CELEX: 62008TJ0494
Susipažinimas su dokumentais
Reglamentas (EB) Nr. 1049/2001
Dokumentai, susiję su valstybės pagalbos kontrolės procedūra
Netiesioginiai atsisakymai leisti susipažinti su dokumentais
Tiesioginiai atsisakymai leisti susipažinti su dokumentais
Išimtis, susijusi su inspekcijų, tyrimo ir audito tikslų apsauga
Pareiga atlikti konkretų ir individualų nagrinėjimą

Ginčo aplinkybės
2002−2006 m. Europos Bendrijų Komisija gavo kelis skundus dėl tariamos valstybės pagalbos, kurią ieškovei,
Ryanair Ltd
, suteikė Orhuso (Danija), Algero (Italija), Berlyno-Šėnefeldo (Vokietija), Frankfurto-Hano (Vokietija), Liubeko‑Blankenezės
(Vokietija), Tamperės-Pirkalos (Suomija) ir Bratislavos (Slovakija) oro uostų valdytojai.
Be to, 2007 m. sausio 26 d. Komisija gavo Prancūzijos valdžios institucijų pranešimą dėl sutarčių, sudarytų tarp
Chambre de commerce et d’industrie Pau-Béarn
(Prancūzija; Po-Bearno prekybos ir pramonės rūmai) ir ieškovės bei vienos iš jos dukterinių bendrovių.
Dėl kiekvieno atvejo Komisija pradėjo ieškovei tariamai suteiktos pagalbos formalaus tyrimo procedūrą. Jos sprendimų santrauka,
kuria suinteresuotosios šalys informuotos apie galimybę pateikti pastabas, buvo paskelbta
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
.
2008 m. birželio 20 d. laišku (byla T‑509/08) ir 2008 m. birželio 25 d. laiškais (bylos T‑494/08−T‑500/08) ieškovė, remdamasi
2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su
Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t.,
p. 331), paprašė Komisijos leisti jai susipažinti su bylų medžiaga, susijusia su tariama valstybės pagalba, kurią jai suteikė
Orhuso, Algero, Berlyno-Šėnefeldo, Frankfurto-Hano, Liubeko-Blankenezės, Po-Bearno, Tamperės-Pirkalos ir Bratislavos oro uostų
valdytojai.
Ieškovė, be kita ko, paprašė leisti susipažinti su Komisijos gautais skundais ir pranešimu, trečiųjų asmenų pastabomis, laiškais
ir kitokia informacija, kuriais pasikeitė Komisija, atitinkamos valstybės narės ir atitinkamų oro uostų valdytojai, atitinkamų
valstybių narių ir oro uostų valdytojų Komisijai pateiktais dokumentais ir visais kitais dokumentais, įtrauktais į Komisijos
turimą bylų medžiagą, įskaitant ir Komisijos atliktą gautų dokumentų analizę, studijas, ataskaitas, tyrimus ir tarpines išvadas,
kuriomis remdamasi Komisija priėmė sprendimus pradėti formalaus tyrimo procedūras. Ieškovė patikslino, kad jeigu jos prašyme
tam tikroms nurodytų dokumentų dalims taikomos teisės susipažinti išimtys, ji prašė leisti susipažinti su šių dokumentų dalimis,
kurioms šios išimtys netaikomos.
2008 m. liepos 10 d. (byla T‑509/08), 2008 m. liepos 15 d. (byla T‑499/08), 2008 m. liepos 17 d. (bylos T‑496/08, T‑498/08
ir T‑500/08), 2008 m. liepos 22 d. (bylos T‑494/08 ir T‑497/08) ir 2008 m. liepos 24 d. (byla T‑495/08) laiškais Komisija
atsisakė leisti susipažinti su prašymuose nurodytais dokumentais, išskyrus sprendimus pradėti formalaus tyrimo procedūrą,
apie kuriuos buvo paskelbta
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Kartotiniais prašymais, užregistruotais 2008 m. rugpjūčio 11 d. (byla T‑509/08) ir 2008 m. rugpjūčio 25 d. (bylos T‑494/08–T‑500/08),
ieškovė paprašė Komisijos persvarstyti atsisakymus leisti jai susipažinti su pirmuosiuose prašymuose jos nurodytais dokumentais.
2008 m. rugsėjo 2 d. (byla T‑509/08) ir 2008 m. rugsėjo 15 d. (bylos T‑494/08–T‑500/08) laiškais (toliau − pirmieji laiškai
dėl termino pratęsimo) Komisija nurodė ieškovei, kad jai nepavyko surinkti visos informacijos, reikalingos tinkamai atlikti
prašymų leisti susipažinti su dokumentais analizę, ir kad ji negalėjo priimti galutinių sprendimų. Todėl Komisija visose bylose
pratęsė 15 darbo dienų terminą, skirtą atsakymui pateikti.
2008 m. rugsėjo 23 d. (byla T‑509/08) ir 2008 m. spalio 6 d. (bylos T‑494/08–T‑500/08) laiškais (toliau − antrieji laiškai
dėl termino pratęsimo) Komisija informavo ieškovę, kad ji, nepaisant pratęsto termino, negalėjo priimti galutinių sprendimų
ir kad ji dėjo visas pastangas, kad galėtų pateikti galutinius atsakymus kuo greičiau.
2008 m. rugsėjo 26 d. (byla T‑509/08), 2008 m. spalio 8 d. (byla T‑495/08), 2008 m. spalio 9 d. (byla T‑494/08), 2008 m. spalio
23 d. (byla T‑499/08), 2008 m. spalio 31 d. (byla T‑500/08), 2008 m. lapkričio 20 d. (byla T‑496/08), 2009 m. sausio 6 d.
