CELEX: 62004CJ0491
Bendrijos muitinės kodeksas
Muitinė vertė
Importo muitai
Džersyje įsteigtos bendrovės atliktas prekių tiekimas ir Jungtinėje Karalystėje suteiktos paslaugos

Prašymu priimti prejudicinį sprendimą prašoma išaiškinti 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio
Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1, toliau – Muitinės kodeksas), 29 straipsnį.
Šis prašymas pateiktas byloje
Dollond & Aitchison Ltd
(toliau – D&A)
prieš Commissioners of Customs & Excise
(toliau –
Commissioners
) dėl iš Džersio salos (Normanų salos) paštu į Jungtinę Karalystę pristatytų kontaktinių lęšių, kurie ten buvo tiekiami kartu
teikiant apžiūros, konsultavimo ir priežiūros paslaugas, muitinės vertės.

Teisinis pagrindas
Pagal 1977 m. gegužės 17 d Šeštosios. Tarybos direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo
– Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas (OL L 145, p. 1), iš dalies pakeistos 1992 m. gruodžio
14 d. Tarybos direktyva 92/111/EB (OL L 384, p. 47, toliau – Šeštoji direktyva) 2 straipsnį šios direktyvos taikymo sritis
apibrėžta taip:
„Pridėtinės vertės mokesčiu apmokestinamas:
1) prekių tiekimas ar paslaugų teikimas, kai šalies teritorijoje už atlygį prekes tiekia ar paslaugas teikia apmokestinamasis
asmuo, veikdamas kaip toks;
2) prekių importas.“
Šios direktyvos 3 straipsnyje apibrėžtas jos teritorinis taikymas, 2 dalyje nurodant, kad „<...> „šalies teritorija“ – tai
teritorija, kuriai taikoma Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartis, kaip nurodyta kiekvienos valstybės narės atžvilgiu
227 straipsnyje (dabar, po pakeitimo – EB 299 straipsnis)“.
EB 299 straipsnio 6 dalies c punktas nurodo, kad „<...> ši Sutartis taikoma Normanų saloms <...> tik tiek, kiek reikia įgyvendinti
susitarimams dėl šių salų, nurodytiems Sutartyje dėl naujų valstybių narių įstojimo į Europos ekonominę bendriją ir į Europos
atominės energijos bendriją, pasirašytoje 1972 m. sausio 22 d.“
Protokolo Nr. 3, pridėto prie Akto dėl Danijos Karalystės, Airijos ir Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės
stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų (OL L 73, 1972, p. 14) 1 straipsnio 1 dalis nustato, kad „Bendrijos taisyklės,
o ypač tos, kurios įtvirtintos Stojimo akte, susijusios su muitinės veikla ir kiekybiniais apribojimais, Normanų saloms <...>
taikomos tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ir Jungtinei Karalystei. <...>“
Pagal Šeštosios direktyvos 11 straipsnio B skirsnio 1 dalį, apmokestinamoji vertė yra „muitinė vertė, nustatyta pagal galiojančias
Bendrijos nuostatas“.
Muitinė vertė nustatoma pagal Muitinės kodekso 29 straipsnį, kuriame numatyta:
„1.      Importuojamų prekių muitine verte laikoma sandorio vertė, tai yra kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už prekes, parduodamas
eksportui į Bendrijos muitų teritoriją, prireikus patikslinta vadovaujantis 32 ir 33 straipsniais <...>
<...>
3.      a)     Faktiškai sumokėta arba mokėtina kaina – tai visi pirkėjo įvykdyti ar priklausantys įvykdyti mokėjimai pardavėjui arba pardavėjo
naudai už importuotas prekes, įskaitant visus įvykdytus arba priklausančius įvykdyti pirkėjo mokėjimus pardavėjui arba, vykdant
pardavėjo įsipareigojimus, trečiajam asmeniui, esančius importuotų prekių pardavimo pirkėjui sąlyga <...>“.
Jei muitinės vertės negalima nustatyti vadovaujantis Muitinės kodekso 29 straipsniu, reikia vadovautis šio kodekso 30 straipsnio
2 dalimi, kuri nustato:
„Muitine verte, nustatyta vadovaujantis šiuo straipsniu, laikoma:
a)      tapačių prekių, parduotų eksportui į Bendriją ir eksportuotų tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu kaip ir prekės, kurių vertė
nustatinėjama, sandorio vertė;
b)      panašių prekių, parduotų eksportui į Bendriją ir eksportuotų tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu kaip ir prekės, kurių vertė
yra nustatinėjama, sandorio vertė;
c)      vertė, nustatyta pagal prekių vieneto kainą, už kurią Bendrijoje su pardavėjais nesusijusiems asmenims parduotas didžiausias
bendras importuotų prekių ar tapačių arba panašių importuotų prekių kiekis;
d)      apskaičiuotoji vertė, gauta susumavus:
–        medžiagų ir gamybos arba kitokio perdirbimo, atlikto gaminant importuotas prekes, išlaidas arba vertę;
–        pelną ir bendrąsias išlaidas, kurių dydis lygus pelnui ir bendrosioms išlaidoms, kurios paprastai atsispindi šalies eksportuotojos
gamintojų vykdomoje prekyboje prekėmis, parduodamomis eksportui į Bendriją, kurios yra tos pačios klasės ar rūšies kaip ir
prekės, kurių vertė nustatinėjama;
–        32 straipsnio 1 dalies e punkte nurodytų elementų išlaidas arba vertę. <...>“.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

