CELEX: 62007CJ0251
Aplinka
Direktyva 2000/76/EB
Atliekų deginimas
Pripažinimas kombinuoto šilumos ir elektros energijos gamybos ciklo elektrine
"Atliekų deginimo įmonės" ir "bendro atliekų deginimo įmonės" sąvokos

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2000 m. gruodžio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/76/EB dėl atliekų deginimo (
OL L 332, p. 91
) išaiškinimu.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp
Gävle Kraftvärme AB
(toliau –
Gävle Kraftvärme
) ir
Länsstyrelsen i Gävleborgs län
(Jevleborgo administracija, toliau – administracija) dėl prašymo išduoti leidimą eksploatuoti kombinuoto šilumos ir elektros energijos gamybos ciklo elektrinę.
Teisinis pagrindas
1975 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 75/442/EEB dėl atliekų (
OL L 194, p. 39
) su pakeitimais, padarytais 1996 m. gegužės 24 d. Komisijos sprendimu 96/350/EB (
OL L 135, p. 32
, toliau – Direktyva 75/442), 3 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės imasi atitinkamų priemonių, skatinančių:
a)
pirma, atliekų prevenciją arba atliekų gamybos ir jų kenksmingo poveikio mažinimą <…>
<…>
b)
antra:
—
atliekų panaudojimą jas regeneruojant, pakartotinai panaudojant ar kitokiu būdu gaunant antrines žaliavas, arba
—
atliekų kaip energijos šaltinio panaudojimą.“
Nuo 2006 m. gegužės 17 d. Direktyva 75/442 buvo panaikinta ir kodifikuota 2006 m. balandžio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/12/EB dėl atliekų (
OL L 114, p. 9
). Direktyvos 75/442 3 straipsnio 1 dalies formuluotė iš esmės buvo identiškai pakartota Direktyvos 2006/12 3 straipsnio 1 dalyje.
Direktyvos 2000/76 7, 13 ir 24 konstatuojamosiose dalyse nurodoma:
„7
<…> norint pasiekti aukštą aplinkos ir žmonių sveikatos apsaugos lygį, Bendrijos teritorijoje esančioms atliekų deginimo įmonėms ir įmonėms, be kita ko, deginančioms atliekas, reikia nustatyti ir išlaikyti griežtas eksploatacijos sąlygas, techninius reikalavimus ir išmetamų teršalų ribines vertes. Nustatytos ribinės vertės turėtų kiek įmanoma užkirsti kelią arba apriboti neigiamą poveikį aplinkai ir dėl to kylantį pavojų žmonių sveikatai.
<…>
Šia direktyva nustatytų išmetamųjų teršalų ribinių verčių laikymasis turėtų būti laikomas būtina, tačiau nepakankama atitikimo (1996 m. rugsėjo 24 d. Tarybos) Direktyvos 96/61/EB (dėl taršos integruotos prevencijos ir mažinimo,
OL L 257, p. 26
) reikalavimams sąlyga. Tokiam atitikimui gali prireikti nustatyti griežtesnes šioje direktyvoje numatytų išmetamųjų teršalų ribines vertes, kitų išmetamų medžiagų ribines vertes ir kitas priemones, taip pat ir kitas atitinkamas sąlygas.
<…>
Reikalavimai panaudoti deginimo procese gautą šilumą ir maksimaliai sumažinti bei perdirbti likučius, susidarančius eksploatuojant atliekų deginimo ir bendro atliekų deginimo įmones, padės pasiekti Direktyvos 75/442/EEB 3 straipsnyje dėl atliekų hierarchijos numatytus tikslus.“
Kaip matyti iš Direktyvos 2000/76 1 straipsnio pirmosios pastraipos, šia direktyva siekiama kiek įmanoma užkirsti kelią arba apriboti neigiamą atliekų deginimo poveikį aplinkai, ypač oro, dirvožemio, paviršinio ir požeminio vandens užteršimą išmetamais teršalais ir dėl to kylantį pavojų žmonių sveikatai.
