CELEX: 62008CJ0274
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Direktyva 2003/54/EB
15 straipsnio 2 dalis
23 straipsnio 2 dalis
Elektros energijos vidaus rinka
Išankstinis metodikos, naudojamos apskaičiuoti ar nustatyti prieigos prie nacionalinių tinklų sąlygas, įskaitant perdavimo ir paskirstymo tarifus, patvirtinimas
Nacionalinė reguliavimo institucija

Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad,
—
nepriėmusi nuostatų, būtinų vertikalios integracijos įmonėje užtikrinti paskirstymo ir gamybos interesų funkcinį atskyrimą pagal 2003 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/54/EB dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinančios Direktyvą 96/92/EB (
OL L 176, p. 37
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k. 12 sk., 2 t., p. 211, toliau – direktyva), 15 straipsnio 2 dalies b ir c punktus ir
—
neįpareigojusi reguliavimo institucijos iš anksto, prieš įsigaliojant, nustatyti ar patvirtinti bent metodiką, naudojamą apskaičiuoti ar nustatyti prisijungimo ir prieigos prie nacionalinių tinklų sąlygas, įskaitant perdavimo ir paskirstymo tarifus, kaip tai numatyta direktyvos 23 straipsnio 2 dalies a punkte,
Švedijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal direktyvą.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisė
Pagal direktyvos antrą konstatuojamąją dalį būtina priimti konkrečias nuostatas, užtikrinančias vienodas konkurencijos sąlygas gamybos lygmeniu bei mažinančias dominavimo rinkoje ir agresyvaus pobūdžio veiklos riziką, taip pat užtikrinančias nediskriminacinius perdavimo ir paskirstymo tarifus, kai galimybė prisijungti prie tinklo suteikiama taikant tarifus, paskelbtus iki jų įsigaliojimo.
Pagal direktyvos šeštą konstatuojamąją dalį, „kad veiktų konkurencija, prisijungimas prie tinklo turi būti nediskriminacinis, skaidrus ir nustatyta tinkama kaina“.
Pagal direktyvos 13 konstatuojamąją dalį reikia imtis papildomų priemonių, užtikrinančių skaidrius, numatomus ir nediskriminuojančius prieigos prie tinklo tarifus, kurie visiems sistemos vartotojams turi būti taikomi nediskriminuojant.
Direktyvos 15 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„Veiksmingo reguliavimo, kurį atlieka viena ar kelios nacionalinės reguliavimo institucijos, buvimas yra svarbus veiksnys, garantuojant nediskriminacines prieigos prie tinklo sąlygas. Valstybės narės nustato reguliavimo institucijų funkcijas, kompetenciją ir administracines galias. Svarbu, kad visose valstybėse narėse veikiančios reguliavimo institucijos turėtų vienodą minimalią kompetencijos sritį. Šios institucijos turi būti kompetentingos nustatyti ar patvirtinti tarifus arba bent metodikas, kuriomis remiantis apskaičiuojami perdavimo ir paskirstymo tarifai. Siekiant išvengti netikslumo ir brangiai kainuojančių ir daug laiko užimančių ginčų, šiuos tarifus reikia paskelbti iki jų įsigaliojimo.“
Direktyvos 18 konstatuojamoji dalis išdėstyta taip:
„Nacionalinėms reguliavimo institucijoms turi būti suteikta teisė nustatyti ar patvirtinti tarifus arba metodikas, kuriomis remiantis apskaičiuojami tarifai, atsižvelgiant į perdavimo sistemos operatoriaus ar paskirstymo sistemos operatoriaus (-ių) pasiūlymą, arba į pasiūlymą, dėl kurio susitarė šis (šie) operatorius (-iai) ir tinklo vartotojai. Atlikdamos šiuos uždavinius, nacionalinės reguliavimo institucijos turi užtikrinti, kad perdavimo ir paskirstymo tarifai būtų nediskriminaciniai ir atspindintys išlaidas, ir turėtų atsižvelgti į ilgalaikes, ribines ir išvengtas tinklo išlaidas dėl energijos gamybos paskirstymo ir paklausos valdymo priemonių.“
Pagal direktyvos 26 ir 31 konstatuojamąsias dalis ja, be kita ko, siekiama „lygiaverčio konkurencijos laipsnio užtikrinimo visose valstybėse narėse“ ir „sukurti pilnai veikiančią elektros energijos vidaus rinką, kurioje užtikrinama sąžininga konkurencija“.
