CELEX: 62008CJ0262
Šiesta smernica o DPH
Oslobodenia
Článok 13 A ods. 1 písm. b)
Nemocničná a lekárska starostlivosť
Úzko súvisiace plnenia
Riadne uznané zariadenia podobnej povahy ako sú nemocničné zariadenia alebo liečebné a diagnostické strediská
Súkromná banka kmeňových buniek
Služby odberu, prepravy, analýzy a uskladnenia pupočníkovej krvi novorodencov
Prípadné autológne alebo alogénne použitie kmeňových buniek

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája
1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty:
jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23, ďalej len „šiesta smernica“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou CopyGene A/S (ďalej len „CopyGene“) a Skatteministeriet (ministerstvo
financií) vo veci odmietnutia dánskych daňových orgánov oslobodiť od dane z pridanej hodnoty (ďalej len „DPH“) služby poskytované
spoločnosťou CopyGene, ktoré spočívajú v odbere, doprave, analýze a uskladňovaní krvi z pupočnej šnúry (ďalej len „pupočníková
krv“) na účely použitia kmeňových buniek odobratých z tejto krvi na prípadnú liečbu v budúcnosti, či už „autológnu“ alebo
prípadne „alogénnu“.

Právny rámec

Právo Únie
Šiesta smernica
Podľa článku 2 bodu 1 šiestej smernice DPH podlieha „dodávka [dodanie –
neoficiálny preklad
] tovaru alebo služieb za úhradu [za protihodnotu –
neoficiálny preklad
] v rámci územia štátu osobou podliehajúcou dani [zdaniteľnou osobou, ktorá koná ako taká –
neoficiálny preklad
]“.
Článok 13 A ods. 1 písm. b) a c) šiestej smernice stanovuje:
„Bez toho, aby boli dotknuté ostatné ustanovenia spoločenstva, platí, že členské štáty oslobodia od dane nasledujúce položky,
a to za podmienok, ktoré stanovia na účely zabezpečenia správnej a jednoznačnej aplikácie tohto oslobodenia od daní [dane
–
neoficiálny preklad
] a na účely ochrany pred možnými daňovými únikmi, pred neplatením daní a pred ich zneužívaním:
…
b)      nemocničná a lekárska starostlivosť a s ňou úzko súvisiace aktivity realizované orgánmi podliehajúcimi verejnému právu, alebo
za sociálnych podmienok porovnateľných s podmienkami aplikovateľnými na orgány podliehajúce verejnému právu aktivity realizované
nemocnicami, medicínskymi liečebnými a diagnostickými strediskami a inými riadne uznanými inštitúciami podobnej povahy [nemocničnú
a lekársku starostlivosť a s ňou úzko súvisiace činnosti, ktoré vykonávajú subjekty, ktoré sa spravujú verejným právom, alebo
nemocničné zariadenia, liečebné a diagnostické strediská a iné riadne uznané zariadenia podobnej povahy, a to za sociálnych
podmienok porovnateľných s podmienkami platnými pre subjekty, ktoré sa spravujú verejným právom –
neoficiálny preklad
];
c)      poskytovanie lekárskej starostlivosti pri vykonávaní medicínskych a paramedicínskych profesií definovaných príslušným členským
štátom [poskytovanie lekárskej starostlivosti pri vykonávaní lekárskych a zdravotníckych povolaní definovaných príslušným
členským štátom –
neoficiálny preklad
];
…“
Článok 13 A ods. 2 písm. a) tejto smernice stanovuje, že členské štáty môžu v jednotlivých prípadoch na účely oslobodenia
od dane uvedeného v odseku 1 písm. b) tohto článku vyžadovať od subjektov, ktoré sa nespravujú verejným právom, aby spĺňali
jednu alebo viacero podmienok.
Ten istý článok 13 A ods. 2 v písmene b) stanovuje:
„Oslobodenie poskytovania služieb a tovaru od daní [dane –
neoficiálny preklad
] sa podľa ustanovení uvedených v predchádzajúcich ods. 1 písm. b), g), h), i), l), m) a n) neposkytne, ak:
–        tieto služby alebo tovar nie sú nevyhnutné pre plnenia [transakcie –
neoficiálny preklad
] oslobodené od dane,
–        ich hlavným cieľom je nadobúdanie dodatočných ziskov pre organizáciu realizáciou plnení, ktoré priamo konkurujú plneniam komerčných
podnikov podliehajúcich DPH [ich hlavným cieľom je, aby dotknutý subjekt získal dodatočné príjmy prostredníctvom uskutočňovania
transakcií, ktoré priamo konkurujú transakciám obchodných spoločností podliehajúcich DPH –
neoficiálny preklad
].“
Smernica 2004/23/ES
Podľa článku 1 smernice 2004/23/ES Európskeho parlamentu a Rady z 31. marca 2004 ustanovujúcej normy kvality a bezpečnosti
pri darovaní, odoberaní, testovaní, spracovávaní, konzervovaní, skladovaní a distribúcii ľudských tkanív a buniek (Ú. v. EÚ
L 102, s. 48; Mim. vyd. 15/008, s. 291) táto smernica „stanovuje normy kvality a bezpečnosti pre ľudské tkanivá a bunky určené
pre humánne použitie…“.
V odôvodnení č. 1 tejto smernice sa uvádza, že transplantácia ľudských tkanív a buniek „predstavuje prudko sa rozvíjajúcu
oblasť medicíny poskytujúcu obrovské možnosti liečby donedávna neliečiteľných chorôb“. Odôvodnenie č. 7 spresňuje, že uvedená
smernica by sa mala uplatňovať na kmeňové bunky z pupočníkovej krvi.
Článok 3 písm. p) a q) rovnakej smernice definuje alogénne použitie ako odobratie buniek alebo tkanív jednej osobe a ich aplikáciu
inej osobe a autológne použitie ako odobratie buniek alebo tkanív jednej osobe a ich aplikáciu tej istej osobe.
Podľa článku 6 ods. 1 smernice 2004/23 členské štáty zabezpečia, aby všetky tkanivové zariadenia, v ktorých sa uskutočňuje
testovanie, spracovávanie, konzervácia, skladovanie alebo distribúcia ľudských tkanív a buniek určených pre humánne použitie,
mali akreditáciu, oprávnenie, povolenie alebo licenciu získanú od kompetentného orgánu na účely vykonávania týchto činností.

Vnútroštátna právna úprava
Vo veci samej je nesporné, že § 13 ods. 1 bod 1 zákona o DPH (momsloven) sa má vykladať v súlade s článkom 13 A ods. 1 písm. b)
šiestej smernice.
Smernica 2004/23 je do dánskeho práva prebratá zákonom o stanovení kvalitatívnych a bezpečnostných noriem pre manipuláciu
s ľudskými tkanivami a bunkami (nazvaný „vævsloven“).