D&A
yra optikos įmonė, turinti filialų visoje Jungtinėje Karalystėje. Iki 1998 m.
D&A
taikė sistemą, pagal kurią pirkėjai kas tris mėnesius įsigydavo vienkartinius kontaktinius lęšius vietos filiale. Jie turėjo
teisę gauti tam tikras profesionalias paslaugas ir privalėjo kasmet pasitikrinti regėjimą. Mokesčių tarnybų nuomone, šią sistemą
sudaro du atskiri elementai, t. y. prekių tiekimas, apmokestinamas standartiniu pridėtinės vertės mokesčio (toliau – PVM)
tarifu, ir nuo šio mokesčio atleistas paslaugų teikimas.
1998 m. sistema pakito taip, kad su ieškove pagrindinėje byloje nesusijusi bendrovė ėmė siųsti kontaktinius lęšius, plovimo
tirpalus ir laikymo dėžutes iš Škotijos.
D&A
nepakeitė PVM apskaičiavimo būdo, nepaisant to, kad dėl Teisingumo Teismo praktikos pasikeitimo priėmus sprendimą
Leightons Ltd prieš CEC
mokesčių tarnybos nusprendė, jog kontaktinių lęšių tiekimas yra mišrus tiekimas, kurį sudaro prekių tiekimas ir paslaugų,
apimančių visas profesionalias paslaugas, įskaitant kontaktinių lęšių patikrinimą ir pritaikymą, teikimas.
Nuo 1999 m. liepos mėn. bendrovė perkėlė sandėliavimą į Džersį, kad galėtų naudotis pigesnėmis pašto paslaugomis.

Dolland & Aitchison Lenses Direct Ltd
(toliau –
DALD
), tos pačios grupės bendrovė, įsteigta pagal Džersio salos įstatymus, 1999 m. liepos 1 d. – 2001 m. birželio 30 d. iš Džersio
paštu siuntė vienkartinius kontaktinius lęšius abonentams Jungtinėje Karalystėje. Abonentai mokėjo nustatyto dydžio mėnesinį
mokestį, už kurį periodiškai gaudavo vienkartinius kontaktinius lęšius kartu su jų priežiūrai būtinais plovimo tirpalais ir
laikymo dėžutėmis. Kaina taip pat apėmė su kontaktiniais lęšiais susijusias konsultacijas ir pirminę apžiūrą, jų patikrinimą
bent kartą per metus bei kitą su jų naudojimu susijusią vėlesnę priežiūrą.