Pagal direktyvos 2 straipsnio 21 punktą „vertikalios integracijos įmonė“ – tai „įmonė ar grupė šių įmonių, kurių tarpusavio santykiai apibrėžti 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 4064/89 dėl įmonių koncentracijos kontrolės (
OL L 395, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 31, iš dalies pakeistas 1997 m. birželio 30 d. Tarybos reglamentu Nr. 1310/97,
OL L 180, p. 1
; 2004 m. specialus leidimas lietuvių k. 8 sk., 1 t., p. 164) 3 straipsnio 3 dalyje, kai ta įmonė (grupė) atlieka bent vieną iš perdavimo ar paskirstymo funkcijų ir bent vieną iš elektros energijos gamybos ar tiekimo funkcijų“.
Direktyvos V skyriuje „Paskirstymo sistemos eksploatavimas“ esantis 15 straipsnis, reglamentuojantis paskirstymo sistemos operatorių teisinį atskyrimą, išdėstytas taip:
„1.   Kai paskirstymo sistemos operatorius yra vertikalios integracijos įmonės dalis, jis turi bent savo teisiniu statusu, organizacine struktūra ir sprendimų priėmimo tvarka būti nepriklausomas nuo kitų veiklos rūšių, nesusijusių su paskirstymu. Šiomis taisyklėmis neturi būti nustatoma pareiga paskirstymo sistemos operatoriaus turto nuosavybę atskirti nuo vertikalios integracijos įmonės.
2.   Kai paskirstymo sistemos operatorius yra vertikalios integracijos įmonės dalis, be straipsnio 1 dalyje nustatytų reikalavimų, savo organizacine struktūra ir sprendimų priėmimo būdu jis turi būti nepriklausomas nuo kitų veiklos rūšių, nesusijusių su paskirstymu. Siekiant tai užtikrinti, taikomi šie minimalūs kriterijai:
a)
asmenys, atsakingi už paskirstymo sistemos operatoriaus valdymą, negali dalyvauti integruotos elektros energijos įmonės, tiesiogiai ar netiesiogiai atsakingos už elektros energijos gamybos, perdavimo ir tiekimo kasdieninį organizavimą, valdymo struktūrose;
b)
reikia imtis atitinkamų priemonių, užtikrinančių, kad į atsakingų už paskirstymo sistemos operatoriaus valdymą asmenų profesinius interesus būtų atsižvelgiama taip, kad jie galėtų veikti savarankiškai;
c)
paskirstymo sistemos operatoriui turi būti suteiktos efektyvios sprendimų priėmimo teisės savarankiškai nuo integruotos elektros energijos įmonės, kiek tai susiję su turtu, kuris reikalingas tinklui eksploatuoti, prižiūrėti ar plėtoti. Įgyvendinant šią nuostatą, neturi būti atsisakoma taikyti atitinkamų koordinavimo mechanizmų, saugančių patronuojančios bendrovės ekonomines ir valdymo priežiūros teises dukterinei bendrovei gauti turto grąžą, kurios netiesiogiai reglamentuojamos 23 straipsnio 2 dalimi. Ypač reikia užtikrinti, kad patronuojanti įmonė turėtų teisę patvirtinti paskirstymo sistemos operatoriaus metinį finansinį planą ar bet kurį lygiavertį dokumentą bei nustatyti jos dukterinės bendrovės įsiskolinimų didžiausias ribas. Ši nuostata nesuteikia patronuojančiai bendrovei teisės duoti nurodymus dėl kasdieninės veiklos ar dėl atskirų sprendimų, susijusių su paskirstymo linijų statyba ar atnaujinimu, kurie neviršija patvirtinto finansinio plano ar bet kurio lygiaverčio dokumento ribų;
d)
paskirstymo sistemos operatorius priima atitikties programą, nustatančią priemones, kurių imamasi siekiant užkirsti kelią diskriminuojančiam elgesiui, bei užtikrinančią tinkamą jų laikymosi priežiūrą. Programoje reikia nustatyti konkrečias darbuotojų pareigas, kad šis tikslas būtų pasiektas. Už priežiūrą atsakingas asmuo ar įstaiga 23 straipsnio 1 dalyje nurodytai reguliavimo institucijai pateikia metinę ataskaitą apie priemones, kurių buvo imtasi; ši ataskaita skelbiama viešai.