V Dánskom kráľovstve činnosti bánk s kmeňovými bunkami upravujú najmä zákon o poskytovaní zdravotných služieb za protihodnotu
(lov om markedsføring af sundhedsydelser), zákon o ochrane osobných údajov (persondataloven) a zákon o právach pacientov (lov
om patienters retsstillning). Zo spisu vyplýva, že posledný uvedený zákon bol spresnenými niekoľkými správnymi pokynmi, medzi
ktoré patria pokyny č. 83 z 22. septembra 1998 o biobankách v odvetví zdravotníctva: práva pacientov a regulácia (Vejledning
nr. 83 z 22. septembra 1998 om biobanker inden for sundhedsområdet: Patientrettigheder og myndighedskrav).

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Østre Landsret vysvetľuje, že kmeňové bunky sú nezrelé bunky, ktoré sú schopné vlastnej reprodukcie a obnovy ostatných špecializovaných
buniek v tele. Možno ich získať z embryí, pupočníkovej krvi, kostnej drene alebo periférnej krvi a použiť na liečbu chorôb,
pri ktorých špecializované bunky chýbajú alebo boli zničené. V tomto rozhodnutí sa uvádza, že kmeňové bunky pochádzajúce z pupočníkovej
krvi (ďalej len „kmeňové bunky z pupočníka“) sa využívajú od roka 1988.
Podľa vnútroštátneho súdu by kmeňové bunky mali byť využiteľné pri liečbe cukrovky, artrózy, rakoviny, Parkinsonovej choroby,
Alzheimerovej choroby a cystickej fibrózy. Dodáva, že v súčasnosti prebiehajú komplexné výskumy nových metód aplikácie kmeňových
buniek. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania však vyplýva, že nie všetky druhy kmeňových buniek možno použiť pri liečbe
všetkých druhov chorôb. V niektorých prípadoch sú totiž vhodnejšie kmeňové bunky z pupočníka.
CopyGene je v návrhu na začatie prejudiciálneho konania opísaná ako „popredná ‚biobanka‘ v Škandinávii“. Budúcim rodičom ponúka
odber, prepravu, analýzu a uskladnenie pupočníkovej krvi odobratej novorodencom s cieľom použiť kmeňové bunky, ktoré táto
krv obsahuje, na prípadnú liečbu dieťaťa v prípade vážnej choroby. Tieto služby nie sú hradené ani preplácané z dánskeho systému
verejného zdravotného poistenia.
Budúci rodičia najprv podpíšu s CopyGene zmluvu o odbere, preprave a analýze krvi. Krv sa odoberie bezprostredne po pôrode
oprávnenými zdravotníckymi pracovníkmi, ktorí taktiež podpísali zmluvu s CopyGene. Krv sa následne prevezie do laboratória
CopyGene a analyzuje tak, aby bolo možné stanoviť to, či obsahuje dostatok živých kmeňových buniek, ktoré sú vhodné na skladovanie.
Ak je týchto buniek v krvi dostatok, rodičia môžu podpísať s CopyGene ďalšiu obnoviteľnú zmluvu o kryokonzervácii (zmrazení)
a skladovaní.
Dotknuté kmeňové bunky sa môžu použiť jedine v rámci nemocničnej liečby. Krv je majetkom dieťaťa, ktoré je zastúpené matkou.
CopyGene tieto kmeňové bunky nevlastní a nemá právo použiť ich na výskum, transplantáciu alebo na iné účely.
Podľa zákona o stanovení kvalitatívnych a bezpečnostných noriem pre manipuláciu s ľudskými tkanivami a bunkami má CopyGene
povolenie na manipuláciu s kmeňovými bunkami z pupočníka na účely „autológnych“ transplantácií. Po nadobudnutí inej dánskej
biobanky, ktorá má povolenie na manipuláciu s kmeňovými bunkami na autológne aj alogénne použitie, CopyGene začala konanie
s dánskymi orgánmi na účely zjednotenia systémov oboch bánk kmeňových buniek tak, aby všetky vzorky kmeňových buniek, tak
skoršie a zmrazené, ako aj nové, podliehali rovnakým vyšetrovacím postupom a mohli slúžiť na autológne aj alogénne transplantácie.
CopyGene vo svojich písomných pripomienkach uviedla, že zamýšľala získať také povolenie v priebehu roka 2009.
Rozhodnutím z 1. júla 2004 Told- og Skattestyrelsen (colná a daňová správa) zamietla žiadosť o oslobodenie od DPH týkajúcu
sa služieb, o ktoré ide vo veci samej. Sťažnosť podanú spoločnosťou CopyGene proti uvedenému rozhodnutiu zamietol 21. mája
2005 Landsskatteretten (najvyšší správny orgán pre daňové veci).
CopyGene podala žalobu proti odmietnutiu priznania požadovaného oslobodenia od dane na súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho
konania, pričom tvrdila, že jej služby treba považovať za plnenia „úzko súvisiace“ s nemocničnou a lekárskou starostlivosťou,
a preto musia byť oslobodené od DPH na základe článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice.
Za týchto okolností Østre Landsret rozhodol konanie prerušiť a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa pojem ‚úzko súvisiace činnosti‘ použitý v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice vykladať tak, že toto ustanovenie
stanovuje časovú požiadavku, aby nemocničná starostlivosť, s ktorou poskytovanie služieb úzko súvisí, bola skutočná a poskytnutá,
začatá alebo plánovaná, alebo postačuje, ak toto poskytovanie služieb iba eventuálne úzko súvisí s možnou, ale zatiaľ neposkytnutou
ani neplánovanou budúcou nemocničnou starostlivosťou, v dôsledku čoho služby poskytované bankou kmeňových buniek, ktoré spočívajú
v odoberaní, preprave, rozbore a uskladnení krvi z pupočnej šnúry novorodenca na účely autológnych transplantácií, spadajú
pod tento pojem?
Je v tejto súvislosti relevantné, že uvedené služby môžu byť poskytnuté len v čase narodenia a nie neskôr?
2.      Má sa článok 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice vykladať tak, že toto ustanovenie sa vzťahuje na akékoľvek poskytovanie
služieb preventívnej povahy, ak sú uvedené služby poskytnuté skôr ako nemocničná alebo lekárska starostlivosť a predtým, ako
je samotná nemocničná alebo lekárska starostlivosť z časového, ako aj z lekárskeho hľadiska naplánovaná?