(byla T‑498/08) ir 2009 m. vasario 18 d. (byla T‑497/08) laiškais (toliau − tiesioginiai sprendimai) Komisija informavo ieškovę,
kad ji atsisako leisti susipažinti su prašomais dokumentais, išskyrus: a) tris Danijos valdžios institucijų pateiktus prašymus
pratęsti terminą (byla T‑494/08); b) du Italijos valdžios institucijų elektroninius laiškus, kuriais prašoma pratęsti terminą,
ir du Komisijos laiškus, kuriais pratęsiamas terminas (byla T‑495/08); c) tris Vokietijos valdžios institucijų pateiktus prašymus
pratęsti terminą ir keturis teigiamus Komisijos atsakymus (byla T‑496/08); d) teigiamą Komisijos atsakymą į Vokietijos valdžios
institucijų prašymą pratęsti terminą (byla T‑497/08); e) du Vokietijos valdžios institucijų pateiktus prašymus pratęsti terminą
ir tris teigiamus Komisijos atsakymus (byla T‑498/08); f) Prancūzijos valdžios institucijų pateiktą prašymą pratęsti terminą
ir jį patenkinantį Komisijos laišką (byla T‑499/08); g) du Suomijos valdžios institucijų pateiktus prašymus pratęsti terminą
ir du Komisijos laiškus, kuriais patenkinamas prašymas pratęsti terminą (byla T‑500/08), ir h) du Slovakijos valdžios institucijų
pateiktus prašymus pratęsti terminą (byla T‑509/08).
Komisija iš esmės nusprendė, kad visų kitų ieškovės prašymuose nurodytų dokumentų atžvilgiu taikomos išimtys, numatytos Reglamento
Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje (išimtis, susijusi su inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsauga)
ir Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje (išimtis, susijusi su sprendimų priėmimo proceso apsauga
prieš priimant sprendimą). Be to, Komisija tvirtino, jog kai kurių dokumentų atžvilgiu taip pat taikytinos išimtys, numatytos
Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies pirmoje įtraukoje (išimtis, susijusi su komercinių interesų apsauga), 4 straipsnio
3 dalies antroje pastraipoje (išimtis, susijusi su sprendimų priėmimo procesu priėmus sprendimą), o bylose T‑494/08, T‑496/08,
T‑497/08, T‑499/08 bei T‑500/08 − 4 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje (išimtis, susijusi su teisinės pagalbos apsauga).
Ji taip pat tvirtino, kad joks viršesnis viešasis interesas nepateisino dokumentų atskleidimo ir kad nebuvo galimas joks susipažinimas
iš dalies, nes visų dokumentų atžvilgiu buvo taikoma bent dvi išimtys.

Procesas ir šalių reikalavimai
2008 m. lapkričio 7 d. (byla T‑509/08) ir 2008 m. lapkričio 14 d. (bylos T‑494/08–T‑500/08) ieškovė Pirmosios instancijos
teismo kanceliarijai pateikė šiuos ieškinius.
2008 m. gruodžio 22 d., 2009 m. sausio 9 d. ir vasario 20 d. laiškais ieškovė, gavusi pranešimą apie Komisijos priimtus tiesioginius
sprendimus, paprašė leisti pakeisti savo reikalavimus ir pagrindus atitinkamai bylose T‑496/08, T‑498/08 ir T‑497/08. Pirmosios
instancijos teismas patenkino šiuos prašymus 2009 m. sausio 29 d. ir kovo 26 d.
2009 m. rugpjūčio 14 d. laišku ieškovė paprašė sujungti bylas T‑494/08, T‑495/08, T‑496/08, T‑497/08, T‑498/08, T‑499/08,
T‑500/08 bei T‑509/08 ir nuspręsti dėl proceso organizavimo priemonių taikymo.
2009 m. spalio 14 d. nutartimi Pirmosios instancijos teismo aštuntosios kolegijos pirmininkas nusprendė sujungti bylas, kad
būtų bendrai vykdomas žodinis procesas.
2009 m. lapkričio 25 d. nutartimi Pirmosios instancijos teismo aštuntosios kolegijos pirmininkas, remdamasis šio teismo procedūros
reglamento 65 straipsnio b punktu, 66 straipsnio 1 dalimi ir 67 straipsnio 3 dalies trečia pastraipa, nusprendė, kad Komisija
privalo pateikti visų dokumentų, su kuriais ji neleido susipažinti, kopijas. Šis prašymas buvo patenkintas.
2010 m. kovo 12 d. laišku Bendrasis Teismas, taikydamas Procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo
priemones, raštu pateikė šalims klausimus, į kuriuos jos atsakė per nustatytą terminą.
Manydamas, kad nagrinėjamose bylose keliamas tas pats aiškinimo klausimas kaip ir byloje C‑139/07 P,
Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau
, kurią nagrinėja Teisingumo Teismas, Bendrojo Teismo aštuntosios kolegijos pirmininkas, remdamasis Teisingumo Teismo statuto
54 straipsnio trečia pastraipa ir Procedūros reglamento 77 straipsnio a punktu bei išklausęs šalis, 2010 m. balandžio 12 d.
nutartimi sustabdė procesą šiose bylose, iki Teisingumo Teismas priims sprendimą.
2010 m. birželio 29 d. Teisingumo Teismas priėmė sprendimą byloje
Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau
(C‑139/07 P, Rink. p. I‑0000).
Per 2010 m. liepos 7 d. vykusį posėdį šalys buvo išklausytos ir atsakė į Bendrojo Teismo žodžiu pateiktus klausimus. Šalys
visų pirma pateikė pastabas dėl minėto Sprendimo
Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau
ir jo pasekmių nagrinėjamoms byloms.
Bendrasis Teismas, remdamasis Procedūros reglamento 50 straipsniu ir išklausęs šalis per posėdį, mano, kad siekiant priimti
sprendimą šioje byloje reikia sujungti bylas T‑494/05–T‑500/08 ir T‑509/08.
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–        pirma, panaikinti netiesioginius sprendimus ir, antra, pripažinti tiesioginius sprendimus bylose T‑494/08, T‑495/08, T‑496/08,
T‑498/08, T‑499/08, T‑500/08 bei T‑509/08 neegzistuojančiais, o tiesioginį sprendimą byloje T‑497/08 − nesukeliančiu teisinių
pasekmių,
–        nepatenkinus šio reikalavimo, panaikinti tiesioginius sprendimus,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–        atmesti ieškinius kaip nepriimtinus tiek, kiek jais siekiama panaikinti ginčijamus netiesioginius sprendimus,
–        atmesti ieškinius kaip nepagrįstus,
–        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės
1.