Valstybės narės gali priimti sprendimą netaikyti straipsnio 1 ir 2 dalių integruotoms elektros energijos įmonėms, aptarnaujančioms mažiau kaip 100000 sujungtų vartotojų arba mažas izoliuotas sistemas.“
Direktyvos VII skyriuje „Prisijungimo prie sistemos organizavimas“ esančio 20 straipsnio, reglamentuojančio trečiųjų šalių prieigą, 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad būtų įgyvendinta paskelbtais tarifais pagrįsta sistema, pagal kurią trečiosioms šalims suteikiama prieiga prie perdavimo ir paskirstymo sistemų, taikoma visiems reikalavimus atitinkantiems vartotojams, ir kad ši sistema būtų taikoma objektyviai, nediskriminuojant sistemos vartotojų. Valstybės narės užtikrina, kad šie tarifai arba jų apskaičiavimo metodika būtų patvirtinta laikantis 23 straipsnio iki jų įsigaliojimo ir kad šie tarifai (jei patvirtinama vien tik metodika – ši metodika) būtų viešai paskelbti iki jų įsigaliojimo.“
Tame pačiame skyriuje esančio 23 straipsnio, reglamentuojančio reguliavimo institucijas, 2–5 dalyse numatyta:
„2.   Reguliavimo institucijos atsako už tai, kad iki jų įsigaliojimo būtų nustatyta ar patvirtinta bent ta metodika, pagal kurią apskaičiuojama ar nustatomos sąlygos, kuriomis:
a)
suteikiama galimybė prisijungti ir prieiga prie nacionalinių tinklų, įskaitant perdavimo ir paskirstymo tarifus. Šie tarifai arba metodika turi leisti atlikti būtinas investicijas į tinklus tokiu būdu, kad tos investicijos užtikrintų tinklų gyvybingumą;
b)
teikiamos balansavimo paslaugos.
3.   Nežiūrint į straipsnio 2 dalį, valstybės narės gali numatyti, kad reguliavimo institucijos atitinkamai valstybės narės įstaigai pateiktų oficialiai patvirtinti tarifus ar bent tame straipsnyje nurodytą metodiką bei 4 dalyje nurodytus pakeitimus. Tokiu atveju atitinkama įstaiga turi teisę patvirtinti arba atmesti reguliavimo institucijos pateiktą sprendimo projektą. Šie tarifai ar metodika bei jos pakeitimai skelbiami viešai kartu su sprendimu dėl oficialaus priėmimo. Bet kurį oficialų sprendimo projekto atmetimą ir jo motyvus taip pat reikia viešai paskelbti.
4.   Reguliavimo institucijoms suteikiama teisė reikalauti, kad perdavimo ir paskirstymo sistemos operatoriai, jei būtina, pakeistų 1, 2 ir 3 dalyse nurodytas sąlygas, tarifus, taisykles, mechanizmus ir metodiką, siekiant užtikrinti, kad jos būtų proporcingos ir taikomos nediskriminuojant.
5.   Bet kuri šalis, nepatenkinta perdavimo ar paskirstymo sistemos operatoriaus veiksmais, susijusiais su 1, 2 ir 4 dalyse minėtais klausimais, gali paduoti skundą reguliavimo institucijai, kuri, veikdama kaip ginčų sprendimo institucija, priima sprendimą per du mėnesius nuo skundo gavimo dienos. Kai reguliavimo institucijoms reikia gauti papildomos informacijos, šis laikotarpis gali būti pratęstas dviem mėnesiais. Šį laikotarpį galima pratęsti, jei su tuo sutinka skundą padavusi šalis. Šis sprendimas yra privalomas, išskyrus kai jis panaikinamas apeliacine tvarka.
Kai skundas susijęs su stambių naujų elektros energijos gamybos įrenginių prijungimu, dviejų mėnesių laikotarpį gali pratęsti reguliavimo institucija.“
Direktyvos 30 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad valstybes narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kuriais, įsigaliojusiais ne vėliau kaip 2004 m. liepos 1 d., įgyvendinama ši direktyva, ir nedelsdamos apie tai praneša Komisijai. Pagal to paties straipsnio 2 dalį, nepažeisdamos 15 straipsnio 2 dalyje pateiktų reikalavimų, 15 straipsnio 1 dalies nuostatų įgyvendinimą valstybės narės gali atidėti iki 2007 m. liepos 1 dienos.