Minėto straipsnio antrojoje pastraipoje patikslinama, kad šio tikslo siekiama nustatant atliekų deginimo įmonėms ir įmonėms, be kita ko, deginančioms atliekas, griežtas eksploatacijos sąlygas bei techninius reikalavimus ir išmetamųjų teršalų ribines vertes.
Sąvokos „deginimo įmonė“ ir „bendro deginimo įmonė“ apibrėžtos Direktyvos 2000/76 3 straipsnio 4 ir 5 punktuose taip:
„4)
„deginimo įmonė“ –
tai bet kuris stacionarus arba mobilus techninis vienetas ir įrengimas, skirtas termiškai apdoroti atliekas panaudojant ar nepanaudojant pagaminamą šilumą. Terminį apdorojimą sudaro deginimas oksiduojant atliekas ir kiti terminiai procesai, pvz., pirolizė, pavertimas dujomis arba plazminiai procesai, jei susidariusios medžiagos po to yra sudeginamos.
Į šį apibrėžimą įeina vieta ir visa deginimo įmonė su visomis deginimo linijomis, atliekų priėmimo, laikymo, pirminio apdorojimo vietoje įrenginiais, atliekų kuro ir oro padavimo sistemomis, katilu, išmetamųjų dujų valymo įrenginiais, vietoje esančiais likučių ir nuotekų valymo arba laikymo įrenginiais, kaminu, deginimo operacijų tikrinimo sistemomis, registruojančiomis ir atliekančioms deginimo sąlygų monitoringą;
5)
„bendro atliekų deginimo įmonė“ –
tai bet kuri stacionari arba mobili įmonė, kurios pagrindinis tikslas yra energijos arba materialių produktų gamyba ir
—
kuri naudoja atliekas kaip įprastinį arba kaip papildomą kurą; arba
—
kurioje atliekos yra termiškai apdorojamos tam, kad būtų sunaikintos.
Jei bendras atliekų deginimas atliekamas tokiu būdu, kad pagrindinis įmonės tikslas yra ne energijos arba materialių produktų gamyba, o terminis atliekų apdorojimas, įmonė vadinama atliekų deginimo įmone, kaip apibrėžta 4 punkte.
Į šį apibrėžimą įeina vieta ir visa deginimo įmonė su visomis deginimo linijomis, atliekų priėmimo, laikymo, pirminio apdorojimo vietoje įrenginiais, atliekų kuro ir oro padavimo sistemomis, katilu, išmetamųjų dujų valymo įrenginiais, vietoje esančiais likučių ir nuotekų valymo arba laikymo įrenginiais, kaminu, deginimo operacijų tikrinimo sistemomis, registruojančiomis ir atliekančioms deginimo sąlygų monitoringą.“ (Pataisytas vertimas)
Direktyvos 3 straipsnio 12 punkte apibrėžiama „leidimo“ sąvoka:
„„leidimas“ – tai raštiškas kompetentingos institucijos sprendimas (arba keletas tokių sprendimų), suteikiantis leidimą vykdyti gamykloje veiklą laikantis tam tikrų sąlygų, atitinkančių visus šios direktyvos reikalavimus. Leidimas gali būti išduotas vienai arba kelioms įmonėms ar įmonės dalims, esančioms toje pačioje vietoje ir eksploatuojamoms to paties operatoriaus“.
Minėtos direktyvos 4 straipsnio 2 dalyje numatyta:
„Nepažeidžiant Direktyvos 96/61/EB nuostatų, kompetentingai institucijai pateikiamoje paraiškoje leidimui užsiimti atliekų deginimo ar bendro atliekų deginimo veikla turi būti aprašytos priemonės, kuriomis numatoma garantuoti, kad:
<…>
b)
deginimo ar bendro deginimo procese gauta šiluma bus kiek įmanoma panaudota, pvz., gaminti šilumą ir elektrą (kombinuotas ciklas), gaminti technologinį garą arba šilumos tinklams;
<…>“ (Pataisytas vertimas)
Tos pačios direktyvos 6 straipsnio 1–3 ir 6 dalyse nustatyta:
„1.   Deginimo įmonės eksploatuojamos taip, kad būtų pasiektas toks deginimo lygis, kai bendras organinės anglies kiekis nuosėdose ir šlake yra mažesnis kaip 3 %, o užsidegimo momentu medžiaga netenka mažiau kaip 5 % sausosios dalies. Prireikus taikomi atitinkami išankstinio atliekų apdorojimo būdai.