Dėl pirmosios reikalavimų dalies, kuria prašoma, pirma, panaikinti netiesioginius sprendimus ir, antra, pripažinti tiesioginius
sprendimus bylose T‑494/08, T‑495/08, T‑496/08, T‑498/08, T‑499/08, T‑500/08 bei T‑509/08 neegzistuojančiais, o tiesioginį
sprendimą byloje T‑497/08 − nesukeliančiu teisinių pasekmių

Šalių argumentai
Ieškovė mano, kad pirmaisiais laiškais dėl termino pratęsimo pažeidžiama Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio 2 dalis, nes,
pirma, jie buvo išsiųsti paskutinę termino, numatyto Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio 1 dalyje, dieną (toliau – pirmasis
terminas) ir, antra, juose nenurodytos konkrečios priežastys. Todėl ji mano, kad netiesioginis Komisijos atsisakymas leisti
susipažinti su dokumentais pateiktas pasibaigus pirmajam terminui.
Ieškovė priduria, kad bet kuriuo atveju, net jei pirmieji laiškai dėl termino pratęsimo turėtų būti traktuojami kaip pakankami
pirmajam terminui pratęsti, joks tiesioginis sprendimas nebuvo priimtas prieš pasibaigiant pratęstam terminui. Todėl ieškovė
daro išvadą, kad, Komisijai nepateikus tiesioginio atsakymo per terminus, nustatytus Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnyje,
egzistuoja netiesioginiai sprendimai dėl atsisakymo leisti susipažinti su dokumentais.
Ieškovė tvirtina, jog ji suinteresuota, kad būtų panaikinti netiesioginiai sprendimai. Be to, tiesioginių sprendimų nėra arba
jie yra tik netiesioginių sprendimų patvirtinimai ir todėl nesukelia jokių papildomų teisinių pasekmių. Ieškovės teigimu,
tam, kad tiesioginiai sprendimai nebūtų vien patvirtinamieji sprendimai, reikėjo, jog jų turinys iš esmės skirtųsi nuo neigiamo
atsakymo turinio. Tačiau šioje byloje taip nėra.
Ieškovė tvirtina esanti suinteresuota pareikšti ieškinį dėl netiesioginių sprendimų, kad Komisija ateityje dar kartą nepažeistų
savo pareigos pateikti atsakymą per nustatytus terminus ir kad būtų apsaugotas asmenų, prašančių leisti susipažinti su dokumentais,
teisinis saugumas.
Komisija mano, kad pirmuose laiškuose dėl termino pratęsimo pateiktas paaiškinimas yra daugiau nei pakankamas, kad ieškovė
galėtų suprasti priežastį, dėl kurios ji negalėjo pateikti atsakymo iki pirmojo termino pabaigos. Todėl pratęsdama pirmąjį
terminą ji nepažeidė Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio 2 dalies.
Komisija sutinka, kad vėliau ji negalėjo pateikti galutinio atsakymo iki pratęsto termino pabaigos. Tačiau ji mano, kad dėl
aštuonių ieškovės iš eilės pateiktų prašymų leisti susipažinti su dokumentais ir siekiant suderinti prašymą pateikusio asmens
interesus ir gero administravimo principą jai turėjo būti suteikta galimybė pratęsti griežtus Reglamento Nr. 1049/2001 7 ir
8 straipsniuose numatytus terminus ir išnagrinėti prašymus per protingą terminą.
Šioje byloje Komisija mano, kad ji, priimdama aštuonis tiesioginius sprendimus nuo 2008 m. spalio 8 d. iki 2009 m. vasario
18 d., tinkamai atsižvelgė į ieškovės interesus. Todėl ji mano, kad ieškinio pateikimo dieną nebuvo jokio netiesioginio sprendimo,
kuris gali būti ieškinio dalykas.
Darydama prielaidą, kad netiesioginiai sprendimai egzistuoja, Komisija mano, kad dėl šių aktų pateikti ieškiniai yra nepriimtini,
nes netiesioginiai sprendimai buvo pakeisti tiesioginiais sprendimais. Todėl ieškovė prarado bet kokį suinteresuotumą pareikšti
ieškinį dėl netiesioginių sprendimų, nes jų panaikinimas neduotų jai jokios naudos. Netiesioginių sprendimų panaikinimo pasekmė
galėtų būti tik įpareigojimas priimti tiesioginius sprendimus dėl tų pačių dokumentų, o taip šioje byloje jau buvo padaryta.
Komisija tvirtina, kad tiesioginiai sprendimai nėra netiesioginius sprendimus patvirtinantys sprendimai, nes jais dar kartą
nagrinėjama ieškovės situacija, pagrindžiamas atsisakymas leisti susipažinti su tam tikrais prašomais dokumentais ir leidžiama
susipažinti su tam tikrais dokumentais.

Bendrojo Teismo vertinimas
Iš pradžių reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnyje numatyta:
„1.      Kartotinė paraiška yra vykdoma nedelsiant. Per 15 darbo dienų nuo tokios paraiškos užregistravimo, institucija arba duoda
leidimą susipažinti su dokumentu ir per tą laikotarpį suteikia tokią galimybę pagal 10 straipsnį, arba prašytojui raštu nurodo
visiško arba dalinio atsisakymo priežastį. Visiško arba dalinio atsisakymo atveju institucija informuoja prašytoją apie tai,
kokiomis priemonėmis jis gali ginti savo teises, tai yra: jis gali pradėti teisminį procesą prieš instituciją ir (arba) paduoti
skundą ombudsmenui atitinkamai [EB] 230 ir [EB] 195 straipsniuose numatytomis sąlygomis.
2.      Ypatingais atvejais, pavyzdžiui, jei prašoma labai ilgo dokumento arba paraiška susijusi su labai dideliu dokumentų skaičiumi,
straipsnio 1 dalyje numatytas terminas gali būti 15 darbo dienų pratęstas su sąlyga, kad pareiškėjui pranešama iš anksto ir
nurodomos konkrečios priežastys.
3.      Jei institucija per nurodytą laikotarpį neatsiunčia atsakymo, tai laikoma neigiamu atsakymu, ir prašytojas turi teisę pradėti
teisminį procesą prieš instituciją ir (arba) paduoti skundą ombudsmenui pagal atitinkamas EB sutarties nuostatas.“
Kalbant visų pirma apie pirmojo termino, per kurį turi būti pateiktas Komisijos atsakymas, pratęsimo teisėtumą, pirma, reikia
konstatuoti, kad Komisija gavo aštuonis prašymus leisti susipažinti su dokumentais, kurie buvo pateikti beveik tuo pačiu metu
ir apima iš viso 377 dokumentus ir kuriuos pateikė tas pats asmuo dėl tarpusavyje susijusių bylų. Todėl prašymai pateikti
dėl daug dokumentų.