Nacionalinė teisė
Pagal akcinių bendrovių įstatymą (2005:551) (Aktiebolagslag (2005:551)) akcinės bendrovės tikslas – siekti savo akcininkams naudos, jei šios bendrovės įstatuose nenurodyta kitaip. Visuotinio akcininkų susirinkimo įgaliojimai aprašyti minėto įstatymo 7 skyriuje. Jo 8 skyriuje išdėstytos nuostatos, kuriose aptarta valdyba ir jos pirmininkas bei numatytos pagrindinės valdybos užduotys, pirmininko funkcijos ir bendri įgaliotinio įgaliojimų apribojimai. To paties įstatymo 17 skyriaus 3 straipsnyje „Pagrindinio nuosavo kapitalo apsauga ir riziką ribojanti taisyklė“ pateiktos nuostatos, apribojančios dukterinės bendrovės pelno perdavimą savo patronuojančiai bendrovei.
Elektros energijos įstatymo (1997: 857) (Ellag (1997: 857)) 4 skyriuje reglamentuojami tinklo tarifai, o 12 straipsnyje numatytas reguliavimas ir kontrolė. Juose numatyta:
„4 skyrius. Tinklo tarifai
Bendrosios nuostatos
1 straipsnis. Tinklo tarifai nustatomi taip, kad bendros koncesininko pajamos, gautos iš tinklo eksploatavimo, būtų pagrįstos, atsižvelgiant į objektyvias tinklo eksploatavimo sąlygas ir metodą, kuriuo koncesininkas eksploatuoja tinklą.
Tinklo tarifai turi būti objektyvūs ir nediskriminaciniai.
Nustatant tinklo tarifus, taikomus elektros energijos perdavimui, reikia atsižvelgti į prisijungimo taškų skaičių, prisijungimo taškų geografinę padėtį, perduodamos energijos kiekį, užsakytą energijos kiekį, aukštesnio tinklo sąnaudas ir elektros energijos perdavimo kokybę.
Nustatant tinklo tarifus, taikomus prisijungti prie linijos arba grandinės, reikia atsižvelgti į prisijungimo taškų geografinę padėtį ir užsakytą energijos kiekį prisijungimo taške.
Vyriausybė arba jos įgaliota tinklų reguliavimo institucija gali priimti išsamesnes nuostatas, kurių laikantis būtų nustatomi tinklo tarifai.
<…>
12 skyrius. Reguliavimas
<…>
2 straipsnis. Reguliavimo institucija gali pareikalauti pateikti reguliavimui būtinos informacijos ir dokumentų. Šiuo atžvilgiu gali būti taikoma administracinė bauda.
Pagal pirmąją pastraipą priimtas sprendimas yra nedelsiant taikomas.
Vyriausybė arba jos įgaliota tinklų reguliavimo institucija gali priimti nuostatas, reglamentuojančias duomenų, būtinų norint įvertinti, ar nustatyti tinkami tarifai, surinkimą.
3 straipsnis. Reguliavimo institucija gali išleisti įsakymus, būtinus užtikrinti, kad laikomasi su reguliavimu susijusių nuostatų ir sąlygų. Įsakymu gali būti skirta administracinė bauda.
Įsakymas, susijęs su elektros energijos arba nacionalinės elektros energijos sistemos veikimo sauga, yra nedelsiant taikomas.“
2003 m. Švedijos energijos agentūros administracinėse instrukcijose Nr. 3 (Statens energimyndighets författningssamling (STEMFS) (2003:3)), iš dalies pakeistose minėtos agentūros 2005 m. administracinėmis instrukcijomis Nr. 2 (Statens energimyndighets författningssamling (STEMFS) (2005:2), toliau – administracinės instrukcijos), pateikiamos išsamios nuostatos, kuriose aptariama: informacijos pateikimas, kai norima įvertinti, ar tinklo tarifai yra tinkami, tarifų techninės specifikacijos ir informacijos pateikimo reguliavimo institucijoms taisyklės.
