CELEX: 61999TJ0158
Valtiontuki
Alueellinen tuki
Asianajajan kannekirjelmässä olevan allekirjoituksen säännönmukaisuus
Asiavaltuus
Perustelut
Soveltuvuus yhteismarkkinoille
Syrjintäkielto
Tuensaajan kansallisten kilpailijoiden sijoittautumisoikeus
Ympäristönsuojelu
Harkintavallan väärinkäyttö

Asiaa koskevat oikeussäännöt
1       EY:n perustamissopimuksen 92 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 87 artikla) määrätään seuraavaa:
”1.      Jollei tässä sopimuksessa toisin määrätä, jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki,
joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille,
siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
– –
3.      Yhteismarkkinoille soveltuvana voidaan pitää:
– –
c) tukea tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin ja kilpailun
edellytyksiä yhteisössä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla – – .”
2       EY:n perustamissopimuksen 93 artiklassa (josta on tullut EY 88 artikla) määrätään seuraavaa:
”1.      Komissio seuraa jatkuvasti jäsenvaltioiden kanssa niiden voimassa olevia tukijärjestelmiä. Se tekee jäsenvaltioille ehdotuksia
yhteismarkkinoiden asteittaisen kehittämisen tai yhteismarkkinoiden toiminnan kannalta aiheellisiksi toimenpiteiksi.
2.      Jos komissio vaadittuaan niitä, joita asia koskee, esittämään huomautuksensa, toteaa, että valtion myöntämä tai valtion varoista
myönnetty tuki ei 92 artiklan mukaan sovellu yhteismarkkinoille taikka että tällaista tukea käytetään väärin, se tekee päätöksen
siitä, että asianomaisen valtion on komission asettamassa määräajassa poistettava tuki tai muutettava sitä.
– –
3.      Komissiolle on annettava tieto tuen myöntämistä tai muuttamista koskevasta suunnitelmasta niin ajoissa, että se voi esittää
huomautuksensa. Jos komissio katsoo, että tällainen suunnitelma ei 87 artiklan mukaan sovellu yhteismarkkinoille, se aloittaa
2 kohdassa tarkoitetun menettelyn viipymättä. Jäsenvaltio, jota asia koskee, ei saa toteuttaa ehdottamiaan toimenpiteitä,
ennen kuin menettelyssä on annettu lopullinen päätös.”

Asian tausta
3       Kantajat, jotka ovat neljä hotellinpitäjää, joilla on neljän tähden hotellit Steiermarkin osavaltiossa (Itävalta) sijaitsevalla
Loipersdorfin lomanviettoalueella, ilmoittivat 20.11.1997 päivätyllä kirjeellä komissiolle suunnitelmasta, jonka mukaan kyseinen
osavaltio aikoi myöntää tukea Siemens AG Austrialle, jotta tämä voisi rakentaa viiden tähden hotellin (jäljempänä Siemensin
hotelli) samalle paikkakunnalle.
4       Komissio pyysi 12.12.1997 päivätyllä kirjeellä Itävallan viranomaisilta tietoja, joiden perusteella se voisi ilmaista käsityksensä
suunnitellusta hankkeesta.
5       Itävallan tasavalta ilmoitti kyseisestä tukisuunnitelmasta 23.2.1998 päivätyllä kirjeellä, joka saapui komissioon 25.2.1998.
6       Useiden muistutuskirjeiden ja vastausajan pidentämisten jälkeen komissio sai Itävallan viranomaisilta ilmoitettua tukisuunnitelmaa
koskevia täydentäviä tietoja kirjeellä, joka oli päivätty 30.12.1998 ja joka toimitettiin 5.1.1999.
7       Komissio totesi päätöksessä, joka tehtiin 3.2.1999 ja joka annettiin tiedoksi Itävallan viranomaisille 2.3.1999 päivätyllä
kirjeellä (jäljempänä kanteen kohteena oleva päätös), että kyseinen tuki oli yhteismarkkinoille soveltuva perustamissopimuksen
92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa – joka koskee tietyn talousalueen kehityksen edistämiseen myönnettävää valtiontukea – määrätyn,
valtiontukia koskevaan kieltoon kohdistuvan poikkeuksen nojalla.
8       Hyväksytty tuki koostui yhtäältä siitä, että Siemensin hotellin rakentamista rahoitettiin 810 302 eurolla (11 150 000 Itävallan
šillinkiä (ATS)), ja toisaalta siitä, että tähän liittyvää kiinteistökauppaa tuettiin 893 571 eurolla (12 295 810 ATS), eli
tuen kokonaismäärä oli 1 703 873 euroa (23 445 810 ATS). Siemensin hotellin rakentamiseen sijoitettujen pääomien kokonaismäärä
oli 38 100 000 euroa (524 000 000 ATS).
9       Kanteen kohteena olevassa päätöksessä todetaan muun muassa seuraavaa:
”Hankkeen yhteydessä on myös tehty sopimus [Siemensin] hotellin pitäjän ja Loipersdorfin kylpylän välillä. Kyseisen sopimuksen
mukaan kylpylä sitoutuu kolmen vuoden ajan vuokraamaan päivittäin 50 huonetta (eli 16,7 prosenttia käyttöasteesta) hintaan,
joka vastasi Siemensin hotellin tosiasiassa huoneista saamaa keskihintaa. Lisäksi kylpylä sitoutuu yhtäältä laajentamaan kylpylän
lähteisiin yhteydessä olevia lepotiloja, joista 200 lepotuolipaikkaa varataan yksinomaan Siemensin hotellin asiakkaille, ja
toisaalta olemaan myöntämättä muille hotelleille suoraa pääsyä lähteille ennen 1.1.2003. Vastikkeena Siemensin hotellin pitäjä
sitoutuu varaamaan päivittäin vähintään 200 lepotuolipaikkaa ja maksamaan kylpylälle virallisen päiväkohtaisen pääsymaksun.
Tämä velvoite on voimassa viisi vuotta ja sitä voidaan muuttaa myöhemmin.”
10     Kantajat pyysivät 6.4.1999 päivätyllä kirjeellä komissiota toimittamaan niille jäljennökset asiaan liittyvistä asiakirjoista.
11     Komissio toimitti 29.4.1999 päivätyllä kirjeellä kantajille kanteen kohteena olevan päätöksen kappaleen, mutta kieltäytyi
samalla toimittamasta asiaan liittyviä asiakirjoja luottamuksellisuussyistä.

Asian käsittely ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa
12     Kantajat nostivat kannekirjelmässä, joka saapui ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 5.7.1999, kanteen, jossa ne vaativat
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan yhtäältä kanteen kohteena olevan päätöksen ja toisaalta toissijaisesti komission
päätöksen olla luovuttamatta niille asiaan liittyviä asiakirjoja.
13     Kanteen kohteena olevan päätöksen yhteenveto, jonka viitenumero on N 136/98, julkaistiin 21.8.1999 Euroopan yhteisöjen virallisen
lehden numerossa C 238 sivulla 3.
14     Komissio esitti 18.10.1999 toimittamallaan asiakirjalla kannetta koskevan oikeudenkäyntiväitteen.
15     Kantajat esittivät kyseistä oikeudenkäyntiväitettä koskevat huomautuksensa 16.11.1999.
16     Itävallan tasavalta toimitti 14.1.2000 väliintulohakemuksen, jossa se pyysi saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen komission
vaatimuksia.
17     Laajennetun toisen jaoston puheenjohtaja hyväksyi väliintulohakemuksen 25.2.2000 antamallaan määräyksellä.
18     Itävallan tasavalta ilmoitti 4.4.2000 toimittamassaan asiakirjassa, ettei se lausuisi kanteen tutkittavaksi ottamisesta, mutta
pidätti itsellään oikeuden esittää huomautuksia tältä osin siinä tapauksessa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin käsittelisi
oikeudenkäyntiväitteen pääasian yhteydessä.
19     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu toinen jaosto) päätti 16.6.2000 antamallaan määräyksellä käsitellä oikeudenkäyntiväitteen
pääasian yhteydessä.
20     Kantajat toimittivat vastauskirjelmänsä 11.1.2001 eli päivän sen jälkeen, kun annettu määräaika oli päättynyt.
21     Laajennetun toisen jaoston puheenjohtaja määräsi 12.1.2001 tekemällään päätöksellä kyseisen asiakirjan kirjattavaksi rekisteriin.
22     Komissio vaati vastaajan vastauskirjelmässään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta ottamaan kyseinen päätös uudelleen käsiteltäväksi
ja jättämään kantajien vastauskirjelmän huomioon ottamatta. Komissio totesi, että se esitti vastaajan vastauskirjelmänsä ainoastaan
siinä tapauksessa, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyisi sen vaatimusta.
23     Esittelevä tuomari siirrettiin 20.9.2001 tehdyllä päätöksellä laajennettuun ensimmäiseen jaostoon, jolle asia näin ollen osoitettiin.
24     Laajennettu ensimmäinen jaosto päätti 18.1.2002 esittelevän tuomarin kertomuksesta kehottaa komissiota vastaamaan useisiin
kysymyksiin ja esittämään Itävallan viranomaisten 23.2.1998 päivätyn, kyseiseen valtiontukeen liittyvää suunnitelmaa koskevan
ilmoituksen, komission ja kyseisten viranomaisten välisen kirjeenvaihdon sekä kaikki ilmoituksen tueksi esitetyt asiakirjat.
25     Komissio vastasi 13.2.2002 toimitetulla kirjeellä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kysymyksiin ja esitti tiettyjä asiakirjoja.
26     Komissio täsmensi 12.3.2002 päivätyssä kirjeessä, että Itävallan viranomaiset olivat pyytäneet, että tiettyjä esitettyjä asiakirjoja
käsiteltäisiin luottamuksellisesti.
27     Komissio totesi tämän jälkeen 5.12.2002 toimitetussa kirjeessä, etteivät mainitut viranomaiset enää pitäneet tarpeellisena
käsitellä kyseisiä asiakirjoja luottamuksellisina.
28     Kyseiset asiakirjat liitettiin näin ollen asiaan liittyviin asiakirjoihin ja toimitettiin kantajille ja väliintulijalle.
29     Komissio toimitti vielä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen muistuttamana 3.2.2003 päivätyllä kirjeellä jäljennöksen Steiermarkin
aluekehitystä koskevasta kertomuksesta, jonka oli laatinut Institut für Technologie‑ und Regionalpolitik (teknologian ja aluepolitiikan
instituutti) ja johon viitataan kanteen kohteena olevan päätöksen 3.2.1 kohdassa.
30     Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin
1.4.2003 pidetyssä istunnossa.
31     Komissio luopui kyseisessä istunnossa vaatimuksestaan siitä, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ota huomioon kantajien
vastauskirjelmää sillä perusteella, että se on toimitettu myöhässä. Kantajat, jotka olivat saaneet kyseiseen tukeen liittyvään
hallinnolliseen asiakirja-aineistoon kuuluvat asiakirjat, luopuivat puolestaan toissijaisesti esitetyistä vaatimuksistaan,
jotka koskivat kyseisten asiakirjojen esittämistä ja komission sellaisen päätöksen kumoamista, jolla niiden toimittamisesta
on kieltäydytty.
32     Samassa istunnossa esitettiin Loipersdorfin kylpylän ja Siemensin hotellin välinen vastavuoroinen varaussopimus.

