CELEX: 62006TJ0310
Maatalous
Vilja-alan yhteinen markkinajärjestely
Interventioelinten suorittama viljan haltuunotto
Maissin laatuvaatimusten tiukentaminen
Maissin ominaispainoa koskevan uuden vaatimuksen käyttöönottaminen
Perustellun luottamuksen loukkaaminen
Ilmeinen arviointivirhe

Sovellettavat oikeussäännöt
Viljan yhteistä markkinajärjestelyä säännellään 29.9.2003 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1784/2003 (
EUVL L 270, s. 78
; jäljempänä viljan markkinajärjestelystä annettu asetus).
Viljan markkinajärjestelystä annetun asetuksen 5 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden nimeämien interventioelinten on ostettava muun muassa niille tarjottu, yhteisössä korjattu maissi, jos tarjoukset täyttävät tietyt erityisesti laatua ja määrää koskevat vaatimukset. Ostot voidaan tehdä ainoastaan interventiojaksona, eli tässä tapauksessa Unkarin osalta 1.11.2006 ja 31.3.2007 välisenä aikana.
Viljan markkinajärjestelystä annetun asetuksen yksityiskohtaiset soveltamisäännökset annetaan interventioelinten suorittamaan viljan haltuunottoon sovellettavista menettelyistä sekä menetelmistä viljan laadun määrittämiseksi 19.4.2000 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 824/2000 (
EYVL L 100, s. 31
). Tässä asetuksessa säädetään myös vähimmäislaatuvaatimukset interventio-ostolle.
Komissio antoi asetuksen N:o 824/2000 muuttamisesta 18.10.2006 asetuksen (EY) N:o 1572/2006 (
EUVL L 290, s. 29
; jäljempänä asetus N:o 1572/2006 tai riidanalainen asetus) tarkoituksenaan ottaa huomioon interventiojärjestelmän uusi tilanne, joka liittyy erityisesti tiettyjen viljojen pitkäaikaisvarastointiin ja siitä tuotteiden laadulle aiheutuviin vaikutuksiin. Asetuksella mukautetaan asetuksella N:o 824/2000 vahvistettuja laatuvaatimuksia ja otetaan käyttöön maissin ominaispainoa koskeva uusi vaatimus. Näin käyttöön otettuja muutoksia on ollut sovellettava 1.11.2006 lähtien.
Asetuksen N:o 824/2000, sellaisena kuin se on muutettuna riidanalaisella asetuksella, 3 artiklassa täsmennetään ne menetelmät, joita on käytettävä interventioon tarjotun viljan laatua määritettäessä. Tämän artiklan 3.9 kohdassa säädetään vertailumenetelmäksi ominaispainoa määritettäessä ISO 7971/2:1995 -menetelmä, ja siinä säädetään, että ”maissin osalta sovelletaan perinteistä menetelmää”.
Asetuksen N:o 824/2000 8 artiklan 1 kohdan mukaan tarjoajalle maksettava hinta on viljan markkinajärjestelystä annetun asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu interventiohinta eli 101,31 euroa tonnilta. Tämä hinta tarkistetaan ottaen huomioon asetuksen N:o 824/2000 9 artiklassa tarkoitetut hinnankorotukset ja -alennukset.
Asetuksen N:o 824/2000, sellaisena kuin se on muutettuna riidanalaisella asetuksella, 9 artiklassa täsmennetään interventiohintaan sovellettavat hinnankorotukset ja -alennukset. Siinä säädetään muun muassa seuraavaa:
”Tarjoajalle maksettavaan hintaan tehtävät korotukset tai alennukset ilmoitetaan euroina tonnilta, ja niitä sovelletaan samanaikaisesti seuraavien määrien mukaisesti:
– –
b)
jos interventioon tarjotun viljan ominaispaino ilmaistuna painon suhteena tilavuuteen on muu kuin – – 73 kg/hehtolitra maissin osalta – – sovelletaan liitteen VII taulukossa III vahvistettuja hinnanalennuksia.
– –”
Asetuksen N:o 824/2000, sellaisena kuin se on muutettuna riidanalaisella asetuksella, liitteessä I olevassa E kohdassa säädetään, että maissin vähimmäisominaispaino on 71 kg/hl.