Pagal Įstatymo (2004:875) dėl tam tikrų elektros instaliacijų specialaus administravimo (Lag (2004:875) om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar) 1 skyriaus 2 straipsnį
Länsrätt
(administracinis teismas) tinklų reguliavimo institucijos prašymu gali nurodyti elektros instaliacijai taikyti specialias administracines priemones, jei elektros instaliaciją naudojantį tinklą eksploatuojanti įmonė nevykdo esminių savo pareigų pagal taikomas teisės nuostatas.
Ikiteisminė procedūra
Manydama, kad Švedijos Karalystė neteisingai perkėlė į savo teisę direktyvos 15 straipsnio 2 dalies b ir c punktus ir 23 straipsnio 2 dalies a ir b punktus, Komisija pradėjo EB 226 straipsnyje numatytą procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo.
Oficialiu pranešimu paraginusi Švedijos Karalystę pateikti pastabas, 2006 m. gruodžio 16 d. Komisija, manydama, kad ši valstybė narė savo pastabomis nepakankamai atsakė į iškeltus klausimus, išsiuntė pagrįstą nuomonę, ragindama Švedijos Karalystę per du mėnesius nuo gavimo imtis būtinų priemonių, kad į šią nuomonę būtų tinkamai atsižvelgta.
2007 m. sausio 14 d. Švedijos Karalystė atsakė į minėtą nuomonę, pateikdama įvairias nacionalinės teisės nuostatas.
Manydama, kad Švedijos Karalystė vis tiek nepriėmė nuostatų, būtinų iki galo įgyvendinti direktyvos 15 straipsnio 2 dalies b ir c punktus bei 23 straipsnio 2 dalies a punktą, Komisija pareiškė šį ieškinį
Dėl ieškinio
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo: neatsižvelgta į direktyvos 15 straipsnio 2 dalies b ir c punktų nuostatas
Šiuo pagrindu Komisija tvirtina, kad Švedijos Karalystė nepriėmė nuostatų, būtinų vertikalios integracijos įmonėje užtikrinti paskirstymo ir gamybos interesų funkcinį atskyrimą pagal direktyvos 15 straipsnio 2 dalies b ir c punktus.
Savo atsiliepime į ieškinį Švedijos Karalystė neginčija Komisijos išvadų apie direktyvos 15 straipsnio 2 dalies b ir c punktų perkėlimą į vidaus teisę. Ji pripažįsta, kad dar reikia priimti tam tikras minėtoms nuostatoms perkelti būtinas specifines priemones, nors ir mano, kad šiomis nuostatomis reikalaujamas funkcinis atskyrimas daugeliu aspektų užtikrinamas jos bendrovių teisės aktais. Šiuo atžvilgiu ji taip pat teigia, kad vyriausybė įpareigojo
Energimarknadsinspektionen
(nacionalinė elektros energijos rinkos inspekcija) nagrinėti įstatymų ir kitų teisės aktų pataisas, būtinas teisingai perkelti į vidaus teisę direktyvos 15 straipsnį, ir ne vėliau kaip 2008 m. spalio 1 d. pateikti pranešimą.
Šiuo atveju neginčijama, jog nebuvo imtasi visų būtinų priemonių, kad būtų užtikrintas nagrinėjamų direktyvos nuostatų perkėlimas į Švedijos teisės sistemą iki pagrįstoje nuomonėje nurodyto termino pabaigos.
Siekiant nustatyti, ar įsipareigojimai buvo neįvykdyti, reikia įvertinti, kokia padėtis valstybėje narėje buvo pasibaigus šiam terminui (žr. 2002 m. sausio 30 d. Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
, C-103/00, Rink. p. I-1147, 23 punktą ir 2008 m. birželio 5 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, C-395/07, 8 punktą).
Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad pirmasis Komisijos ieškinio pagrindas yra pagrįstas.
Dėl antrojo ieškinio pagrindo: neatsižvelgta į direktyvos 23 straipsnio 2 dalies a punkto nuostatas
Šiuo pagrindu Komisija tvirtina, kad direktyvos 23 straipsnio 2 dalies a punktas nebuvo teisingai perkeltas į Švedijos teisės sistemą, nes reguliavimo institucijos nebuvo įpareigotos iš anksto nustatyti arba patvirtinti bent metodiką, naudojamą apskaičiuoti tinklo tarifus šių nuostatų prasme.