Asianosaisten vaatimukset
33     Kantajat vaativat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       ottaa kanteen tutkittavaksi ja toteaa sen perustelluksi
–       kumoaa kanteen kohteena olevan päätöksen
–       velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
34     Komissio vaatii väliintulijan tukemana, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       jättää kanteen tutkimatta
–       hylkää kanteen perusteettomana
–       velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tutkittavaksi ottaminen
35     Komissio vaatii, ettei kannetta oteta tutkittavaksi, ja vetoaa kahteen tutkimatta jättämistä koskevaan perusteeseen, jotka
koskevat yhtäältä sitä, ettei kantajien asianajaja ole allekirjoittanut kannekirjelmää, ja toisaalta sitä, ettei kantajilla
ole asiavaltuutta.

Kantajien asianajajan allekirjoituksen puuttuminen kannekirjelmästä
Asianosaisten lausumat
36     Komissio esittää yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 43 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan
ja kirjaajaa koskevien ohjeiden 6 artiklan 3 kohdan perusteella, että jokaisen oikeudenkäyntiasiakirjan on oltava asianosaisten
edustajien allekirjoittama ja että tämän allekirjoituksen perusteella on kyettävä erottamaan sen asianajajan nimi, joka käsiteltävänä
olevassa asiassa on valtuutettu edustamaan kantajia, jotta voidaan tarkistaa, että oikeudenkäyntiasiakirjan on allekirjoittanut
kantajien nimeämä asianajaja.
37     Niiden nimikirjainten perusteella, jotka on kirjoitettu keskelle asianajotoimiston ”Eisenberger-Herzog-Nierhaus-Forcher &
Partner OEG” leimaa kannekirjelmän alkuperäiskappaleen ensimmäisellä sivulla, ei komission mukaan voida tunnistaa kantajien
valtuuttaman asianajajan Georg Eisenbergerin allekirjoitusta.
38     Komissio toteaa tältä osin, ettei kannekirjelmään liitettyä jäljennöstä asianomaisen valtakirjasta voida ottaa huomioon kannekirjelmän
alkuperäiskappaleessa olevan allekirjoituksen aitouden toteamiseksi. Toisin kuin kirjaajaa koskevien ohjeiden 6 artiklan 4 kohdassa
edellytetään, mitään kannekirjelmää koskevaa liiteluetteloa ei ole toimitettu. Liitteiden mainitsemista kannekirjelmän ensimmäisellä
sivulla ei komission mukaan voida pitää tällaisena luettelona, eikä sillä voida myöskään korjata sitä, ettei liitettä ole
mainittu kannekirjelmässä edellä mainitussa 6 artiklan 4 kohdassa edellytetyllä tavalla.
39     Kantajat esittävät vastaväitteenään, että asianajaja Georg Eisenberger on asianmukaisesti allekirjoittanut kannekirjelmän
alkuperäiskappaleen ja että kyseinen allekirjoitus on identtinen hänen valtakirjassaan olevan allekirjoituksen kanssa. Kantajat
täsmentävät, että ne ovat myöhemmin esittäneet notaarin vahvistaman näytteen Georg Eisenbergerin allekirjoituksesta, jottei
enää vallitsisi pienintäkään epäilystä kannekirjelmän allekirjoittajasta.
40     Kantajat katsovat lisäksi, että ne ovat noudattaneet työjärjestyksen 43 artiklan 4 kohtaa, koska ne ovat kannekirjelmän ensimmäisellä
sivulla esittäneet luettelon sellaisista liitteistä, joihin kyseisessä asiakirjassa viitataan. Kantajat ilmoittavat, että
ne ovat toimittaneet kyseisen luettelon sisältävän erillisen asiakirjan poistaakseen kaiken epävarmuuden tältä osin.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
41     Aluksi on muistettava, että työjärjestyksen 43 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan jokaisen oikeudenkäyntiasiakirjan
alkuperäiskappaleen on oltava asianosaisen asiamiehen tai asianajajan allekirjoittama.
42     Käsiteltävänä olevassa asiassa on ensinnäkin todettava, että kannekirjelmän alkuperäiskappaleen ensimmäinen sivu on allekirjoitettu.
43     Toiseksi kantajat ovat liittäneet kannekirjelmäänsä jäljennöksen asianajajansa valtakirjasta, joka myös sisältää asianomaisen
henkilön allekirjoituksen. Ottaen huomioon sen perustavanlaatuisen merkityksen, joka kyseisellä valtakirjalla on kannekirjelmän
asianmukaisuuden ja näin ollen myös kanteen tutkittavaksi ottamisen kannalta, kyseistä asiakirjaa ei voida jättää ottamatta
huomioon tarkasteltaessa kannekirjelmän alkuperäiskappaleen ensimmäisellä sivulla olevan allekirjoituksen aitoutta, ainoastaan
sillä perusteella, ettei kannekirjelmä sisällä liiteluetteloa.
44     Kolmanneksi on todettava, että kantajat ovat kaiken varalta toimittaneet omasta aloitteestaan asianomaisen asianajajan allekirjoitusnäytteen,
joka on notaarin vahvistama, sekä liiteluettelon.
45     Nämä kolme seikkaa huomioon ottaen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on voinut varmistua siitä, että työjärjestyksen 43 artiklan
1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa määrättyä edellytystä on noudatettu. Vaikka kannekirjelmän alkuperäiskappaleen ensimmäisellä
sivulla olevan allekirjoituksen perusteella ei sellaisenaan ole helppoa tunnistaa asianomaista asianajajaa ja vaikka kyseinen
allekirjoitus on yksinkertaistettu versio siitä versiosta, joka on asianomaisen henkilön valtakirjan jäljennöksessä, näiden
kolmen allekirjoituksen vertailu ei ole jättänyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle mitään epäilystä siitä, että kannekirjelmä
on joka tapauksessa kantajien asianajajan asianmukaisesti allekirjoittama.
46     Oikeudenkäyntiväite, joka koskee kantajien asianajajan allekirjoituksen puuttumista kannekirjelmästä, on näin ollen hylättävä.