Asetuksen N:o 824/2000, sellaisena kuin se on muutettuna riidanalaisella asetuksella, liitteen VII taulukossa III säädetään maissin ominaispainosta riippuvista seuraavista hinnanalennuksista: 0,5 euroa tonnilta, jos ominaispaino alittaa 73 kg/hl ja on vähintään 72 kg/hl, ja 1 euro tonnilta, jos ominaispaino alittaa 72 kg/hl ja on vähintään 71 kg/hl.
Riidan taustalla olevat tosiseikat
Unkarin viranomaiset ilmoittivat komission maatalouden ja maaseudun kehittämisen pääosaston pääjohtajalle 13.1.2006 niistä vaikeuksista, joita interventiovarastoinnissa oli ilmennyt ja jotka liittyivät pitkän ajan varastoituina olleiden maissinjyvien säilyvyyteen, rikkoutuneiden jyvien prosentuaalisen osuuden kasvuun ja siihen, että Euroopan maatalouden tukirahaston oli tarpeen ottaa pitkäaikaisvarastoinnista aiheutuvat kustannukset vastattavikseen.
Useiden keskustelujen jälkeen komissio esitti 27.7.2006 viljan hallintokomitean asiantuntijaryhmälle (jäljempänä asiantuntijaryhmä) asetusehdotuksen, joka koski enimmäiskosteuspitoisuuteen ja rikkoutuneisiin ja lämmön vaurioittamiin jyviin liittyvien edellytysten tiukentamista ja maissin vähimmäisominaispainoa (73 kg/hl) koskevan uuden arviointiperusteen käyttöön ottamista. Siinä täsmennettiin, että nämä muutokset piti tehdä ennen 1.11.2006, jolloin interventiojakso alkoi useimmissa jäsenvaltioissa.
Komission annettua ehdotuksensa Unkarin hallituksen ja komission edustajien välillä käytiin useita keskusteluja ja kirjeenvaihtoa. Näissä keskusteluissa Unkarin hallitus ilmoitti katsovansa, että rikkoutuneisiin jyviin tai ominaispainoon liittyvillä komission ehdotuksilla olisi Unkarissa erityisen vakavia ja kohtuuttomia vaikutuksia, koska normaaleissa ilmasto-olosuhteissa 90 prosenttia Unkarin vuosittaisesta maissintuotannosta suljettaisiin intervention ulkopuolelle. Unkarin hallitus lisäsi, että interventiohinnan alentaminen silloin, kun ominaispaino on alhaisempi kuin 75 kg/hl, vaikuttaisi Unkarin koko tuotantoon.
Maatalous- ja maaseudun kehittämisen ministeriön poliittinen valtiosihteeri toisti 8.8.2006 päivätyssä kirjeessään Unkarin hallituksen kannan tukien sitä laaduntarkkailulaitoksista peräisin olevilla tiedoilla ja pyysi komissiota harkitsemaan asetusehdotusta uudelleen.
Asiantuntijaryhmä käsitteli asetusehdotusta uudelleen 31.8.2006. Tuossa kokouksessa useat jäsenvaltiot ilmaisivat vastustuksensa ja muistutuksensa muun muassa vähimmäisominaispainoa koskevan laatuvaatimuksen käyttöönottamisen osalta.
Unkarin poliittinen valtiosihteeri uudisti komissiolle samana päivänä osoittamassaan kirjeessä Unkarin hallituksen kannan ja pyysi uudelleen, että komissio tarkistaisi kantaansa.
Asetusehdotus syötettiin 6.9.2006 jäsenvaltioiden kansallisille viranomaisille tarkoitettuun sähköiseen tietojärjestelmään, jotta viljan hallintokomitea äänestäisi siitä ennen vuoden 2006 syyskuun loppua.
Asiantuntijaryhmä keskusteli asetusehdotuksesta taas uudelleen 7.9.2006.
Maatalousasioita käsittelevän ministerineuvoston 18.9.2006 pidetyssä kokouksessa Unkarin tasavalta, Slovakian tasavalta ja Itävallan tasavalta ilmoittivat vastustavansa asetusehdotusta ja maataloudesta ja maaseudun kehittämisestä vastuussa oleva komission jäsen Fischer Boel sitoutui tekemään tiettyjä muutoksia ehdotukseen täsmentäen kuitenkin, että komission piti valvoa yhteisön taloudellisia etuja.