Tačiau Švedijos Karalystė mano, kad jos sistema atitinka direktyvą, nes ja reikalaujama metodika jos teisės aktuose yra numatyta kartu su reguliavimo institucijų galimybe
a posteriori
pataisyti gautus rezultatus.
Turint mintyje šį tvirtinimą, reikia išsiaiškinti, ar šie teisės aktai atitinka direktyvos 23 straipsnio 2 dalies a punkto reikalavimus.
Šioje direktyvos nuostatoje taip pat įtvirtinta esminė taisyklė, būtent, kad tarifai arba metodika turi sudaryti sąlygas atlikti būtinas investicijas į tinklus tokiu būdu, kad tos investicijos užtikrintų tinklų gyvybingumą. Tokių investicijų galima tikėtis iš ūkio subjektų, tik jei šie tarifai arba metodika yra pakankamai tikslūs ir gana numatomi.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad Švedijos Karalystė pripažįsta, jog nėra vidaus teisės nuostatų, pagal kurias nacionalinė reguliavimo institucija turi iš anksto patvirtinti bent metodiką, naudojamą apskaičiuoti ar nustatyti prisijungimo ir prieigos prie nacionalinių tinklų sąlygas, įskaitant perdavimo ir paskirstymo tarifus.
Vis dėlto ši valstybė narė mano, kad jos sistema leidžia pasiekti direktyvos tikslą, t. y. sukurti visapusiškai veikiančią elektros energijos vidaus rinką, kurioje užtikrinama sąžininga konkurencija, siekiant, be kita ko, garantuoti, kad, kaip numatyta direktyvos šeštoje konstatuojamojoje dalyje, prisijungimas prie tinklo būtų nediskriminacinis, skaidrus ir už tinkamą kainą.
Su tokiais argumentais negalima sutikti.
Reikia pabrėžti, kad net jei valstybės narės siūlomas direktyvos nuostatos perkėlimas arba aiškinimas leistų laikytis arba geriau laikytis tam tikrų šia direktyva siekiamų tikslų, ši valstybė narė negalėtų nukrypti nuo šia direktyva aiškiai numatytų nuostatų (pagal analogiją žr. 2005 m. spalio 6 d. Sprendimą
Komisija prieš Prancūziją
, C-243/03, Rink. p. I-8411, 35 punktas).
Vadinasi, Komisija teisingai tvirtina, kad siekdama laikytis direktyva nustatytų reikalavimų Švedijos Karalystė negali tik taikyti sistemą, pagal kurią metodikos, be kita ko, naudojamos elektros energijos perdavimo ir paskirstymo tarifams nustatyti, kontrolė atliekama
a posteriori
, net jei ši kontrolė tokia pat veiksminga kaip ir išankstinės kontrolės mechanizmas, nes direktyva aiškiai reikalaujama naudoti išankstinio patvirtinimo sistemą ir nepaliekama valstybėms narėms jokios galimybės taikyti kokią nors kitą sistemą.
Švedijos Karalystė taip pat tvirtina, kad siekiant laikytis direktyvos 23 straipsnio 2 dalies a punkte nustatytų reikalavimų, užtenka numatyti nacionalinę reguliavimo sistemą, pagal kurią tereikia iš anksto patvirtinti gaires, kuriomis vadovaujantis nustatomi galutiniai tinklo tarifai. Šiuo atveju vidaus teisėje tinklo tarifų nustatymo metodika direktyvos 23 straipsnio 2 dalies a punkto prasme yra nustatyta. Ši valstybė narė šiuo klausimu nurodo Elektros energijos įstatymo (1997:857) 4 skyrių, administracines instrukcijas ir 2004 m. birželio 21 d. Švedijos energijos agentūros sprendimą.
Pagal direktyvos 15 konstatuojamąją dalį nacionalinės reguliavimo institucijos nustato arba patvirtina šiuos tarifus ar bent jų apskaičiavimo metodiką. Pagal direktyvos 18 konstatuojamąją dalį šios nacionalinės reguliavimo institucijos turi užtikrinti, kad šie taip nustatyti arba patvirtinti tarifai būtų nediskriminaciniai ir atspindintys išlaidas, realiai patirtas dėl elektros energijos perdavimo arba paskirstymo.
