CELEX: 62000TJ0324
Valstybės pagalba
Netinkamas pagalbos taikymas
Nurodymo susigrąžinti pagalbą apėjimo pavojus
Pagalbos susigrąžinimas iš bendrovių, įsigijusių pirminio pagalbos gavėjo gamybos priemones

Teisės aktai
1       EB 87 straipsnis nustato:
„Išskyrus tuos atvejus, kai ši Sutartis nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta
pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti,
yra nesuderinama su bendrąja rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai <...>“
2       EB 88 straipsnis numato:
„1. Komisija kartu su valstybėmis narėmis nuolat kontroliuoja visas tose valstybėse esamas pagalbos sistemas. Valstybėms narėms
ji siūlo atitinkamas priemones, reikalingas bendrajai rinkai laipsniškai plėtoti arba jai veikti.
2. Jei, paprašiusi suinteresuotas šalis pateikti savo pastabas, Komisija nustato, jog tam tikra valstybės ar iš jos išteklių
teikiama pagalba yra pagal 87 straipsnį nesuderinama su bendrąja rinka, arba kad tokia pagalba netinkamai naudojama, ji priima
sprendimą, reikalaujantį, kad atitinkama valstybė narė per Komisijos nustatytą laiką tokią pagalbą panaikintų ar pakeistų
<...>“.
3       Remiantis 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB Sutarties (88) straipsnio taikymo
taisykles (OL L 83, p. 1), 5 straipsniu:
„1. Jeigu Komisija mano, kad suinteresuotųjų valstybių narių pateikta informacija <...> nėra išsami, ji prašo pateikti visą
reikiamą papildomą informaciją. Jeigu valstybė narė į tokį prašymą atsako, Komisija ją informuoja apie minėto atsakymo gavimą.
2 Jeigu suinteresuotoji valstybė narė per Komisijos nustatytą laikotarpį nepateikia reikalaujamos informacijos arba pateikia
nepilną informaciją, Komisija jai išsiunčia pakartotiną pranešimą, nustatydama papildomą laikotarpį informacijai pateikti.
<…>“
4       Be to, Reglamento Nr. 659/1999 6 straipsnis numato:
„1. Sprendime pradėti formalaus tyrimo procesą apibendrinami reikšmingi ginčytini faktai ir teisės klausimai, pateikiamas
pirminis Komisijos atliktas pasiūlytos pagalbos pobūdžio priemonės įvertinimas ir išdėstomos abejonės dėl pagalbos atitikties
bendrajai rinkai. Sprendime reikalaujama, kad suinteresuotoji valstybė narė ir kitos suinteresuotosios šalys pateiktų pastabas
per nustatytą laikotarpį, kuris paprastai yra ne ilgesnis kaip vienas mėnuo. Deramai pateisintais atvejais Komisija gali pratęsti
nustatytą laikotarpį.
<…>“
5       Remiantis Reglamento Nr. 659/1999 10 straipsniu:
„1. Jeigu Komisija turi iš bet kurio šaltinio gautą informaciją apie įtariamą neteisėtą pagalbą, ji tokią informaciją iš karto
patikrina.
2. Prireikus Komisija prašo suinteresuotosios valstybės narės pateikti informaciją. Šio reglamento <...> 5 straipsnio 1 ir
2 dalys taikomos su atitinkamais pakeitimais.
3. Jeigu, nepaisant 5 straipsnio 2 dalyje minimo pakartotino pranešimo, suinteresuotoji valstybė narė per Komisijos nustatytą
laikotarpį nepateikia būtinos informacijos arba ją pateikia ne visą, Komisija priima sprendimą, įpareigojantį pateikti tokią
informaciją (toliau – įsakymas pateikti informaciją). Sprendime nurodoma, kokią informaciją reikia pateikti, ir nustatomas
atitinkamas laikotarpis, per kurį ji turi būti pateikta.“
6       Reglamento Nr. 659/1999 13 straipsnio 1 dalis numato:
„Galimos neteisėtos pagalbos patikrinimas užbaigiamas priimant sprendimą pagal 4 straipsnio 2, 3 arba 4 dalis. Jeigu priimami
sprendimai pradėti formalaus tyrimo procesą, bylos svarstymas užbaigiamas priimant sprendimą pagal 7 straipsnį. Jeigu valstybė
narė nevykdo įsakymo pateikti informaciją, minėtasis sprendimas priimamas remiantis turima informacija.“
7       To paties reglamento 14 straipsnis nustato:
„1. Jeigu esant neteisėtai pagalbai priimami neigiami sprendimai, Komisija nusprendžia, kad suinteresuotoji valstybė narė
turi imtis visų priemonių, būtinų pagalbai išieškoti iš gavėjo (toliau – sprendimas išieškoti pagalbą). Komisija nereikalauja
išieškoti pagalbos, jeigu tai prieštarautų bendrajam Bendrijos teisės principui.
2. Pagalbą, kurią reikia išieškoti pagal sprendimą, sudaro palūkanos, atitinkančios tam tikrą Komisijos nustatytą normą. Palūkanos
mokamos nuo neteisėtos pagalbos išmokėjimo gavėjui dienos iki jos išieškojimo dienos.
3. Nepažeidžiant nė vieno Europos Bendrijų Teisingumo Teismo nurodymo pagal Sutarties (242) straipsnį, pagalba išieškoma nedelsiant
ir pagal atitinkamos valstybės narės nacionalinę teisę nustatytas procedūras, jeigu šios leidžia nedelsiant ir veiksmingai
įvykdyti Komisijos sprendimą. Šiuo tikslu, kai bylą svarsto nacionaliniai teismai, suinteresuotosios valstybės narės, nepažeisdamos
Bendrijos teisės, imasi visų priemonių, kurios numatytos jų atitinkamuose teisiniuose aktuose, įskaitant laikinąsias priemones.“
8       Be to, Reglamento Nr. 659/1999 16 straipsnis „Netinkamas pagalbos taikymas“ nustato:
„Nepažeisdama 23 straipsnio, netinkamai taikant pagalbą Komisija gali pradėti 4 straipsnio 4 dalyje nustatytą formalaus tyrimo
procesą. Šio reglamento 6, 7, 9 ir 10 straipsniai, 11 straipsnio 1 dalis, 12, 13, 14 ir 15 straipsniai taikomi
mutatis mutandis
.“
9       Galiausiai 1994 m. Komisija priėmė valstybės pagalbos gaires su sunkumais susidūrusioms įmonėms gelbėti ir restruktūrizuoti
(OL C 368, p. 12), pakeistas 1997 m. (OL C 283, p. 2) (toliau – gelbėjimo ir restruktūrizavimo valstybės pagalbos gairės).

Faktinės aplinkybės
10     2000 m. birželio 21 d. Sprendimu 2000/796/EB dėl Vokietijos bendrovės
CDA Compact Disc Albrechts GmbH
(Tiuringija) naudai suteiktos valstybės pagalbos (toliau – ginčijamas sprendimas) Komisija išreiškė savo nuomonę dėl finansinės
pagalbos, kurią įvairūs viešieji subjektai 1991–1995 m. suteikė kompaktinių plokštelių ir jų priedų gamyklai Albrechts mieste,
Tiuringijos federalinėje žemėje (toliau – kompaktinių plokštelių gamykla Albrechts), teisėtumo.
A –
Bendrasis kontekstas
11     Ginčijamame sprendime Komisija išskyrė tris stadijas: įmonės steigimo fazę, įmonės restruktūrizavimo fazę ir bendrovės
MediaTec Datenträger GmbH
(toliau –
MTDA
) tam tikrų įmonės aktyvų įsigijimą.
1.     Įmonės steigimo stadija (1990–1992 m.)
12     Iš ginčijamo sprendimo išplaukia, kad kompaktinių plokštelių gamykla Albrechts buvo įkurta remiantis 1990 m. vasario 20 d.
bendrosios įmonės steigimo sutartimi tarp (valstybinio) kombinato
Robotron
, įsteigto Drezdene, Saksonijos federalinėje žemėje (toliau –
Robotron
), ir
R. E. Pilz GmbH & Co. Beteiligungs KG
(toliau –
PBK
), Kranzberg, Bavarijos federalinėje žemėje įsteigtai įmonių grupei Pilz priklausančios bendrovės.
Robotron
valdė 2/3, o PBK – 1/3 bendros įmonės, tuo metu vadinamos „
Pilz & Robotron GmbH & Co. Beteiligungs KG
“ (toliau – bendroji įmonė), kapitalo. Bendroji įmonė turėjo gaminti kompaktines plokšteles, jų dėtuves ir priedus. Reiner
Pilz,
Pilz
grupės bendrovių direktorius, vadovavo taip pat ir bendrajai įmonei (ginčijamo sprendimo 11 konstatuojamoji dalis).
13     Vykdydama savo steigimo sutartyje numatytą tikslą, bendroji įmonė 1990 m. rugpjūčio 29 d. sudarė generalinės rangos sutartį
su
Pilz
grupės bendrove
Pilz GmbH & Co. Construction KG
(toliau –
Pilz Construction
) dėl kompaktinių plokštelių gamyklos visiško pastatymo už bendrą 235 525 000 Vokietijos markių (DM) kainą. Prie šios sumos
turėjo būti pridėtos 7,5 milijono DM sklypo paruošimo išlaidų (ginčijamo sprendimo 12 ir 20 konstatuojamosios dalys).