Ottaakseen huomioon Unkarin tasavallan, Slovakian tasavallan ja Itävallan tasavallan näkökannat ja komission sitoumuksen komissio esitteli 21.9.2006 viljan hallintokomitealle muutetun asetusehdotuksen, jossa maissin ominaispainoa koskeva edellytys vahvistettiin vastedes 71 kiloksi hehtolitralta aikaisemman 73 kg/hl sijasta ja jossa säädettiin hinnan alentamisesta kaikkien 71 kg:n/hl ja 73 kg:n/hl välille sijoittuvien arvojen osalta.
Viljan hallintokomitean 28.9.2006 pidetyssä kokouksessa asetusehdotuksessa tarkoitetuksi jyvien enimmäiskosteuspitoisuudeksi määrättiin 13,5 prosenttia 13 prosentin sijasta.
Komissio antoi asetuksen N:o 1572/2006 18.10.2006, se tuli voimaan 20.10.2006 eli päivänä, jona se julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä, ja sitä sovelletaan 1.11.2006 lukien.
Riidanalaisen asetuksen toisessa ja kolmannessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(2)
Interventioon ei pitäisi hyväksyä tarjottuja viljoja, jotka eivät puutteellisen laatunsa vuoksi sovellu asianmukaisesti käyttöön tai varastoitaviksi. Tätä tarkoitusta varten olisi otettava huomioon uusi interventiotilanne, joka liittyy erityisesti tiettyjen viljojen pitkäaikaisvarastointiin ja siitä tuotteiden laadulle aiheutuviin vaikutuksiin.
(3)
Jotta interventiotuotteista saataisiin laadun heikkenemisen ja myöhemmän käytön kannalta kestävämpiä, vaikuttaakin välttämättömältä tiukentaa asetuksen (EY) N:o 824/2000 liitteessä I säädettyjä maissin laatuvaatimuksia. Tätä tarkoitusta varten olisi alennettava enimmäiskosteuspitoisuutta ja rikkoutuneiden ja lämmön vaurioittamien jyvien enimmäisprosenttiosuutta. Ottaen huomioon durran ja maissin samankaltaiset viljelyominaisuudet olisi johdonmukaisuuden vuoksi säädettävä vastaavanlaisista toimenpiteistä myös durran osalta. Maissin ja muiden interventiokelpoisten viljojen keskinäisen johdonmukaisuuden vuoksi olisi lisäksi otettava käyttöön uusi maissin ominaispainoa koskeva vähimmäisvaatimus.”
Oikeudenkäynti ja asianosaisten vaatimukset
Kantaja on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 17.11.2006 jättämällään kannekirjelmällä nostanut tämän kanteen, jossa vaaditaan asetuksen N:o 1572/2006 seuraavien säännösten (jäljempänä riidanalaiset säännökset) kumoamista:
—
1 artiklan 1 kohdasta sanat ”ja maissin osalta sovelletaan perinteistä menetelmää”
—
1 artiklan 3 kohdan b alakohdasta sanat ”73 kg/hehtolitra maissin osalta”
—
liitteessä olevassa 1 kohdassa olevan taulukon otsikon ”E. Ominaispaino vähintään (kg/hl)” alta maissiin liittyvä arvo ”71”
—
liitteessä olevassa 2 kohdassa olevasta taulukosta III maissia koskevat interventiohinnan alennukset.
Kantaja on vaatinut, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin siirtäisi asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 14 artiklan 1 kohdan ja 51 artiklan 1 kohdan nojalla suuren jaoston käsiteltäväksi.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin, joka on tulkinnut kantajan esittämällä vaatimuksella asian siirtämisestä suurelle jaostolle tarkoitettavan toissijaisesti sen siirtämistä viiden tuomarin jaostoon, on kolmannen jaoston ehdotuksesta siirtänyt asian laajennetulle kolmannelle jaostolle soveltamalla työjärjestyksen 51 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, jonka mukaan asia on siirrettävä viiden tuomarin jaoston käsiteltäväksi, jos käsittelyssä asianosaisena oleva jäsenvaltio tai Euroopan yhteisöjen toimielin sitä pyytää.
Kantaja on samana päivänä jättämällään erillisellä asiakirjalla esittänyt hakemuksen, jossa se pyytää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaisisi asian nopeutetussa menettelyssä työjärjestyksen 76 a artiklan mukaisesti.
Kantaja on samana päivänä jättämällään erillisellä asiakirjalla esittänyt EY 242 artiklassa tarkoitetun välitoimihakemuksen, jossa vaaditaan riidanalaisten säännösten täytäntöönpanon lykkäämistä.
