002)) paragrahvi 8 kohaselt peavad „kõik mootorsõidukid ja […] haagised […] olema registreeritud ja läbinud tehnoseisundi kontrolli, kui käesolevas seaduses või selle alusel ei ole ette nähtud teisiti. Sõidukeid ja nende […] haagiseid, mida ei ole nõuetekohaselt registreeritud või mis ei ole läbinud nõuetekohast tehnoseisundi kontrolli, ei või kasutusele võtta”.
Sama seaduse paragrahvi 64 kohaselt võib registreerimiskohustusest teha määrusega erandeid. 18. detsembri 1995. aasta määruses nr 1598/1995 sõidukite registreerimise kohta (asetus ajoneuvojen rekisteröinnistä (1598/1995); edaspidi „registreerimismäärus”) ongi sellised erandid ette nähtud.
Selle määruse punkti 8 lõike 2 kohaselt:
„Välisriigis registrisse kantud sõidukit või ajutise registreerimismärgiga sõidukit võib registreerimata Soome liikluses kasutada punktides 46–48, 48a, 49–51, 51a, 51b ja 52–56 sätestatud tingimustel. Sõiduki kasutamisele transiidiloa alusel kehtivad samad tingimused.”
Sama määruse punkt 48 sätestab:
„1.   Registreerimisega tegelev ametiasutus ja toll võivad väljastada sõiduki tehnokontrolli viimiseks, Soomes registreerimata sõiduki transiidiks, näitusel ja võistlusel osalemiseks või esitlemiseks Soomes või sõiduki transiidiks muul erandlikul põhjusel taotluse alusel kirjaliku transiidiloa selle sõiduki liikluses kasutamiseks. Transiitnumbrid väljastatakse koos transiidiloa väljastamisega.
2.   Transiidiluba väljastatakse, kui sõiduki kohta on olemas kehtiv liikluskindlustus ning on tasutud bensiinimootorsõidukimaks [„ajoneuvovero”] ja diiselmootorsõidukimaks [„moottoriajoneuvovero”].
3.   Transiidiluba väljastatakse liikluses kasutamiseks vajalikuks ajaks. Pikemaks kui seitsmeks päevaks saab luba väljastada üksnes erandlikel asjaoludel. Selliseks asjaoluks ei saa lugeda võistlusel osalemist.
4.   Sõidukit ei või transiidiloa alusel kasutada, kui see ei ole oma seisukorralt, mõõtmetelt või massilt kõlbulik liikluses kasutamiseks.”
Registreerimismääruse punkti 48 lõikes 2 nimetatud aastamaksud on asendatud uue aastamaksuga („ajoneuvovero”), mis kehtestati 30. detsembri 2003. aasta seadusega nr 1281/2003 (ajoneuvoverolaki (1281/2003)). Sõidukid, millele on väljastatud transiidiluba, on selle seaduse paragrahvi 12 lõike 10 alusel sellest aastamaksust vabastatud.
18. detsembri 2003. aasta määruse nr 1116/2003 sõidukiregistrisse kantavate andmete kohta (valtioneuvoston asetus ajoneuvoliikennerekisterin tiedoista (1116/2003)) punkti 21 lõikes 2 on loetletud transiidiloal esitatav teave, mis kantakse sõidukiregistrisse:
„Transiidiloalt kantakse registrisse loa omaniku nimi, aadress, isikukood või registrikood, sõiduki mark ja mudel, valmistajatehase tähis, registreerimismärgi andmed, tsiviilvastutuskindlustuse andmed, loa väljastamise kuupäev ja selle väljastanud ametiasutus, loa kehtivusaeg ja eesmärk, loaga seotud tasud ja vajadusel teekond.”
Kohtueelne menetlus
Pärast seda, kui komisjonile oli laekunud mitu kaebust Soome õigusaktide ja pädevate ametiasutuste praktika kohta seoses transiidilubadega, mida nõutakse teises liikmesriigis registrisse kantud sõidukitelt, saatis komisjon Soome Vabariigile 17. mail 2002 kirja, milles ta nõudis selgitusi kõnesolevate õigusaktide ja praktika kohta.