14     Be to, bendrosios įmonės įkūrimo partneriai 1992 m. gegužės 26 d. papildoma sutartimi susitarė padidinti kompaktinių plokštelių
ir jų dėtuvių gamybos pajėgumus. Tam reikalingiems tiekimams bei paslaugoms buvo susitarta skirti 39 milijonus DM (ginčijamo
sprendimo 22 konstatuojamoji dalis).
15     Šioms investicijoms finansuoti reikalingas sumas bendroji įmonė
Robotron
ir PBK paėmė iš bankų konsorciumo. Tiems kreditams buvo suteiktos dalinės arba visiškos
Treuhandanstalt
, viešosios už įmonių privatizavimą buvusios Vokietijos Demokratinės Respublikos teritorijoje atsakingos įstaigos (toliau
– THA), ir Bavarijos federalinės žemės garantijos. Tiuringijos ir Bavarijos federalinės žemės – pastaroji per
Bayerische Landesanstalt für Aufbaufinanzierung
, Bavarijos federalinės žemės infrastruktūros finansavimo agentūrą (toliau –
BLA
), – taip pat skyrė bendrajai įmonei investicijų subsidijas ir paramą.
16     Be to, kompaktinių plokštelių gamyklos Albrechts įkūrimo stadijoje bendrosios įmonės akcijos buvo kelis kartus perleistos.
Pirmiausia,
THA
likvidavus
Robotron
1992 m., šios bendrovės turėtos bendrosios įmonės akcijos buvo parduotos
PBK
. Vėliau
PBK
savo ruožtu beveik visas turėtas bendrosios įmonės akcijas perleido bendrovei
Pilz GmbH & Co. Compact Disc KG
, kitai
Pilz
grupei priklausančiai įmonei (toliau –
Pilz Compact Disc
), ir taip bendroji įmonė tapo šios bendrovės filialu. Galiausiai 1992 m. lapkričio 24 d. bendroji įmonė, atlikus aprašytus
sandorius ir perkėlus jos būstinę į Albrechts, pakeitė savo pavadinimą į
Pilz Albrechts GmbH
(toliau –
PA
). Iš karto po perleidimo sandorių
PA
buvo visiškai integruota į centralizuotą
Pilz
grupės lėšų valdymo sistemą (ginčijamo sprendimo 13 ir 14 konstatuojamosios dalys).
2.     Restruktūrizavimo stadija (1993–1998 m.)
17     Kompaktinių plokštelių gamykla pradėjo veikti 1993 metais. Tik pradėjusi veiklą, ji susidūrė su dideliais sunkumais ir labai
įsiskolino (ginčijamo sprendimo 15 konstatuojamoji dalis).
18     Siekiant pagerinti situaciją, 1994 m. kovo 7 d. buvo sudarytas sanavimo susitarimas tarp
Pilz
grupė (įskaitant
PA
), bankų ir viešųjų subjektų (
THA, BLA
,
Thüringer Industriebeteiligungsgesellschaft
(toliau –
TIB
) ir
Thüringer Aufbaubank
(toliau –
TAB
), kurie dalyvavo finansuojant kompaktinių plokštelių gamyklos Albrechts statybas. Pagal šį susitarimą buvo iš dalies ar visiškai
grąžinti bankų kreditai, suteikti kompaktinių plokštelių gamyklos statyboms. Be to, remiantis sanavimo susitarimu,
TIB
atgaline data iki 1994 m. sausio 1 d. įsigijo 98 %, o
TAB
–2 %
PA
kapitalo, todėl
PA
nebeįėjo į
Pilz
grupę. Nuo 1994 m. spalio mėnesio ši bendrovė taip pat pakeitė savo pavadinimą į
CDA Compact Disc Albrechts GmbH
(toliau –
CD Albrechts
) (
ginčijamo
sprendimo 15 ir 17 konstatuojamosios dalys). Be to, 1994 m. ir 1995 m.
TAB
ir
BLA
suteikė
CD Albrechts
kelis kreditus.
19     Tais pačiais 1994 m. Vokietijos valdžios institucijos nustatė, kad didelė dalis kompaktinių plokštelių gamyklos Albrechts
statyboms finansuoti skirtos paramos, pirmiausia per centralizuotą
Pilz
grupės lėšų valdymo sistemą, buvo netinkamai panaudota kitų šios grupės bendrovių naudai. Be to, 1995 m. liepos 25 d. buvo
pradėta bankroto procedūra dėl visų
Pilz
grupės bendrovių turto. Galiausiai Reiner Pilz už nusikalstamą bankrotą ir kitus nusikaltimus buvo nubaustas laisvės atėmimo
bausme (ginčijamo sprendimo 16 konstatuojamoji dalis)
3.     Tam tikrų aktyvų perėjimas
MTDA
nuosavybėn
20     Nuo 1998 m. liepos 1 d.
MTDA
, 100 %
TIB
filialas, daugiausiai veikiantis pajėgių duomenų laikmenų – pirmiausia perrašomų kompaktinių plokštelių (CD‑R) ir DVD diskų
– gamybos srityje, įsigijo dalį
CD Albrechts
aktyvų, t. y. ilgalaikį ir trumpalaikį turtą, technines žinias ir rinkodaros struktūrą (ginčijamo sprendimo 18 konstatuojamoji
dalis).
21     Tuo pačių metu
CD Albrechts
buvo pervadinta į
LCA Logistik Center Albrechts GmbH
(toliau –
LCA
), o
MTDA
– į
CDA Datenträger Albrechts GmbH
(toliau –
CDA
). Tačiau
LCA
liko verslui reikalingo sklypo, jame esančių pastatų, techninės infrastruktūros ir logistikos įrenginių savininkė. Be to,
LCA
ir
CDA
sudarė paslaugų apsikeitimo sutartį, kuri numatė nuomos sutartį, nustatant 800 000 DM metinę nuomos kainą, ir paslaugų teikimo
sutartį už maždaug 3 milijonų DM per metus, priklausančių nuo apyvartos dydžio (ginčijamo sprendimo 19 konstatuojamoji dalis).
22     Galiausiai 2000 m. rugsėjo 22 d.
LCA
pateikė prašymą dėl jos likvidavimo pagal bankroto procedūrą.
B –
Administracinė procedūra
23     Iš spaudos pranešimų sužinojusi, kad Vokietijos valdžios institucijos suteikė pagalbą kompaktinių plokštelių gamyklos Albrechts
statyboms, Komisija 1994 m. spalio mėnesio laišku paprašė Vokietijos Federacinės Respublikos suteikti informacijos apie šią
pagalbą. Dėl šio prašymo vyko aktyvus susirašinėjimas ir buvo surengti daugelis Vokietijos valdžios institucijų bei Komisijos
susitikimų (ginčijamo sprendimo 1–3 konstatuojamosios dalys).
24     1998 m. liepos 17 d. laišku (toliau – sprendimas pradėti procedūrą) Komisija informavo Vokietijos Federacinę Respubliką apie
savo sprendimą pradėti dėl šios pagalbos formalią tyrimo procedūrą pagal EB 88 straipsnio 2 dalį. Prie šio laiško buvo pridėtas
Vokietijos institucijoms skirtas klausimynas. Sprendimas pradėti procedūrą 1998 m. gruodžio 15 d. buvo paskelbtas
Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje
(Komisijos pranešimas pagal EB (88 straipsnio 2 dalį), skirtas kitoms valstybėms narėms ir kitiems suinteresuotiesiems asmenims
dėl Vokietijos vyriausybės pagalbos Tiuringijoje steigiant
CD Albrechts GmbH
(anksčiau
Pilz
grupė, Bavarija), (OL C 390, p. 7).
25     Vokietijos institucijos reagavo į sprendimą pradėti procedūrą, išsiųsdamos kelis laiškus, kuriose buvo pateikta papildoma
informacija. Taip pat įvyko nauji Vokietijos institucijų ir Komisijos susitikimai.
26     Vis dėlto manydama, kad Vokietijos institucijų pateikta informacija nepakankamai atsako į jos klausimus, Komisija 1999 m.
liepos 22 d. laišku pareikalavo, kad į juos būtų atsakyta ne vėliau kaip iki 1999 m. rugpjūčio 31 dienos. 1999 m. liepos 28 d.
laišku paprašiusios pratęsti šį terminą ir po pakartotinio pokalbio su Komisijos atstovais 1999 m. rugsėjo 23 d. Vokietijos
institucijos pateikė papildomos informacijos.
27     Be to, pasibaigus sprendime pradėti procedūrą nustatytam terminui, bendrovė
CDA
bei jos konkurentė, bendrovė
Point Group Ltd
, pareiškė apie savo suinteresuotumą ir pateikė Komisijai paaiškinimus.
28     Galiausiai 2000 m. birželio 21 d. Komisija užbaigė procedūrą, priimdama ginčijamą sprendimą.
C –
Faktinių aplinkybių konstatavimas ir teisinis vertinimas
29     Komisija atskirai nagrinėjo finansinę pagalbą, kurią Vokietijos Federacinė Respublika suteikė steigimo stadijoje, restruktūrizavimo
stadijoje ir tam tikrų
CD Albrechts
aktyvų perleidimo MTDA stadijoje.