Antra, reikia pažymėti, kad Komisija pirmuosius termino pratęsimo laiškus išsiuntė ieškovei faksu paskutinę pirmojo termino
dieną.
Trečia, reikia pažymėti, kad pirmuosiuose termino pratęsimo laiškuose Komisija paaiškino, jog prašymai buvo nagrinėjami, tačiau
ji negalėjo surinkti visų dokumentų, reikalingų galutiniam sprendimui priimti. Be to, ji, kiek tai susiję su bylomis T‑494/08–T‑500/08,
priminė, kad ieškovė tuo pačiu metu pateikė septynis kartotinius prašymus leisti susipažinti su dokumentais. Turint omenyje
šias aplinkybes ieškovė galėjo suprasti konkrečias pratęsimo priežastis kiekvienoje byloje. Todėl motyvai yra pakankamai konkretūs.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad pirmieji termino pratęsimo laiškai atitinka Reglamento Nr. 1049/2001
8 straipsnio 2 dalyje numatytus reikalavimus ir pirmasis 15 darbo dienų terminas jais buvo pratęstas pagrįstai, nes iki pirmojo
termino pabaigos nebuvo priimtas joks netiesioginis sprendimas.
Kalbant apie antruosius termino pratęsimo laiškus reikia pažymėti, kad, remiantis Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsniu, Komisija
pirmąjį terminą galėjo pratęsti tik vieną kartą ir kad, pasibaigus pratęstam terminui, buvo laikoma, jog buvo priimtas netiesioginis
sprendimas atsisakyti leisti susipažinti su dokumentais.
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio 1 dalyje numatytas terminas yra imperatyvus (šiuo
klausimu žr. 2010 m. sausio 19 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Co‑Frutta prieš Komisiją
, T‑355/04 ir T‑446/04, Rink. p. II‑0000, 60 ir 70 punktus) ir negali būti pratęstas nesilaikant sąlygų, numatytų Reglamento
Nr. 1049/2001 8 straipsnio 2 dalyje, nebent šis straipsnis taptų visiškai neveiksmingas, nes prašymą pateikęs asmuo tiksliai
nežino, nuo kurios datos jis gali pateikti ieškinį ar skundą, numatytą šio reglamento 8 straipsnio 3 dalyje (pagal analogiją
žr. 2005 m. balandžio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Housieaux
, C‑186/04, Rink. p. I‑3299, 26 punktą).
Todėl antraisiais termino pratęsimo laiškais negalėjo būti pagrįstai pratęsti terminai. Taigi kiekvienoje byloje tai, kad
Komisija nepateikė atsakymo pasibaigus pratęstam terminui, turi būti laikoma netiesioginiu sprendimu atsisakyti leisti susipažinti
su dokumentais.
Tačiau reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką fizinio ar juridinio asmens pareikštas ieškinys dėl panaikinimo
yra priimtinas tik tuo atveju, jei ieškovas yra suinteresuotas ginčijamo akto panaikinimu (žr. minėto Sprendimo
Co‑Frutta prieš Komisiją
40 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Ieškovo suinteresuotumas pareikšti ieškinį, atsižvelgiant į ieškinio dalyką, turi egzistuoti jį pareiškiant, nes kitaip ieškinys
būtų nepriimtinas (minėto Sprendimo
Co‑Frutta prieš Komisiją
41 punktas).
Be to, suinteresuotumas pareikšti ieškinį turi išlikti iki teismo sprendimo priėmimo dienos, o tai reiškia, jog ieškinys dėl
savo rezultato turi būti naudingas jį pareiškusiai šaliai, nes kitaip nebebūtų reikalinga priimti sprendimo (žr. minėto Sprendimo
Co‑Frutta prieš Komisiją
43 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Jeigu ieškovo suinteresuotumo pareikšti ieškinį nelieka vykstant procesui, Bendrojo Teismo sprendimas dėl bylos esmės negali
būti jam naudingas (žr. minėto Sprendimo
Co‑Frutta prieš Komisiją
44 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Šioje byloje, kalbant, pirma, apie prašymą panaikinti netiesioginius sprendimus pasibaigus pratęstam terminui, reikia pažymėti,
kad Komisija, priimdama tiesioginius sprendimus, atšaukė minėtus netiesioginius sprendimus (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Co‑Frutta prieš Komisiją
45 punktą).
Tačiau reikia pažymėti, kad galbūt panaikinus netiesioginius sprendimus dėl formos trūkumų galėtų tik būti priimti nauji sprendimai,
kurie turiniu identiški tiesioginiams sprendimams. Be to, ieškinio dėl netiesioginių sprendimų nagrinėjimas negali būti pateisinamas
nei tikslu išvengti neteisėtumo, kuriuo kaltinama, pasikartojimo, kaip numatyta 2007 m. birželio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Wunenburger prieš Komisiją
(C‑362/05 P, Rink. p. I‑4333) 50 punkte, nei tikslu palengvinti galimą ieškinį dėl nuostolių atlyginimo, nes šie tikslai gali
būti pasiekti nagrinėjant ieškinį dėl tiesioginių sprendimų (šiuo klausimu žr. minėto
Sprendimo Co‑Frutta prieš Komisiją
46 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Iš to darytina išvada, kad ieškiniai bylose T‑494/08, T‑495/08, T‑499/08, T‑500/08 ir T‑509/08 yra nepriimtini tiek, kiek
jie nukreipti prieš atitinkamus netiesioginius sprendimus, minėtus šio sprendimo 40 punkte, kadangi ieškovė neturėjo suinteresuotumo
pareikšti ieškinio dėl šių sprendimų, nes prieš pareiškiant šiuos ieškinius buvo priimti tiesioginiai sprendimai, kuriuos
ji prašo panaikinti, jei nebūtų panaikinti netiesioginiai sprendimai.
Be to, nebereikia priimti sprendimo dėl ieškinių bylose T‑496/08, T‑497/08 ir T‑498/08 tiek, kiek jie nukreipti prieš atitinkamus
netiesioginius sprendimus, nes ieškovė nebeturėjo suinteresuotumo pareikšti ieškinio dėl šių sprendimų, kadangi pareiškus
ieškinius buvo priimti tiesioginiai sprendimai, kuriuos ji prašo panaikinti, jei nebūtų panaikinti netiesioginiai sprendimai.