3.      Má sa pojem ‚iné riadne uznané zariadenia rovnakej povahy‘ použitý v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice vykladať
tak, že zahŕňa súkromné banky kmeňových buniek, ktorých činnosti vykonávané oprávneným zdravotným personálom, ako sú zdravotní
ošetrovatelia, pôrodní asistenti a laboranti, spočívajú v odoberaní, preprave, rozbore a uskladnení krvi z pupočnej šnúry
novorodencov na účely autológnych transplantácií uskutočňovaných v rámci prípadnej liečby v budúcnosti, ak tieto banky kmeňových
buniek nie sú podporované verejným systémom zdravotného poistenia a náklady na ich služby nie sú hradené z tohto systému?
Je v tejto súvislosti relevantnou skutočnosť, že na základe vnútroštátneho zákona, ktorým bola prebratá [smernica 2004/23],
súkromnej banke kmeňových buniek vydali príslušné orgány ochrany zdravia členského štátu povolenie na nakladanie s tkanivami
a bunkami – vo forme odobratia, rozboru a uskladnenia krvi z pupočnej šnúry na účely autológnych transplantácií?
4.      Je pre odpoveď na prvé tri prejudiciálne otázky relevantné to, či uvedené služby sú poskytované na účely prípadných alogénnych
transplantácií súkromnou bankou kmeňových buniek, ktorej príslušné orgány ochrany zdravia členského štátu vydali povolenie
na nakladanie s ľudskými tkanivami a bunkami na základe vnútroštátneho zákona, ktorým bola prebratá smernica 2004/23?“

O prejudiciálnych otázkach

Úvodné pripomienky
Šiesta smernica pripisuje DPH veľmi široký rámec pôsobnosti tým, že v článku 2, ktorý sa týka zdaniteľných plnení, uvádza
popri dovoze tovaru aj dodávky tovaru a poskytovanie služieb za protihodnotu v rámci územia štátu osobou podliehajúcou dani,
ktorá koná ako taká (pozri najmä rozsudky z 21. februára 2006, Halifax a i., C‑255/02, Zb. s. I‑1609, bod 49; zo 14. decembra
2006, VDP Dental Laboratory, C‑401/05, Zb. s. I‑12121, bod 22, a z 11. februára 2010, Graphic Procédé, C‑88/09, Zb. s. I‑1049,
bod 15). Článok 13 tejto smernice však niektoré činnosti od DPH oslobodzuje.
Podľa judikatúry Súdneho dvora predstavujú oslobodenia uvedené v článku 13 šiestej smernice autonómne pojmy práva Únie, ktorých
účelom je zabrániť rozdielnemu uplatňovaniu systému DPH v jednotlivých členských štátoch (pozri najmä rozsudky z 25. februára
1999, CPP, C‑349/96, Zb. s. I‑973, bod 15, a z 28. januára 2010, Eulitz, C‑473/08, Zb. s. I‑907, bod 25).
Navyše z ustálenej judikatúry vyplýva, že oslobodenia uvedené v článku 13 A šiestej smernice sa netýkajú oslobodenia všetkých
činností vo verejnom záujme od DPH, ale len tých, ktoré sú v ňom vymenované a veľmi podrobne opísané (pozri najmä rozsudky
z 11. júla 1985, Komisia/Nemecko, 107/84, Zb. s. 2655, bod 17; z 20. novembra 2003, D’Ambrumenil a Dispute Resolution Services,
C‑307/01, Zb. s. I‑13989, bod 54, ako aj Eulitz, už citovaný, bod 26 a citovanú judikatúru).
Výrazy použité na označenie oslobodenia od dane uvedené v článku 13 šiestej smernice sa majú vykladať doslovne, keďže oslobodenie
predstavuje výnimku zo všeobecnej zásady, podľa ktorej sa DPH vyberá z každého dodania tovaru a každého poskytnutia služieb,
ktoré zdaniteľná osoba uskutoční za protihodnotu. Výklad týchto pojmov však musí byť v súlade s cieľmi sledovanými uvedeným
oslobodením od dane a musí rešpektovať požiadavky zásady daňovej neutrality, ktorá je vlastná spoločnému systému DPH. Toto
pravidlo doslovného výkladu preto neznamená, že by sa oslobodenie od dane uvedené v tomto článku 13 malo vykladať spôsobom,
ktorý by mu odnímal jeho účinky (pozri najmä rozsudky zo 14. júna 2007, Haderer, C‑445/05, Zb. s. I‑4841, bod 18 a citovanú
judikatúru, ako aj Eulitz, už citovaný, bod 27 a citovanú judikatúru).
Pokiaľ ide o služby lekárskej povahy, z judikatúry vyplýva, že článok 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice sa vzťahuje na
služby poskytované v nemocniciach, zatiaľ čo písmeno c) tohto odseku sa vzťahuje na lekárske služby poskytované mimo takého
rámca, tak v bydlisku poskytovateľa služieb, ako aj v bydlisku pacienta alebo na inom mieste (pozri v tomto zmysle rozsudok
z 10. septembra 2002, Kügler, C‑141/00, Zb. s. I‑6833, bod 36). Z toho vyplýva, že cieľom písmen b) a c) článku 13 A ods. 1,
ktorých rozsah pôsobnosti je odlišný, je upraviť všetky oslobodenia lekárskych služieb v doslovnom zmysle od dane (pozri rozsudky
Kügler, už citovaný, bod 36, a z 8. júna 2006, L.u.P., C‑106/05, Zb. s. I‑5123, bod 26).
V dôsledku toho sa, ako už rozhodol Súdny dvor, tak pojem „lekárska starostlivosť“ uvedený v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej
smernice, ako aj pojem „poskytovanie starostlivosti“ uvedený v písmene c) rovnakého odseku týkajú služieb, ktorých cieľom
je diagnostikovať, liečiť, a ak je to možné, vyliečiť choroby alebo zdravotné anomálie (pozri rozsudky zo 6. novembra 2003,
Dornier, C‑45/01, Zb. s. I‑12911, bod 48 a citovanú judikatúru, ako aj L.u.P., už citovaný, bod 27).
Aj keď „lekárska starostlivosť“ a „poskytovanie starostlivosti“ musia mať terapeutický účel, z toho nevyhnutne nevyplýva,
že terapeutický účel služby treba chápať v osobitne úzkom zmysle (pozri rozsudky z 11. januára 2001, Komisia/Francúzsko, C‑76/99,
Zb. s. I‑249, bod 23, a z 20. novembra 2003, Unterpertinger, C‑212/01, Zb. s. I‑13859, bod 40).