1.     Finansinė parama, kurią Vokietijos Federacinė Respublika suteikė steigimo stadijoje
30     Ginčijamame sprendime Komisija išskyrė penkis finansinės pagalbos steigimo stadijoje atvejus. Ginčijamo sprendimo 32 konstatuojamoje
dalyje esančioje lentelėje ši finansinė pagalba aprašyta taip:
Priemonė
Suma (milijonais DM)
Gavėjas
Teikėjas
Data
Teisinis pagrindas
100 % (iš pradžių – 80 %) garantija negrąžinimo atveju dėl 52,7 milijonų DM
54,7
PBK
BLA
1991 m.
Įstatymas dėl Bavarijos federalinės žemės valstybinių garantijų ir laidavimo
Investicijų subsidijos ir parama
19,42
Bendroji įmonė
BLA
1991–1992 m.
Viešojo intereso užduotis „Regioninės ūkio struktūros pagerinimas“, Investicijų rėmimo įstatymas
Reikalavimo atsisakymas
3,0
PBK
BLA
1994 m.
Nėra
100 % garantija
190,0
Robotron
, bendroji įmonė
THA
199(2) m.
THA schema
Investicijų subsidijos ir parama
63,45
Bendroji įmonė; nuo 1992.11.24– PA
Tiuringija
1991–1993 m.
Viešojo intereso užduotis „Regioninės ūkio struktūros pagerinimas“, Investicijų rėmimo įstatymas
Iš viso
330,57
31     Iš šios lentelės visų pirma matyti, kad 1992 m.
THA
suteikė 100 % garantiją 190 milijonų DM sumai, kuri padengė didelę dalį
Robotron
ir bendrajai įmonei suteiktų kreditų. Komisijos nuomone, ši pagalba laikytina su bendrąja rinka nesuderinama valstybės pagalba,
nes ji buvo suteikta nesilaikant pagalbos schemų, kurioms Komisija buvo pritarusi 1991 m. rugsėjo 26 d. laišku SG(91) D/17825
(toliau – pirmoji
THA
schema) ir 1992 m. gruodžio 8 d. laišku SG(92) D/17613 (toliau – antroji
THA
schema). Vis dėlto ji mano, kad atsižvelgiant į tai, jog iš 190 milijonų DM, kuriems buvo suteikta pradinė garantija, susigrąžinti
reikia tik faktiškai
THA
sumokėtus 120 milijonų DM.
32     Antra, Komisija konstatavo, kad iki 1993 m. gruodžio 31 d. Tiuringijos federalinė žemė, remiantis Investicijų rėmimo įstatymu
(
Investitionszulagengesetz
) bei dvidešimta ir dvidešimt pirma
Rahmenplan der Gemeinschaftsaufgabe „Verbesserung der regionalen Wirtschaftstruktur“
(Pamatinė programa 1992 m. ir 1993 m., priimta pagal 1969 m. spalio 6 d. įstatymą dėl viešojo intereso užduoties „Regioninės
ūkio struktūros pagerinimas“, toliau – viešojo intereso užduoties schema), suteikė bendrajai įmonei, vėliau –
PA
, iš viso 63,45 milijono DM investicijų subsidijų ir paramos. Tačiau, Komisijos manymu, ši regioninė pagalba buvo neteisėtai
suteikta remiantis viešojo intereso užduotimi ir Investicijų rėmimo įstatymu, todėl turi būti susigrąžinta kaip nesuderinama
su bendrąja rinka. Atsižvelgdama į Tiuringijos federalinės žemės sprendimą, kuriuo buvo pareikalauta grąžinti 32,5 milijono
DM sumą, Komisija mano, kad dar reikia susigrąžinti 30,95 milijono DM.
33     Trečia, Komisija konstatavo, kad 1991 m. ir 1992 m. Bavarijos federalinė žemė per
BLA
suteikė bendrajai įmonei iš viso 19,42 milijono DM investicijų subsidijų ir paramos. Tačiau kadangi šios subsidijos ir parama
buvo neteisingai panaudotos
Pilz
grupės bendrovių naudai, Komisija nusprendė, kad jos buvo neteisėtai suteiktos remiantis viešojo intereso užduoties schema
ir Investicijų rėmimo įstatymu. Komisijos nuomone, todėl tai yra su EB sutartimi nesuderinama pagalba.
34     Ketvirta, Komisija nustatė, kad Bavarijos federalinė žemė, remdamasi Bavarijos federalinės žemės garantijų suteikimo pramonės
sektoriuje taisyklėmis (
Richtlinien für die Übernahme von Staatsbürgschaften im Bereich der gewerblichen Wirtschaft
, Bavarijos finansų ministerijos paskelbtos 1973 m. rugpjūčio 7 d. pranešimu L 6511-1/7 – 43358, toliau – Bavarijos federalinės
žemės garantijų suteikimo nuostatos), suteikė 80–100 % garantiją banko kreditams bendrai 54,7 milijono DM sumai, kuriuos galiausiai
gavo
PBK
. Komisijos manymu, Vokietijos institucijos, nepaisydamos sprendime pradėti procedūrą esančio reikalavimo pateikti informaciją,
nepateikė pakankamai detalių duomenų, leidžiančių pašalinti jos abejones dėl sandorių, susijusių su Bavarijos federalinės
žemės (
BLA
) suteikta garantija, teisėtumo. Be to, atsižvelgiant į tai, kad nagrinėjama pagalba nebuvo panaudota investicijoms finansuoti,
o buvo netinkamai panaudota kitiems tikslams, Komisija mano, kad ši garantija laikytina su bendrąja rinka nesuderinama valstybės
pagalba.
35     Penkta, Komisija teigia, kad
BLA
atsisakius 3 milijonų DM reikalavimo
PBK
atžvilgiu, kuris atsirado sumokėjus šią sumą bankams, remiantis šio sprendimo 34 punkte nurodyta garantija, buvo suteikta
valstybės pagalba. Komisijos nuomone, ši pagalba nesuderinama su bendrąja rinka, nes ji buvo suteikta nesant teisinio pagrindo.
36     Remdamasi šiais konstatavimais, Komisija nusprendė, kad kompaktinių plokštelių gamyklos Albrechts steigimo stadijoje Vokietijos
Federacinė Respublika, pažeisdama EB 88 straipsnio 3 dalį, suteikė iš viso 260,57 milijono DM valstybės pagalbą. Šią pagalbą
sudarė Tiuringijos federalinės žemės priemonės už 63,45 milijono DM,
BLA
priemonės už 77,12 milijono DM (54,7 milijono DM garantijos forma, 19,42 milijono DM investicijų paramos forma ir 3 milijonai DM
reikalavimo atsisakymo forma) ir
THA
priemonės už 120 milijonų DM.
37     Komisijos teigimu, ši pagalba nesuderinama su bendrąja rinka visų pirma todėl, kad suteikė finansinės naudos
Pilz
grupei priklausančioms bendrovėms, tad buvo naudojama netinkamai EB 88 straipsnio 2 dalies prasme.
2.     Finansinė parama restruktūrizavimo stadijoje
38     Ginčijamame sprendime Komisija išskyrė ir kvalifikavo kaip valstybės pagalbą dvylika finansinės pagalbos restruktūrizavimo
stadijoje atvejų. Ginčijamo sprendimo 39 konstatuojamoje dalyje esančioje lentelėje ši finansinė pagalba aprašyta taip:

Priemonė
Suma (milijonais DM)
Gavėjas
Teikėjas
Data
Teisinis pagrindas
Kreditas
25,0
PA
TAB
1993 m. spalis
Nėra
Kreditas
20,0
PA
TAB
1994 m. kovas
Nėra
Pirkimo kaina
3,0
PBK
TIB
1994 m. kovas
Nėra
Subsidija
12,0
PA
TIB
1994 m. kovas
Nėra
Bendrovės kapitalo įsigijimas
33,0
PA
TIB
(98 %)
TAB
(2 %)
1994 m. kovas
Nėra
Kreditas
2,0
PA
BLA
1994 m. kovas
Nėra
Akcininkų paskola
3,5
PA
TIB
1994 m. balandis
Nėra
Kreditas
15,0
Pilz
grupė
BLA
1994 m. birželis
Nėra
Kreditas
15,0
CD Albrechts
TAB
1994 m. spalis
Nėra
Kreditas
7,0
CD Albrechts
BLA
1994 m. gruodis
Nėra
Kreditas
9,5
CD Albrechts
TAB
1995 m. sausis
Nėra
Palūkanos
21,3


Nuo 1993 m. pabaigos

Iš viso
166,3
39     Pirmiausia Komisija konstatavo, kad 1993 m. spalio mėnesį
TAB
suteikė
PA
25 milijonų DM kreditą šios bendrovės likvidumo problemoms spręsti, tačiau per centralizuotą
Pilz
grupės lėšų valdymo sistemą šias lėšas tiesiogiai gavo kitos šios grupės bendrovės.
40     Antra, Komisija nustatė, kad 1994 m. kovo mėnesį
TAB
suteikė
PA
20 milijonų DM kreditą banko kreditams su
THA
garantija grąžinti, tačiau ir šias lėšas per centralizuotą lėšų valdymo sistemą tiesiogiai gavo kitos šios grupės įmonės.