Commissioners
1999 m. spalio 18 d. sprendimu nustatė, kad
DALD
, iš Džersio siųsdama kontaktinius lęšius pirkėjams Jungtinėje Karalystėje, tik tiekė prekes, o ne tiekė prekes ir teikė paslaugas.
Antru 2001 m. rugsėjo 6 d. sprendimu jie nurodė, kad realią siuntos vertę sudarė visos kaip prekių pardavimo pirkėjui sąlyga
mokėtinos sumos, t. y. bendra kaina.

D&A
apskundė šiuos du sprendimus apeliacine tvarka.
Šiomis aplinkybėmis
VAT and Duties Tribunal,
Mančesteris, nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti šiuos prejudicinius klausimus:
1)      Ar pirkėjo atlikto mokėjimo <...> (
DALD
) dalis, skirta atlyginti už nurodytas paslaugas, teikiamas <...> (
D&A
) arba jos įgaliotų bendrovių, įtrauktina į bendrą sumą, mokamą už nurodytas prekes, ir sudaro už nurodytas prekes mokamos
ar mokėtinos kainos (Muitinės kodekso) 29 straipsnio prasme neatskiriamą dalį, kai pirkėjas yra privatus vartotojas ir importuotojas,
kurio vardu <...> (
DALD
) moka importo PVM?
Šiuo atveju nurodytos prekės yra šios:
i)      kontaktiniai lęšiai;
ii)      plovimo tirpalai;
iii)      laikymo dėžutės.
Šiuo atveju nurodytos paslaugos yra šios:
iv)      su kontaktiniais lęšiais susijusi apžiūra;
v)      konsultacijos kontaktinių lęšių klausimais;
vi)      bet kokia vėlesnė priežiūra pirkėjo pageidavimu.
2)      Jei atsakymas į pirmąjį klausimą neigiamas, ar mokėjimo už nurodytas prekes suma vis dėlto gali būti apskaičiuojama pagal
minėtą <...> (Muitinės kodekso) 29 straipsnį, ar turi būti nustatoma pagal jo 30 straipsnį?
3)      Atsižvelgiant į tai, kad Normanų salos yra Bendrijos muitų teritorijos dalis, tačiau nėra PVM taikymo teritorijos dalis Šeštosios
direktyvos <...> tikslais, ar nustatant, į kokią sandorio dėl nurodytų paslaugų teikimo ir nurodytų prekių tiekimo dalį arba
dalis reikia atsižvelgti taikant Europos Bendrijų bendrąjį muitų tarifą, yra taikytini visi Teisingumo Teismo 1999 m. vasario
25 d. Sprendime
CPP
(C‑349/96, Rink. p. I‑973) pateikti kriterija, ar dalis jų?

Dėl prejudicinių klausimų
Pirmiausia primintina, kad Džersio sala yra neatskiriama Bendrijos muitų teritorijos dalis, tačiau yra trečioji teritorija
pagal Šeštosios direktyvos nuostatas. Todėl Džersyje įsteigtos bendrovės prekės pristatymas Jungtinėje Karalystėje gyvenančiam
pirkėjui yra importas pagal Šeštosios direktyvos 2 straipsnio 2 dalį. Tokiu atveju šios direktyvos 11 straipsnio B skirsnio
1 dalis apibrėžia apmokestinamąją vertę kaip „muitinę vertę“, nustatytą pagal Bendrijos muitinės kodekso 29 straipsnį.
Todėl į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus reikia atsakyti juos išnagrinėjus tik atsižvelgiant
į šią nuostatą.
Klausimų nagrinėjimą reikia pradėti nuo trečiojo klausimo, kuris yra pirmojo klausimo nagrinėjimo prielaida.

Dėl trečiojo klausimo
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas trečiuoju klausimu siekia sužinoti, ar minėtame sprendime
CPP
pateikti principai taikytini nustatant sandorio elementus, į kuriuos reikia atsižvelgti taikant Muitinės kodekso 29 straipsnį.
Atsižvelgiant į šio sprendimo 17 punkte nurodytas priežastis ir kaip tvirtina Europos Bendrijų Komisija ir Jungtinės Karalystės
vyriausybė, būtina patikslinti, kad šis sprendimas, ypač jo 27 punktas, susijęs su valstybėje narėje PVM apmokestinamo sandorio
apimtimi, negali būti aiškinamas kaip pateikiantis kriterijus, kuriais galima šiuo atveju vadovautis taikant Muitinės kodekso
29 straipsnį.
Todėl į trečiąjį klausimą atsakytina, kad minėtame sprendime
CPP
pateiktais principais netinka vadovautis šiuo atveju nustatant sandorio elementus, į kuriuos reikia atsižvelgti taikant Muitinės
kodekso 29 straipsnį.