Kuna Soome Vabariigi vastus ei rahuldanud komisjoni, alustas viimane kohtueelset menetlust, esitades 9. aprillil 2003. aastal märgukirja, milles ta juhtis tähelepanu asjaolule, et Soomes elavatele isikutele pandud kohustus hankida Soome piiri ületamisel transiidiluba piirab kaupade vaba liikumist ja rikub seega EÜ artiklit 28. Komisjon märkis lisaks ka seda, et transiidiloa seitsmepäevane kehtivusaeg on liiga lühike ja on sellisena vastuolus EÜ artikliga 28.
16. detsembri 2003. aasta põhjendatud arvamuses tegi komisjon Soome Vabariigile ettepaneku võtta selle arvamuse täitmiseks vajalikud meetmed kahe kuu jooksul arvamuse kättesaamisest.
Kuna Soome Vabariik kordas oma algseid seisukohti ega täitnud põhjendatud arvamust ettenähtud tähtaja jooksul, esitas komisjon EÜ artikli 226 teise lõigu alusel käesoleva hagi.
Hagi
Poolte argumendid
Komisjoni hinnangul on registreerimismäärusega kehtestatud transiidiloakord vastuolus EÜ artiklitega 28 ja 30. Juhuks, kui Euroopa Kohus ei peaks niisugust rikkumist tuvastama, väidab komisjon teise võimalusena, et mainitud loa seitsmepäevane kehtivusaeg on oma lühidust arvestades juba iseenesest vastuolus nende artiklitega.
Komisjoni arvates on transiidiloa menetlus seadusest tulenev haldusmenetluse staadium, mis eelneb sõiduki registreerimismenetlusele, kui Soomes elav isik soovib importida teises liikmesriigis õiguspäraselt registrisse kantud sõidukit.
Komisjoni hinnangul on sellisel loal koguselise impordipiirangu või samaväärse toimega meetme tunnused EÜ artikli 28 tähenduses, kuna Soomes elaval isikul ei ole ühtki õiguslikku tagatist, et ta võib teises liikmesriigis õiguspäraselt registrisse kantud sõidukit, mille ta on Soome importinud, Soome liikluses kasutada.
Komisjoni hinnangul tuleneb registreerimismääruse artiklist 48, et transiidiloa väljastamine on jäetud pädevate ametiasutuste otsustada, ilma et selle taotlejal oleks mingit kindlust, et see luba talle väljastatakse.
Ta rõhutab, et sõiduki valdaja peab üldjuhul peatuma Soome piiril, et taotleda transiidiluba ja et igal juhul nõuab transiidiloa taotlemine, isegi kui see toimub enne Soome piiri ületamist, et sõidukit importida sooviv isik läheks tolliametisse. Lisaks kaasnevad transiidiloa väljastamisega kulutused.
Lõpuks leiab komisjon, et transiidiloa vajalikkust ei saa õigustada ühegi EÜ artiklis 30 nimetatud ülekaaluka üldise huviga. Eelkõige ei vasta see maksukontrolli tõhususe tagamise nõuetele ega liiklusohutuse eesmärgile.
Soome Vabariik väidab esimese võimalusena, et transiidiloakord, mis ei ole seotud sõiduki registreerimismenetlusega, ei kujuta endast impordipiirangut EÜ artikli 28 tähenduses.
Oma seisukoha põhjenduseks väidab ta, et kõnesolevat korda kohaldatakse nii registreerimata ja maksustamata sõidukite ajutisele kasutamisele Soomes kui ka olukordadele, mil Soomes alalist elukohta omav isik impordib välisriigist sõiduki, mida selles liikmesriigis ei ole registrisse kantud. Ta täpsustab, et selle loa väljastamisel ei ole otsest seost piiri ületamisega, kuna see on seotud üksnes sõiduki liikluses kasutamisega, mistõttu transiidiloa nõuet kohaldatakse vahet tegemata kõigile Soomes veel registreerimata sõidukitele.
Soome Vabariik rõhutab, et lisaks transiidiloa madalale maksumusele on selle loa saamise menetlus kiire ja lihtne, kuna see väljastatakse tehnoseisundit eelnevalt kontrollimata, kusjuures sõiduk ei pea transiidiloa taotluse esitamisel olema taotleja valduses.
Lisaks märgib ta, et transiidiloa väljastamiseks on kehtestatud tingimused ja järelikult ei saa pädevate ametiasutuste otsus põhineda meelevaldsel hinnangul.