Kantajien asiavaltuuden puuttuminen
Asianosaisten lausumat
47     Komissio väittää, ettei kantajien kaltaisten valtiontukea saavan yrityksen paikallisten kilpailijoiden tilanne kuulu perustamissopimuksen
92 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla jäsenvaltioiden välisen kaupan alaan. Komission mukaan kyseisen määräyksen suojelun
ala ulottuu ainoastaan sellaisiin kilpailijoihin, jotka eivät harjoita toimintaansa riidanalaisen tuen myöntäneessä jäsenvaltiossa.
48     Komissio toteaa, ettei se ole velvollinen tutkimaan kyseisen tuen vaikutuksia kilpailuun tarkasti rajatulla alueella, kuten
Loipersdorfissa, eikä sen vaikutuksia kilpailijoihin samassa jäsenvaltiossa tai samalla alueella, koska tämä kysymys ei liity
jäsenvaltioiden väliseen kauppaan perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
49     Koska kantajat ovat sijoittautuneet tuensaajayrityksen välittömään läheisyyteen, kanteen kohteena olevalla päätöksellä ei
komission mukaan tarkoiteta kantajia eikä se näin ollen koske niitä suoraan tai muutoin EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan
neljättä kohtaa (josta on tullut EY 230 artiklan neljäs kohta) sovelletaan vääristyneellä tavalla tekemällä siitä objektiivinen
lainmukaisuuden valvontakeino.
50     Samalla kun kantajat katsovat kannekirjelmänsä 16 kohdassa, että komissio on aloittanut valtiontukien tutkimista koskevan
muodollisen menettelyn perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan nojalla, ne väittävät saman asiakirjan 7 kohdassa, että komissio
on tosiasiassa katsonut riidanalaisen tuen yhteismarkkinoille soveltuvaksi perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa määritellyssä
alustavassa tutkintamenettelyssä.
51     Kantajien mukaan niiltä on näin ollen viety sellainen mahdollisuus esittää huomautuksensa ilmoitetusta tukea koskevasta suunnitelmasta,
joka niille annetaan perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa sillä perusteella, että ne ovat kyseisessä määräyksessä tarkoitettuja
osapuolia, joita asia koskee.
52     Tästä seuraa kantajien mukaan se, että näitä takeita noudatetaan niiden hyväksi ainoastaan siinä tapauksessa, että niillä
on mahdollisuus riitauttaa kanteen kohteena oleva päätös yhteisön tuomioistuimessa.
53     Kantajat katsovat lisäksi, että kanteen kohteena oleva päätös koskee niitä suoraan ja erikseen. Kantajat toteavat yhtäältä,
että kyseinen päätös loukkaa suoraan niiden etuja ja oikeudellista asemaa ilman, että kyseisen päätöksen täytäntöönpano edellyttäisi
kansallisia täytäntöönpanotoimia. Toisaalta kanteen kohteena oleva päätös koskee kantajia niille tunnusomaisten erityispiirteiden
ja sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista ja ne voidaan yksilöidä samalla
tavalla kuin se, jolle päätös on osoitettu.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
54     Ottaen huomioon kantajien esittämien väitteiden moniselitteisyys, on aluksi selvitettävä minkälaisessa – alustavassa vai muodollisessa
– tutkintamenettelyn vaiheessa kanteen kohteena oleva päätös tehtiin.
55     Perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan komissiolle on ennakkoon annettava tieto tuen myöntämistä
tai muuttamista koskevasta suunnitelmasta ennen tällaisen suunnitelman toteuttamista.
56     Tämän jälkeen komissio tutkii suunnitellut tuet ensin alustavasti. Jos se toteaa tämän tutkinnan päätteeksi, että suunnitelma
ei sovellu yhteismarkkinoille, se aloittaa viipymättä 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn (asia C‑367/95 P, komissio
v. Sytraval ja Brink’s France, tuomio 2.4.1998, Kok. 1998, s. I‑1719, 36 kohta).
57     Perustamissopimuksen 93 artiklassa määrätyssä menettelyssä on siis erotettava toisistaan ensinnäkin 93 artiklan 3 kohdan mukainen
tukien alustava tutkintavaihe, jonka tavoitteena on ainoastaan tehdä komissiolle mahdolliseksi muodostaa alustavasti käsitys
kyseisen tuen täydellisestä tai osittaisesta soveltuvuudesta yhteismarkkinoille, ja toiseksi 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu
tutkintavaihe, jonka tavoitteena on tehdä mahdolliseksi, että komissio saa käyttöönsä täydelliset tiedot kaikista asiaan liittyvistä
seikoista (asia C‑198/91, Cook v. komissio, tuomio 19.5.1993, Kok. 1993, s. I‑2487, Kok. Ep. XIV, s. I‑211, 22 kohta; asia
C‑225/91, Matra v. komissio, tuomio 15.6.1993, Kok. 1993, s. I‑3203, Kok. Ep. XIV, s. I‑233, 16 kohta ja edellä 56 kohdassa
mainittu asia komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomion 38 kohta).
58     Perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaisen tukien alustavan tutkintavaiheen tarkoituksena on ainoastaan antaa komissiolle
riittävä pohdinta‑ ja tutkinta-aika, jotta se voisi muodostaa alustavan käsityksen sille ilmoitetuista tukisuunnitelmista
ja ilman, että syvällisempi tutkimus olisi tarpeen, päätellä, että tukisuunnitelmat soveltuvat yhteen perustamissopimuksen
kanssa tai että on päinvastoin todettava, että niiden sisällön perusteella tätä yhteensoveltuvuutta on pidettävä kyseenalaisena
(ks. asia C‑99/98, Itävalta v. komissio, tuomio 15.2.2001, Kok. 2001, s. I‑1101, 53 ja 54 kohta).
59     Perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu muodollinen tutkintamenettely, jonka perusteella komissio saa kattavat
tiedot asiaan liittyvistä seikoista ennen kuin se tekee päätöksensä, on välttämätön, jos komissio kohtaa vakavia vaikeuksia
arvioidessaan tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille (edellä 57 kohdassa mainittu asia Matra v. komissio, tuomion 33 kohta).
60     Komissio voi siis pysyttäytyä 93 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa alustavassa tutkintavaiheessa ja tehdä päätöksen olla vastustamatta
tukea vain, jos se on tämän menettelyn päättyessä vakuuttunut siitä, että kyseistä tukea koskeva suunnitelma on perustamissopimuksen
mukainen.
61     Jos komissio on sitä vastoin tässä alustavassa menettelyssä tullut toisenlaiseen tulokseen tai ei ole kyennyt ratkaisemaan
kaikkia tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille koskevaan arviointiin liittyviä vaikeuksia, komissiolla on velvollisuus hankkia
kaikki tarpeelliset selvitykset ja aloittaa tätä varten 93 artiklan 2 kohdan mukainen muodollinen menettely (ks. mm. asia 84/82,
Saksa v. komissio, tuomio 20.3.1984, Kok. 1984, s. 1451, Kok. Ep. VII, s. 545, 13 kohta; edellä 57 kohdassa mainittu asia
Cook v. komissio, tuomion 29 kohta; edellä 57 kohdassa mainittu asia Matra v. komissio, tuomion 33 kohta ja edellä 56 kohdassa
mainittu asia komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomion 39 kohta).
62     Viimeksi mainittu menettely antaa muille jäsenvaltioille kuin tuen ilmoittaneelle valtiolle ja muille, joita asia koskee,
takeet mahdollisuudesta tulla kuulluksi, koska perustamissopimuksessa määrätään, että komissio on velvollinen vaatimaan niitä,
joita asia koskee, esittämään huomautuksensa.
63     Käsiteltävänä olevan asian osalta on todettava, että asiaan liittyvistä tiedoista ei ilmene, että kanteen kohteena oleva päätös
olisi tehty perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa määrätyssä muodollisessa tutkintavaiheessa.
64     Kantajat eivät nimittäin ensinnäkään ole väittäneet, että komissio olisi julkaissut Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä
tiedonannon, jossa niitä, joita asia koskee, olisi kehotettu esittämään huomautuksensa kyseistä tukea koskevasta suunnitelmasta,
mitä kyseinen muodollinen tutkintamenettely edellyttää.
65     Komissio on lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämään kysymykseen antamassaan vastauksessa täsmentänyt, että
kanteen kohteena olevan päätöksen yhteenveto julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä otsikon ”EY:n perustamissopimuksen
[92 ja 93] artiklan – – mukaisen valtiontuen hyväksyminen – Tapaukset, joita komissio ei vastusta” alla.
66     Komissio julkaisee tällaisen tiedonannon silloin, kun se tekee päätöksen, jossa se hyväksyy tuen aloittamatta perustamissopimuksen
93 artiklan 2 kohdan mukaista menettelyä. Kyseinen tiedonanto on yleensä, kuten käsiteltävänä olevassa asiassakin, muodoltaan
vakioluettelo kyseistä tukea koskevista tiedoista (ks. teos Kilpailuoikeus Euroopan yhteisöissä, osa II A, ”Valtiontukea koskevat
säännöt”, 1999, s. 35, 36 kohta).
67     Asian taustaa koskevien seikkojen esittelystä ilmenee lopuksi, että komissio teki kanteen kohteena olevan päätöksen 3.2.1999
eli sellaisessa sitovassa pohdinta‑ ja tutkimusajassa, jonka pituuden yhteisöjen tuomioistuin on arvioinut kahdeksi kuukaudeksi
ja joka komissiolla oli edellä mainitusta päivämäärästä 5.1.1999 alkaen käytettävissään ilmoitetun suunnitelman alustavaa
tutkintaa varten (ks. vastaavasti asia 120/73, Lorenz, tuomio 11.12.1973, Kok. 1973, s. 1471, Kok. Ep. II, s. 177, 4 kohta
ja edellä 58 kohdassa mainittu asia Itävalta v. komissio, tuomion 56 kohta ja 72–74 kohta).
68     Näin ollen on katsottava, että kanteen kohteena oleva päätös on tehty perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa määrätyssä
alustavassa tutkintamenettelyssä.
69     Kantajat voivat saada hyväkseen ne takeet, jotka niillä olisi ollut perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisessa tutkintamenettelyssä,
jos komission olisi tällainen menettely pitänyt aloittaa, ainoastaan siinä tapauksessa, että niillä on mahdollisuus riitauttaa
yhteisön tuomioistuimessa sellainen päätös, joka – kuten käsiteltävänä olevassa asiassa – on tehty perustamissopimuksen 93 artiklan
3 kohdan mukaisessa alustavassa tutkintamenettelyssä.
70     Perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin osapuoliin, joita asia koskee, kuuluvat paitsi ne tahot, jotka
sellaisenaan saavat hyväkseen ne menettelylliset takeet, joista on määrätty kyseisen määräyksen mukaisen tukia koskevien suunnitelmien
muodollisen tutkintamenettelyn osalta, myös sellaiset yritykset, joiden etuihin riidanalaisen tuen myöntäminen saattaa vaikuttaa,
mukaan lukien tuensaajan kilpailijayritykset (asia 323/82, Intermills v. komissio, tuomio 14.11.1984, Kok. 1984, s. 3809,
Kok. Ep. VII, s. 667, 16 kohta).
71     Tältä osin on riidatonta, että kantajat ovat kyseessä olevan tuen saajana olevan hotellin suoria kilpailijoita ja että kanteen
kohteena olevassa päätöksessä niillä todetaan olevan tämä erityispiirre.
72     Tältä osin on täsmennettävä, että kannekirjelmänsä 2 kohdassa kantajat korostavat, ettei niitä perustamissopimuksen 93 artiklan
2 kohdan edellytysten vastaisesti ole kuultu kilpailijayritysten ominaisuudessa.
73     Edellä esitettyjen seikkojen perusteella on pääteltävä, että kantajat ovat perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja
osapuolia, joita asia koskee. Näin ollen on katsottava, että kanteen kohteena oleva päätös koskee kantajia suoraan ja erikseen
siltä osin kuin komissio toteaa siinä perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä aloittamatta, että
Itävallan viranomaisten myöntämä tuki soveltuu yhteismarkkinoille (ks. vastaavasti edellä 57 kohdassa mainittu asia Cook v.
komissio, tuomion 26 kohta ja asia T‑188/95, Waterleiding Maatschappij v. komissio, tuomio 16.9.1998, Kok. 1998, s. II‑3713,
57 ja 86 kohta).
74     Näiltä osin komission väitteillä, joiden mukaan kantajien tilanne ei kuulu perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun
jäsenvaltioiden välisen kaupan alaan, ei ole merkitystä.
75     Tämä kysymys koskee yksinomaan sitä, onko tietty toimenpide luokiteltava yhteisön kilpailusäännöissä tarkoitetuksi valtiontueksi,
eikä niitä edellytyksiä, joiden mukaan kumoamiskanne voidaan nostaa perustamissopimuksen 173 artiklan neljännen kohdan nojalla.
76     Tästä seuraa, että tämän kysymyksen tarkastelu kuuluu asiaa koskevan aineellisen kysymyksen eikä kanteen tutkittavaksi ottamisen
alaan.
77     Kantajat ovat näin ollen sellaisessa asemassa, että ne voivat vaatia kanteen kohteena olevan päätöksen kumoamista.
78     Edellä esitetyistä näkökohdista seuraa, että kannetta koskeva oikeudenkäyntiväite on hylättävä.