Deginimo įmonės projektuojamos, statomos, įrengiamos ir eksploatuojamos taip, kad proceso metu išsiskyrusių dujų temperatūra prie degimo kameros vidinės sienelės arba kitame tipiniame taške, kurį nustato kompetentinga institucija, po paskutiniojo oro įpurškimo, kontroliuojamu ir vienodu būdu ir netgi pačiomis nepalankiausiomis sąlygomis bent dvi sekundes būtų padidinta iki 850 °C. Deginant pavojingas atliekas, kuriose yra daugiau kaip 1 % halogenintų organinių medžiagų chlorino pavidalu, bent dvi sekundes temperatūra turi būti pakelta iki 1100 °C.
Kiekvienoje deginimo įmonės linijoje turi būti įtaisytas bent vienas papildomas degiklis. Šis degiklis turi automatiškai įsijungti, kai po paskutiniojo degimo oro įpurškimo degimo dujų temperatūra nukrinta žemiau 850 °C arba atitinkamais atvejais – žemiau 1100 °C. Jis taip pat naudojamas kiekvienąkart pradedant arba užbaigiant deginimo operacijas, kad būtų garantuota, jog visada šių operacijų metu ir tol, kol nesudegusios atliekos yra degimo kameroje, bus palaikoma 850 °C, o atitinkamais atvejais – 1100 °C temperatūra.
Pradedant arba užbaigiant deginimo operacijas arba degimo dujų temperatūrai nukritus žemiau 850 °C, o atitinkamais atvejais – 1100 °C, papildomam degikliui nenaudojamas kuras, kuriam degant gali būti išmetama teršalų daugiau negu deginant gazolį, apibūdintą (1975 m. lapkričio 24 d.) Tarybos direktyvos 75/716/EEB (dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su sieros kiekiu tam tikrų rūšių skystajame kure, derinimo (
OL L 307, p. 22
)) 1 straipsnio 1 dalyje, suskystintas dujas arba gamtines dujas.
2.   Bendro atliekų deginimo įmonės projektuojamos, statomos, įrengiamos ir eksploatuojamos taip, kad bendro deginimo metu išsiskyrusių dujų temperatūra kontroliuojamu ir vienodu būdu ir netgi pačiomis nepalankiausiomis sąlygomis dvi sekundes būtų padidinta iki 850 °C. Bendrai deginant pavojingas atliekas, kuriose yra daugiau kaip 1 % halogenuotų organinių medžiagų chlorino pavidalu, temperatūra turi būti padidinta iki 1100 °C.
3.   Atliekų deginimo ir bendro atliekų deginimo įmonės turi ir eksploatuoja automatines sistemas, neleidžiančias paduoti atliekų šiais atvejais:
a)
įjungiant, kol temperatūra nesiekia 850 °C arba 1100 °C, arba temperatūros, kuri nustatoma remiantis šio straipsnio 4 dalies nuostatomis;
b)
kiekvienąkart, kai nepalaikoma 850 °C arba 1100 °C temperatūra, arba temperatūra, nustatoma remiantis šio straipsnio 4 dalies nuostatomis;
c)
kiekvienąkart, kai šia direktyva reglamentuojami nuolatiniai matavimai rodo, kad dėl valymo įrengimų sutrikimų arba gedimų viršijama bet kuri išmetamų teršalų ribinė vertė.