Súdny dvor tak už rozhodol, že lekárske služby poskytované na účely prevencie môžu byť oslobodené od dane na základe článku
13 A ods. 1 písm. b) alebo c) šiestej smernice. Totiž aj v prípade, že osoby, ktoré podstupujú vyšetrenia alebo iné zdravotné
zákroky preventívnej povahy, netrpia žiadnou chorobou alebo zdravotnou anomáliou, je zahrnutie týchto služieb do pojmov „lekárska
starostlivosť“ alebo „poskytovanie starostlivosti“ v súlade s cieľom znižovať náklady na zdravotnú starostlivosť, ktorý je
spoločný tak pre oslobodenie od dane stanovené v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice, ako aj pre oslobodenie od dane
stanovené v písmene c) rovnakého odseku (pozri v tomto zmysle rozsudok L.u.P., už citovaný, bod 29 a citovanú judikatúru).
Na lekárske služby poskytnuté s cieľom chrániť, zachovať alebo obnoviť zdravie osôb sa teda vzťahuje oslobodenie od dane stanovené
v článku 13 A ods. 1 písm. b) a c) uvedenej smernice (pozri v tomto zmysle rozsudky Unterpertinger, už citovaný, body 40 a 41,
ako aj D’Ambrumenil a Dispute Resolution Services, už citovaný, body 58 a 59).
Na položené otázky treba odpovedať najmä vo svetle týchto úvah.

O prvej a druhej otázke v spojení so štvrtou otázkou
Svojimi prvými dvomi otázkami v spojení so štvrtou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate usiluje zistiť, či sa na odber,
prepravu, analýzu a uskladnenie pupočníkovej krvi na účely prípadného použitia z nej odobratých kmeňových buniek na budúcu
autológnu liečbu, vzťahuje oslobodenie od DPH uvedené v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice ako na plnenie „úzko
súvisiace“ s „nemocničnou a lekárskou starostlivosťou“ v zmysle tohto ustanovenia.
V tomto kontexte sa vnútroštátny súd svojou prvou otázkou v podstate pýta, či sa má pojem plnenia „úzko súvisiace“ s „nemocničnou
a lekárskou starostlivosťou“ v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice vykladať v tom zmysle, že sa vzťahuje na
plnenia, o aké ide vo veci samej, hoci predmetná nemocničná starostlivosť nebola nevyhnutne poskytnutá, neprebieha, ani nie
je plánovaná. Druhá otázka sa konkrétne v podstate usiluje zistiť, či článok 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice zahŕňa
ako služby poskytované preventívne také plnenia, o aké ide vo veci samej. Štvrtá otázka sa ďalej týka možného vplyvu možnosti,
že osoba podliehajúca dani, akou je spoločnosť CopyGene, má povolenie na poskytovanie služieb na účely prípadných autológnych,
ako aj alogénnych transplantácií, na odpoveď, ktorá sa má poskytnúť na tieto prvé dve otázky.
Pokiaľ ide najskôr o problém, ktorým sa zaoberá druhá otázka, teda či článok 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice zahŕňa
ako preventívne služby plnenia, o aké ide vo veci samej, už z bodu 30 tohto rozsudku vyplýva, že lekárske služby poskytované
preventívne patria do pojmu „lekárskej starostlivosti“ v zmysle tohto ustanovenia.
V prejednávanej veci však ani vnútroštátny súd, ani žiadny z účastníkov konania, ktorí predložili pripomienky Súdnemu dvoru,
netvrdili, že činnosti, o ktoré ide vo veci samej, patria samy do pojmu „lekárska starostlivosť“ v zmysle článku 13 A ods. 1
písm. b) šiestej smernice.
V každom prípade hoci odhalenie choroby skutočne môže byť jedným z možných účelov odôvodňujúcich odber kmeňových buniek z pupočníka,
zo spisu zrejme vyplýva, že služby poskytované spoločnosťou CopyGene sú určené len na zabezpečenie toho, že bude k dispozícii
špecifický zdroj na účely liečby za neistého predpokladu, že sa stane nevyhnutným, ale ako také nepredstavujú činnosti, ktorých
cieľom je odvrátiť, zabrániť alebo predísť výskytu choroby, úrazu alebo zdravotných ťažkostí, alebo odhaliť ochorenie v latentnom
alebo počiatočnom štádiu. Pokiaľ by to tak bolo, čo v prípade potreby musí overiť vnútroštátny súd, činnosti, o aké ide vo
veci samej, nemožno považovať za činnosti, ktoré majú samy osebe preventívnu povahu.
Naopak, pokiaľ by uvedený súd dospel k záveru, že analýza pupočníkovej krvi umožňuje stanoviť lekársku diagnózu a nie je len
súčasťou vyšetrenia umožňujúceho overiť, či sú kmeňové bunky životaschopné, mal by konštatovať, že ide o poskytovanie diagnostickej
starostlivosti, na ktorú sa vzťahuje oslobodenie od dane uvedené v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice, za predpokladu,
že sú splnené aj ostatné podmienky stanovené týmto ustanovením a uvedenou smernicou.
Pokiaľ ďalej ide o pojem plnenia „úzko súvisiace“ s „nemocničnou a lekárskou starostlivosťou“ v zmysle článku 13 A ods. 1
písm. b) šiestej smernice, zo samotného znenia tohto ustanovenia vyplýva, že sa nevzťahuje na služby, ktoré žiadnym spôsobom
nesúvisia s nemocničnou starostlivosťou príjemcov týchto služieb ani s prípadnou lekárskou starostlivosťou o nich (pozri rozsudky
Dornier, už citovaný, bod 33, ako aj z 1. decembra 2005, Ygeia, C‑394/04 a C‑395/04, Zb. s. I‑10373, bod 17).
Súdny dvor rozhodol, že plnenia teda patria pod pojem „plnenia… úzko súvisiace“ s nemocničnou a lekárskou starostlivosťou
uvedený v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice len v prípade, že sú skutočne poskytované ako doplnkové plnenie k nemocničnej
alebo lekárskej starostlivosti o príjemcov služieb, ktorá predstavuje hlavné plnenie (pozri rozsudok Ygeia, už citovaný, bod
18).
V tomto ohľade z judikatúry vyplýva, že plnenie možno považovať za vedľajšie vo vzťahu k hlavnému plneniu, ak nepredstavuje
cieľ sám osebe, ale prostriedok na využívanie hlavnej služby poskytovateľa za lepších podmienok (pozri rozsudky Komisia/Francúzsko,
už citovaný, bod 27; Dornier, už citovaný, bod 34, Ygeia, už citovaný, bod 19, ako aj zo 14. júna 2007, Horizon College, C‑434/05,
Zb. s. I‑4793, bod 29 a citovanú judikatúru). Pokiaľ ide o lekárske služby, Súdny dvor spresnil, že vzhľadom na cieľ sledovaný
oslobodením upraveným v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice jedine poskytovania služieb, ktoré sa bežne poskytujú
v rámci poskytovania služieb nemocničnej a lekárskej starostlivosti a sú nevyhnutnou súčasťou procesu poskytovania týchto
služieb zameraných na dosiahnutie terapeutických cieľov sledovaných týmito službami, môžu byť „úzko súvisiace plnenia“ v zmysle
tohto ustanovenia (pozri v tomto zmysle rozsudok Ygeia, už citovaný, bod 25).