Aineellinen kysymys
79     Väitteet, jotka kantajat ovat esittäneet tukeakseen kumoamisvaatimustaan, voidaan ryhmitellä kahdeksaksi kanneperusteeksi,
jotka koskevat sitä, että niiden oikeutta tulla kuulluksi on loukattu; kanteen kohteena olevan päätöksen perustelujen riittämättömyyttä;
perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan ja 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan noudattamatta jättämistä; syrjintäkiellon periaatteen
loukkaamista; tuensaajayrityksen paikallisten kilpailijoiden sijoittautumisoikeuden loukkaamista; kanteen kohteena olevan
päätöksen ristiriitaa ympäristönsuojelua koskevan yhteisön lainsäädännön kanssa ja lopuksi harkintavallan väärinkäyttöä.

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaista oikeutta tulla kuulluksi on loukattu
Asianosaisten lausumat
80     Kantajat katsovat, että komissio oli perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan määräysten mukaisesti velvollinen antamaan
niille tilaisuuden tulla kuulluksi ennen kanteen kohteena olevan päätöksen tekemistä.
81     Kantajat toteavat, että komissio, jolle ilmoitettiin kyseistä tukea koskevasta suunnitelmasta 20.11.1997, teki kanteen kohteena
olevan päätöksen 3.2.1999 selvästi perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa määrätyssä muodollisessa tutkintamenettelyssä.
82     Komissio saattoi kantajien mukaan pitäytyä perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaiseen alustavaan vaiheeseen ainoastaan,
jos se ei ollut kohdannut vakavia vaikeuksia kyseisessä ensimmäisessä tutkinnassa. Muussa tapauksessa se oli kantajien mukaan
velvollinen aloittamaan perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen muodollisen tutkintamenettelyn voidakseen arvioida,
oliko tuki yhteismarkkinoille soveltuva.
83     Koska komissio on laiminlyönyt tämän muodollisuuden, se on kantajien mukaan tehnyt vakavan menettelyvirheen ja jättänyt ottamatta
huomioon ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 6 artiklan.
84     Komissio katsoo, että se on tehnyt kanteen kohteena olevan päätöksen lainmukaisesti perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa
määrätyssä alustavassa tutkintamenettelyssä ilman, että se olisi ollut velvollinen aloittamaan perustamissopimuksen 93 artiklan
2 kohdan mukaista muodollista tutkintamenettelyä.
85     Komissio toteaa, että perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdassa määrätyssä alustavassa tutkintamenettelyssä tuensaajan mahdollisilla
kilpailijoilla ei ole minkäänlaisia menettelyllisiä oikeuksia ja että komission asiana ei ollut tutkia näiden esittämiä vastalauseita
vaan muodostaa alustava näkemys siitä, olivatko ilmoitetut tukia koskevat suunnitelmat soveltuvia yhteismarkkinoille.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
86     Tukeakseen käsitystään siitä, että niiltä on evätty perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen muodollisen tutkintamenettelyn
tarjoamat menettelylliset takeet, kantajat väittävät ensiksi, että tutkintamenettely on käsiteltävänä olevassa asiassa toteutettu
tosiasiassa kyseisen määräyksen mukaisesti, mutta ilman, että niitä olisi kuultu määräyksessä edellytetyllä tavalla.
87     Kuten edellä 62–67 kohdassa on jo todettu, kanteen kohteena oleva päätös tehtiin perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan
mukaisen alustavan tutkintamenettelyn päätteeksi, eli aloittamatta perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaista muodollista
tutkintamenettelyä, jossa niitä, joita asia koskee, on kehotettava esittämään huomautuksensa.
88     Kantajat väittävät toiseksi, että niillä olisi joka tapauksessa pitänyt olla perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa määrätyt
takeet, koska komissio oli vakavien vaikeuksien takia velvollinen toimimaan kyseisen määräyksen edellyttämällä tavalla ja
kuulemaan niitä ennen kanteen kohteena olevan päätöksen tekemistä.
89     Tältä osin on todettava, että sen määrittämiseksi, oliko komissio velvollinen aloittamaan perustamissopimuksen 93 artiklan
2 kohdassa määrätyn muodollisen tutkintamenettelyn ja tässä yhteydessä kuulemaan kantajia, on tutkittava – kuten edellä 59 kohdassa
on todettu – saattoiko komissio perustellusti katsoa, että kyseisen tuen soveltuvuus yhteismarkkinoille ei aiheuttanut vakavia
arviointivaikeuksia ottaen huomioon ne tiedot, joita sillä oli käytettävissään.
90     Jos tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille koskevia vakavia arviointivaikeuksia ei ilmene, missään perustamissopimuksen määräyksessä
tai muussa oikeussäännössä ei velvoiteta komissiota toimimaan muulla tavalla kuin se on tehnyt perustamissopimuksen 93 artiklan
3 kohdan mukaisessa alustavassa tutkintamenettelyssä, eikä erityisesti kuulemaan niitä, joita asia koskee, kuten sen olisi
pitänyt tehdä siinä tapauksessa, että se olisi aloittanut perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen muodollisen tutkintamenettelyn.
91     Ennen kuin on mahdollista lausua ensimmäisestä kanneperusteesta, on tutkittava kaikkia muita perusteita, joita kantajat ovat
esittäneet kanteen kohteena olevan päätöksen osalta, jotta voitaisiin arvioida, voidaanko niiden perusteella havaita sellainen
vakava vaikeus, jonka kohdatessaan komission olisi pitänyt aloittaa muodollinen tutkintamenettely.