<…>
6.   Kiek įmanoma, turi būti panaudojama abiejų tipų įmonėse deginimo procese gauta šiluma.“
Direktyvos 2000/76 7 straipsnyje bei šios direktyvos II ir V prieduose deginimo ir bendro deginimo įmonėms nustatomos į orą išmetamų teršalų ribinės vertės. Remiantis šio straipsnio 2 dalies antrąja pastraipa, deginimo įmonėms nustatytos išmetamų teršalų ribinės vertės taikomos ir bendro deginimo įmonėms, kuriose daugiau kaip 40 % šilumos išsiskiria deginant pavojingas atliekas.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Bendrovė
Gävle Kraftvärme
priklauso
Gävle Energi
bendrovių grupei, valdomai Jevlės savivaldybei priklausančios akcinės bendrovės. Ji eksploatuoja Johannes termofikacinę elektrinę – Jevlės šilumos tinklų pagrindinį gamybos įrenginį, gaminantį šilumą ir elektrą.
Numačiusi išplėsti elektrinę,
Gävle Kraftvärme
kreipėsi į
Östersunds tingsrätt, miljödomstolen
(Estešundo apylinkės teismo aplinkosaugos bylų kolegija) su prašymu leisti eksploatuoti minėtą elektrinę, padidinus bendrą maksimalų terminį galingumą iki 170 MW. Prašymas apėmė šiuos punktus:
—
leidimas toliau eksploatuoti esamą kieto kuro katilą (katilas Nr. 1), kurio bendras terminis galingumas yra 85 MW,
—
naujo 50 MW bendro maksimalaus terminio galingumo atliekų katilo (katilas Nr. 2) įrengimas ir paleidimas bei
—
naujo 85 MW bendro maksimalaus terminio galingumo biokuro katilo (katilas Nr. 3) įrengimas ir paleidimas.
Minėtame prašyme buvo numatyti ir kitų pakeitimų, kurie tapo būtini dėl numatomos veiklos plėtros.
Pateikiant prašymą tiksli šios plėtros vykdymo tvarka dar nebuvo galutinai nustatyta.
Gävle Kraftvärme
galėjo arba pradėti statyti katilą Nr. 2, o katilą Nr. 3 statyti tik prireikus, arba nestatyti katilo Nr. 2, o statyti katilą Nr. 3. Bet kuriuo atveju bendras galingumas neturėjo viršyti 85 MW.
Savo prašyme suteikti leidimą
Gävle Kraftvärme
nurodė, kad tiek katilą Nr. 1, tiek katilą Nr. 2 galima pripažinti „bendro deginimo įmonėmis“. Administracija, pritarusi šiam prašymui, vis dėlto nusprendė, kad nagrinėjama veikla veikiau atitiko atliekų deginimo įmonės veiklą. Pirmos instancijos teismas sutiko su
Gävle Kraftvärme
pasiūlyta kvalifikacija, manydamas, kad pagrindinis įmonės tikslas buvo energijos gamyba.
Administracija apskundė šį sprendimą
Svea Hovrätt, Miljööverdomstolen
(Svea apeliacinio teismo aplinkosaugos bylų kolegija), teigdama, kad katilą Nr. 1 reikėjo pripažinti „bendro deginimo įmone“, o katilą Nr. 2 – „deginimo įmone“, ir teismas sutiko su šia kvalifikacija.
Gävle Kraftvärme
apskundė šį sprendimą
Högsta domstolen
(Aukščiausiasis teismas), teigdama, kad apeliacinis teismas klaidingai kvalifikavo kiekvieną katilą atskirai.
Pašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad įmonės kvalifikavimas yra svarbus, nes reikalavimai eksploatacijai skiriasi atsižvelgiant į įmonės rūšį. Dėl šios priežasties, manydamas, kad pagrindinės bylos sprendimas priklauso nuo Bendrijos teisės išaiškinimo, jis nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Aiškinant Direktyvą 2000/76 <…> tuo atveju, kai termofikacinę elektrinę sudaro keli vienetai (katilai), ar kiekvieną vienetą reikia vertinti kaip atskirą įmonę, ar visą termofikacinę elektrinę reikia vertinti kaip visumą?
2.
Aiškinant direktyvą (2000/76), ar įmonė, pastatyta atliekoms deginti, tačiau turinti pagrindinį tikslą gaminti energiją, turi būti pripažinta deginimo įmone arba bendro deginimo įmone?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
„Deginimo įmonės“ ir „bendro deginimo įmonės“ sąvokos apibrėžtos Direktyvos 2000/76 3 straipsnio 4 ir 5 punktuose.