Antra, kalbant apie tariamą tiesioginių sprendimų nebuvimą, reikia priminti, kad  galima kvalifikuoti kaip neegzistuojantį
tik tokį aktą, kuriam būdingi ypač dideli ir akivaizdūs trūkumai (1987 m. vasario 26 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Consorzio Cooperative d’Abruzzo prieš Komisiją
, 15/85, Rink. p. 1005, 10 punktas). Pasekmių sunkumas, susijęs su konstatavimu, kad neegzistuoja institucijų aktas, reiškia,
jog dėl teisinio saugumo priežasčių toks konstatavimas galimas tik kraštutiniais atvejais (1994 m. birželio 15 d. Teisingumo
Teismo sprendimo
Komisija prieš BASF ir kt.
, C‑137/92 P, Rink. p. I‑2555, 50 punktas ir 1999 m. liepos 8 d. Sprendimo
Hüls prieš Komisiją
, C‑199/92 P, Rink. p. I‑4287, 86 punktas).
Tačiau šioje byloje vien dėl to, kad ginčijami tiesioginiai sprendimai buvo priimti pasibaigus Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnyje
numatytam terminui, iš Komisijos neatimama teisė priimti sprendimo (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Co‑Frutta prieš Komisiją
56–59 punktus). Be to, iš šio sprendimo 53–103 punktų matyti, kad tiesioginiams sprendimams nebūdingi jokie trūkumai.
Todėl reikia atmesti reikalavimą pripažinti, kad neegzistuoja tiesioginiai sprendimai. Be to, iš šio sprendimo 45−50 punktų
matyti, kad reikia atmesti reikalavimą pripažinti, jog tiesioginis sprendimas byloje T‑497/08 nesukelia teisinių pasekmių.
Iš viso to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad reikia atmesti pirmąją reikalavimų dalį.
2.
Dėl antrosios reikalavimų dalies, kuria siekiama, kad būtų panaikinti tiesioginiai sprendimai
Nepatenkinus pirmosios reikalavimų dalies, ieškovė prašo panaikinti tiesioginius sprendimus ir nurodo du pagrindus, susijusius,
pirma, su Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio pažeidimu ir, antra, su pareigos motyvuoti pažeidimu.

Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio pažeidimu
Grįsdama šį pagrindą ieškovė tvirtina, kad taikydama nurodytas išimtis Komisija neatliko individualaus ir konkretaus dokumentų
nagrinėjimo, kad neįrodė, jog dėl jų atskleidimo kiltų reali grėsmė šiomis išimtimis saugomiems interesams, ir kad neatsižvelgė
į viršesnį viešąjį interesą, kuris pateisino jų atskleidimą. Be to, ji kaltina Komisiją tuo, kad ji neleido susipažinti su
šiais dokumentais iš dalies.
Šiuo atžvilgiu Bendrasis Teismas mano, kad visų pirma reikėtų pareikšti nuomonę dėl Komisijos taikytos išimties, susijusios
su tyrimų veiklos tikslų apsauga.
Dėl išimties, susijusios su tyrimų veiklos tikslų apsauga, numatytos Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje
įtraukoje
–       Šalių argumentai
Ieškovė mano, kad Reglamente Nr. 1049/2001 numatyta teisė leisti susipažinti su dokumentais yra principas ir kad jo išimtys
turi būti aiškinamos siaurai. Ji mano, kad ši teisė susipažinti turi leisti atskleisti tyrimo bylos medžiagą valstybės pagalbos
srityje, jei prašymą pateikęs asmuo yra ginčijamos pagalbos gavėjas.
Ieškovė tvirtina, kad prašymo leisti susipažinti su dokumentais nagrinėjimas ir, be kita ko, galimas išimčių, numatytų Reglamento
Nr. 1049/2001 4 straipsnyje, taikymas turi būti grindžiamas individualia ir konkrečia analize, išskyrus atvejus, kai dėl ypatingų
tam tikro atvejo aplinkybių yra akivaizdu, kad turi būti atsisakyta arba, atvirkščiai, pritarta leisti susipažinti su dokumentais.
Taip, be kita ko, galėtų būti tuo atveju, jei akivaizdu, kad visam tam tikrų dokumentų turiniui buvo taikoma teisės susipažinti
išimtis, arba, atvirkščiai, buvo galima susipažinti su visu turiniu, arba kai Komisija konkrečiai ir individualiai jau įvertino
šį turinį panašiomis aplinkybėmis.
Ieškovės teigimu, Komisija padarė teisės klaidą, nes neatliko jos prašymuose nurodytų dokumentų individualaus ir konkretaus
nagrinėjimo, nors nebuvo jokios ypatingos aplinkybės, kuri pateisintų tokio nagrinėjimo nebuvimą. Iš esmės nei konkurencijos
taisyklių taikymas, nei vykdomas tyrimas, ieškovės nuomone, neturėtų būti traktuojami kaip ypatingos aplinkybės, leidžiančios
bendrą nagrinėjimą.
Ieškovė mano, kad Komisija atliko tik abstraktų ir bendrą administracinių bylų nagrinėjimą ir nesirėmė konkrečiais dokumentais
bei jų turiniu tam, kad pateisintų teisės susipažinti išimčių taikymą.
Dėl, be kita ko, išimties, susijusios su tyrimų veiklos tikslų apsauga, numatytos Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies
trečioje įtraukoje, ieškovė mano, kad Komisijos paaiškinimai siekiant pateisinti šios išimties taikymą beveik dėl visų prašomų
dokumentų yra neaiškūs, pasikartojantys, bendri ir gali būti taikomi bet kokiai tyrimo bylai, nesvarbu, ar tai būtų valstybės
pagalbos sritis, ar kitos sritys.
Be to, Komisijos argumentai grindžiami klaidingu tyrimų veiklos tikslų Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečios
įtraukos prasme aiškinimu. Prašomų dokumentų atskleidimas atitiktų šiuos tikslus, jei tretiesiems asmenims  būtų leidžiama
atsižvelgti į Komisijos turimą informaciją, kad jie galėtų pateikti savo pastabas.
Be to, ieškovė mano, kad, atsižvelgiant į Komisijos pateiktus argumentus, rizika, jog dėl susipažinimo su dokumentais kils
grėsmė tyrimo tikslams, yra vien hipotetinė, ir nepanašu, kad gali būti pagristai numatoma.
Konkrečiai tariant, ieškovė mano, kad kai kurie dokumentai jai galėjo būti pateikti nepakenkiant valstybių narių arba oro
uostų valdytojų pasitikėjimui bendradarbiaujant su Komisija.