Toinen kanneperuste, joka koskee kanteen kohteena olevan päätöksen perustelujen riittämättömyyttä
Asianosaisten lausumat
92     Kantajat väittävät, ettei kanteen kohteena oleva päätös perustu riittäviin tietoihin, jotka koskevat relevanttien markkinoiden
tilannetta, Siemensin hotellin ennakoitavissa olevaa markkinaosuutta tai kilpailijayritysten asemaa, erityisesti niiden markkinaosuuksia
ja kapasiteetteja.
93     Komissio väittää, että kanteen kohteena olevan päätöksen 3.2.2 kohdassa tarkastellaan yksityiskohtaisesti suunnitellun tuen
vaikutuksia markkinoihin ja ettei ollut tarpeen tai edes mahdollista tutkia asiaa perusteellisemmin. Komissio väittää, että
se on perustellusti tyytynyt toteamaan, että ainoastaan sellaiset hotellit, jotka jo toimivat Steiermarkin kylpylä-alueella
ja jotka tavoittelevat kansainvälistä asiakaskuntaa, kilpailevat suoraan tuensaajan kanssa.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
94     Tältä osin on muistettava, että EY:n perustamissopimuksen 190 artiklan (josta on tullut EY 253 artikla) mukainen perusteluvelvollisuus
määräytyy kyseisen säädöksen, päätöksen tai muun toimenpiteen luonteen mukaan ja tämän määräyksen mukaisista perusteluista
on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimenpiteen tehneen toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide
koskee, selviävät sen syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden. Perusteluja koskevaa
vaatimusta on arvioitava asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, joita ovat muun muassa toimenpiteen sisältö, esitettyjen
perustelujen luonne ja se tarve, joka niillä, joille päätös on osoitettu tai joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla
saada selvennystä tilanteeseen. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja
koskevia yksityiskohtia, koska tutkittaessa sitä, täyttävätkö päätöksen perustelut perustamissopimuksen 190 artiklan vaatimukset,
on otettava huomioon päätöksen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt (asia C‑17/99, Ranska
v. komissio, tuomio 22.3.2001, Kok. 2001, s. I‑2481, 35 ja 36 kohta ja asia T‑266/94, Skibsvaerftsforeningen ym. v. komissio,
tuomio 22.10.1996, Kok. 1996, s. II‑1399, 230 kohta).
95     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa käsiteltävänä olevan asian osalta, että kanteen kohteena olevan päätöksen 3.2.2 kohdassa
esitellään asian kannalta olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat ja erityisesti relevanttien alueellisten markkinoiden
kehitys, olemassa olevien hotellien käyttöaste sekä riidanalaisen tuen määrän ja investointien ja käyttökustannusten välinen
suhde.
96     Tällaiset perustelut ovat riittävät sen kannalta, että kantajille selviävät kanteen kohteena olevan päätöksen syyt ja että
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi tutkia sen laillisuuden perustamissopimuksen 173 artiklan perusteella.
97     Lisäksi niiltä osin kuin kantajien väitteet on ymmärrettävä siten, että niillä pyritään arvostelemaan sen tarkastelun puutteellisuutta,
jonka komissio on toteuttanut arvioidakseen kyseisen tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille, on muistettava, että tällainen
kysymys ei liity sellaiseen olennaisten muotomääräysten rikkomiseen, joka voi aiheuttaa sen, että kanteen kohteena oleva päätös
on lainvastainen, vaan tarkasteluun, joka koskee sitä, onko komissio asianmukaisesti arvioinut mainitun tuen soveltavuutta
(ks. vastaavasti edellä 56 kohdassa mainittu asia komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomion 67 kohta).
98     Toinen kanneperuste on näin ollen hylättävä.

Kolmas kanneperuste, joka koskee perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan rikkomista
Asianosaisten lausumat
99     Kantajat arvostelevat komissiota ensinnäkin siitä, ettei tämä ole sisällyttänyt Siemensin hotellille myönnetyn valtiontuen
määrään, joka on 1 703 873 euroa (23 445 810 ATS), Loipersdorfin kylpylän antamaa sitoumusta varata Siemensin hotellista päivittäin
50 huonetta markkinahintaan kolmen vuoden ajan.
100   Tällainen sitoumus merkitsee kantajien mukaan tukea, jonka määrä on 7 267,28 euroa (100 000 ATS) päivässä, eli lähes 7 957 675 euroa
(109 500 000 ATS) kolmessa vuodessa. Näin ollen kyseisen tuen kokonaismäärä ei enää ole 1 703 873 euroa (23 445 810 ATS) vaan
9 661 549 euroa (132 945 810 ATS). Ottaen huomioon kokonaisinvestoinnin, jonka määrä on 38 100 000 euroa (524 000 000 ATS),
komission olisi kantajien mukaan pitänyt katsoa bruttoavustusekvivalentin suuruudeksi 25,4 prosenttia eikä 4,45 prosenttia.
101   Kyseisellä huoneiden varaamisella ei varattujen huoneiden määrästä riippumatta ole kantajien mukaan mitään vaikutusta niihin
tuloihin, joita kylpylä saa sisäänpääsymaksuina ja ravintolatilauksina, paitsi jos sata henkilöä voitaisiin majoittaa päivittäin
ilmaiseksi Siemensin hotelliin.
102   Kantajat arvostelevat komissiota toiseksi siitä, ettei tämä ole myöskään ottanut huomioon sitä, että Loipersdorfin kylpylä
on sitoutunut antamaan Siemensin hotellin yksinomaiseen käyttöön 200 lepotuolia lähteisiin yhteydessä olevissa lepotiloissa
virallisen päiväkohtaisen pääsymaksun hintaan ja varaamaan kyseiselle hotellille suoran ja yksinomaisen pääsyn lähteille.
103   Komissio esittää vastaväitteenään, ettei Siemensin hotellin ja Loipersdorfin kylpylän välillä tehty sopimus sisällä peiteltyjä
lupauksia valtiontuesta. Koska kylpylä on liikeyritys, hankkeen suunnittelun missään vaiheessa ei ole suunniteltu huoneiden
varaamista ilmaiseksi. Huoneita on komission mukaan sitä vastoin tarkoitus markkinoida osana lähteiden asiakkaille tarjottua
palvelukokonaisuutta.
104   Huoneiden varaamista koskevaa takuuta ei komission mukaan voida pitää tukena, koska niiden tulojen määrä, joita kylpylä saa
200 lepotuolin päivittäistä varaamista koskevan lausekkeen perusteella, ylittää selvästi niiden kustannusten määrän, joita
50 huoneen pysyvästä varaamisesta kolmeksi vuodeksi aiheutuu.
105   Komissio toteaa lisäksi, että huoneiden varaamista koskevan velvoitteen kesto on kolme vuotta ja lepotuolien varaamista koskevan
velvoitteen kesto 20 vuotta. Kuudennesta vuodesta alkaen lepotuolien varaamista koskevaa lauseketta voidaan muuttaa siten,
että tarvittujen paikkojen keskimääräinen vähentyminen otetaan huomioon. Lähteiden yhteydessä olevia lepotiloja koskevien
200 pääsylipun varaaminen on komission mukaan kuitenkin realistista hotellille, jolla on 500 majoituspaikan kapasiteetti.
Komission mukaan voidaan väittää, että Siemensin hotelli ei joudu vaatimaan lepotuolien varaamista koskevan lausekkeen muuttamista,
ottaen huomioon sen kantajien esittämän seikan, että kylpylähotellien käyttöaste on 77 prosenttia. Näin ollen ei ole aihetta
odottaa, että sopimuksen täytäntöönpanon kuudennesta vuodesta alkaen kylpylästä varattujen lepotuolien vuokraus tuntuvasti
vähenisi.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
106   Perustamissopimuksessa määritellyn valtiontuen käsite on oikeudellinen ja sitä on arvioitava objektiivisten seikkojen perusteella
(asia C‑83/98 P, Ranska v. Ladbroke Racing ja komissio, tuomio 16.5.2000, Kok. 2000, s. I‑3271, 25 kohta).
107   Toimenpidettä, jonka julkinen laitos toteuttaa – kuten käsiteltävänä olevassa asiassa – suhteessa yksityiseen yritykseen varaussopimuksen
nojalla, ei lähtökohtaisesti voida sulkea perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen käsitteen ulkopuolelle
ainoastaan sillä perusteella, että sopimuspuolet sitoutuvat vastavuoroisiin suorituksiin (ks. vastaavasti asia T‑14/96, BAI
v. komissio, tuomio 28.1.1999, Kok. 1999, s. II‑139, 71 kohta).
108   Sen arvioimiseksi, onko valtion toimenpidettä pidettävä tukena, on määritettävä, saako tuensaajayritys sellaista taloudellista
etua, jota se ei olisi saanut normaalien markkinaedellytysten vallitessa (asia T‑98/00, Linde v. komissio, tuomio 17.10.2002,
Kok. 2002, s. II‑3961, 39 kohta).
109   Tässä tapauksessa kantajat eivät voi arvostella komissiota siitä, ettei tämä ole sisällyttänyt kyseisen tuen määrään kylpylöiden
sellaisia rahoitusmenoja, jotka perustuvat sen velvollisuuteen varata päivittäin 50 huonetta Siemensin hotellissa.
110   Komissio on nimittäin kanteen kohteena olevan päätöksen 2.2 kohdassa tarkastellut kylpylän ja Siemensin hotellin välistä vastavuoroista
varaussopimusta.
111   Ei myöskään vaikuta siltä, että komissio olisi virheellisin perustein katsonut, että Itävallan viranomaiset olivat toimittaneet
sille riittävästi tietoja, jotka osoittivat, että kylpylä oli tehnyt kyseisen sopimuksen puhtaasti taloudellisin perustein
ja että kyseisen sopimuksen määräyksiin ei sisältynyt minkäänlaista valtiontukeen liittyvää piirrettä.
112   Kantajien väitteiden perusteella ei voida päätellä, että Siemensin hotellin ja Loipersdorfin kylpylän välisen sopimuksen määräykset
eivät olisi osa kahden yksityisen toimijan välillä tehtyä tavanomaista liiketointa.
113   Ensinnäkin on todettava, että toisin kuin kantajat väittävät, lauseke, joka koskee 50 huoneen varaamista päivittäin Siemensin
hotellissa, ei millään tavalla johda siihen, että hotelliin voidaan päivittäin majoittaa ilmaiseksi 100 henkilöä kylpylälaitoksen
kustannuksella.
114   Ensinnäkään siinä tapauksessa, että kyseisiin 50 huoneeseen löytyy kokonaan tai osittain asiakkaita, niitä tuloja, joita saadaan
asiakkaiden Siemensin hotellille maksamasta huoneiden hinnasta ei voida pitää varoina, jotka olisivat alkuperältään valtion
varoja.
115   Toisaalta sellaisen mahdollisen tulonmenetyksen vastikkeena, joka kylpylälle aiheutuu sen velvollisuudesta maksaa kolmen vuoden
ajan keskihintaa 50 huoneesta, siinä tapauksessa että huoneita ei tosiasiassa käytettäisi, ovat ne tulot, jotka kylpylä saa
sillä perusteella, että Siemensin hotelli on sitoutunut vuokraamaan 200 lepotuolia lähteille johtavista lepotiloista.
116   Sen perusteella, että Loipersdorfin kylpylähotellien käyttöaste on kantajien esittämä 77 prosenttia, Siemensin hotellin, jolla
on 500 vuodepaikkaa, on katsottava pystyvän joka tapauksessa noudattamaan kylpylälaitoksen hyväksi tehtyä lauseketta, joka
koskee 200 lepotuolin varaamista.
117   Ottaen huomioon, että lepotuolin päivittäinen vuokrahinta on 18,09 euroa (249 ATS), kuten väliintulija on esittänyt kantajien
sitä kiistämättä, 200 paikan varaamista koskeva lauseke on omiaan tuottamaan kylpylälle päivittäiset tulot, joiden määrä on
noin 3 618 euroa (49 800 ATS), tai, ottaen huomioon 357 työpäivää vuodessa, vuosittaiset tulot, joiden määrä on 1 291 626 euroa
(17 778 600 ATS), eli 25 832 520 euroa (355 572 000 ATS) sinä 20 vuoden ajanjaksona, jolloin sopimuspuolten vahvistama lauseke
on voimassa.
118   Ei ole aihetta olettaa, että 200 paikan varaamista koskevaa lauseketta olisi syytä tarkistaa alaspäin sopimuksen täytäntöönpanon
kuudennesta vuodesta alkaen, koska on katsottava, että Siemensin hotelli pystyy kantajien esittämän 77 prosentin käyttöasteen
ansiosta kaikissa tilanteissa varmistumaan siitä, että sen asiakkaat käyttävät kaikkia 200 paikkaa.
119   Ottaen huomioon määrältään yli 25 000 000 euron (334 000 000 ATS) vastikkeen, jonka kylpylä oletettavasti saa 20 vuoden kuluessa
200 lepotuolin varaamista koskevan lausekkeen nojalla, ei näin ollen voida hyväksyä kantajien näkemystä siitä, että kylpylän
antama sitoumus varata päivittäin 50 huonetta Siemensin hotellissa kolmen vuoden ajan merkitsisi tukea, jonka määrä on 7 957 675 euroa
(109 500 000 ATS).
120   On vielä todettava, että tulojen määrä, jonka kantajat väittävät Siemensin hotellin saavan 50 huoneen varaamista koskevan
lausekkeen nojalla, perustuu vahvistamattomaan arvioon, jonka mukaan yöpymisen hinta on 145,35 euroa (2 000 ATS), kun taas
esimerkiksi Royal Bank of Scotland oli arvioinut kyseiseksi hinnaksi 87,20 euroa (1 200 ATS) markkinatutkimuksessa, joka siltä
oli tilattu Siemensin hotellin rakentamista varten.
121   Alennus, jonka suuruus on 10 prosenttia ja johon ei ole otettu kantaa kanteen kohteena olevassa päätöksessä ja josta on sovittu
Siemensin hotellin hyväksi 200 lepotuolin varaamista koskevassa lausekkeessa, ei ole omiaan horjuttamaan olennaisesti edellä
esitettyjä päätelmiä.
122   Kantajat eivät näin ollen ole kyenneet osoittamaan, että vastavuoroisen varaussopimuksen määräyksiin sisältyisi valtiontukeen
liittyviä piirteitä.
123   On katsottava, että kolmannella kanneperusteella ei ole osoitettu sellaisen vakavan vaikeuden olemassaoloa, jonka perusteella
komissio olisi ollut velvollinen aloittamaan perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen muodollisen tutkintamenettelyn.