41     Trečia, Komisija konstatavo, kad 1994 m. kovo mėnesį
TIB
sumokėjo
PBK
3 milijonus DM už šios bendrovės turėtas
PA
akcijas.
42     Ketvirta, Komisija nustatė, kad 1994 m. kovo mėnesį
TIB
suteikė
PA
12 milijonų DM subsidiją kapitalui suformuoti.
43     Penkta, Komisija nustatė, kad 1994 m. kovo mėnesį
TIB
ir
TAB
atitinkamai įsigijo 98 % ir 2 %
PA
kapitalo už 33 milijonus DM.
44     Šešta, Komisija konstatavo, kad 1994 m. kovo mėnesį Bavarijos federalinė žemė per
BLA
suteikė
PA
2 milijonų DM kreditą.
45     Septinta, Komisija nustatė, kad 1994 m. balandžio mėnesį
TIB
suteikė
PA
3,5 milijono DM akcininkų paskolą.
46     Aštunta, Komisija nustatė, kad 1994 m. birželio mėnesį
BLA
suteikė
Pilz
grupei 15 milijonų DM apyvartinį kreditą, kuris buvo skirtas pereinamajam laikotarpiui, kol bus surastas kompaktinių plokštelių
gamyklos Albrechts pirkėjas.
47     Devinta, Komisija konstatavo, kad 1994 m. spalio mėnesį
TAB
suteikė
CD Albrechts
15 milijonų DM kreditą. Ji nustatė, kad nors šis kreditas buvo išmokėtas
CD Albrechts
, lėšos buvo skirtos paslaugoms
Pilz
grupės įmonėms suteikti, už kurias jos nesumokėjo, ir todėl naudos gavo tik šios įmonės.
48     Dešimta, Komisija konstatavo, kad 1994 m. gruodžio mėnesį Bavarijos federalinė žemė per
BLA
suteikė
CD Albrechts
dar vieną 7 milijonų DM kreditą.
49     Vienuolikta, Komisija nustatė, kad 1995 m. sausį
TAB
suteikė
CD Albrechts
9,5 milijono DM kreditą.
50     Dvylikta, Komisija konstatavo, kad, remiantis Vokietijos institucijų duomenimis, nuo 1993 m. pabaigos iki 1998 m.
PA
ir
CD Albrechts
pasinaudojo palūkanų lengvatomis už bendrą 21,3 milijono DM sumą.
51     Komisijos nuomone, šie dvylika finansinės pagalbos už bendrą 166,3 milijono DM sumą atvejų laikytini neteisėta ir su bendrąja
rinka nesuderinama valstybės pagalba. Ta dalimi, kuria ši parama turėjo padėti
TIB
ir
TAB
po to, kai jos prisiėmė ekonominę atsakomybę už kompaktinių plokštelių gamyklą Albrechts, Komisija jai galėjo pritarti tik
remdamasi EB 87 straipsnio 3 dalies c punktu ir pagal gelbėjimo ir restruktūrizavimo valstybės pagalbos gaires. Tačiau, Komisijos
teigimu, akivaizdu, kad ši parama neatitinka minėtų gairių reikalavimų, nes jos disponuojami duomenys neleidžia daryti išvados,
kad ši parama buvo suteikta vykdant veiksmingą ir konkrečias ekonomines priemones apimantį restruktūrizavimo planą, leidžiantį
Komisijai konstatuoti, kad per protingą laikotarpį bus užtikrintas ilgalaikis įmonės rentabilumas ir gyvavimas. Be to, nebuvo
nė vieno privataus investuotojo, pasiryžusio įsigyti dabartines bendroves
LCA
ir
CDA
, todėl, nesant privačių investicijų, neįmanoma nustatyti, ar pagalba yra proporcinga restruktūrizavimo sąnaudoms.
3.     Dėl pagalbos susigrąžinimo
52     Remdamasi Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnio 1 dalimi, Komisija nusprendė, kad Vokietijos Federacinė Respublika turi pareikalauti
sugrąžinti neteisėtą ir su bendrąja rinka nesuderinamą pagalbą, kuri buvo suteikta kompaktinių plokštelių gamyklos Albrechts
steigimo ir restruktūrizavimo stadijose.
53     Be to, Komisija pabrėžė, kad, siekiant užtikrinti sprendimo laikymąsi ir pašalinti visus konkurencijos iškraipymus, ji prireikus
privalo reikalauti, kad pagalbos susigrąžinimo procedūra neapsiribotų pirminiu pagalbos gavėju ir į ją būtų įtraukta įmonė,
kuri, perleidus gamybos priemones, tęsia šios įmonės veiklą. Ji pažymėjo, kad vertindama, ar įmonė faktiškai tęsia pradinio
pagalbos gavėjo veiklą, ji atsižvelgė į tam tikrus veiksnius, tarp jų į perleidimo objektą, pirkimo kainą, pradinės įmonės
ir pirkėjo dalininkų ir savininkų tapatybę, perleidimo momentą bei perleidimo ūkinį pobūdį. Ji teigė, kad nagrinėjamu atveju
LCA
ir
CDA
neabejotinai gauna naudos iš pagalbos, kuri iš pradžių buvo suteikta
PBK
, bendrajai įmonei ir
PA
, nes jos, tęsdamos šių įmonių veiklą, naudojasi jų aktyvais ir infrastruktūra. Todėl Komisija nusprendė, kad šią pagalbą
turi grąžinti
LCA
,
CDA
ir visos kitos įmonės, kurioms buvo ar bus perleisti bendrosios įmonės,
PA
ar
PBK
aktyvai, nes jos laikytinos šios pagalbos „naudos gavėjomis“.
4.     Ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis
54     Atsižvelgdama į šį vertinimą, rezoliucinėje dalyje Komisija nusprendė:
„
1 straipsnis
1. 260,57 milijono DM Vokietijos (Federacinės Respublikos) (
PBK
, bendrajai įmonei ir
PA
) suteiktos pagalbos kompaktinių plokštelių gamyklos Albrechts (Tiuringija) statybai, eksploatavimui ir konsolidavimui buvo
panaudoti kituose
Pilz
grupės sektoriuose.
Šią pagalbą sudaro Tiuringijos (federalinės žemės) 63,45 milijono DM parama, (
BLA
) 77,12 milijono DM parama ir 120 milijonų DM (
THA
) parama.
Netinkamą panaudojimą sudaro netinkamas pagalbos taikymas EB <...> 88 straipsnio 2 dalies prasme. Todėl pagalba yra nesuderinama
su EB sutartimi.
2. Remiantis EB <...> 87 straipsnio 1 dalimi bendra 166,3 milijono DM dydžio pagalba (CD Albrechts) restruktūrizavimui yra
nesuderinama su EB sutarties nuostatomis.
2 straipsnis
1. Vokietijos (Federacinė Respublika) imasi visų reikalingų priemonių, kad susigrąžintų iš atitinkamų gavėjų 1 straipsnyje
nurodytą neteisėtai suteiktą pagalbą.
2. Susigrąžinimo procedūra vykdoma pagal nacionalinės teisės normas. Prie grąžintinų sumų priskaičiuojamos palūkanos, skaičiuojant
nuo pagalbos išmokėjimo gavėjams iki jos faktinio grąžinimo. Palūkanos apskaičiuojamos remiantis referenciniu tarifu, taikomu
apskaičiuojant regioninės pagalbos subsidijų ekvivalentą.
3. Šio straipsnio prasme sąvoka „gavėjas“ reiškia (
CDA
) ir (
LCA
) bei visas kitas įmones, kurioms buvo ar bus perleisti (
PBK
), (bendrosios įmonės) ar (
PA
) aktyvai ir (arba) infrastruktūra, siekiant išvengti šio sprendimo pasekmių <...>“

Procedūra ir šalių reikalavimai
55     2000 m. spalio 16 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje gautu ieškiniu
CDA
paprašė panaikinti ginčijamą sprendimą. Šis ieškinys buvo įregistruotas numeriu T‑324/00.
56     2001 d. gegužės 28 d. Pirmosios instancijos teismas trečiosios išplėstinės kolegijos pirmininko nutartimi Vokietijos Federacinei
Respublikai buvo leista įstoti į bylą
CDA
pusėje, o
ODS Optical Disc Service GmbH
(toliau –
ODS
), su
CDA
konkuruojančiai įmonei, – Komisijos pusėje.
57
ODS
ir Vokietijos Federacinė Respublika pateikė įstojimo į bylą paaiškinimus atitinkamai 2001 m. rugpjūčio 29 d. ir rugsėjo 3 d.,
o 2001 m. spalio 24 d.
CDA
ir Komisija pateikė savo pastabas dėl
ODS
bei Vokietijos Federacinė Respublikos įstojimo į bylą paaiškinimų.
58     2002 m. rugsėjo 30 d. nutartimi Pirmosios instancijos teismas (trečioji išplėstinė kolegija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą
iki bus paskelbtas Teisingumo Teismo sprendimas bylose C‑328/99,
Italija prieš Komisiją
, ir C‑399/00,
SIM 2 Multimedia prieš Komisiją
. Atsižvelgdamas į 2003 m. gegužės 8 d. sprendimą šiose sujungtose bylose, Pirmosios instancijos teismas pasiūlė bylos šalims
pateikti savo nuomonę dėl tolesnio ieškinio nagrinėjimo. Šios pastabos buvo gautos 2003 m. birželio 23 ir 24 dienomis.