Taigi ieškovė mano, kad jai galėjo būti pateikti tokie dokumentai (visas dokumentų tekstas): byloje T‑494/08 – trys Komisijos
laiškai, kuriais atsakoma į laiškus, pridėtus prie tiesioginio sprendimo; byloje T‑495/08 – 2004 m. liepos 30 d. Italijos
valdžios institucijų prašymas pratęsti terminą ir dokumentai, kuriais pasikeitė skundo pareiškėjas ir Komisija ir kurie jau
buvo paminėti 2006 m. gegužės 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendime
Air One prieš Komisiją
(T‑395/04, Rink. p. II‑1343); byloje T‑496/08 – Vokietijos valdžios institucijų prašymas atsakant į 2008 m. balandžio 22 d.
laišką dėl termino pratęsimo; byloje T‑497/08 – Vokietijos valdžios institucijų prašymas pratęsti terminą, kuriuo atsakoma
į laišką, pridėtą prie 2009 m. vasario 18 d. tiesioginio sprendimo; byloje T‑498/08 – Vokietijos valdžios institucijų prašymas
atsakant į 2007 m. lapkričio 21 d. laišką dėl termino pratęsimo; byloje T‑499/08 – susirašinėjimas dėl
Directeur de la chambre de commerce et d’industrie de Pau-Béarn
ir Komisijos susitikimo surengimo; byloje T‑500/08 – 2003 m. kovo 24 d. [A.] išsiųstas laiškas tam tikroms oro linijų bendrovėms;
ir byloje T‑509/08 – susirašinėjimas dėl konfidencialios informacijos pašalinimo iš sprendimo pradėti formalaus tyrimo procedūrą.
Ieškovė įtaria, kad yra daugiau panašių dokumentų administracinėse bylose, su kuriais jai turi būti leista susipažinti.
Ieškovė priduria, kad kiekvienoje byloje, nepakenkiant tyrimui, turėjo būti įmanoma bent iš dalies jai pateikti oro uostų
valdytojų ar kitų trečiųjų asmenų pastabas.
Per teismo posėdį ieškovė pažymėjo, kad, atsižvelgiant į jos pateiktą informaciją dėl šio sprendimo 64 punkte išvardytų dokumentų,
ji įrodė, jog prašomiems dokumentams nebuvo netaikoma bendra prielaida, kad jų atskleidimas iš principo keltų grėsmę tyrimų
veiklos tikslams. Ji taip pat patvirtino, kad manė, jog tokia prielaida netaikytina Komisijos vidaus dokumentams.
Ji pridūrė, kad buvo sunku įrodyti, jog dokumentui netaikytina prielaida, nurodyta šio sprendimo 63 punkte, nes iš esmės prašymą
pateikęs asmuo negalėjo susipažinti su Komisijos administracinių bylų turiniu. Todėl ji paprašė Bendrojo Teismo patikrinti,
ar administracinėse bylose nebuvo kitų dokumentų, panašių į nurodytuosius šio sprendimo 64 punkte, su kuriais ji prašė leisti
susipažinti.
Galiausiai ieškovė mano, kad buvo du viršesnio viešojo intereso pagrindai, dėl kurių jai turėtų būti leista susipažinti su
dokumentais. Viena vertus, ji nurodo pagrindinę teisę į gynybą bei (bendresne prasme) teisę į teisingas administracines procedūras
ir, kita vertus, Sutartyje garantuojamus atvirumo ir skaidrumo principus bei Reglamente Nr. 1049/2001 skelbiamą tikslą „padaryti
visuomenės teisę susipažinti su dokumentais kaip galima veiksmingesne“. Ji priduria, kad jos ieškiniu ginami vartotojų interesai
oro transporto srityje, o tai yra viešasis interesas. Ieškovė taip pat pažymi, kad niekas teismų praktikoje neparodo, jog
atvirumo ir skaidrumo principai taikomi tik procedūrose, kuriose institucijos veikia kaip teisės aktų leidėjos.
Komisija prašo atmesti visus šiuos kaltinimus.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Aiškinant Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatytą išimtį reikia atsižvelgti į aplinkybę,
kad vykstant valstybės pagalbos kontrolės procedūroms suinteresuotieji asmenys, kiti nei atitinkama valstybė narė, neturi
teisės susipažinti su Komisijos administracinės bylos dokumentais, ir dėl to pripažinti egzistuojant bendrąją prezumpciją,
kad administracinės bylos dokumentų atskleidimas iš principo kelia grėsmę tyrimų veiklos tikslų apsaugai (minėto Sprendimo
Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau
61 punktas).
Taigi Komisija, vadovaudamasi Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečia įtrauka, gali neleisti susipažinti su
visais valstybės pagalbos kontrolės procedūros dokumentais, jų prieš tai jų neišnagrinėjusi konkrečiai ir individualiai (minėto
Sprendimo
Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau
67 punktas).
Šio sprendimo 70 punkte nurodyta bendroji prezumpcija (toliau – bendroji prezumpcija) neatima iš minėtų suinteresuotųjų asmenų
teisės įrodyti, kad prašomam atskleisti konkrečiam dokumentui ši prezumpcija netaikoma arba kad egzistuoja dokumento atskleidimą
pateisinantis Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalyje numatytas viršesnis viešasis interesas (minėto Sprendimo
Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau
62 punktas).
Šioje byloje reikia pažymėti, pirma, kad nors kai kurie dokumentai identifikuoti ar surūšiuoti pagal kategorijas, ieškovės
prašymai iš tikrųjų pateikti dėl visų administracinių bylų, susijusių su tariamos kelių oro uostų valdytojų suteiktos valstybės
pagalbos kontrolės procedūromis. Todėl prašomus dokumentus iš principo apima bendroji prezumpcija.
Kalbant apie ieškovės argumentą, kad Komisijos vidaus dokumentų neapima bendroji prezumpcija, reikia pažymėti, kad minėtame
Sprendime
Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau
Teisingumo Teismas taikė bendrąją prezumpciją administracinėms byloms, kuriose buvo Komisijos vidaus dokumentų. Todėl reikia
atmesti ieškovės argumentą.
Antra, kalbant apie kartotiniuose prašymuose aiškiai ir individualiai nurodytus dokumentus, t. y. Prancūzijos valdžios institucijų
skundus ir pranešimą (byla T‑499/08), reikia pažymėti, kad ieškovė nepateikė jokio argumento, įrodančio, kad jų neapėmė bendroji
prezumpcija.