Neljäs kanneperuste, joka koskee perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan rikkomista
Asianosaisten lausumat
124   Kantajat väittävät, että arvioitaessa sitä, soveltuuko valtiontuki yhteismarkkinoille, on otettava huomioon olemassa oleva
ylikapasiteetti, kysynnän kasvun väheneminen, tuensaajan asema relevanteilla markkinoilla sekä tukea koskevat yksityiskohtaiset
ehdot.
125   Kantajien mukaan hotellihuoneiden käyttö vähenee jatkuvasti Loipersdorfin kunnassa ja Steiermarkin kylpyläalueella. Vuonna
1996 kirjattiin 133 196 yöpymistä, mikä merkitsi 60,8 prosentin käyttöastetta. Viisi vuotta aikaisemmin Loipersdorfin hotelleissa
kirjattiin 266,9 yöpymistä, eli käyttöaste oli tuolloin 73 prosenttia. Kehitys oli vastaavaa Steiermarkin muissakin kylpyläkeskuksissa.
126   Kantajien mukaan kaikki toiveet luoda täysin uusi segmentti asianomaisen kylpylä-alueen saturaation ratkaisemiseksi kariutuivat.
Kansainvälinen hotelliketju Steigenberger luopui riittämättömän käyttöasteen takia hotellitoiminnasta Bad Waltershofissa,
koska se ei kyennyt vetämään puoleensa riittävästi saksalaisia asiakkaita. Bad Blumaun kylpylä ei puolestaan menestynyt toivotulla
tavalla huolimatta ennennäkemättömästä markkinointikampanjasta kansainvälisen asiakaskunnan houkuttelemiseksi.
127   Itävallan viranomaiset toimittivat kantajien mukaan komissiolle ainoastaan yhden tutkimuksen, joka koski Blumaun kylpylää
ja joka oli laadittu vuonna 1994. Muissa lausunnoissa, joihin komissio viittaa, riidanalaista suunnitelmaa arvioidaan ainoastaan
viittaamalla liikkeenjohtoa koskeviin perusteisiin, ja ne koskevat investointien taloudellisia perusteluja sijoittajien kannalta
ja kyseisen suunnitelman toteuttamiskelpoisuutta. Tältä osin komission mainitsemassa Parnell Kerr Forster Associatesin tutkimuksessa
päätellään, ettei kyse ole erityisen houkuttelevasta investoinnista.
128   Kantajat toteavat, että Siemensin hotellin avaamisen takia kysyntä – ja erityisesti kansainvälinen kysyntä – ei voi yltää
lisääntyneiden majoituspaikkojen tarjontaan. Näin ollen tällainen investointi yhdistettynä riidanalaiseen valtiontukeen johtaa
kantajien mukaan tuhoisaan kilpailuun hotellien välillä ja vääristää kilpailuedellytyksiä.
129   Kantajien mukaan valtiontukea ei ole myönnettävä silloin kun markkinoiden tasapaino on vaakalaudalla tai kun tuensaajalla
on, kuten tässä tapauksessa, huomattavia omia varoja. Siemens AG Austria on lisäksi saanut valtiontukea useaan otteeseen (asia C‑278/95 P,
Siemens v. komissio, tuomio 15.5.1997, Kok. 1997, s. I‑2507).
130   Komissio esittää vastauksenaan, että kanteen kohteena oleva päätös perustuu kyseisen päätöksen 2.2 kohdassa mainittuihin tutkimuksiin
ja lausuntoihin. Vuoden 1994 tutkimus koskee Steiermarkin kylpyläturismin pitkän aikavälin näkymiä, ja siinä esitetään tiettyjä
tätä koskevia kehitysehdotuksia, ja kyseisellä tutkimuksella voidaan todellakin katsoa oleva viitearvoa. Mainittuja ehdotuksia
ei näin ollen voida pitää käyttökelvottomina vain muutama vuosi sen jälkeen, kun niiden täytäntöönpano on alkanut.
131   Se, että Parnell Kerr Forster Associatesin tutkimus vihjaa erityisen mielenkiintoisten sijoitusmahdollisuuksien puuttumiseen,
ei merkitse komission mukaan sitä, ettei suunnitelma ole toteuttamiskelpoinen, vaan pikemminkin sitä, että tuotto-odotukset
ovat suhteellisen vaatimattomat verrattuina muihin investointeihin. Näin ollen on osoitettu, että valtiontuki oli tarpeellinen
toiminnan kannustamiseksi. Tutkimusta on näin ollen perustellusti pidetty ratkaisevana kanteen kohteena olevassa päätöksessä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
132   EY:n perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrätään, että yhteismarkkinoille soveltuvana voidaan pitää
tukea tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin ja kilpailun
edellytyksiä yhteisössä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.
133   Tältä osin on todettava, että toisin kuin kantajat väittävät, ei vaikuta siltä, että arvioinnissa, johon komissio on tukeutunut
todetessaan, että myönnetty valtiontuki oli omiaan suosimaan sellaisen alueen kehitystä, joka täyttää tarvittavat edellytykset
perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määrättyjen alueellisten tukien saamiselle, ei ole ilmennyt sellaisia
vakavia vaikeuksia, joilla voitaisiin perustella perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen muodollisen tutkintamenettelyn
aloittaminen.
134   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei näin ollen voi katsoa, että olisi osoitettu, että majoituspaikkojen käyttöaste Steiermarkin
kylpyläalueella olisi väitetyllä tavalla pienentynyt tai että relevantit markkinat olisivat kantajien esittämällä tavalla
vaakalaudalla. Kantajat itse toteavat, että kylpylähotellien nykyinen käyttöaste on 77 prosenttia ja huomauttavat sitä paitsi,
että majoituspaikkakapasiteetin kokonaiskäyttöaste vuonna 1996 oli ainoastaan 60,8 prosenttia.
135   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei näin ollen katso, että komission olisi pitänyt toteuttaa relevantteja markkinoita
koskeva syvällisempi tarkastelu voidakseen kanteen kohteena olevan päätöksen 3.2.2 kohdassa katsoa, että kehitys ilmensi tasaista
kasvua ja etteivät sen alueen, jota kyseinen tuki koski, terveysturismin alueelliset markkinat ole saturaatiotilassa; että
Loipersdorfin neljän tähden hotellien käyttöaste on korkea ja lopuksi että Siemensin hotellilla on kapasiteetti vetää puoleensa
ylimääräisiä kansainvälisiä asiakkaita aiheuttamatta liikakapasiteettia.
136   Kantajat ovat lisäksi tyytyneet väittämään yleisesti ja ilman pienintäkään näyttöä, että Institut für Technologie‑ und Regionalpolitikin
vuoden 1994 lokakuussa laatima kertomus Steiermarkin alueellisesta kehityksestä on vanhentunut.
137   Kuten kanteen kohteena olevassa päätöksessä todetaan, kyseisessä kertomuksessa korostetaan kantajien sitä kiistämättä, että
Steiermarkin kylpylä-alueen olemassa olevien rakenteiden parantaminen on ennakkoedellytys alueen matkailun kehittämiselle.
Kyseisessä kertomuksessa suositellaan, että alueella kehitetään kansainväliselle asiakaskunnalle suunnattua kylpylä‑ ja terveysmatkailua
ja että tässä tarkoituksessa myös monipuolistetaan matkailijoille suunnattujen palvelujen tarjontaa ja että se kohdistetaan
erityisesti tiettyihin asiakasryhmiin. Tältä osin on pidetty olennaisena hotellikapasiteetin laajentamista tasolla, joka on
olemassa olevien hotellien tasoa korkeampi ja jolle Siemensin hotelli selvästi kuuluu.
138   Kantajat eivät ole asettaneet kyseenalaiseksi sitä myönteistä vaikutusta, joka tuetulla investoinnilla on paikallisiin työmarkkinoihin,
joiden osalta hankkeen on todettu olevan omiaan luomaan välittömästi 150 työpaikkaa. Kantajat eivät ole myöskään kiistäneet
näkymiä, jotka koskevat erityisesti naispuolisen työvoiman työttömyyden vähentämistä terveysmatkailun alalla luotujen työpaikkojen
avulla.
139   Kantajat eivät ole myöskään osoittaneet todeksi väitettään siitä, että Siemens AG Austria on jo saanut valtiontukea useaan
otteeseen. Oikeustapaus, johon tämän näkemyksen tueksi viitattiin, koski valtiontukea, jota myönnettiin Siemens AG:lle, joka
on Brysseliin sijoittautunut Belgian oikeuden mukaan perustettu yhtiö ja joka toimi muulla alalla kuin hotellialalla. Siemensin
hotellille myönnetyn tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille on näin ollen arvioitava ottaen huomioon ainoastaan sille ominaiset
piirteet.
140   Parnell Kerr Forster Associatesin tutkimukseen sisältyvä viittaus riidanalaisen hotellihankkeen vähäiseen tuottavuuteen ei
sellaisenaan ole omiaan osoittamaan, että kyseinen hanke on pohjimmiltaan soveltumaton edistämään Steiermarkin kylpyläalueen
kehitystä.
141   On todettava, että neljännellä kanneperusteella ei ole osoitettu sellaisen vakavan vaikeuden olemassaoloa, jonka perusteella
komissio olisi ollut velvollinen aloittamaan perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen muodollisen tutkintamenettelyn.