Teise võimalusena leiab Soome Vabariik, et transiidiloamenetlus on igal juhul põhjendatud, kuna tegemist on lihtsaima viisiga tagada tõhusa maksukontrolli ja liiklusohutuse saavutamine.
Selle kohta väidab ta esiteks, et kui Soome territooriumil liikleb Soomes registreerimata sõiduk, siis peab olema eksimise ohuta võimalik kindlaks teha, kas tegemist on automaksust vabastatud sõidukiga või sõidukiga, millelt tuleb see maks tasuda. Transiidiluba võimaldab usaldusväärsel moel kindlaks teha selliste sõidukite, mille omanikud on alaliselt Soomes elavad isikud, liikluses kasutusele võtmise kuupäeva, millest algab maksuvaba kasutamise tähtaeg, ja võimaldab vältida ulatuslikke liikluskontrolle, mis puudutaksid välisriikide registreerimismärgiga sõidukeid ning mida oleks vaja korraldada transiidiloa puudumisel.
Teiseks väidab Soome Vabariik, et transiidiloakord kindlustab, et teave kasutatava sõiduki ja selle loa omaniku kohta kantakse sõidukiregistrisse. Registri ajakohastamine on vajalik, et kontrollida aastamaksu tasumist. Lisaks on see teave hädatarvilik liiklusohutuse seisukohalt, seda eriti liiklusalaste rikkumiste või õnnetusjuhtumi korral.
Transiidiloa kehtivusaja kohta leiab see liikmesriik, et see on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega ega ole seetõttu vastuolus EÜ artiklitega 28 ja 30. Ta täpsustab, et kehtivusaega on taotluse alusel võimalik pikendada.
Euroopa Kohtu hinnang
Komisjon heidab Soome Vabariigile ette EÜ artiklite 28 ja 30 rikkumist, kuna see liikmesriik nõuab, et Soomes elav isik, kes soovib importida teises liikmesriigis õiguspäraselt registrisse kantud sõidukit, taotleks transiidiluba selle sõiduki liikluses kasutamiseks enne Soomes registrisse kandmist ja enne mootorsõidukimaksude tasumist.
EÜ artiklis 28 kehtestatud koguseliste piirangutega samaväärse toimega meetmete keeld hõlmab kõiki liikmesriigi õigusnorme, mis võivad otse või kaudselt, tegelikult või potentsiaalselt takistada ühendusesisest kaubandust (vt eelkõige 19. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-420/01: komisjon
vs.
Itaalia, EKL 2003, lk I-6445
, punkt 25; 23. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-192/01: komisjon
vs
. Taani, EKL 2003, lk I-9693
, punkt 39; 2. detsembri 2004. aasta otsus kohtuasjas
C-41/02: komisjon
vs
. Madalmaad, EKL 2004, lk I-11375
, punkt 39 ja viidatud kohtupraktika, ning 10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-147/04: De Groot en Slot Allium ja Bejo Zaden, EKL 2006, lk I-245
, punkt 71).
Peale selle on Euroopa Kohus juba sedastanud, et EÜ artikkel 28 keelab ühendusesisestes suhetes kohaldada siseriiklikku õigust, millest tuleneb – kuigi puhtformaalne – impordilitsentsi või samalaadse menetluse nõue (vt 8. veebruari 1983. aasta otsus kohtuasjas
124/81: komisjon
vs
. Ühendkuningriik (kõrgkuumutatud piima kohtuotsus), EKL 1983, lk 203
, punkt 9, ja 5. juuli 1990. aasta otsus kohtuasjas
C-304/88: komisjon
vs
. Belgia, EKL 1990, lk I-2801
, punkt 9, ja 28. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-434/04: Ahokainen ja Leppik, EKL 2006, lk I-9171
, punkt 20).
On selge, et transiidiloakord, mis seab formaalsusi teises liikmesriigis õiguspäraselt registrisse kantud ja Soome elaniku poolt imporditud sõiduki kasutamisele Soome liikluses, võib takistada ühendusesisesest kaubandust ja piirata teistes liikmesriikides seaduslikult toodetavate ja/või turustatavate kaupade turulepääsu.