Be to, kalbant apie kartotiniuose prašymuose ieškovės pateikiamas bendras nuorodas į dokumentus, paminėtus sprendimuose pradėti
formalaus tyrimo procedūras, kurie buvo paskelbti
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
, reikia pažymėti, kad šie dokumentai buvo paminėti bendrai, kaip pavyzdys, siekiant pagrįsti ieškovės argumentus, kad nesuvokiama,
jog išimtis, susijusi su tyrimų veiklos tikslų apsauga, taikytina visiems bylos dokumentams.
Todėl net jei nuoroda į šiuos dokumentus galėtų būti laikoma kaip prašymas atskleisti konkretų dokumentą, kaip nurodyta šio
sprendimo 72 punkte, ieškovės teiginiai yra pernelyg neaiškūs ir bendri, kad būtų galima įrodyti, jog jų neapima bendroji
prezumpcija.
Todėl reikia pripažinti, kad ieškovė kartotiniuose prašymuose nepateikė jokių įrodymų, kurie leistų netaikyti bendros prezumpcijos.
Tai, kad ieškovė ieškinio pareiškimo ar reikalavimų pakeitimo stadijoje nenurodė dokumentų, kurie, kaip ji tvirtina, turėtų
būti atskleisti dėl jų absoliučiai administracinio pobūdžio turinio, nepaneigia šio vertinimo.
Iš tikrųjų, šie dokumentai buvo aiškiai ir individualiai nurodyti ne kartotiniuose prašymuose, bet priėmus tiesioginius sprendimus.
Kadangi kartotiniuose prašymuose nebuvo konkrečiai nurodyti šie dokumentai, reikia pripažinti, kad Komisija tiesioginiuose
sprendimuose neprivalėjo individualiai ir konkrečiai išnagrinėti šių dokumentų ir jų atžvilgiu galėjo taikyti bendrąją prezumpciją,
kad juos atskleidus kiltų pavojus tyrimų veiklos tikslams.
Trečia, konstatuotina, kad reikia atmesti ieškovės argumentą, jog teisė į gynybą pateisina dokumentų atskleidimą. Iš teismų
praktikos matyti, kad procedūra valstybės pagalbos srityje pradedama prieš valstybę narę ir todėl pagalbos gavėjas negali
remtis teise į gynybą vykstant nagrinėjimo procedūrai (šiuo klausimu žr. 2002 m. rugsėjo 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Falck ir Acciaierie di Bolzano prieš Komisiją
, C‑74/00 P ir C‑75/00 P, Rink. p. I‑7869, 81 ir 82 punktus bei 2002 m. balandžio 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Government of Gibraltar prieš Komisiją
, T‑195/01 ir T‑207/01, Rink. p. II‑2309, 144 punktą).
Be to, ieškovė neįrodė, kodėl atvirumo ir skaidrumo principai bei vartotojų interesas oro transporto srityje yra viršesni
už Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatytą bendrąjį tyrimų veiklos tikslų apsaugos interesą.
Todėl Komisija galėjo neklysdama nuspręsti, kad nebuvo viršesnio viešojo intereso, pateisinančio dokumentų atskleidimą.
Iš viso to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje
įtraukoje numatyta išimtimi ir neleisdama susipažinti su ieškovės prašymuose nurodytais dokumentais, nepadarė teisės klaidos,
nes ieškovė neįrodė, kad bendroji prezumpcija neapima tam tikrų dokumentų ar kad buvo viršesnis viešasis interesas, pateisinantis
jos prašymuose nurodytų dokumentų atskleidimą. Kadangi nurodyta išimtis apima visus dokumentus, su kuriais nebuvo leista susipažinti,
nereikia nagrinėti ieškovės argumentų dėl kitų tiesioginiuose sprendimuose minimų išimčių.
Dėl atsisakymo leisti iš dalies susipažinti su ieškovės prašyme nurodytais dokumentais
–       Šalių argumentai
Ieškovė mano, kad Komisijos paaiškinimas, pateiktas atsisakant jai leisti iš dalies susipažinti su dokumentais, pagal kurį
„joks susipažinimas iš dalies negalimas, nes dokumentams, su kuriais nebuvo leista susipažinti, taikytinos mažiausiai dvi
nurodytos išimtys“, yra tautologinis ir bendras. Šis teiginys neatitinka konkretaus ir individualaus nagrinėjimo reikalavimų,
nes juo nenurodomos priežastys, taikytinos konkrečiai kiekvienam dokumentui. Be to, ieškovė mano, kad atsisakant leisti iš
dalies susipažinti su dokumentais pažeidžiamas proporcingumo principas.
Komisija prašo atmesti kaltinimą.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Kaip buvo priminta šio sprendimo 70 punkte, egzistuoja bendroji prezumpcija, kad Komisijos administracinės bylos, susijusios
su valstybės pagalbos kontrolės procedūra, dokumentų atskleidimas iš principo kelia grėsmę tyrimų tikslų apsaugai.
Tačiau savo kartotiniuose prašymuose ieškovė dėl dokumentų grupių tik tvirtino, kad juose buvo dalių, kurias buvo galima atskleisti
nepakenkiant tyrimų veiklos tikslų apsaugai.
Taigi ieškovė neįrodo, kad dalies šių konkrečių dokumentų neapėmė bendroji prezumpcija (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau
70 punktą).
Iš to išplaukia, kad visus šiuos dokumentus apima bendroji prezumpcija, todėl argumentas dėl proporcingumo principo pažeidimo
yra nereikšmingas.
Iš viso to, kas išdėstyta, darytina išvada, jog Komisija teisėtai atsisakė leisti iš dalies susipažinti su prašomais dokumentais.

Dėl antrojo pagrindo, susijusio su pareigos motyvuoti pažeidimu
Šalių argumentai
Ieškovė mano, kad Komisijos pateikti paaiškinimai siekiant pateisinti atsisakymą leisti susipažinti su dokumentais nėra tinkami
motyvai dėl jų prieštaringumo ir nepakankamumo. Ieškovė mano, kad Komisijos tiesioginiuose sprendimuose pateikta bendra ir
abstrakti analizė neleidžia įrodyti, jog kiekvienam dokumentui taikytina nurodyta išimtis ir kad apsaugos poreikis yra realus.