Viides kanneperuste, joka koskee EY:n perustamissopimuksen 6 artiklan ensimmäisen kohdan (josta on muutettuna tullut EY 12 artiklan
ensimmäinen kohta) rikkomista
Asianosaisten lausumat
142   Kantajat väittävät, että lupaus taatusta käytöstä, joka liittyy suoraa pääsyä lähteille koskevaan varaukseen, loukkaa perustamissopimuksen
6 artiklan ensimmäisessä kohdassa ilmaistua syrjintäkiellon periaatetta.
143   Komission mukaan kantajat eivät millään tavalla selitä, miten niitä on edellä mainitussa määräyksessä tarkoitetulla tavalla
syrjitty niiden kansalaisuuden perusteella. Komission mukaan kantajat eivät väitä, että Siemensin hotellia olisi kohdeltu
edullisemmin kuin sen itävaltalaisia kilpailijoita sen takia, että se on saksalaisen konsernin tytäryhtiö.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
144   Perustamissopimuksen 6 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään, että kaikki kansalaisuuteen perustuva syrjintä on kiellettyä
”[perustamis]sopimuksen soveltamisalalla” ja ”sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän sopimuksen erityismääräysten soveltamista”.
145   Käsiteltävänä olevassa asiassa on yhtäältä ilmeistä, että riidanalaista tukea saava yritys on Itävallan oikeuden mukaan perustettu
yhtiö, eikä ole edes väitetty, että kyseinen tuki olisi hyväksytty sen takia, että tuensaajayritys on sellaisen konsernin
tytäryhtiö, joka ei ole itävaltalainen.
146   Toisaalta perustamissopimuksen 6 artiklan ensimmäistä kohtaa sovelletaan itsenäisesti ainoastaan sellaisissa yhteisön oikeudessa
säännellyissä tilanteissa, joita varten perustamissopimuksessa ei ole erityisiä syrjinnän kieltäviä määräyksiä (asia C‑179/90,
Merci convenzionali porto di Genova, tuomio 10.12.1991, Kok. 1991, s. I‑5889, Kok. Ep. XI, s. I‑537, 11 kohta ja asia C‑379/92,
Peralta, tuomio 14.7.1994, Kok. 1994, s. I‑3453, Kok. Ep. XVI, s. I‑15, 18 kohta).
147   Tästä seuraa, ettei perustamissopimuksen 6 artiklan ensimmäistä kohtaa sovelleta itsenäisesti käsiteltävänä olevassa asiassa
EY:n perustamissopimuksen kilpailumääräysten olemassaolon takia. Kilpailumääräyksissä ei kielletä syrjintää, joka perustuu
niiden yritysten kansalaisuuteen, joita on väitetty syrjityn, vaan viitataan relevantteihin tiettyä alaa koskeviin ja maantieteellisiin
markkinoihin.
148   On katsottava, että viidennellä kanneperusteella ei ole osoitettu sellaisen vakavan vaikeuden olemassaoloa, jonka perusteella
komissio olisi ollut velvollinen aloittamaan perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen muodollisen tutkintamenettelyn.

