CELEX: 61985CJ0124
Traktatbrud
frie varebevægelser
fersk kød

Ved stævning indgivet til Domstolens justitskontor den 30. april 1985 har Kommissionen for De europæiske Fællesskaber i medfør af EØF-traktatens artikel 169 anlagt sag med påstand om, at det statueres, at Den hellenske Republik ved kun at tillade indførsel af fersk oksekød i bestemte udskæringer har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold dels til artikel 22, stk. 1, i Rådets forordning nr. 805/68 af 27. juni 1968 om den fælles markedsordning for oksekød (EFT 1968 I, s. 179), dels til EØF-traktatens artikler 30 ff.
For så vidt angår de i sagen omtvistede græske lovbestemmelser samt parternes anbringender og argumenter skal der henvises til retsmøderapporten. Disse omstændigheder omtales kun i det følgende, såfremt det er nødvendigt for forståelsen af Domstolens argumentation.
Hvad angår anvendelse af de påtalte regler på indenlandsk og indført kød skal det fastslås, at det græske handelsministeriums bekendtgørelser nr. E 6/1264 og E 6/1478 udelukkende nævner indførsel af fersk oksekød. Artikel 1 i markedskontrolregulativ nr. 56/83 omhandler rigtignok indførsel af fersk oksekød og køb og salg af indenlandsk fersk oksekød, men af den redegørelse, den græske regering har givet under skriftvekslingen og under den mundtlige forhandling fremgår, at regulativet er en kontrolforanstaltning og skal modvirke kapitaludførsel og svigagtig adfærd fra de græske importørers side. Heraf følger, at de omtvistede bestemmelser i det hele specielt gælder indførte varer og anvendes på forskellig måde for henholdsvis indførte varer og indenlandske varer.
Vedrørende handelen i Fællesskabet med oksekød bemærkes, at forordning nr. 805/68 i artikel 1 indfører en fælles markedsordning i sektoren for oksekød; artikel 22, stk. 1, forbyder i Fællesskabets interne handel anvendelse af kvantitative restriktioner eller foranstaltninger med tilsvarende virkning. Endvidere følger det af Domstolens faste praksis, at medlemsstaterne, når Fællesskabet har udstedt forordninger om indførelse af en fælles markedsordning i en given sektor, er forpligtet til at undlade at træffe nogen foranstaltning, der kan fravige denne ordning eller forhindre, at den fungerer efter hensigten. Endelig gælder i medfør af artikel 65, stk. 1, i akten vedrørende vilkårene for Den hellenske Republiks tiltrædelse og tilpasningerne af traktaterne (
EFT L 291 af 19.11.1979, s. 17
), at »... i Grækenland [anvendes] fra den 1. januar 1981... den ordning, der i Fællesskabet anvendes for... kvantitative restriktioner og foranstaltninger med tilsvarende virkning«.
På baggrund heraf må det fastslås, at de omtvistede græske regler kun kan være i overensstemmelse med princippet om frie varebevægelser i Fællesskabet, såfremt de ikke udgør en hindring for fællesskabshandelen eller er begrundet i et af de i traktatens artikel 36 nævnte hensyn.
Den græske regering har om foranstaltningernes virkninger for handelen i Fællesskabet anført, at der ikke bliver tale om hindringer for handelsstrømmene mellem medlemsstaterne. Den gør herved gældende, at de mængder fersk oksekød, der er indført til Grækenland fra de øvrige medlemsstater, endog er steget i den tid, foranstaltningerne har været gældende.
I den forbindelse bemærkes, at der ifølge Domstolens faste praksis ikke stilles krav om bevis for, at foranstaltninger faktisk begrænser indførslen af de omhandlede varer, men at det er tilstrækkeligt, at de efter deres udformning vil kunne få virkninger for den indførsel, der ellers ville finde sted (Domstolens domme af 20. februar 1975, Kommissionen mod Tyskland,
12/74, Sml. s. 181
, og af 24. november 1982, Kommissionen mod Irland,
249/81, Sml. s. 4005
). De mange klager fra græske erhvervsdrivende, som Kommissionen har omtalt, godtgør, at handelen mellem Den hellenske Republik og de øvrige medlemsstater ville foregå lettere og tilmed kunne være større uden de omhandlede foranstaltninger.
Den hellenske regerings argumentation på dette punkt må derfor forkastes.