Dėl pirmojo klausimo
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, ar pirkėjo sumokėtą sumą už nagrinėjamas
nurodytas paslaugas, t. y. su kontaktiniais lęšiais susijusią apžiūrą, konsultacijas ir bet kokią vėlesnę priežiūrą, reikia
pridėti prie bendros mokėjimo už nurodytas prekes, t. y. kontaktinius lęšius, plovimo tirpalus ir laikymo dėžutes, sumos,
kad šios sumos kartu sudarytų sandorio vertę Muitinės kodekso 29 straipsnio prasme.

D&A
tvirtina, kad pirkėjo atlikto mokėjimo dalies, skirtos atlyginti už nurodytas paslaugas, negalima įtraukti į bendrą mokėjimo
už nurodytas prekes sumą taip, kad ji sudarytų sandorio vertės Muitinės kodekso 29 straipsnio prasme neatskiriamą dalį. Vis
dėlto ji mano, kad mokėjimo sumą už nurodytas prekes galima apskaičiuoti pagal minėtą 29 straipsnį ir nereikia vadovautis
šio kodekso 30 straipsniu.
Vokietijos ir Jungtinės Karalystės vyriausybės bei Komisija mano, kad nurodytų prekių muitinė vertė turi būti apskaičiuota
į ją įtraukiant nurodytų paslaugų vertę.
Atsakant į prejudicinį klausimą primintina, kad Teisingumo Teismas jau nusprendė, jog, siekiant apibrėžti „sandorio vertės“
sąvoką, apskaičiavimą reikia pagrįsti konkretaus pardavimo sąlygomis (žr. 1986 m. vasario 4 d. Sprendimo
Van Houten
, 65/85, Rink. p. 447, 13 punktą).
Teisingumo Teismas taip pat nustatė, kad nors programinė įranga yra ne prekė, o nematerialus turtas, kuriam netaikomas bendrasis
muito tarifas, ją įsigyjant patiriamos išlaidos laikytinos neatskiriama sumokėtos ar mokėtinos kainos už prekes, į kurias
ji yra inkorporuota, dalimi (žr. 1991 m. balandžio 18 d. Sprendimo
Brown Boveri
, C‑79/89, Rink. p. I‑1853; 21 punktą).
Be to, nustatęs, kad importavus prekes atlikti tyrimai buvo būtini, siekiant įvykdyti prekių tiekimo sutarties sąlygas, Teisingumo
Teismas nusprendė, kad minėtų tyrimų išlaidos, kurias pirkėjui išrašytoje sąskaitoje importuotojas prideda prie prekių kainos,
laikytinos neatskiriama prekių „sandorio vertės“ dalimi (žr. 2000 m. spalio 19 d. Sprendimo
Sommer
, C‑15/99, Rink. p. I‑8989, 24–27 punktus).
Galiausiai 2002 m. gruodžio 5 d. Sprendime
Overland Footwear
(C‑379/00, Rink. p. I‑11133, 17 punktas) Teisingumo Teismas nusprendė, kad Muitinės kodekso 29, 32 ir 33 straipsniai turi
būti aiškinami taip: pirkimo komisiniai, įskaityti į deklaruotą muitinę vertę ir importo deklaracijoje nenurodyti atskirai
nuo prekių pardavimo kainos, laikytini sandorio kainos dalimi pagal to paties kodekso 29 straipsnį ir todėl apmokestintini.
Šiuo atveju būtina nustatyti, ar Jungtinėje Karalystėje suteiktų paslaugų kaina yra neatskiriama iš Džersio salos į Jungtinę
Karalystę atsiųstų prekių kainos dalis, kad būtų galima laikyti, jog šie du elementai kartu sudaro sandorio vertę Muitinės
kodekso 29 straipsnio prasme.
Šiuo aspektu aplinkybė, kad vienas iš dviejų elementų yra įvykdytas Bendrijos muitų teritorijoje, o kitas – už šios teritorijos