Komissio on 4.12.2006 päivätyssä kirjeessään ilmoittanut vastustavansa nopeutettua menettelyä koskevaa hakemusta.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on 13.12.2006 hyväksynyt nopeutettua menettelyä koskevan hakemuksen.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti on asiassa
T-310/06 R, Unkari vastaan komissio, 16.2.2007 antamallaan määräyksellä (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa (Kok. 2007, s. II-15*
)) hylännyt täytäntöönpanon lykkäämistä koskevan hakemuksen ja määrännyt, että oikeudenkäyntikuluista päätettäisiin myöhemmin.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu kolmas jaosto) on esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella päättänyt aloittaa suullisen käsittelyn.
Asianosaisten lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin on kuultu 22.5.2007 pidetyssä istunnossa.
Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
—
kumoaa riidanalaiset säännökset
—
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
—
hylkää kanteen
—
päättää oikeudenkäyntikuluista lain mukaisesti.
Tutkittavaksi ottaminen
Asianosaisten lausumat
Komissio toteaa, että kanteella pyritään vain asetuksen N:o 1572/2006 niiden säännösten kumoamiseen, jotka liittyvät maissin vähimmäisominaispainoon, ja se pohtii, voidaanko kanne ottaa tutkittavaksi, koska riidanalaisia säännöksiä ei yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitetuin tavoin voida erottaa muusta asetuksesta. Ominaispaino on sen mukaan olennainen arviointiperuste, jonka lainsäätäjä on valinnut parantaakseen interventiotoimin ostettujen jyvien laatua ja varmistaakseen näin laadukkaiden jyvien myynnin pitkäaikaisvarastoinnin jälkeen.
Komissio väittää, että ominaispainoa koskeva vaatimus on välttämättä sidoksissa muihin asetuksella N:o 1572/2006 vahvistettuihin laatuparametreihin ja että viimeksi mainittu muodostaa siis erottamattoman kokonaisuuden. Kosteuspitoisuuden alentumisesta aiheutuu nimittäin vääjäämättä ominaispainon nousu. Ilman tätä ominaispainoon liittyvää uutta vaatimusta jyvien todellista jälleenmyyntimahdollisuutta ei ole varmistettu ja olemassa olevat vaatimukset ovat tiukennettuinakin vaikutuksettomia. Kantaja on lisäksi myöntänyt tämän eri laatuparametrien välisen sidossuhteen kannekirjelmän 95 kohdassa.
Kantaja väittää, että vaatimus riidanalaisen asetuksen osittaisesta kumoamisesta voidaan ottaa tutkittavaksi. Maissille vahvistettu ominaispainoedellytys on erotettavissa oleva, muista interventioparametreistä erillinen seikka, eikä sen kumoamisella muuteta objektiivisesti asetuksen pääsisältöä (asia
C-29/99, komissio v. neuvosto, tuomio 10.12.2002, Kok. 2002, s. I-11221
, 45 ja 46 kohta ja asia
C-239/01, Saksa v. komissio, tuomio 30.9.2003, Kok. 2003, s. I-10333
, 34 ja 37 kohta). Kantajan mukaan tuon edellytyksen kumoamisella ei millään tavoin muuteta asetuksen pääsisältöä, sillä tilanne palautuisi siksi, mikä se oli ollut ennen sen antamista.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Komissio vastustaa kanteen tutkittavaksi ottamista sillä perusteella, että riidanalaisia säännöksiä ei voida erottaa muusta asetuksesta.
Tältä osin on syytä muistuttaa, että kuten vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, yhteisön toimen osittainen kumoaminen on mahdollista vain silloin, kun osat, joiden kumoamista on vaadittu, ovat sellaisia, että ne voidaan erottaa muusta toimesta (edellä 37 kohdassa mainittu asia komissio v. neuvosto, tuomion 45 ja 46 kohta; asia
C-378/00, komissio v. parlamentti ja neuvosto, tuomio 21.1.2003, Kok. 2003, s. I-937
, 30 kohta ja edellä 37 kohdassa mainittu asia Saksa v. komissio, tuomion 33 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin on samoin toistuvasti katsonut, että tämä erotettavuutta koskeva edellytys ei täyty, jos toimen osittaisella kumoamisella muutetaan sen pääsisältöä (asia
C-36/04, Espanja v. neuvosto, tuomio 30.3.2006, Kok. 2006, s. I-2981
, 13 ja 14 kohta ja asia
C-540/03, parlamentti v. neuvosto, tuomio 27.6.2006, Kok. 2006, s. I-5769
, 28 kohta).