Kuudes kanneperuste, joka koskee sijoittautumisvapautta koskevien yhteisön oikeuden määräysten rikkomista
Asianosaisten lausumat
149   Kantajat toteavat, että riidanalainen tuki on ristiriidassa sellaisen yleisen sijoittautumisvapautta koskevan ohjelman kanssa,
jonka tarkoituksena on EY:n perustamissopimuksen 54 artiklan 3 kohdan h alakohdan (josta on tullut EY 44 artiklan 2 kohdan
h alakohta) mukaisesti taata se, että sijoittautumisedellytyksiä ei vääristetä jäsenvaltioiden myöntämillä tuilla. Kyseisten
määräysten tarkoituksena on kantajien mukaan estää se, että ulkomaiset yritykset saavat tiettyyn jäsenvaltioon sijoittautuessaan
sellaisia etuja, joita kyseisen jäsenvaltion yrityksillä ei ole.
150   Komissio katsoo, että yksittäinen tuki ei voi kuulua perustamissopimuksen 54 artiklan 3 kohdan h alakohdan soveltamisalaan.
Kaikki päätökset, joissa hyväksytään valtiontuki, hyödyttäisivät väistämättä ainoastaan tuensaajayritystä, mikä näin ollen
vaikeuttaisi kilpailijoiden sijoittautumisedellytyksiä. Näin ollen kantajien väitteet merkitsevät komission mukaan sitä, että
yksittäiset tuet olisivat kyseisen määräyksen nojalla kokonaan kiellettyjä, mitä korkeat sopimuspuolet eivät varmasti ole
koskaan tarkoittaneet.
151   Komission mukaan näin ollen on pikemminkin ajateltava, että määräyksellä, johon on vedottu, on tarkoitus kieltää ulkomaille
sijoittautumiseen myönnetyt tuet. Kanteen kohteena oleva päätös ei kuitenkaan koske tämäntyyppisiä tukia.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
152   Edellä esitetyistä seikoista ja erityisesti viidennen kanneperusteen tarkastelusta seuraa, että kanteen kohteena olevassa
päätöksessä todetaan yhteismarkkinoille soveltuvaksi tuki, jonka Itävallan viranomaiset ovat myöntäneet siihen, että Itävallan
oikeuden mukaan perustettu yritys alkaa toimia Itävallan alueella.
153   Kuten EY:n perustamissopimuksen 52 artiklan ensimmäisestä kohdasta (josta on muutettuna tullut EY 43 artiklan ensimmäinen
kohta) ja EY:n perustamissopimuksen 58 artiklan ensimmäisestä kohdasta (josta on tullut EY 48 artiklan ensimmäinen kohta)
ilmenee, sijoittautumisoikeutta koskevien määräysten tarkoituksena on poistaa rajoituksia, jotka kohdistuvat jäsenvaltion
kansalaisten ja yhtiöiden vapauteen sijoittautua toisen jäsenvaltion alueelle, mistä ei ole kysymys käsiteltävänä olevassa
asiassa.
154   Tästä seuraa, että määräyksiä, joihin on vedottu, ei voida soveltaa käsiteltävänä olevassa asiassa.
155   On katsottava, että kuudennella kanneperusteella ei ole osoitettu sellaisen vakavan vaikeuden olemassaoloa, jonka perusteella
komissio olisi ollut velvollinen aloittamaan perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen muodollisen tutkintamenettelyn.

Seitsemäs kanneperuste, joka koskee ympäristönsuojelua koskevien määräysten ja säännösten noudattamatta jättämistä
Asianosaisten lausumat
156   Kantajat katsovat, että komissio on jättänyt noudattamatta EY:n perustamissopimuksen 130 r artiklan (josta on muutettuna tullut
EY 174 artikla) määräyksiä, koska kantajien mukaan kiinteistöhanke olisi edellyttänyt tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden
ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY (EYVL L 175, s. 40) mukaista
ympäristövaikutusten arviointia. Komissio ei ole kuitenkaan kanteen kohteena olevan päätöksen perusteluissa tutkinut sitä,
missä määrin hankkeen ympäristöhaitat vaikuttaisivat Steiermarkin kylpyläalueen kehitykseen.
157   Komissio myöntää, että hotellihanke olisi voinut edellyttää sitä, että sen ympäristöystävällisyys tutkitaan. Ei ole kuitenkaan
väitetty, ettei tällaista tutkimusta ole tehty, eikä osoitettu, miten se, että tällainen tutkimus olisi pitänyt tehdä, johtaisi
kanteen kohteena olevan päätöksen lainvastaisuuteen. Komissio toteaa myös, ettei se ole toimivaltainen ratkaisemaan yksittäisten
tukisuunnitelmien ympäristöystävällisyyttä varsinkaan perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaisessa päätöksessä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
158   Ainoa peruste, johon kantajat vetoavat väittääkseen, ettei kyseinen hotellihanke ole yhteensopiva perustamissopimuksen 130 r artiklan
kanssa, on kyseisen hankkeen ympäristövaikutusten arvioinnin puuttuminen. Vaikka ”hotellikompleksit” todella mainitaan direktiivin 85/337/ETY,
sellaisena kuin se on muutettuna 3.3.1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/11/EY (EYVL L 73, s. 5), liitteessä II olevassa
12 kohdassa tarkoitettujen hankkeiden joukossa, hotellikompleksien osalta on kyseisen direktiivin 4 artiklan 2 kohdan nojalla
toteutettava ympäristövaikutusten arviointi ainoastaan silloin, kun jäsenvaltiot katsovat niiden erityispiirteiden sitä edellyttävän.
159   Näin ollen se, että toimivaltaiset kansalliset viranomaiset ovat mahdollisesti jättäneet noudattamatta direktiiviä 85/337/ETY,
voisi mahdollisesti tulla käsiteltäväksi EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan (josta on tullut EY 226 artikla) mukaisessa
jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteamista koskevassa menettelyssä, mutta sitä ei voida pitää vakavana vaikeutena
sen arvioinnin kannalta, jonka komissio toteuttaa tutkiessaan riidanalaisen tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille.
160   Ylimääräisenä seikkana voidaan lisäksi mainita, että Itävallan tasavallan Verwaltungsgerichtshof on 23.5.2001 antamallaan
tuomiolla hylännyt valituksen, jonka oli tehnyt muun muassa kolme kantajaa ja joka koski Siemensin hotellihankkeen rakennuslupaa,
sillä perusteella, ettei kyseinen hanke edellyttänyt ympäristövaikutusten arviointia.
161   On katsottava, että seitsemännellä kanneperusteella ei ole osoitettu sellaisen vakavan vaikeuden olemassaoloa, jonka perusteella
komissio olisi ollut velvollinen aloittamaan perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdan mukaisen muodollisen tutkintamenettelyn.

Kahdeksas kanneperuste, joka koskee harkintavallan väärinkäyttöä
Asianosaisten lausumat
162   Kantajat väittävät, että kanteen kohteena oleva päätös on tehty muussa kuin siinä ilmoitetussa tarkoituksessa. Ensinnäkin
päätöksessä toteutetun, kyseistä tukea koskevan arvioinnin ulkopuolelle on jätetty kylpylän ja Siemensin hotellin välillä
tehty vastavuoroinen varaussopimus. Toisaalta kanteen kohteena olevassa päätöksessä viitataan kantajien mukaan Parnell Kerr
Forster Associatesin tutkimukseen, vaikka mainitussa tutkimuksessa kyseistä hotellihanketta ei pidetä ”erityisen houkuttelevana
sijoituksena”.
163   Komission mukaan kyse ei millään tavalla ole harkintavallan väärinkäytöstä. Vastavuoroinen varaussopimus on komission mukaan
liiketaloudellisin perustein ja tavanomaisten oikeussääntöjen mukaan tehty liiketoimi. Se, että edellä mainitussa tutkimuksessa
on todettu, ettei kyseinen sijoitus ole erityisen kiinnostava, merkitsee komission mukaan ainoastaan sitä, ettei asianomainen
sijoittaja voi ennakoida saavansa huikeita voittoja.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
164   Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan toimenpidettä tehtäessä harkintavaltaa on käytetty väärin, jos objektiivisten, asiaankuuluvien
ja yhtäpitävien seikkojen perusteella on selvää, että toimenpide on tehty yksinomaan tai ainakin olennaisilta osin muiden
kuin esitettyjen päämäärien saavuttamiseksi tai perustamissopimuksessa asian käsittelyjärjestykseksi erityisesti määrätyn
menettelyn välttämiseksi (asia T‑266/97, Vlaamse Televisie Maatschappij v. komissio, tuomio 8.7.1999, Kok. 1999, s. II‑2329,
131 kohta).
165   Asiakirja‑aineistosta ei miltään osin ilmene sellaista seikkaa, joka olisi omiaan tukemaan ajatusta siitä, että kanteen kohteena
olevan päätöksen tekemiseen johtanut menettely olisi aloitettu muun päämäärän saavuttamiseksi kuin alueelliseen kehitykseen
tarkoitetun tuen hyväksymiseksi sellaisen alueen osalta, joka täyttää vaadittavat edellytykset.
166   Kahdeksas kanneperuste ei näin ollen voi menestyä.
167   Näin ollen yhdenkään kantajien esittämän kanneperusteen perusteella ei voida todeta, että komissio olisi kohdannut sellaisia
vaikeuksia, joiden perusteella se olisi ollut velvollinen aloittamaan perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa määrätyn
muodollisen tutkintamenettelyn.
168   Kanne on näin ollen hylättävä kokonaisuudessaan.

Oikeudenkäyntikulut
169   Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian,
on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut, mikäli vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantajat ovat hävinneet asian,
ne on velvoitettava vastaamaan omista kuluistaan ja korvaamaan yhteisvastuullisesti komission oikeudenkäyntikulut tämän vaatimusten
mukaisesti.
170   Työjärjestyksen 87 artiklan 4 kohdan mukaan jäsenvaltiot, jotka ovat asiassa väliintulijoina, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Itävallan tasavalta vastaa näin ollen omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (laajennettu ensimmäinen jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1)
Kanne hylätään.
2)
Kantajat velvoitetaan korvaamaan komissiolle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
3)
Itävallan tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Vesterdorf
Azizi
Jaeger
Legal

Martins Ribeiro
Julistettiin Luxemburgissa 13 päivänä tammikuuta 2004.
H. Jung

B. Vesterdorf
kirjaaja

presidentti
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.