Sellest takistusest annab tunnistust eelkõige asjaajamine, mida teisest liikmesriigist pärineva sõiduki valdaja peab ette võtma enne, kui sõidukit on võimalik õiguspäraselt Soome territooriumil kasutada; see asjaajamine võib sõltuvalt olukorrast hõlmata isiku kohustust peatuda piiripunktis transiidiloa saamiseks ning igal juhul toob see kaasa kulutusi, kuna loa väljastamine ei toimu tasuta. Veelgi enam, kui piiri ületamisel sellist luba ei ole, siis põhimõtteliselt ei või sõidukit liikluses kasutada.
Lisaks ei ole transiidiloa väljastamiseks kehtestatud mingit tähtaega, mida arvestataks alates selle loa saamiseks taotluse esitamisest, ja registreerimismääruse punkti 48 lõike 1 kohaselt ei ole vastavatel ametiasutustel kohustust seda luba väljastada, mida Soome Vabariik ka kohtuistungil kinnitas.
Taotleja ei ole saa seega pädevate ametiasutuste võimu arvestades olla kindel, et talle väljastatakse mõistliku tähtaja jooksul luba, mis on aga hädavajalik sõiduki liikluses kasutamiseks vastavalt õigusaktides sätestatud nõuetele. Siinkohal ei ole oluline, et loataotluse rahuldamata jätmise haldusotsuse peale võib esitada kaebuse.
Kaupade vaba liikumine on aga õigus, mille kasutamine ei saa sõltuda liikmesriigi ametiasutuste kaalutlusõigusest või heakskiidust (vt eespool viidatud nn kõrgkuumutatud piima kohtuotsus, punkt 10).
Lõpuks on kindel ka asjaolu, et kõnesolev dokument on kehtiv üksnes lühikese aja vältel ning et on olemas oht, et sõidukit ei saa kasutada pärast Soome õiguses sätestatud seitsmepäevase tähtaja möödumist, veel enne seda, kui sõiduk on lõplikult registreeritud ja maks tasutud.
Kuigi transiidiluba kuulub EÜ artikli 28 kohaldamisalasse, tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et liikmesriigi õigusnorme, mis kujutavad endast koguselise piiranguga samaväärse toimega meedet, võib õigustada mõne EÜ artiklis 30 loetletud üldise huviga või kohustuslike nõuetega (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs
. Itaalia, punkt 29, ja 5. veebruari 2004. aasta otsus kohtuasjas
C-270/02: komisjon
vs
. Itaalia, EKL 2004, lk I-1559
, punkt 21). Igal juhul peab liikmesriigi säte olema taotletud eesmärgi saavutamiseks sobiv ega tohi minna kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik (vt eelkõige 20. juuni 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-388/00 ja C-429/00: Radiosistemi, EKL 2002, lk I-5845
, punktid 40–24, ja 8. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-14/02: ATRAL, EKL 2003, lk I-4431
, punkt 64).
Liikmesriigi pädevate ametiasutuste ülesanne on siinkohal tõendada esiteks, et nende õigusnormid on vajalikud ühe või mitme EÜ artiklis 30 nimetatud eesmärgi saavutamiseks või kohustusliku nõude täitmiseks, ja teiseks, et need õigusnormid on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused ATRAL, punkt 67; 19. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas komisjon
vs
. Itaalia, punktid 30 ja 31, ning 5. veebruari 2004. aasta otsus kohtuasjas komisjon
vs
. Itaalia, punkt 22).
Mis puudutab Soome Vabariigi argumenti, et transiidiluba on hädatarvilik liiklusohutuse saavutamiseks, kuivõrd see võimaldab siseriiklikku sõidukiregistrisse kantava teabe ajakohastamise kaudu täpselt tuvastada konkreetseid sõidukeid, siis on selge, et liiklusohutus on üks ülekaalukatest üldistest huvidest, mis võib õigustada kaupade vaba liikumise piirangut (vt eelkõige 5. oktoobri 1994. aasta otsus kohtuasjas
C-55/93: Van Schaik, EKL 1994, lk I-4837
, punkt 19; 12. oktoobri 2000. aasta otsus kohtuasjas
C-314/98: Snellers, EKL 2000, lk I-8633
, punkt 55, ja 21. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas
C-451/99: Cura Anlagen, EKL 2002, lk I-3193
, punkt 59).