59     Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Pirmosios instancijos teismas pasiūlė bylos šalims išreikšti savo nuomonę dėl
šio ieškinio sujungimo su numeriu T‑318/00 įregistruotu Tiuringijos federalinės žemės pareikštu ieškiniu dėl to paties dalyko
tikslingumo. Gavus šalių pastabas, 2004 m. kovo 8 d. nutartimi, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimamas
galutinis sprendimas, šios bylos buvo sujungtos.
60     Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Pirmosios instancijos teismas nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas
proceso organizavimo priemones pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 64 straipsnį, paprašė šalių pateikti
tam tikrus dokumentus ir pateikė joms klausimus raštu.
61     2004 m. gegužės 5 d. posėdyje buvo išklausyti šalių žodiniai pasisakymai ir atsakymai į Pirmosios instancijos teismo pateiktus
klausimus.
62     2004 m. liepos 23 d. nutartimi bylos T‑318/00 ir T‑324/00 buvo išskirtos sprendimo paskelbimo tikslais.
63
CDA
Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       panaikinti ginčijamo sprendimo 1 ir 2 straipsnius,
–       nepatenkinus šio prašymo, panaikinti ginčijamo sprendimo 1 ir 2 straipsnius, kiek juose Komisija konstatavo pagalbos nesuderinamumą
su EB sutartimi ir nurodė susigrąžinti šią pagalbą iš
CDA
bei visų kitų įmonių, kurioms bus perleisti
PBK
, bendrosios įmonės ar
PA
aktyvai ir (arba) infrastruktūra,
–       priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, išskyrus į bylą įstojusios šalies,
ODS
, išlaidas, kurias ji turi padengti pati.
64     Vokietijos Federacinė Respublika, į bylą įstojusi šalis, Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       panaikinti ginčijamą sprendimą.
65     Komisija, palaikoma
ODS
, Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       atmesti ieškinį,
–       priteisti iš
CDA
bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės
I –
Preliminarios pastabos
66     Pagrįsdama savo ieškinį
CDA
pateikia daugelį ieškinio pagrindų, atitinkamai susijusių su teisių į gynybą ir pareigos motyvuoti pažeidimu, neteisingu
tam tikrų faktinių aplinkybių nustatymu, gero administravimo principo kartu su EB 287 straipsnio pažeidimu, EB 87 straipsnio
1 dalies ir EB 88 straipsnio 2 dalies bei jų įgyvendinimo nuostatų pažeidimu, Komisijos kompetencijos neturėjimu, EB 249 straipsnio
ketvirtosios pastraipos pažeidimu, nuosavybės teisės pažeidimu, proporcingumo principo pažeidimu ir galiausiai su teisinio
tikrumo principo ir „apibrėžtumo principo“ pažeidimu.
67     Ieškinyje (2–5 punktai)
CDA
paaiškino, kad jos ieškinys dėl teisės akto panaikinimo pirmiausia nukreiptas prieš ginčijamo sprendimo 2 straipsnyje numatytą
pagalbos susigrąžinimo tvarką, kiek juo Vokietijos Federacinė Respublika įpareigojama susigrąžinti 1 straipsnyje nurodytą
pagalbą iš
CDA
ir visų kitų įmonių, kurioms buvo ar bus perleisti
PBK
, bendrosios įmonės ir
PA
aktyvai ir (arba) infrastruktūra.
68     Todėl iš pradžių Pirmosios instancijos teismas nagrinės tuos ieškinio pagrindus, kuriuos
CDA
pateikė siekdama įrodyti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio neteisėtumą, o visų pirma – ieškinio pagrindą dėl EB 87 straipsnio
1 dalies ir 88 straipsnio 2 dalies pažeidimo.
II –
Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su EB 87 straipsnio 1 dalies ir EB 88 straipsnio 2 dalies pažeidimu
A –
Šalių argumentai
69
CDA
, palaikoma Vokietijos Federacinės Respublikos, tvirtina, kad Komisija pažeidė EB 87 straipsnio 1 dalį ir EB 88 straipsnio
2 dalį, nes ginčijamo sprendimo 2 straipsnio 1 ir 3 pastraipose įpareigojo Vokietijos Federacinę Respubliką pareikalauti grąžinti
pagalbą iš
LCA
,
CDA
ir visų kitų įmonių, kurioms buvo ar bus perleisti
PBK
, bendrosios įmonės ar
PA
aktyvai ir (arba) infrastruktūra, siekiant išvengti <...> sprendimo pasekmių.
70     Ji iš esmės tvirtina, kad Komisija negali reikalauti iš Vokietijos Federacinės Respublikos nurodyti kitoms įmonėms, kurioms
ši pagalba nesuteikė jokių privalumų, ją grąžinti. Ji pažymi, kad didelė pagalbos dalis buvo netinkamai panaudota
Pilz
grupės įmonių naudai, kad, kaip ginčijamo sprendimo 103 konstatuojamoje dalyje nustatė Komisija,
MTDA
(vėliau pakeitusi pavadinimą į
CDA
), perimdama
CD Albrechts
(vėliau pakeitusios pavadinimą į
LCA
) aktyvus, negavo pagalbos, nes sumokėjo rinkos kainą, ir kad dalis pagalbos buvo suteikta tiesiogiai
Pilz
grupei.
71     Be to, ji teigia, kad Komisija negali reikalauti susigrąžinti pagalbos iš trečiųjų subjektų apsiribodama paprasčiausiu teiginiu,
kad tenkinamos piktnaudžiavimo sudėties sąlygos. Pirmiausia ji pažymi, kad Komisija negali nukreipti reikalavimo susigrąžinti
pagalbą prieš trečiąjį subjektą, neįrodžiusi, jog šis gavo iš jos naudos. Ji taip pat mano, kad objektyvūs kriterijai, kuriuos
Komisija pasitelkia piktnaudžiavimo sudėčiai konstatuoti – perdavimo objektas, įsigijimo kaina, ankstesnės įmonės ir įsigijančios
įmonės dalininkų ar savininkų sutaptis, perleidimo data ir jo komercinis pobūdis, – kurie išvardyti ginčijamo sprendimo 118
konstatuojamoje dalyje, šiuo atveju nėra tenkinami.
72     Komisija, palaikoma
ODS
, ginčija visus
CDA
argumentus, kuriais siekiama įrodyti, kad būtų išvengta šio sprendimo pasekmių, jog reikalaudama Vokietijos Federacinės Respublikos
susigrąžinti pagalbą iš
LCA
,
CDA
ir bet kurios kitos įmonės, kuriai buvo ar bus perleisti bendrosios įmonės aktyvai arba infrastruktūra, ji pažeidė EB 87 straipsnio
1 dalį ir EB 88 straipsnio 2 dalį.
73     Pirmiausia šiuo klausimu ji apskritai paaiškina savo poziciją dėl subjektų, kurie naudą gavusios bendrovės akcijų ar aktyvų
perleidimo atveju turi grąžinti pagalbą, nustatymo. Šiuo atžvilgiu ji pažymi, kad įmonės akcijų perleidimo atveju nekyla ypatingų
problemų, nes naudą gavusi įmonė išlieka, o pasikeičia tik nuosavybės struktūra. Jos teigimu, iš nusistovėjusios teismų praktikos
išplaukia, kad tokiu atveju pagalbos grąžinimo pareiga tenka ją gavusiai bendrovei arba šios teisių perėmėjui, neatsižvelgiant
į nuosavybės struktūros pasikeitimus ir galimą atsižvelgimą į pareigą grąžinti pagalbą nustatant pardavimo sąlygas. Komisija
pastebi, kad tęsdama subsidijuojamą veiklą ši bendrovė toliau gauna naudą iš pagalbos, todėl išlieka konkurencijos iškraipymai.
Be to, ji mano, kad sunkumų nekyla ir tuo atveju, kai naudą gavusios bendrovės aktyvai perleidžiami tos pačios grupės bendrovėms.
Ji pastebi, kad tokiu atveju, be naudą gavusios bendrovės, pagalbą privalo grąžinti grupės įmonės, kurios, perleidus aktyvus,
galėtų pasinaudoti teigiamu pagalbos poveikiu ir taip įgyti ekonominį pranašumą. Tačiau naudą gavusios įmonės aktyvų pardavimo
trečiosioms įmonėms atveju, Komisijos nuomone, darytinas skirtumas, atsižvelgiant į tai, ar šie aktyvai buvo parduoti atskirai,
ar „en bloc“. Jos manymu, jei aktyvai buvo parduoti atskirai už rinkos kainą, įgijėjai neprivalo grąžinti pagalbos, nes atskirai
pardavus aktyvus subsidijuojama veikla nustojo egzistuoti, todėl prieš aktyvų perleidimą suteikta pagalba nebegali kelti neigiamų
pasekmių naudą gavusios bendrovės konkurentams. Komisija teigia, kad kitokia situacija susidaro, jei aktyvai buvo parduoti
„en bloc“, todėl įgijėjas gali tęsti naudą gavusios įmonės veiklą. Šiuo atveju, Komisijos nuomone, subsidijuojamos veiklos
tąsa gali sutvirtinti konkurencijos iškraipymus, tad būtina ypač apdairiai vertinti situaciją, siekiant užkirsti kelią tam,
kad dėl naudą gavusios bendrovės turto dalių perleidimo faktiškai nebūtų išvengta pareigos grąžinti pagalbą, „saugiai“ panaudojus
parduotą turtą. Ji tvirtina, kad tokio vengimo galimybę galima atmesti tik tuomet, jei naudą gavusios bendrovės turto dalys
„en bloc“ ne tik perleidžiamos už rinkos kainą, bet ir pagal besąlygišką bei visiems šios bendrovės konkurentams atvirą procedūrą.