V prejednávanej veci zo spisu zrejme vyplýva, že najmä z dôvodu relevantných dánskych právnych predpisov, ako aj zmluvy uzatvorenej
medzi spoločnosťou CopyGene a rodičmi, ktorí sú zákazníkmi, môžu byť kmeňové bunky z pupočníka, ktorých sa týkajú činnosti,
o ktoré ide vo veci samej, použité len na liečbu, teda transplantáciu, a iné použitie, napríklad výskum, je vylúčené.
Zo spisu vyplýva, že taká liečba zahŕňa vykonanie zložitých lekárskych zákrokov, ktoré sa obvykle, ba dokonca vždy uskutočňujú
v nemocnici. Vzhľadom na to, že také postupy sú určené na liečenie a v čo najširšom možnom rozsahu na vyliečenie chorôb alebo
zdravotných ťažkostí, patria, ako vyplýva z bodu 28 tohto rozsudku, do pojmu „lekárska starostlivosť“ uvedeného v článku 13
A ods. 1 písm. b) šiestej smernice.
Dánska a grécka vláda, ako aj Komisia Európskych spoločenstiev však v podstate tvrdia, že činnosti, o ktoré ide vo veci samej,
majú za súčasného stavu vedeckého poznania natoľko vzdialenú a hypotetickú väzbu s možnou budúcou nemocničnou starostlivosťou
dotknutých osôb, že nemožno hovoriť o plneniach úzko súvisiacich s nemocničnou a lekárskou starostlivosťou v zmysle článku
13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice.
V tomto ohľade treba pripomenúť, že ako vyplýva z bodu 24 tohto rozsudku, oslobodenia od dane uvedené v článku 13 šiestej
smernice predstavujú autonómne pojmy práva Únie. V prejednávanej veci preto nie je vhodné zakladať výklad článku 13 A ods. 1
písm. b) tejto smernice najmä na „súčasnom“ stave vedeckého poznania, a to tým skôr, že zo spisu vyplýva, že v oblasti, ktorej
sa týka prejednávaná prejudiciálna otázka, sa stav vedeckého poznania neustále vyvíja. Pre súdy je veľmi ťažké taký stav spoľahlivo
vyhodnotiť v oblasti, o akú ide vo veci samej.
Oslobodenie od dane stanovené v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice okrem toho nestanovuje to, čo vnútroštátny súd
vo svojej prvej otázke označuje ako „podmienku času“. Ani z účelu tohto oslobodenia, ani zo štruktúry šiestej smernice nevyplýva
povinnosť vykladať toto ustanovenie tak, ako by táto podmienka existovala. Možnosť zdôraznená v uvedenej otázke, že môže existovať
významný časový odstup medzi odberom kmeňových buniek z pupočníka a ich prípadným použitím na účely nemocničnej a lekárskej
starostlivosti, sama osebe nebráni tomu, aby sa na činnosti, o aké ide vo veci samej, mohlo vzťahovať oslobodenie od dane
stanovené v poslednom uvedenom ustanovení, a to tým skôr, že ako zdôraznil vnútroštátny súd v druhej časti prvej otázky, je
nemožné odobrať krv obsahujúcu kmeňové bunky z pupočníka inokedy než pri pôrode.
Z toho však nevyplýva ani to, že činnosti, o ktoré ide vo veci samej, možno považovať za služby, ktoré „úzko súvisia“ s „nemocničnou
a lekárskou starostlivosťou“ v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice.
V tomto ohľade je nesporné, že bez ohľadu na to, aké presné údaje vyplývajú zo súčasného stavu vedeckého poznania, v prípade
väčšiny adresátov činností, o ktoré ide vo veci samej, nedochádza a pravdepodobne nikdy nedôjde k hlavnému plneniu, na ktoré
sa vzťahuje pojem „nemocničná a lekárska starostlivosť“ v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice. Prvá otázka
je teda založená na predpoklade, podľa ktorého v dobe poskytnutia služieb, o aké ide vo veci samej, najčastejšie nejde o nemocničnú
alebo lekársku starostlivosť, ktorá je poskytovaná, prebieha, je nevyhnutná, plánovaná, či zhruba zamýšľaná.
Len za dvojitého predpokladu, že po prvé stav vedeckého poznania umožní alebo bude vyžadovať použitie kmeňových buniek z pupočníka
na liečbu alebo zabránenie konkrétnej chorobe, a po druhé, že sa taká choroba v konkrétnom prípade vyskytne alebo jej výskyt
hrozí, existuje dostatočne úzka väzba jednak medzi nemocničnou a lekárskou starostlivosťou, ktorá predstavuje hlavné plnenie,
a jednak činnosťami, o ktoré ide vo veci samej.
Aj keby sa teda uznalo, že činnosti, o ktoré ide vo veci samej, nemôžu mať iný cieľ, než je použitie takto uchovaných kmeňových
buniek z pupočníka v rámci lekárskej starostlivosti poskytovanej v nemocnici a nemôžu byť použité na iné účely, nemožno sa
domnievať, že činnosti, o ktoré ide vo veci samej, sú v skutočnosti poskytované ako vedľajšie služby súvisiace s hlavnou službou,
ktorú predstavuje poskytovanie nemocničnej starostlivosti príjemcom týchto služieb alebo lekárskou starostlivosťou, ktorá
im bola poskytnutá.
Na tieto činnosti sa preto nevzťahuje pojem plnenia „úzko súvisiace“ s „nemocničnou a lekárskou starostlivosťou“ v zmysle
článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice. Keďže totiž nemocničná a lekárska starostlivosť nie je ani poskytovaná, neprebieha
alebo ešte nie je plánovaná, činnosti, o aké ide vo veci samej, iba môžu byť úzko súvisiace s lekárskou starostlivosťou poskytovanou
v nemocničnom prostredí, pokiaľ nastanú niektoré skutočnosti.
Pokiaľ nakoniec ide o možnosť, na ktorú sa poukazuje v rámci štvrtej otázky, teda že sa použitie týchto kmeňových buniek z pupočníka
zamýšľa skôr na účely alogénnej transplantácie než na účely autológnej transplantácie, stačí uviesť, že táto okolnosť nemá
v zásade vplyv na závery uvedené v bodoch 34 a 50 tohto rozsudku.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy treba na prvú, druhú a štvrtú položenú otázku spoločne odpovedať, že pojem činnosti „úzko
súvisiace“ s „nemocničnou a lekárskou starostlivosťou“ v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice sa má vykladať
v tom zmysle, že sa nevzťahuje na činnosti, o aké ide o veci samej, ktoré spočívajú v odbere, doprave, analýze pupočníkovej
krvi, ako aj v uskladnení kmeňových buniek obsiahnutých v tejto krvi, pokiaľ lekárska starostlivosť poskytovaná v nemocničnom
prostredí, s ktorou tieto činnosti súvisia iba prípadne, nie je poskytovaná, neprebieha alebo ešte nie je plánovaná.