Pagal minėto 3 straipsnio 4 punktą įmonė apibrėžiama kaip „bet kuris techninis vienetas ar įrengimas“.
„Įmonės“ sąvoka nedetalizuojama Direktyvos 2000/76 3 straipsnio 5 punkte apibrėžiant „bendro deginimo įmonę“, tačiau akivaizdu, kad šia nuostata numanomai daroma nuoroda į to paties straipsnio pirmesnį punktą. Iš tikrųjų iš minėto 5 punkto teksto matyti, kad „bendro deginimo įmonės“ apibrėžtis remiasi 3 straipsnio 4 punkte įtvirtinta „deginimo įmonės“ sąvoka ir kad šios nuostatos nesiskiria, kiek tai susiję su techninių elementų, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant deginimo įrenginį, visuma.
Deginimo įmonę ir bendro deginimo įmonę sudarantys techniniai elementai išvardyti Direktyvos 2000/76 3 straipsnio 4 punkto antrojoje pastraipoje ir 5 punkto trečiojoje pastraipoje. Tarp šių elementų yra „katilas“. Kaip generalinė advokatė pažymėjo savo išvados 20 punkte, skirtingai nuo kitų išvardytų elementų, nurodytų daugiskaita, žodis „katilas“ (ir dar žodis „kaminas“) nurodytas vienaskaita.
Taigi Direktyvos 2000/76 3 straipsnio 4 ir 5 punktų tekstas patvirtina aiškinimą, kad šios direktyvos prasme kiekvienas atskiras katilas kartu su pagalbiniais įrengimais yra atskira įmonė.
Šį aiškinimą patvirtina Direktyvos 2000/76 struktūra ir tikslas.
Kalbant, pirma, apie jos struktūrą, akivaizdu, kad deginimo įmonėms ir bendro deginimo įmonėms taikomos skirtingos taisyklės dėl jų eksploatavimo sąlygų ir išmetamų teršalų ribinių verčių. Paprastai bendro deginimo įmonėms taikomos ne tokios griežtos taisyklės.
Kalbant konkrečiai apie eksploatavimo sąlygas, deginimo įmonėms taikomos sąlygos apima reikalavimus dėl bendro organinės anglies kiekio nuosėdose ir šlake bei dėl jų netekimo užsidegimo momentu, kurie nenumatyti bendro deginimo įmonėms. Be to, nors šių dviejų rūšių įmonėms minėtos sąlygos apima tam tikrus reikalavimus dėl degimo dujų temperatūros deginant atliekas, tik deginimo įmonėse turi būti įtaisytas bent vienas papildomas degiklis.
Kaip generalinė advokatė pažymėjo savo išvados 21 punkte, tam tikros su deginimo įmonėmis susijusios nuostatos gali būti taikomos tik kiekvienam katilui atskirai. Iš to matyti, kad aiškinimas, jog termofikacinėje elektrinėje kiekvieną katilą reikia laikyti atskira įmone, atitinka Direktyvos 2000/76 struktūrą.
Šią išvadą taip pat patvirtina taisyklės dėl leidimo eksploatuoti deginimo ar bendro deginimo įmonę gavimo. Iš tikrųjų Direktyvos 2000/76 3 straipsnio 12 punkte aiškiai numatytas atvejis, kai leidimas išduodamas kelioms įmonėms, esančioms toje pačioje vietoje ir eksploatuojamoms to paties operatoriaus.
Antra, kiek tai susiję su Direktyvos 2000/76 tikslu, iš jos 1 straipsnio matyti, kad ja siekiama kiek įmanoma užkirsti kelią arba apriboti neigiamą atliekų deginimo ar bendro deginimo poveikį aplinkai, nustatant griežtas eksploatacijos sąlygas bei techninius reikalavimus, o taip pat išmetamųjų teršalų ribines vertes.