74     Komisija teigia, kad atsižvelgdama į šiuos principus ji teisingai pareikalavo susigrąžinti pagalbą iš
LCA
ir
CDA
, nes:
–
CDA
tęsia pradinio pagalbos gavėjo ekonominę veiklą, naudodama „infekuotas“ gamybos priemones, kurias ji įgijo veikdama kaip
viena iš
TIB
bendrai kontroliuojamų įmonių,
–
CDA
ir
LCA
vis dar gauna naudą iš neteisėtai bendrajai įmonei – ir jos teisių perėmėjoms – suteiktos pagalbos, todėl pagalbos sukeltas
konkurencijos iškraipymas
CDA
ir
LCA
atžvilgiu ir toliau egzistuoja,
–       bendra 35,3 milijono DM pirkimo kaina, sumokėta perėmus įsipareigojimus (ginčijamo sprendimo 102 konstatuojamoji dalis) taip
ir liko toje pačioje grupėje dėl to, kad
TIB
kontroliuoja ir
CDA
, ir
LCA
,
–       ekonomiškai integruotų įmonių grupės atveju atsižvelgimas į pirkimo kainą prieštarautų Komisijos pareigai užkirsti kelią tam,
kad jos sprendimai nebūtų apeiti, bei valstybių narių pareigai užtikrinti, kad būtų laikomasi jos sprendimo nuostatų (ginčijamo
sprendimo 118 konstatuojamoji dalis).
75     Galiausiai Komisija pažymi, kad
CDA
neteisingai teigia, jog negalima reikalauti susigrąžinti iš jos ir
LCA
pagalbos, kuri buvo suteikta tiesiogiai ar netinkamai panaudota
Pilz
grupės naudai. Ji pastebi, kad ši pagalba pateko į bendrosios įmonės ir jos teisių perėmėjų veiklos sferą, nors vėliau iš
karto buvo panaudota kitų
Pilz
grupės įmonių naudai. Komisijos teigimu, šiuo atžvilgiu nereikšminga, kad ši pagalba faktiškai nesuteikė naudos bendrajai
įmonei. Ji pažymi, kad 1997 m. kovo 20 d. Sprendime
Alcan Deutschland
(C‑24/95, Rink. p. I-1591) Teisingumo Teismas nekvalifikavo prieštaravimo dėl praturtėjimo išnykimo kaip pakankamo pagrindo
išvengti pagalbos grąžinimo. Komisija mano, kad Teisingumo Teismo motyvus galima taikyti nagrinėjamam atvejui, kai pradinio
pagalbos gavėjo praturtėjimo išnykimas faktiškai yra užprogramuotas vidiniame grupės turto dalių perleidimo mechanizme. Jos
nuomone, tokiu atveju neįmanoma atsižvelgti į prieštaravimą dėl praturtėjimo išnykimo; priešingai, neteisėta nauda įskaitoma
toms grupės įmonėms, kurios iš pradžių gavo pagalbą kaip adresatai. Ji mano, kad šiuo prieštaravimu taip pat negali remtis
TIB
ir susijusios įmonės, nes už netinkamą pagalbos
Pilz
grupės naudai panaudojimą taip pat atsakingos bendroji įmonė ir jos teisių perėmėjos.
B –
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
76     Pirmiausia reikia priminti, kad pagal Bendrijos teisę nustačiusi, jog pagalba yra nesuderinama su bendrąja rinka, Komisija
gali įpareigoti valstybes nares ją susigrąžinti iš gavėjų (1973 m. liepos 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, 70/72, Rink. p. 813, 13 ir 20 punktai ir 2004 m. balandžio 29 d. sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
, C‑277/00, Rink. p. I‑0000, 73 punktas).
77     Neteisėtos pagalbos panaikinimas ją susigrąžinant yra logiška jos neteisėtumo konstatavimo pasekmė, ir tuo siekiama atkurti
prieš tai buvusią padėtį (šio sprendimo 76 punkte minėto sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
74 punktas).
78     Šis tikslas pasiekiamas tuomet, kai pagalbos gavėjas, kitaip tariant, įmonės, kurios ja realiai pasinaudojo, prireikus sugrąžina
pagalbą su palūkanomis (šiuo klausimu žr. 1991 kovo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Italija prieš Komisiją
, C‑303/88, Rink. p. I‑1433, 57 ir 60 punktus). Sugrąžindamas pagalbą jos gavėjas praranda rinkoje prieš konkurentus įgytą
pranašumą, taigi atkuriama prieš pagalbos išmokėjimą buvusi padėtis (1995 balandžio 4 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Italiją
C‑350/93, Rink. p. I‑699, 22 punktas).
79     Iš to išplaukia, kad pagrindinis neteisėtai suteiktos valstybės pagalbos susigrąžinimo tikslas yra panaikinti konkurencijos
iškraipymą dėl neteisėta pagalba suteikto konkurencinio pranašumo (šio sprendimo 76 punkte minėto sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
76 punktas).
80     Remiantis būtent šiais bendraisiais samprotavimais reikia įvertinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnyje nustatytos pagalbos
susigrąžinimo tvarkos teisėtumą.
81     Šiuo atžvilgiu atskirai nagrinėtinas šios pagalbos susigrąžinimo tvarkos iš
LCA
ir
CDA
teisėtumas. Neginčytina, kad, priešingai nei
LCA
, kuri laikytina tiesiogine bendrosios įmonės ir
PA
teisių perėmėja,
CDA
atveju taip nėra. Ginčijamame sprendime reikalavimas susigrąžinti pagalbą iš pastarosios įmonės paremtas piktnaudžiavimu.
82     Dėl pagalbos susigrąžinimo iš
LCA
CDA
teigia, kad ši tvarka neteisėta, nes ji apima pagalbą, tiesiogiai suteiktą
Pilz
grupei, ir pagalbą, kuri, nors ir išmokėta bendrajai įmonei ir
PA
, buvo netinkamai panaudota šios grupės naudai.
83     Šiuo atžvilgiu konstatuotina, kad, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 32 ir 39 konstatuojamosiose dalyse esančių lentelių,
to sprendimo 1 straipsnyje nurodyta pagalba iš tikrųjų apima tam tikrą tiesiogiai
Pilz
grupei ir
PBK
, t. y. šiai grupei priklausančiai bendrovei, suteiktą pagalbą. Tai pirmiausia pasakytina apie
PBK
suteiktą paramą pagal Bavarijos federalinės žemės (
BLA
) 54,7 milijono DM garantiją,
PBK
suteiktą paramą atsisakius 3 milijonų DM reikalavimų,
PBK
suteiktą 3 milijonų DM paramą
PA
dalių pirkimo kainos forma ir
Pilz
grupei suteiktą paramą 15 milijonų DM kredito forma.
84     Dėl pirmų dviejų paramos atvejų neginčytina, kad nors ši parama buvo išmokėta tiesiogiai
PBK
, ji buvo skirta kompaktinių plokštelių gamyklos Albrechts statyboms finansuoti, todėl, jei nebūtų atsižvelgta į netinkamą
šios paramos panaudojimą kitų
Pilz
grupės įmonių naudai, Komisija iš esmės teisingai nurodė susigrąžinti šią paramą iš
LCA
(šiuo klausimu žr. 2003 m. liepos 3 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Belgija prieš Komisiją
, C‑457/00, Rink. p. I‑6931, 55–62 punktus).
85     Dėl 3 milijonų DM pirkimo kainos ir 15 milijonų DM kredito konstatuotina, kad ši pagalba buvo tiesiogiai išmokėta
Pilz
grupei ir nebuvo numatyta restruktūrizuoti bendrąją įmonę ir
PA
. Todėl atmestina galimybė, kad šios įmonės gavo realią naudą iš šios pagalbos. Šios išvados negali pakeisti aplinkybė, kad,
kaip ginčijamo sprendimo 37 konstatuojamoje dalyje nustatė Komisija, 15 milijonų DM kreditas buvo numatytas
Pilz
grupei paremti, kol bus surastas
PA
pirkėjas. Be to, kad Komisija nepateikė jokių šį teiginį pagrindžiančių įrodymų, nėra nustatyta, kad
PA
iš tikrųjų būtų gavusi naudos iš šios pagalbos.
86     Todėl ginčijamo sprendimo 2 straipsnis, kiek jame nurodoma susigrąžinti 1 straipsnyje aprašytą pagalbą iš
LCA
, taip pat apimant
PBK
suteiktą pagalbą 3 milijonų DM pirkimo kainos forma ir
Pilz
grupei suteiktą pagalbą 15 milijonų DM kredito forma, neatitinka neteisėtos valstybės pagalbos susigrąžinimo principų.