O tretej otázke v spojení so štvrtou otázkou
Tretia otázka sa v podstate usiluje zistiť, či sa za okolností, o aké ide vo veci samej, môžu vnútroštátne orgány oprávnene
domnievať, že osoba podliehajúca dani, akou je CopyGene, nie je „iným riadne uznaným zariadením podobnej povahy“, ako sú „nemocničné
zariadenia, liečebné a diagnostické strediská“ v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice.
V tomto kontexte sa vnútroštátny súd predovšetkým pýta, či v prípade, že sú služby bánk kmeňových buniek, o aké ide vo veci
samej, poskytované oprávnenými zdravotníckymi pracovníkmi, zatiaľ čo také banky kmeňových buniek, hoci majú povolenie príslušných
zdravotníckych orgánov členského štátu v rámci smernice 2004/23 na manipuláciu s ľudskými tkanivami a bunkami, nedostávajú
pomoc z verejného systému sociálneho zabezpečenia, a platby, ktoré sa im odvádzajú, nie sú z uvedeného systému hradené, bráni
článok 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice tomu, aby sa vnútroštátne orgány domnievali, že osoba podliehajúca dani, akou
je CopyGene, nie je „iným riadne uznaným zariadením podobnej povahy“, ako sú „nemocničné zariadenia, liečebné a diagnostické
strediská“ v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice.
Štvrtá otázka sa týka najmä prípadného vplyvu možnosti, že osoba podliehajúca dani, akou je CopyGene, má povolenie na poskytovanie
služieb na účely prípadných autológnych, ako aj alogénnych transplantácií, na odpoveď, ktorú treba poskytnúť na tretiu otázku.
Podľa článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice musia členské štáty od DPH oslobodiť plnenia, na ktoré sa vzťahuje toto
ustanovenie, pokiaľ tieto plnenia „vykonávajú subjekty, ktoré sa spravujú verejným právom, alebo nemocničné zariadenia, liečebné
a diagnostické strediská a iné riadne uznané zariadenia podobnej povahy, a to za sociálnych podmienok porovnateľných s podmienkami
platnými pre subjekty, ktoré sa spravujú verejným právom“.
V tomto ohľade treba pripomenúť, že pravidlá týkajúce sa výkladu oslobodení od dane stanovených v článku 13 šiestej smernice,
ako boli uvedené v bode 26 tohto rozsudku, sa uplatňujú za osobitných podmienok, ktoré musia byť splnené, aby sa uplatnili
tieto oslobodenia, najmä podmienky týkajúce sa druhu alebo totožnosti hospodárskeho subjektu poskytujúceho služby, na ktoré
sa vzťahuje oslobodenie (pozri rozsudok Eulitz, už citovaný, bod 42 a citovanú judikatúru).
Pokiaľ ide o článok 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že toto ustanovenie sa vzťahuje
na riadne uznané zariadenia, ktoré majú sociálny účel, ako je ochrana ľudského zdravia (pozri v tomto zmysle rozsudok Dornier,
už citovaný, bod 47).
Pokiaľ ide najskôr o pojem „iné riadne uznané zariadenia podobnej povahy [ako sú nemocničné zariadenia, liečebné a diagnostické
strediská]“ v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice, dánska a grécka vláda tvrdia, že CopyGene nemôže byť postavená
na roveň nemocničným zariadeniam ani liečebným a diagnostickým strediskám.
V prípade potreby prináleží vnútroštátnemu súdu posúdiť, či má hospodársky subjekt, akým je CopyGene, „podobnú povahu“ ako
nemocničné zariadenia alebo liečebné a diagnostické strediská. V tomto ohľade treba pripomenúť, že Súdny dvor už rozhodol,
že keďže na lekárske diagnostické analýzy sa vzhľadom na ich terapeutický účel vzťahuje pojem „lekárska starostlivosť“ stanovený
v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice, musí byť súkromné laboratórium, ktoré také analýzy vykonáva, považované za
zariadenie „podobnej povahy“ ako „nemocničné zariadenia“ a „liečebné a diagnostické strediská“ v zmysle tohto ustanovenia
(pozri rozsudok L.u.P., už citovaný, body 18 a 35). Spoločnosť CopyGene, ktorej Súdny dvor v prejednávanej veci na pojednávaní
položil otázku v tomto smere, v podstate vyhlásila, že obvykle vykonáva analýzu kmeňových buniek výlučne s cieľom zistiť,
či existuje dostatok „životaschopných“ buniek na uchovanie dotknutej vzorky.
Pokiaľ ide o pojem „riadne uznané zariadenia“, jediná časť podmienok uvedených v bode 56 tohto rozsudku, ktorá bola analyzovaná
podrobne tak v pripomienkach predložených Súdnemu dvoru, ako aj v návrhu na začatie prejudiciálneho konania, z judikatúry
vyplýva, že uznanie zariadenia v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice nepredpokladá formálny postup a že také
uznanie nemusí nevyhnutne vyplývať z vnútroštátnych právnych predpisov daňovej povahy (pozri v tomto zmysle rozsudok Dornier,
už citovaný, body 64, 65, 67 a 76).
Skutočnosť, že Dánske kráľovstvo neuplatnilo možnosť stanovenú v článku 13 A ods. 2 písm. a) šiestej smernice podriadiť v jednotlivých
prípadoch priznanie každého oslobodenia od dane stanovené v odseku 1 písm. b) uvedeného ustanovenia iným než verejnoprávnym
subjektom splneniu jednej z podmienok stanovených ďalej v uvedenom odseku 2, preto nemá vplyv na možnosť uznať zariadenie
na účely priznania oslobodenia od dane uvedeného v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice (pozri analogicky rozsudok
Dornier, už citovaný, bod 66).
V zásade je teda na vnútroštátnom práve každého členského štátu, aby stanovilo pravidlá, podľa ktorých také uznanie možno
udeliť zariadeniam, ktoré oň požiadajú. Členské štáty v tomto smere disponujú voľnou úvahou (rozsudky Dornier, už citovaný,
body 64 a 81, ako aj L.u.P., už citovaný, bod 42).