Be to, ieškovė tvirtina, kad Komisija neįrodė, jog egzistavo ypatingų aplinkybių, kurios leistų neatlikti konkretaus prašomų
dokumentų nagrinėjimo.
Galiausiai ieškovė tvirtina, kad Komisijos pateikti motyvai yra neišsamūs, nes panašu, kad ji atsisakė leisti susipažinti
su dokumentais, kurie nekelia jokio įtikinamo pavojaus teisės susipažinti su dokumentais išimtimi saugomiems interesams.
Komisija aiškiai nenurodė savo pozicijos šiuo klausimu.
Bendrojo Teismo vertinimas
Remiantis nusistovėjusia teismo praktika EB 253 straipsnyje reikalaujamas motyvavimas turi aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti
institucijos, kuri priėmė šį aktą, argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti priimtos priemonės pagrindžiamuosius
motyvus ir ginti savo teises, o teismas – vykdyti kontrolę. Tačiau motyvuojant nebūtina nurodyti visų svarbių faktinių ir
teisinių aplinkybių. Nustatant, ar akto motyvavimas atitinka šiuos reikalavimus, turi būti atsižvelgiama ne tik į jo formuluotę,
bet ir kontekstą bei visas atitinkamą klausimą reglamentuojančias teisės normas (žr. minėto Sprendimo
Co‑Frutta prieš Komisiją
99 ir 100 punktus bei jame nurodytą teismų praktiką).
Be to, reikia priminti, kad pareigos motyvuoti nesilaikymas yra ieškinio pagrindas, susijęs su esminių procedūrinių reikalavimų
pažeidimu, kuris savaime skiriasi nuo kito ieškinio pagrindo, grindžiamo sprendimo motyvų netikslumu, kuris tikrinamas vertinant
šio sprendimo pagrįstumą (1998 m. balandžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France
, C‑367/95 P, Rink. p. I‑1719, 67 punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 2009 m. birželio 19 d. Pirmosios instancijos teismo
sprendimo
Qualcomm prieš Komisiją
, T‑48/04, Rink. p. II‑2029, 179 punktą).
Šioje byloje Komisija tiesioginiuose sprendimuose identifikavo ieškovės prašymuose nurodytus dokumentus ir juos suskirstė
į grupes.
Komisija leido ieškovei susipažinti su kai kuriais dokumentais ir, siekdama pateisinti atsisakymą leisti susipažinti su kitais
dokumentais, be kita ko, tvirtino, kad jie buvo susiję su valstybės pagalbos kontrolės procedūromis, todėl juos apėmė Reglamento
Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatyta išimtis. Komisija patikslino, kad dėl dokumentų atskleidimo
galėjo būti pakenkta pasitikėjimo santykiams tarp valstybių narių bei trečiųjų asmenų ir kilti pavojus vykdomiems tyrimams.
Todėl iš tiesioginių sprendimų matyti, kad Komisija, pirma, leido ieškovei suprasti, kuriuos dokumentus apėmė išimtis, ir
priežastį, dėl kurios ši išimtis šiuo atveju buvo taikoma, bei, antra, leido Bendrajam Teismui vykdyti savo kontrolę.
Be to, reikia pažymėti, kad ieškovės argumentai dėl individualaus ir konkretaus dokumentų neišnagrinėjimo susiję su tiesioginių
sprendimų pagrįstumu, todėl buvo nagrinėjami analizuojant pirmąjį ieškinio pagrindą dėl šių sprendimų panaikinimo.
Todėl reikia atmesti ieškinio pagrindą dėl pareigos motyvuoti pažeidimo nesant būtinybės pareikšti nuomonės dėl ieškovės argumentų,
susijusių su kitų nurodytų išimčių taikymo motyvavimu, nes Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje
nurodyta išimtis apima visus dokumentus, kuriuos atskleisti buvo atsisakyta, ir jos pakanka atsisakymui pagrįsti.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, ieškinius reikia atmesti tiek, kiek jais siekta panaikinti tiesioginius sprendimus.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jei laimėjusi šalis to
reikalavo. Be to, pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 6 dalį, jeigu byloje nereikia priimti sprendimo, Bendrasis Teismas
išlaidų klausimą sprendžia savo nuožiūra.
Kadangi šiuo atveju ieškovė pralaimėjo bylas T‑494/08, T‑495/08, T‑499/08, T‑500/08 ir T‑509/08, ji padengia savo ir Komisijos
patirtas bylinėjimosi išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus.
Tačiau reikia konstatuoti, kad nereikalingumą priimti sprendimus bylose T‑496/08, T‑497/08 ir T‑498/08 tiek, kiek jos nukreiptos
prieš netiesioginius sprendimus, lėmė tai, kad Komisija priėmė tiesioginį sprendimą pasibaigus Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnyje
numatytam terminui ir po to, kai šiose bylose buvo pareikšti ieškiniai. Dėl šios priežasties, nors ieškovės ieškiniai dėl
nagrinėjamų tiesioginių sprendimų nebuvo patenkinti, reikia nuspręsti, kad Komisija padengia savo ir ieškovės bylose T‑496/08,
T‑497/08 ir T‑498/08 patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Sujungti bylas T‑494/08, T‑495/08, T‑496/08, T‑497/08, T‑498/08, T‑499/08, T‑500/08 ir T‑509/08, kad būtų bendrai priimtas
sprendimas.
2.
Ieškiniai yra nepriimtini tiek, kiek bylose T‑494/08, T‑495/08, T‑499/08, T‑500/08 ir T‑509/08 jie pareikšti dėl netiesioginių
sprendimų atsisakyti leisti susipažinti su dokumentais.
3.
Nereikia priimti sprendimo dėl ieškinių bylose T‑496/08, T‑497/08 ir T‑498/08 tiek, kiek jie pareikšti dėl netiesioginių sprendimų
atsisakyti leisti susipažinti su dokumentais.
4.
Atmesti likusias ieškinių dalis.
5.
Priteisti iš
Ryanair Ltd
bylinėjimosi išlaidas bylose T‑494/08, T‑495/08, T‑499/08, T‑500/08 ir T‑509/08.
6.
Europos Komisija padengia savo ir
Ryanair Ltd
patirtas bylinėjimosi išlaidas bylose T‑496/08, T‑497/08 ir T‑498/08.
S. Papasavvas
N. Wahl
A. Dittrich
Paskelbta 2010 m. gruodžio 10 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
*
Proceso kalba: anglų.