87     Toliau nagrinėtini Tiuringijos federalinės žemės argumentai, kad susigrąžinimo tvarka neteisėta, kiek ji susijusi su pagalba,
kuri, nors ir būdama skirta bendrajai įmonei ir
PA
, buvo netinkamai panaudota
Pilz
grupės įmonių naudai.
88     Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad ginčijamame sprendime yra daug nuorodų, susijusių su netinkamu ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje
aprašytos pagalbos panaudojimu
Pilz
grupės naudai. Kaip visų pirma matyti iš ginčijamo sprendimo 27, 33, 38 ir 63‑75 konstatuojamųjų dalių, didelė dalis pagalbos
kompaktinių plokštelių gamyklos Albrechts statyboms, restruktūrizavimui ir konsolidavimui buvo netinkamai panaudota šios grupės
naudai. Iš motyvų taip pat išplaukia, kad pagalba buvo netinkamai panaudota per centralizuotą
Pilz
grupės lėšų valdymo sistemą pateikiant padidintas sąskaitas už statant gamyklą suteiktas paslaugas bei neapmokėjus bendrosios
įmonės ir
PA
Pilz
grupei patiektų prekių ir suteiktų paslaugų.
89     Be to, konstatuotina, kad
Landgericht Mühlhausen
pateiktame prokuratūros kaltinamajame akte, kurį Vokietijos institucijos pristatė per administracinę procedūrą, yra daug
duomenų, leidžiančių bent jau apytikriai nustatyti netinkamo pagalbos panaudojimo
Pilz
grupės naudai mastą. Priešingai nei tvirtina Komisija, paprasčiausia aplinkybė, kad kaltinamasis aktas susijęs su neteisėtais
veiksmais, suteikiant Tiuringijos federalinės žemės investicijų subsidijas ir paramą, neleidžia daryti išvados, kad jame pateikti
duomenys nėra reikšmingi vertinimui, kurį privalo atlikti Komisija. Kaltinamajame rašte, visų pirma aprašant įvairius sukčiavimo
mechanizmus ir vertinant padarytų investicijų vertę, pateikti tikslūs bei netinkamo pagalbos panaudojimo masto įvertinimui
vertingi duomenys.
90     Esant šioms sąlygoms konstatuotina, kad bent jau priimdama ginčijamą sprendimą Komisija disponavo daugeliu reikšmingų ir vienas
kitą atitinkančių įrodymų, iš kurių išplaukė, kad bendroji įmonė ir
PA
negavo realios naudos iš didelės pagalbos, skirtos kompaktinių plokštelių gamyklos Albrechts statyboms, konsolidavimui ir
restruktūrizavimui, dalies. Be to, šie įrodymai leido bent jau apytikriai nustatyti netinkamo pagalbos panaudojimo mastą.
91     Teisinga, kad, kaip teigia Komisija, iš Vokietijos institucijų pateiktos medžiagos neišplaukia konkrečių įrodymų dėl netinkamai
Pilz
grupės naudai panaudotos pagalbos dalies.
92     Vis dėlto konstatuotina, kad nors Komisija disponavo reikalingomis priemonėmis (šiuo klausimu žr. 1994 m. balandžio 13 d.
Teisingumo Teismo sprendimo
Vokietija ir Pleuger Worthington prieš Komisiją
, C‑342/90 ir C‑342/90, Rink. p. I‑1173, 29 punktą), nė iš vieno bylos medžiagos dokumento nematyti, kad ji būtų prašiusi
Vokietijos institucijų pateikti konkrečius paaiškinimus šiuo klausimu. Tačiau, kaip išplaukia iš sprendimo pradėti procedūrą,
Komisija bent nuo 1997 m. žinojo apie netinkamą didelės pagalbos dalies panaudojimą. Todėl ji negali tvirtinti, kad, remdamasi
priimant ginčijamą sprendimą disponuota informacija, turėjo teisę reikalauti susigrąžinti iš
LCA
1 straipsnyje aprašytą pagalbą, kurios atveju ji žinojo ar turėjo žinoti, kad ši nesuteikė naudos bendrajai įmonei ir PA.
93     Taip pat atmestini Komisijos argumentai, kad ginčijamo sprendimo 2 straipsnyje esančio reikalavimo susigrąžinti pagalbą apimtį
pateisina tai, jog bendroji įmonė ir jos teisių perėmėjos priklausė susijusių įmonių grupei su vidiniais aktyvų perleidimo
mechanizmais. Be to, kad bendroji įmonė priklausė
Pilz
grupei tik nuo 1992 m. spalio mėnesio iki 1993 m. gruodžio pabaigos, iš ginčijamo sprendimo motyvų aiškiai išplaukia, kad
šioje grupėje esantys perleidimo mechanizmai buvo panaudoti tik šios įmonės nenaudai. Todėl negalima teigti, kad dėl priklausomybės
šiai grupei bendroji įmonė gavo realią naudą iš pagalbos, nebūdama jos gavėja.
94     Taigi ginčijamo sprendimo 2 straipsnis, kiek jame nurodoma susigrąžinti 1 straipsnyje aprašytą pagalbą iš
LCA
, taip pat apimant pagalbą, kurios atžvilgiu įrodyta, jog ši įmonė negavo iš jos realios naudos, neatitinka neteisėtos valstybės
pagalbos susigrąžinimo principų.
95     Dėl ginčijamo sprendimo 2 straipsnio nurodymo susigrąžinti šio sprendimo 1 straipsnyje aprašytą pagalbą iš
CDA
iš sprendimo išplaukia, kad Komisija iš esmės pagrindė savo vertinimą tuo, jog ketinama išvengti šio sprendimo pasekmių;
tai, Komisijos nuomone, objektyviai matyti iš to, kad
CDA
gauna naudos iš anksčiau
PBK
, bendrajai įmonei,
PA
ir
CD Albrechts
suteiktos pagalbos, nes naudojasi šių įmonių turtu, be to, tęsia jų ūkinę veiklą (ginčijamo sprendimo 118 konstatuojamoji
dalis).
96     Šiems argumentams negali būti pritarta.
97     Teisinga, kad, ir tai irgi išplaukia iš Vokietijos institucijų bei Komisijos korespondencijos per administracinę procedūrą,
perleidus dalį
LCA
aktyvų
CDA
, buvo siekiama išsaugoti šią
LCA
verslo dalį, suteikiant jai galimybę vystytis būnant apsaugotai nuo teisinio ir ekonominio netikrumo, kėlusio pavojų
LCA
gyvavimui. Be to, įvairios Komisijos ir
ODS
šioje byloje išdėstytos aplinkybės leidžia daryti išvadą, kad, perleidus šiuos aktyvus,
CDA
iš tikrųjų tęsė bendrosios įmonės,
PA
ir
CD Albrechts
veiklą.
98     Vis dėlto šioje byloje ši aplinkybė savaime neįrodo ketinimo išvengti reikalavimo susigrąžinti pagalbą pasekmių.
99     Tokia išvada darytina juo labiau dėl to, kad, kaip nustatyta ginčijamo sprendimo 103 konstatuojamoje dalyje,
CDA
, perimdama
LCA
turto dalis, sumokėjo rinkos kainą, ir todėl dėl šio sandorio
CDA
nepasinaudojo konkurenciniu pranašumu, susijusiu su
LCA
suteikta pagalba (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 76 punkte minėto sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
92 punktą).
100   Tokioje situacijoje negalima teigti, kaip tai daro Komisija savo dokumentuose, kad
CDA
nupirkus aktyvus,
LCA
lieka kaip „apvalkalas be ekonominio turinio, iš kurio neįmanoma susigrąžinti neteisėtos pagalbos“.
101   Atsižvelgiant į tai, kad pradėjus bankroto procedūrą 2000 m. spalio mėnesį
LCA
yra likvidavimo stadijoje, primintina, jog, remiantis nusistovėjusia teismų praktika dėl nemokių pagalbos gavėjų, iš esmės
ankstesnė padėtis gali būti atkurta, o dėl neteisėtai suteiktos pagalbos atsiradęs konkurencijos iškraipymas panaikintas,
įtraukus į likviduojamos įmonės balansą įsipareigojimą sugrąžinti atitinkamą pagalbą, nebent ja būtų pasinaudojusios kitos
įmonės. Pagal šią teismų praktiką tokio įtraukimo pakanka sprendimo, kuriuo nurodoma susigrąžinti su bendrąja rinka nesuderinamą
valstybės pagalbą, vykdymui užtikrinti (šiuo klausimu žr. 1986 m. sausio 15 d. sprendimo
Komisija prieš Belgiją
, 52/84, Rink. p. 89, 14 punktą ir 1990 m. kovo 21 d. sprendimo
Belgija prieš Komisiją
, C‑142/87, Rink. p. I‑959, 60 ir 62 punktus).
102   Vokietijos Federacinė Respublika taip pat tvirtino, kad
CDA
buvo parduota tik dalis aktyvų, t. y. ilgalaikis ir trumpalaikis turtas, techninės žinios ir rinkodaros struktūra, ir kad
tai leido gauti didesnę sumą nei atskirai parduodant atitinkamas turto dalis, o Komisija tam neprieštaravo.