Pokiaľ osoba podliehajúca dani žiada o priznanie postavenia riadne uznaného zariadenia v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. b)
šiestej smernice, prináleží príslušným orgánom, aby dodržiavali medze voľnej úvahy stanovené posledným uvedeným ustanovením
tým, že uplatnia zásady práva Únie, predovšetkým zásadu rovnosti zaobchádzania, ktorá je v oblasti DPH vyjadrená zásadou daňovej
neutrality (pozri v tomto zmysle rozsudky Dornier, už citovaný, bod 69, a L.u.P., už citovaný, bod 48).
V tomto ohľade na účely určenia, ktoré zariadenia musia byť „uznané“ v zmysle uvedeného ustanovenia, vnútroštátnym orgánom
podľa práva Únie a pod kontrolou vnútroštátnymi súdmi, prináleží, aby zohľadnili rad faktorov, medzi ktoré patrí povaha všeobecného
záujmu na činnostiach dotknutej osoby podliehajúcej dani, skutočnosť, že iné osoby podliehajúce dani, ktoré uskutočňujú rovnaké
činnosti, už podobné uznanie majú, ako aj skutočnosť, že náklady dotknutých služieb sú prípadne prevažne hradené zdravotnými
poisťovňami alebo inými orgánmi sociálneho zabezpečenia (pozri v tomto zmysle rozsudky Kügler, už citovaný, body 57 a 58;
Dornier, už citovaný, body 72 a 73, ako aj L.u.P., už citovaný, bod 53).
V prejednávanej veci je nesporné, že Dánske kráľovstvo nestanovilo nijaké konkrétne pravidlo alebo postup preberajúci článok
13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice pre poskytovateľov služieb, ktorí nie sú verejnoprávnymi subjektmi. Pritom na rozdiel
od toho, čo CopyGene navrhovala na pojednávaní, nemôže mať skutočnosť, že viacero členských štátov systematicky od dane oslobodzuje
poskytovanie služieb súkromnými bankami kmeňových buniek, sama osebe vplyv na tretiu položenú otázku. Ako totiž vyplýva z bodov
63 a 64 tohto rozsudku, dánske orgány majú v tejto oblasti určitú mieru voľnej úvahy, pričom však musia dodržiavať právo Únie
a najmä zásadu daňovej neutrality.
Zo znenia tretej otázky vyplýva, že poznatky, ktoré vnútroštátny súd v tomto ohľade považuje za prípadne relevantné, zahŕňajú
najmä skutočnosti, že po prvé služby poskytované spoločnosťou CopyGene vykonávajú oprávnení zdravotnícki pracovníci, po druhé,
také služby nie sú podporované z verejného systému sociálneho zabezpečenia a nie sú z takého systému hradené, a po tretie
CopyGene má povolenie príslušných zdravotníckych orgánov manipulovať s kmeňovými bunkami podľa vnútroštátnych právnych predpisov,
ktorými sa preberá smernica 2004/23.
Pokiaľ najskôr ide o skutočnosť, že služby poskytované spoločnosťou CopyGene sú poskytované v rámci zmlúv, ktoré s ňou uzatvorili
oprávnení zdravotnícki pracovníci, teda zdravotné sestry, pôrodné asistentky a laboranti, zo spisu nevyplýva, na ktoré činnosti
majú takí pracovníci „oprávnenie“ podľa relevantných vnútroštátnych právnych predpisov, ktorých obsah okrem toho zo spisu
nevyplýva. Treba teda v každom prípade konštatovať, že skutočnosť, že ide o kvalifikovaných zdravotníckych pracovníkov, nebráni
sama osebe tomu, aby dánske orgány odmietli priznať osobe podliehajúcej dani, ako je CopyGene, uznanie, ktoré by jej umožnilo
využívať oslobodenie od dane stanovené v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice.
Pokiaľ ďalej ide o skutočnosť, že činnosti spoločnosti CopyGene, o ktoré ide vo veci samej, nie sú podporované z verejného
systému sociálneho zabezpečenia a nie sú z takého systému hradené, z judikatúry citovanej v bode 65 tohto rozsudku vyplýva,
že vnútroštátne orgány sú oprávnené vziať takú skutočnosť do úvahy pri určovaní, či taká entita musí byť uznaná v zmysle článku
13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice.
Tá istá skutočnosť je napokon aj prvkom, ktorý je vhodné vziať do úvahy pri určovaní, ktoré nebolo predmetom prejednávaného
návrhu na začatie prejudiciálneho konania, teda či osoba podliehajúca dani poskytuje svoje služby „za sociálnych podmienok
porovnateľných s podmienkami platnými pre subjekty, ktoré sa spravujú verejným právom“ v zmysle toho istého ustanovenia.
Treba však spresniť, že úvahy uvedené v bodoch 69 a 70 tohto rozsudku neznamenajú, že oslobodenie od dane uvedené v článku
13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice treba systematicky odmietať, ak služby nie sú hradené inštitúciami sociálneho zabezpečenia.
Ide skôr o skutočnosť, ktorá musí byť vyvážená a ktorá môže byť kompenzovaná napríklad potrebou zaistiť rovnosť zaobchádzania.
Z judikatúry totiž vyplýva aj to, že pokiaľ je napríklad situácia osoby podliehajúcej dani porovnateľná so situáciou ostatných
subjektov poskytujúcich rovnaké služby v porovnateľných situáciách, okolnosť, že náklady na také služby nie sú v plnej miere
preberané orgánmi sociálneho zabezpečenia, neodôvodňuje sama osebe rozdielne zaobchádzanie s poskytovateľmi, pokiaľ ide o zdaňovanie
DPH (pozri v tomto zmysle rozsudok Dornier, už citovaný, bod 75).
Navyše na rozdiel od toho, čo naznačuje grécka vláda, skutočnosť, že osoba podliehajúca dani, akou je spoločnosť CopyGene,
je súkromnoprávnym subjektom, nevedie sama osebe automaticky k tomu, že na činnosti takej osoby podliehajúcej dani sa nemôže
vzťahovať oslobodenie od dane stanovené v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice. Ak totiž zákonodarca Spoločenstva
chcel obmedziť uplatnenie oslobodení uvedených v článku 13 A ods. 1 šiestej smernice len na určité neziskové subjekty, ktoré
nemajú obchodný charakter, uviedol to výslovne, tak ako to vyplýva z písmen l), m) a q) tohto ustanovenia (pozri rozsudok
z 26. mája 2005, Kingscrest Associates a Montecello, C‑498/03, Zb. s. I‑4427, bod 37).
Okrem toho je potrebné spresniť, že najmä s ohľadom na zásadu daňovej neutrality musí byť prístup daňových orgánov pri posudzovaní
porovnateľných a konkurenčných zariadení koherentný. Právny poradca spoločnosti CopyGene v tejto súvislosti na pojednávaní
potvrdil, že v Dánsku neexistuje nijaká iná súkromná banka kmeňových buniek.