Den hellenske regering har desuden gjort gældende, at de omtvistede regler er nødvendige for at kontrollere valutaoverførsler og for at modvirke de græske importørers svigagtige adfærd. Disse har nemlig ofte — oplyses det — lagt kødstykker af dårlig kvalitet sammen med kødstykker af god kvalitet, hvorpå de har anmeldt og faktureret varerne under ét som kød af god kvalitet. Herefter har importørerne både kunnet overføre mere valuta end nødvendigt til indkøb af kød til udlandet og desuden kunnet sælge kødet i Grækenland til alt for høje priser til skade for forbrugerne.
Den hellenske regering har herved navnlig fremhævet følgende argumenter: for det første er det vanskligt for de græske myndigheder uden de omtvistede foranstaltninger at skaffe sig sikre oplysninger om prisdannelsen for de forskellige kødstykker, ligesom de har vanskeligt ved at kontrollere de forskellige varepartier; for det andet er foranstaltningerne nødvendige og egnede ved bekæmpelsen af ulovlig kapitalflugt, og for det tredje gælder det om foranstaltningerne mere generelt, hvorved der henvises til Domstolens dom af 31. januar 1984 (Luisi og Carbone,
286/82 og 26/83, Sml. s. 377
), at de udelukkende begrundes i ønsket om at sikre, at valutatransaktionen kun sker med henblik på det formål, som der er givet tilladelse til, og derfor er uden betydning for spørgsmålet om frie varebevægelser. Foranstaltningerne er desuden nødvendige for at beskytte den græske forbruger.
Disse argumenter kan ikke anerkendes.
Vedrørende det første argument må det fastslås, at vanskeligheder af administrativ art ikke kan begrunde en begrænsning af de frie varebevægelser.
Vedrørende det andet argument bemærkes først, at ifølge Domstolens faste praksis kan nationale bestemmelser ikke gøre undtagelse fra princippet om frie varebevægelser, når det med disse bestemmelser tilsigtede mål kan nås lige så effektivt ved mindre restriktive foranstaltninger såsom stikprøvekontrol og passende sanktioner.
Vedrørende det tredje argument bemærkes, at det i ovennævnte dom af 31. januar 1984 fastslås, dels at medlemsstaterne som følge af den ved traktatens artikel 106 foreskrevne liberalisering af betalinger er forpligtet til at tillade de af denne bestemmelse omhandlede betalinger, dels at medlemsstaterne fortsat har beføjelse til at kontrollere valutaoverførsler for at fastslå, at der ikke i realiteten er tale om kapitalbevægelser, der ikke er liberaliserede, og navnlig ikke er tale om transaktioner, som ikke vedrører varehandelen eller udveksling af tjenesteydelser. I samme dom hedder det imidlertid, at denne kontrol ikke kan medføre, at de ved traktaten anerkendte friheder gøres illusoriske. Heraf følger, at foranstaltninger, der som de i sagen omhandlede lægger unødvendige hindringer i vejen for handelen i Fællesskabet, ikke kan være omfattet af de beføjelser, medlemsstaterne fortsat har til at kontrollere valutaoverførsler.
Af det anførte følger, at Den hellenske Republik ved kun at tillade indførsel af fersk oksekød i bestemte udskæringer har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold dels til artikel 22, stk. 1, i Rådets forordning nr. 805/68 af 27. juni 1968, dels til EØF-traktatens artikel 30.
Sagens omkostninger
Ifølge procesreglementets artikel 69, stk. 2, dømmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger. Sagsøgte har tabt sagen og bør derfor betale sagens omkostninger.

På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN

1)
Den hellenske Republik har ved kun at tillade indførsel af fersk oksekød i bestemte udskæringer undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold dels til artikel 22, stk. 1, i Rådets forordning nr. 805/68 af 27. juni 1968, dels til EØF-traktatens artikel 30.

2)
Den hellenske Republik betaler sagens omkostninger.

Kakouris
O'Higgins
Schockweiler
Bosco
Koopmans
Bahlmann
Joliét
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 16. december 1986.
P. Heim
Justitssekretær
Fungerende præsident
C. Kakouris
afdelingsformand
(
*1
) – Processprog: Græsk.