103   Šios išvados nepaneigia tai, kad pirkimo kaina buvo sumokėta perėmus įsipareigojimus. Toks mokėjimo būdas neturėjo neigiamų
pasekmių kreditorių padėčiai, nes bendrovės aktyvų sumažėjimas buvo kompensuotas atitinkamu įsipareigojimų sumažėjimu. Be
to, per teismo posėdį
CDA
pareiškė, kad
LCA
trumpalaikio turto vertė buvo sąlygiškai didelė, ir todėl negalima manyti, kad tada, kai dalį jos aktyvų įsigijo
CDA
,
LCA
tapo „apvalkalas be ekonominio turinio“, o Komisija šiam teiginiui neprieštaravo.
104   Komisijos nuoroda į ginčijamo sprendimo 118 konstatuojamąją dalį nekeičia tokio vertinimo. Konstatuotina, kad šioje konstatuojamoje
dalyje Komisija bendrais bruožais ir pateikdama pavyzdžius aprašo kriterijus, kuriuos ji taiko nustatydama, ar tam tikra operacija
atitinka piktnaudžiavimo sudėtį. Tačiau toje ištraukoje atitinkami kriterijai netaikomi šiam atvejui.
105   Todėl konstatuotina, kad, atsižvelgdama vien į faktų konstatavimą ginčijamame sprendime, Komisija negalėjo daryti išvados
apie ketinimą išvengti reikalavimo susigrąžinti pagalbą pasekmių.
106   Dėl kitų faktinių aplinkybių, kuriomis savo dokumentuose ir per teismo posėdį pasirėmė Komisija, konstatuotina, kad jos visiškai
neminimos ginčijamame sprendime, todėl jomis negali būti remiamasi, siekiant pateisinti reikalavimo susigrąžinti pagalbą išplėtimą,
įtraukiant
CDA
.
107   Papildomai Pirmosios instancijos teismas pažymi, kad net remiantis šiais įvairiais duomenimis nėra įrodoma, jog šio atveju
yra piktnaudžiavimo sudėtis.
108   Šiuo atžvilgiu atmestini Komisijos argumentai, kad tai, jog
CDA
įsigijo aktyvus, prieštarauja ekonominei logikai. Konstatuotina, kad per administracinę procedūrą Vokietijos institucijos
ir
CDA
kelis kartus pabrėžė, jog tai, kad ši bendrovė įsigijo dalį
LCA
aktyvų, atitiko šią logiką. Nors „komercinis (aktyvų) perleidimo pobūdis“ yra vienas iš aspektų, į kuriuos Komisija atsižvelgia
nustatydama piktnaudžiavimo faktą (ginčijamo sprendimo 118 konstatuojamoji dalis), ginčijamame sprendime ji nepateikia argumentų,
galinčių paneigti Vokietijos institucijų ir
CDA
nuomonę.
109   Be to, pabrėžtina, jog paprasčiausia aplinkybė, kad perkant aktyvus 1998 m. sausio mėnesį
LCA
ir
CDA
valdė tas pats asmuo ir kad po šio sandorio
CDA
veikė rinkoje kaip bendrosios įmonės ir
PA
teisių perėmėja, neleidžia daryti išvados, kad
LCA
aktyvų pirkimas buvo skirtas išvengti ginčijamo sprendimo 2 straipsnyje nustatyto reikalavimo susigrąžinti pagalbą pasekmių.
Šių aplinkybių nepakanka įrodyti, kad
CDA
veikė siekdama užkirsti kelią vykdyti ginčijamą sprendimą.
110   Galiausiai atmestini Komisijos argumentai, kad
LCA
aktyvai buvo nupirkti „en bloc“ ne per atvirą ir skaidrią procedūrą ir kad tokiu būdu tam tikriems
LCA
konkurentams buvo užkirstas kelias įsigyti aktyvus, kuriuos ši bendrovė naudojo vykdydama subsidijuojamą veiklą. Ir iš ginčijamo
sprendimo, ir iš tam tikrų bylos medžiagos dokumentų bei Tiuringijos federalinės žemės ir
CDA
paaiškinimų per 2004 m. gegužės 5 d. teismo posėdį veikiau matyti, kad
CDA
įsigijo
LCA
aktyvus ne iš karto, o tik po bevaisių bandymų parduoti visą
LCA
trečiosioms įmonėms, tarp jų ir į bylą įstojusios šalies, ODS, valdančiajai bendrovei (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 76 punkte
minėto sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
95 punktą).
111   Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, darytina išvada, kad Komisija neįrodė, jog buvo sudarytas sandoris, siekiant išvengti ginčijamo
sprendimo pasekmių, kuris galėtų pagrįsti
CDA
pareigą grąžinti bendrajai įmonei ir jos teisių perėmėjoms suteiktą neteisėtą pagalbą.
112   Dėl to ginčijamas sprendimas, kiek jis susijęs su nurodymu susigrąžinti
PBK
, bendrajai įmonei,
PA
ir
CD Albrechts
suteiktą pagalbą iš
CDA
, neatitinka neteisėtos valstybės pagalbos susigrąžinimo principų.
113   Tokia pati išvada darytina dėl ginčijamo sprendimo 2 straipsnio nurodymo susigrąžinti 1 straipsnyje nurodytą pagalbą iš „visų
kitų įmonių, kurioms buvo ar bus perleisti (
PBK
), (bendrosios įmonės) ar (
PA
) aktyvai ir (arba) infrastruktūra, siekiant išvengti šio sprendimo pasekmių“. Pakanka konstatuoti, kad nurodymo susigrąžinti
pagalbą išplėtimas, įtraukiant šias įmones, pagrįstas tais pačiais motyvais, kaip ir įtraukiant
CDA
.
114   Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, šis ieškinio pagrindas yra pagrįstas.
115   Remiantis tuo, kas pasakyta, ginčijamo sprendimo 2 straipsnis, kiek jis susijęs su nurodymu susigrąžinti 1 straipsnyje aprašytą
pagalbą iš bendrovių
CDA
ir
LCA
bei visų kitų įmonių, kurioms buvo ar bus perleisti
PBK
, bendrosios įmonės ar
PA
aktyvai arba infrastruktūra, siekiant išvengti šio sprendimo pasekmių, yra panaikintinas.
116   Esant šioms sąlygoms, kitų ieškovės pateiktų ieškinio pagrindų, siekiant įrodyti ginčijamo sprendimo 2 straipsnyje numatytos
pagalbos susigrąžinimo tvarkos neteisėtumą, nagrinėti nebūtina.
117   Be to, pabrėžtina, kad, kaip pirmiausia išplaukia iš ieškinio 2–5 punktų,
CDA
ieškinys visų pirma nukreiptas prieš ginčijamą sprendimą tiek, kiek jo 2 straipsnio 3 dalyje nurodymas susigrąžinti pagalbą
išplečiamas, įtraukiant
CDA
ir visas kitas įmones, kurioms buvo ar bus perleisti
PBK
, bendrosios įmonės ir
PA
aktyvai ir (arba) infrastruktūra. Kadangi šiuo klausimu ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis panaikinta, nagrinėti
CDA
ieškinio pagrindų, susijusių su sprendimo 1 straipsniu, nėra reikalo.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
118   Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi
išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, ji turi padengti
CDA
išlaidas pagal šios pateiktus reikalavimus.
119   Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 4 dalį Pirmosios instancijos teismas gali nurodyti, kad į bylą įstojusi šalis pati
padengtų savo bylinėjimosi išlaidas. Šioje byloje Vokietijos Federacinė Respublika ir
ODS
padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (trečioji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:
1.
Panaikinti 2000 m. birželio 21 d. Komisijos sprendimo 2000/796/EB dėl Vokietijos bendrovės
CDA Compact Disc Albrechts GmbH
(Tiuringija) naudai suteiktos valstybės pagalbos 2 straipsnio 3 dalį.
2.
Nėra reikalo spręsti dėl likusios prašymo panaikinti sprendimą dalies.
3.
Komisija padengia savo ir
CDA Datenträger Albrechts GmbH
bylinėjimosi išlaidas. Vokietijos Federacinė Respublika ir
ODS Optical Disc Service GmbH
padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Azizi
García-Valdecasas
Cooke
Jaeger

Dehousse
Paskelbta 2005 m. spalio 19 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
E. Coulon

J. Azizi
Turinys
Teisės aktai
Faktinės aplinkybės
A –  Bendrasis kontekstas
1.  Įmonės steigimo stadija (1990–1992 m.)
2.  Restruktūrizavimo stadija (1993–1998 m.)
3.  Tam tikrų aktyvų perėjimas MTDA nuosavybėn
B –  Administracinė procedūra
C –  Faktinių aplinkybių konstatavimas ir teisinis vertinimas
1.  Finansinė parama, kurią Vokietijos Federacinė Respublika suteikė steigimo stadijoje
2.  Finansinė parama restruktūrizavimo stadijoje
3.  Dėl pagalbos susigrąžinimo
4.  Ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis
Procedūra ir šalių reikalavimai
Dėl teisės
I –  Preliminarios pastabos
II –  Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su EB 87 straipsnio 1 dalies ir EB 88 straipsnio 2 dalies pažeidimu
A –  Šalių argumentai
B –  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Dėl bylinėjimosi išlaidų
*
Proceso kalba: vokiečių.