ribų, neturi reikšmės nustatant sandorio vertę (šiuo aspektu žr. 1991 m. kovo 7 d. Sprendimo
BayWa
,
C
‑116/89, Rink. p. I‑1095, 15 punktą).
Viena vertus, iš bylos dokumentų aišku, kad komercinis pasiūlymas
Contact Lenses by Post
(toliau – CLBP) apima ne tik vienkartinių lęšių ir tirpalų pristatymą iš Džersio salos tiesiogiai į pirkėjų namus, bet ir
nurodytas paslaugas, t. y. pirminę konsultaciją kontaktinių lęšių klausimais, išdavimo, pritaikymo ir vėlesnės profesionalios
priežiūros pirkėjo pageidavimu paslaugas. Visas paslaugas teikia
D&A
arba jos filialai. Kita vertus, pažymėtina, kad pirkėjas
DALD
moka išankstinį mėnesinį mokestį tiesioginiu debetu, kuriame konsultacijos ir kitos paslaugos nenurodytos atskirai nuo prekių,
kad sutartyje nenumatyta jokių papildomų pasirinkimo galimybių ir kad, anot Jungtinės Karalystės, pagrindinėje byloje nagrinėjamų
paslaugų teikimas yra privalomas pagal nacionalinę teisę, taigi yra pardavimo sąlyga.
Pastebėtina, kad,
D&A
teigimu, už teikiamas paslaugas pateikiama atskira sąskaita, jei pirkėjas nesinaudoja minėtu CLBP pasiūlymu.
Teisingumo Teismas konstatuoja, kad pasiūlymas apima viską ir už jį mokama viena kaina. Todėl mokėjimas už paslaugų teikimą
turi būti suprantamas kaip „pirkėjo įvykdytų ar priklausančių įvykdyti mokėjimų pardavėjui <...> už importuotas prekes, <...>
vykdant pardavėjo įsipareigojimus, <...> esančius importuotų prekių pardavimo pirkėjui sąlyga“ dalis Muitinės kodekso 29 straipsnio
prasme ir todėl sudaro neatskiriamą muitinės vertės dalį.
Todėl į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: pagrindinėje byloje nagrinėjamomis aplinkybėmis mokėjimas už nurodytas paslaugas,
t. y. su kontaktiniais lęšiais susijusią apžiūrą, konsultacijas ir vėlesnę priežiūrą pirkėjo pageidavimu, ir nurodytas prekes,
t. y. minėtus lęšius, plovimo tirpalus ir laikymo dėžutes, bendrai sudaro „sandorio vertę“ Muitinės kodekso 29 straipsnio
prasme ir todėl yra apmokestinamas.

Dėl antrojo klausimo
Atsižvelgiant į atsakymą į pirmąjį klausimą, į antrąjį klausimą atsakyti nereikia.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.
1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 29 straipsnį reikia aiškinti
taip: pagrindinėje byloje nagrinėjamomis aplinkybėmis mokėjimas už nurodytas paslaugas, t. y. su kontaktiniais lęšiais susijusią
apžiūrą, konsultacijas ir vėlesnę priežiūrą pirkėjo pageidavimu, ir nurodytas prekes, t. y. minėtus lęšius, plovimo tirpalus
ir laikymo dėžutes, bendrai sudaro „sandorio vertę“ Muitinės kodekso 29 straipsnio prasme ir todėl yra apmokestinamas.
2.
1999 m. vasario 25 d. Sprendime
CPP
(C‑349/96) pateiktais principais negalima vadovautis šiuo atveju nustatant sandorio elementus, į kuriuos reikia atsižvelgti
taikant Muitinės kodekso 29 straipsnį.
Parašai.
*
Proceso kalba: anglų.