Atsižvelgiant į šias konstatuojamąsias dalis, kuriose apibrėžtas Bendrijos teisės aktų leidėjo siekiamas tikslas, negalima direktyvos 23 straipsnio 2 dalies a punkto aiškinti nukrypstant nuo šios nuostatos formuluotės. Iš tiesų iš paties šios nuostatos teksto aiškiai matyti, kad nacionalinės reguliavimo institucijos nustato arba patvirtina, prieš įsigaliojant, bent metodiką, naudojamą apskaičiuoti ar nustatyti prisijungimo ir prieigos prie nacionalinių tinklų sąlygas, įskaitant perdavimo ir paskirstymo tarifus, o šie tarifai arba metodika turi sudaryti sąlygas įgyvendinti tinklų gyvybingumui būtinas investicijas.
Direktyvos 23 straipsnio 2 dalies a punktu reikalaujama, kad minėti tarifai būtų tokie numatomi, kad sudarytų sąlygas įgyvendinti elektros energijos perdavimo ir paskirstymo tinklų gyvybingumui užtikrinti būtinas investicijas į tinklus.
Nors, kitaip nei tvirtina Komisija, minėta nuostata nereikalaujama, kad valstybės narės nustatytų formulę, į kurią būtų įtraukti parametrai, leidžiantys tiksliai ir tiesiogiai apskaičiuoti tarifus, reikia pripažinti, kad Švedijos Karalystės nurodytuose teisės aktuose įtvirtinti tik principai ir bendri kriterijai, kuriuos tinklo tarifai turi atitikti, ir nenumatyta metodika, kuria remdamiesi ūkio subjektai galėtų bent apytiksliai numatyti taikomus tarifus.
Direktyvos tikslą galima įgyvendinti tik nustačius tikslius tarifus arba tarifų apskaičiavimo metodikos elementus, kurie būtų tokie tikslūs, kad ūkio subjektai galėtų numatyti savo prieigos prie perdavimo ir paskirstymo tinklų išlaidas.
Vadinasi, Švedijos teisės nuostatos neatitinka direktyva nustatyto tarifų numatymo reikalavimo, būtino, kad būtų įgyvendintos elektros energijos perdavimo ir paskirstymo tinklų gyvybingumui užtikrinti skirtos investicijos. Bet kuriuo atveju vidaus teisėje nėra išankstinės kontrolės mechanizmo, numatyto direktyvos 23 straipsnio 2 dalies a punkte. Iš tiesų Švedijos teisės aktais nėra įtvirtinta sistema, pagal kurią tarifų pasiūlymus reikėtų pateikti reguliavimo institucijai prieš jiems įsigaliojant.
Todėl antrasis Komisijos ieškinio pagrindas yra pagrįstas.
Atsižvelgiant į visus pateiktus argumentus reikia konstatuoti, kad:
—
nepriėmusi nuostatų, būtinų vertikalios integracijos įmonėje užtikrinti paskirstymo ir gamybos interesų funkcinį atskyrimą pagal direktyvos 15 straipsnio 2 dalies b ir c punktų nuostatas ir
—
neįpareigojusi reguliavimo institucijos iš anksto, prieš įsigaliojant, nustatyti ar patvirtinti bent metodiką, naudojamą apskaičiuoti ar nustatyti prisijungimo ir prieigos prie nacionalinių tinklų sąlygas, įskaitant perdavimo ir paskirstymo tarifus pagal direktyvos 23 straipsnio 2 dalies a punkto nuostatas,
Švedijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą..
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Švedijos Karalystė pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

1.
Švedijos Karalystė,
—
nepriėmusi nuostatų, būtinų vertikalios integracijos įmonėje užtikrinti paskirstymo ir gamybos interesų funkcinį atskyrimą pagal 2003 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/54/EB dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinančios Direktyvą 96/92/EB, 15 straipsnio 2 dalies b ir c punktų nuostatas ir
—
neįpareigojusi reguliavimo institucijos iš anksto, prieš įsigaliojant, nustatyti ar patvirtinti bent metodiką, naudojamą apskaičiuoti ar nustatyti prisijungimo ir prieigos prie nacionalinių tinklų sąlygas, įskaitant perdavimo ir paskirstymo tarifus pagal Direktyvos 2003/54 23 straipsnio 2 dalies a punkto nuostatas,
neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą.

2.
Švedijos Karalystė padengia bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: švedų.