Kaip Austrijos vyriausybė ir Europos Bendrijų Komisija pažymėjo savo pastabose, Direktyvos 2000/76 aiškinimas, neleidžiantis vertinti kiekvieno katilo atskirai, galėtų pakenkti šiam tikslui. Taigi tuo atveju, kai termofikacinė elektrinė, turinti ir deginimo, ir bendro deginimo vienetus, bendrai būtų pripažinta „bendro deginimo įmone“, tokia elektrinė galėtų išvengti deginimo įmonėms taikomų griežtesnių reikalavimų.
Atsižvelgiant į tai, kas pirmiau pasakyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad taikant Direktyvą 2000/76, kai termofikacinę elektrinę sudaro keli katilai, kiekvieną katilą kartu su jo pagalbine įranga reikia laikyti atskira įmone.
Dėl antrojo klausimo
Pagal Direktyvos 2000/76 3 straipsnio 4 punkto pirmąją pastraipą įmonė, konkrečiai skirta termiškai apdoroti atliekas, yra „deginimo įmonė“.
Remiantis to paties straipsnio 5 punkto pirmąja pastraipa, įmonė, kurios pagrindinis tikslas yra energijos arba materialių produktų gamyba ir kuri naudoja atliekas kaip įprastinį arba kaip papildomą kurą arba kurioje atliekos yra termiškai apdorojamos tam, kad būtų sunaikintos, turi būti laikoma bendro atliekų deginimo įmone.
Minėto 3 straipsnio 5 punkto antrojoje pastraipoje patikslinama, kad jei bendras atliekų deginimas atliekamas tokiu būdu, kad pagrindinis įmonės tikslas yra ne energijos arba materialių produktų gamyba, o terminis atliekų apdorojimas, įmonė vadinama „deginimo įmone“, kaip apibrėžta 4 punkte.
Iš šių nuostatų formuluočių aiškiai matyti, kad bendro deginimo įmonė yra ypatinga deginimo įmonės forma ir kad vertinti, ar įmonė yra deginimo įmonė ar bendro deginimo įmonė, reikia remiantis jos pagrindiniu tikslu.
Reikia patikslinti, kad pagrindinio įmonės tikslo vertinimas remiasi šio vertinimo metu esančiais faktiniais elementais, t. y. šios įmonės pajėgumu ir funkcionavimu, arba – jei konkreti įmonė dar nėra pastatyta – planu, kuriuo remiantis buvo prašoma leidimo eksploatuoti.
Savo rašytinėse pastabose Švedijos vyriausybė nurodo, kad požiūris į įmonės kvalifikavimą remiantis vien jos pagrindiniu tikslu gali iškreipti Direktyvos 2000/76 tikslą. Iš tikrųjų daugelį deginimo vienetų, iš pradžių suprojektuotų ir pastatytų atliekoms deginti, galima būtų perkvalifikuoti į bendro deginimo įmones, nes gaunama šiluma naudojama energijai gaminti. Todėl šie vienetai išvengtų deginimo įmonėms taikomų griežtesnių sąlygų. Anot šios vyriausybės, atskiriant šias dvi įmonių rūšis veikiau reikia atsižvelgti į tikslą, dėl kurio konkretus vienetas buvo pastatytas.
Vis dėlto tokiam aiškinimui negalima pritarti. Pirma, jis prieštarauja aiškiai Direktyvos 2000/76 formuluotei. Kaip Komisija pažymėjo Teisingumo Teismui pateiktose savo pastabose, iš šios direktyvos 3 straipsnio 5 punkto aiškaus teksto matyti, kad bendro deginimo įmonės nuo deginimo įmonių skiriasi būtent savo pagrindiniu tikslu. Kita vertus, ši nuostata neįtvirtina jokio kriterijaus, susijusio su įmonės pastatymo tikslu.