Siiski ei ole leidnud tõendamist, et transiidiloa väljastamine, mille käigus kleebitakse sõidukitele esialgse registreerimismärgi asemele transiitmärk ja seda luba käsitlev teave kantakse sõidukiregistrisse, on ka tegelikult suunatud liiklusohutuse saavutamisele, seda enam, et kõnesolevat luba ei nõuta mitte kõigi teistes liikmesriikides registreeritud sõidukite puhul, mida kasutatakse Soome liikluses.
Igal juhul tuleb toonitada, nagu seda tegi kohtujurist oma ettepaneku punktis 72, et enne sõidukite lõplikku Soomes registreerimist on nende tehnilisi andmeid võimalik tuvastada sõltumata sellest, millises liikmesriigis need on registrisse kantud, kuna kõigis liikmesriikides on olemas sõidukite registreerimise süsteem (vt selle kohta 23. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-232/03: komisjon
vs
. Soome, EKL 2006, lk I-27
, punkt 51).
Eelnevast järeldub, et Soome Vabariik ei ole tõendanud, et transiidiloakorda õigustab liiklusohutuse eesmärk.
Mis puudutab tõhusa maksukontrolli tagamise vajadusel põhinevat argumenti – arvestades, et selline eesmärk on üks kohustuslikest nõuetest, millega võib õigustada EÜ artikli 28 alusel keelatud samaväärse toimega meedet (vt eelkõige 12. märtsi 1987. aasta otsus kohtuasjas
176/84: komisjon
vs
. Kreeka, EKL 1987, lk 1193
, punkt 25) –, siis on selge, et Soome Vabariik võib õiguspäraselt kehtestada kontrollimenetlusi, mis võimaldavad teha kindlaks, millised on need sõidukid, mis tuleb küll Soomes registreerida, kuid mis võivad ajutiselt olla mootorsõidukimaksust vabastatud.
Vaidlusaluste õigusnormide proportsionaalsusele antava tõlgenduse ja niisamuti küsimuse osas, kas taotletavat eesmärki oleks võimalik saavutada ühendusesisest kaubandust vähem mõjutavate piirangute abil, tuleb nentida, et Soome Vabariik ei ole konkreetselt tõendanud, et kõnesolev kaupade vaba liikumise piirang on taotletava eesmärgi saavutamiseks proportsionaalne.
Sarnase tulemuse võib saavutada ka vähem piiravate meetmetega, millega määratakse kindlaks kuupäev, mil algas sõiduki kasutamine, ilma et oleks tasutud mootorsõidukimakse. Selle kohta nähtub nii esitatud märkustest ja kohtuistungil esitatud seisukohtadest kui ka kohtujuristi ettepaneku punktist 83, et niisugune meede on näiteks liikluses kasutusele võtmise deklareerimise kohustus sõiduki omaniku või valdaja algatusel, millise kohustuse rikkumisele järgnevad kohased sanktsioonid. Sellise deklaratsiooniga võib siduda alates deklaratsiooni esitamisest kulgema hakkava mõistliku tähtaja, mille jooksul maksukohustuslane võib sõidukit kasutada, kuigi ta ei ole tasunud mootorsõidukimakse.
Eelnevaid kaalutlusi arvestades tuleb sedastada, et kuna Soome Vabariik nõuab teises liikmesriigis õiguspäraselt registreeritud ja kasutatavate sõidukite jaoks transiidiluba, mis on kehtestatud registreerimismäärusega, siis on ta rikkunud EÜ artiklitest 28 ja 30 tulenevaid kohustusi.
Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 2 kohaselt on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on taotlenud kohtukulude jätmist Soome Vabariigi kanda ja viimase väited on tagasi lükatud, tuleb kohtukulud jätta Soome Vabariigi kanda.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:

1.
Kuna Soome Vabariik nõuab teises liikmesriigis õiguspäraselt registreeritud ja kasutatavate sõidukite jaoks transiidiluba, mis on kehtestatud18. detsembri 1995. aasta määrusega nr 1598/1995 sõidukite registreerimise kohta (asetus ajoneuvojen rekisteröinnistä (1598/1995)), siis on ta rikkunud EÜ artiklitest 28 ja 30 tulenevaid kohustusi.

2.
Mõista kohtukulud välja Soome Vabariigilt.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: soome.