Pokiaľ nakoniec ide o skutočnosť, že CopyGene mala povolenie príslušných zdravotníckych orgánov manipulovať s kmeňovými bunkami
z pupočníka podľa vnútroštátnych právnych predpisov, ktorými sa preberá smernica 2004/23, je pravda, že v určitom rozsahu
táto skutočnosť smeruje skôr k tomu, že spoločnosť CopyGene vykonáva činnosti, ktoré súvisia s nemocničnou a lekárskou starostlivosťou.
Také povolenie tak môže predstavovať skutočnosť hovoriacu v prospech toho, aby taký poskytovateľ služieb bol prípadne „riadne
uznaný“ v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice.
Pokiaľ však nemá dôjsť k tomu, že dánske orgány budú zbavené voľnej úvahy, ktorú im posledné uvedené ustanovenie priznáva,
skutočnosť, že povolili služby, o aké ide vo veci samej, pri uplatnení kvalitatívnych a bezpečnostných noriem Únie stanovených
v dotknutom odvetví, nemôže sama osebe automaticky viesť k uznaniu z hľadiska článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice.
Ako totiž tvrdí dánska vláda, získanie takého povolenia je nevyhnutnou podmienkou na výkon činnosti súkromnej banky kmeňových
buniek. Vydanie takého povolenia však samo osebe nie je synonymom uznania v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice.
To platí, aj pokiaľ ide o ďalšie ustanovenia dánskej právnej úpravy o súkromných bankách kmeňových buniek citované spoločnosťou
CopyGene, ktoré sú uvedené v bode 13 tohto rozsudku.
Z toho vyplýva, že článok 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice nebráni sám osebe tomu, aby dánske daňové orgány odmietli
považovať CopyGene za „riadne uznané“ zariadenie na účely oslobodenia od dane, o ktoré ide vo veci samej.
Toto ustanovenie však ďalej nemožno vykladať v tom zmysle, že ako také vyžaduje, aby príslušné orgány odmietli považovať osobu
podliehajúcu dani, akou je CopyGene, za „riadne uznané“ zariadenie na účely dotknutého oslobodenia od dane.
Za týchto okolností vnútroštátnemu súdu v prípade potreby prináleží overiť, či odmietnutie uznania na účely oslobodenia od
dane stanoveného v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice je v súlade s požiadavkami judikatúry uvedenými v bodoch 63
až 65 tohto rozsudku a najmä so zásadou daňovej neutrality. Na také účely bude potrebné zohľadniť napríklad ustálenú správnu
prax, ako aj ďalšie postupy prijaté v súvislosti s postavením nelekárskych zdravotníckych zariadení a oslobodenia od DPH v odvetviach
porovnateľných s odvetvím, o ktoré ide vo veci samej.
Pokiaľ ide o štvrtú otázku, stačí uviesť, že to, či v prípade plánovanej liečby ide o liečbu autológnu alebo alogénnu, nemá
vplyv na odpoveď, ktorú treba poskytnúť na tretiu otázku.
Vzhľadom na vyššie uvedené skutočnosti treba na tretiu a štvrtú položenú otázku spoločne odpovedať, že pokiaľ sú služby bánk
kmeňových buniek, o aké ide vo veci samej, poskytované oprávnenými zdravotníckymi pracovníkmi, zatiaľ čo také banky kmeňových
buniek, hoci majú povolenie príslušných zdravotníckych orgánov členského štátu v rámci smernice 2004/23 na manipuláciu s ľudskými
tkanivami a bunkami, nedostávajú pomoc z verejného systému sociálneho zabezpečenia, a platby, ktoré sa im odvádzajú, nie sú
z uvedeného systému uhrádzané, článok 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice nebráni tomu, aby sa vnútroštátne orgány domnievali,
že osoba podliehajúca dani, ako je spoločnosť CopyGene, nie je „iným riadne uznaným zariadením podobnej povahy“ [ako nemocničné
zariadenia, liečebné a diagnostické strediská] v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice. Toto ustanovenie však
nemožno vykladať v tom zmysle, že ako také vyžaduje, aby príslušné orgány odmietli považovať takú súkromnú banku kmeňových
buniek za „riadne uznané“ zariadenie na účely dotknutého oslobodenia od dane. Je úlohou vnútroštátneho súdu, aby v prípade
potreby overil, či je odmietnutie uznania na účely oslobodenia od dane stanoveného v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice
v súlade s právom Únie a najmä zásadou daňovej neutrality.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
1.
Pojem plnenia „úzko súvisiace“ s „nemocničnou a lekárskou starostlivosťou“ v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice
Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém
dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia sa má vykladať v tom zmysle, že sa nevzťahuje na činnosti, o aké ide
o veci samej, ktoré spočívajú v odbere, doprave, analýze pupočníkovej krvi, ako aj v uskladnení kmeňových buniek obsiahnutých
v tejto krvi, pokiaľ lekárska starostlivosť poskytovaná v nemocničnom prostredí, s ktorou tieto činnosti súvisia iba prípadne,
nie je poskytovaná, neprebieha alebo ešte nie je plánovaná.
2.
Pokiaľ sú služby bánk kmeňových buniek, o aké ide vo veci samej, poskytované oprávnenými zdravotníckymi pracovníkmi, zatiaľ
čo také banky kmeňových buniek, hoci majú povolenie príslušných zdravotníckych orgánov členského štátu v rámci smernice 2004/23/ES
Európskeho parlamentu a Rady z 31. marca 2004 ustanovujúcej normy kvality a bezpečnosti pri darovaní, odoberaní, testovaní,
spracovávaní, konzervovaní, skladovaní a distribúcii ľudských tkanív a buniek manipulovať s ľudskými tkanivami a bunkami,
nedostávajú pomoc z verejného systému sociálneho zabezpečenia, a platby, ktoré sa im odvádzajú, nie sú z uvedeného systému
uhrádzané, článok 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice nebráni tomu, aby sa vnútroštátne orgány domnievali, že osoba podliehajúca
dani, ako je spoločnosť CopyGene, nie je „iným riadne uznaným zariadením podobnej povahy“ [ako sú nemocničné zariadenia, liečebné
a diagnostické strediská] v zmysle článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice 77/388. Toto ustanovenie však nemožno vykladať
ani v tom zmysle, že ako také vyžaduje, aby príslušné orgány odmietli považovať takú súkromnú banku kmeňových buniek za „riadne
uznané“ zariadenie na účely dotknutého oslobodenia od dane. Je úlohou vnútroštátneho súdu, aby v prípade potreby overil, či
je odmietnutie uznania na účely oslobodenia od dane stanoveného v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice 77/388 v súlade
s právom Únie a najmä zásadou daňovej neutrality.
Podpisy
*
Jazyk konania: dánčina.