Antra, kaip matyti iš minėtos direktyvos 24 konstatuojamosios dalies bei direktyvų 75/442 ir 2006/12 3 straipsnių 1 dalių b punktų, Bendrijos teisės aktais dėl atliekų siekiama kuo labiau skatinti atliekų panaudojimą, ypač kaip energijos šaltinio. Taigi per griežtas „bendro deginimo įmonės“ sąvokos aiškinimas galėtų pakenkti šiam tikslui. Griežtesnių taisyklių taikymas įmonėms, kurių pagrindinis tikslas iš tikrųjų yra energijos ar materialių produktų gamyba, faktiškai galėtų atgrasyti tokių vienetų operatorius nuo šios veiklos pradėjimo ar tęsimo.
Trečia, reikia pažymėti, kad aplinkybės, jog įmonė gamina ribotą energijos kiekį degindama atliekas, savaime nepakanka pripažinti ją vienetu, kurio pagrindinis tikslas yra energijos ar materialių produktų gamyba. Minėtoje Direktyvos 2000/76 24 konstatuojamojoje dalyje bei šios direktyvos 4 straipsnio 2 dalies b punkte ir 6 straipsnio 6 dalyje iš tikrųjų aiškiai numatytas šilumos, gautos tiek bendro deginimo, tiek deginimo procese, panaudojimas, kai tai yra įmanoma.
Galiausiai reikia priminti, kad Direktyvoje 2000/76 abiejų rūšių įmonėms įtvirtintos griežtos sąlygos ir numatytos specialios garantijos bendro deginimo įmonėms. Pavyzdžiui, pagal jos 7 straipsnio 2 dalies antrąją pastraipą, jei bendro atliekų deginimo įmonėje daugiau kaip 40 % šilumos išsiskiria deginant pavojingas atliekas, taikomos deginimo įmonėms nustatytos išmetamų teršalų ribinės vertės. Be to, kaip matyti iš šios direktyvos 13 konstatuojamosios dalies, jei dėl savo pajėgumo joje numatytoms įmonėms taip pat taikoma Direktyva 96/61, jos taip pat turi atitikti pastarosios direktyvos nuostatas, ypač dėl išmetamų teršalų ribinių verčių.
Kaip generalinė advokatė pažymėjo savo išvados 43–47 punktuose, pagrindinis deginimo įmonės tikslas turi objektyviai išplaukti iš kelių faktinių elementų.
Atlikdamos tokį vertinimą kompetentingos valdžios institucijos turi išnagrinėti konkrečias kiekvienos įmonės sąlygas. Ypač reikia atsižvelgti į pasiektą energijos ar materialių produktų gamybos mastą, palyginti su nagrinėjamoje įmonėje sudegintų atliekų kiekiu, bei į šios gamybos stabilumą ar tęstinį pobūdį.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad pripažįstant įmonę „deginimo įmone“ ar „bendro deginimo įmone“ Direktyvos 2000/76 3 straipsnio 4 ir 5 punktų prasme reikia remtis jos pagrindiniu tikslu. Kompetentingos valdžios institucijos turi nustatyti šį tikslą įvertinusios faktinius elementus, egzistuojančius šio vertinimo momentu. Atliekant šį vertinimą ypač reikia atsižvelgti į nagrinėjamoje įmonėje pasiektą energijos ar materialių produktų gamybos mastą, palyginti su šioje įmonėje sudegintų atliekų kiekiu, bei į šios gamybos stabilumą ar tęstinumą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

1.
2000 m. gruodžio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/76/EB dėl atliekų deginimo taikymo tikslais, kai termofikacinę elektrinę sudaro keli katilai, kiekvieną katilą kartu su jo pagalbine įranga reikia laikyti atskira įmone.

2.
Pripažįstant įmonę „deginimo įmone“ ar „bendro deginimo įmone“ Direktyvos 2000/76 3 straipsnio 4 ir 5 punktų prasme reikia remtis jos pagrindiniu tikslu. Kompetentingos valdžios institucijos turi nustatyti šį tikslą įvertinusios faktinius elementus, egzistuojančius šio vertinimo momentu. Atliekant šį vertinimą ypač reikia atsižvelgti į nagrinėjamoje įmonėje pasiektą energijos ar materialių produktų gamybos mastą, palyginti su šioje įmonėje sudegintų atliekų kiekiu, bei į šios gamybos stabilumą ar tęstinumą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: švedų.