Nyt esillä olevassa asiassa riidanalaisesta asetuksesta ilmenee sen pääsisällön olevan interventioon hyväksytyn maissin laadun parantaminen. Tässä tarkoituksessa riidanalaisessa asetuksessa säädetään kahdentyyppisistä, toisistaan erillisistä toimenpiteistä, nimittäin yhtäältä riidanalaisen asetuksen kolmannen perustelukappaleen ensimmäisen virkkeen mukaan aikaisemmin asetuksen N:o 824/2000, jonka kumoamista kantaja ei vaadi, liitteessä I säädettyjen maissin laatuvaatimusten tiukentamisesta ja toisaalta riidanalaisen asetuksen kolmannen perustelukappaleen viimeisen virkkeen mukaan maissin ominaispainoa koskevan uuden vähimmäisvaatimuksen käyttöönotosta maissiin ja muihin interventiokelpoisiin viljoihin sovellettavien järjestelmien keskinäisen johdonmukaisuuden vuoksi.
Tästä seuraa, että nämä kahdentyyppiset toimenpiteet eivät liity erottamattomasti toisiinsa ja että riidanalaisen asetuksen mahdollisella osittaisella kumoamisella siltä osin kuin sillä otetaan käyttöön maissin ominaispainoa koskeva uusi vähimmäisvaatimus, ei muuteta niiden säännösten pääsisältöä, joihin tämä mahdollinen kumoaminen ei kohdistu. Tältä osin on riittävää todeta, että toisin kuin maissin ominaispainoa koskeva uusi vaatimus, maissin laatuvaatimukset, toisin sanoen maissin enimmäiskosteuspitoisuus, rikkoutuneiden jyvien enimmäisprosenttiosuus ja lämmön vaurioittamien jyvien prosenttiosuus, joiden tiukentamisesta riidanalaisessa asetuksessa säädetään, ovat vaatimuksia, jotka olivat jo olemassa aikaisemman sääntelyn aikana, kun ominaispainovaatimusta ei ollut.
Komission lausuma, jonka mukaan ominaispaino on olennainen vaatimus, jonka lainsäätäjä on valinnut interventiotoimin ostettujen jyvien laadun parantamiseksi, on hylättävä. Toisin kuin komissio väittää, riidanalaisesta asetuksesta ei mitenkään ilmene, että ominaispaino olisi olennainen vaatimus interventioon hyväksytyn maissin laadun parantamiseksi. On todettava, että vaikka näin olisikin, komissio ei ole kyennyt selittämään, miten pelkkien tämän uuden vaatimuksen käyttöönottamista koskevien säännösten kumoamisella muutettaisiin riidanalaisen asetuksen pääsisältöä.
Lausumasta, jonka mukaan ominaispainoa koskeva vaatimus on välttämättä sidoksissa riidanalaisella asetuksella tiukennettuihin muihin parametreihin, sillä kosteuspitoisuuden alentumisesta aiheutuu ominaispainon lisääntyminen, on riittävää todeta, että asetuksessa ei säädetä näiden kahden vaatimuksen välisestä sidossuhteesta ja että kosteuspitoisuutta koskeva vaatimus oli olemassa jo aikaisemminkin, kun ominaispainovaatimusta ei ollut.
Komissio on lisäksi nimenomaisesti väittänyt kirjelmissään, että aikaisemmin olemassa olleiden laatuvaatimusten ja etenkin maissin enimmäiskosteuspitoisuutta koskevan vaatimuksen tiukentamisella pyritään mahdollistamaan interventioon hyväksytyn maissin parempi säilyvyys, kun taas maissin ominaispainoa koskevalla vaatimuksella pyritään ottamaan käyttöön ostettujen jyvien laatustandardi, jotta voitaisiin taata, että jopa pitkäaikaisvarastoinnin, johon välttämättä liittyy tietty laadun heikkeneminen, jälkeen tavara olisi vielä riittävän laadukasta, jotta se voidaan myydä markkinoilla.
Edellä lausutusta seuraa, että riidanalaiset säännökset ovat erotettavissa muusta riidanalaisesta asetuksesta, joten kanne voidaan ottaa tutkittavaksi.
Pääasia
Kantaja esittää kumoamiskanteensa tueksi kuusi kanneperustetta. Ensimmäisen kanneperusteen mukaan luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatetta sekä suhteellisuusperiaatetta on loukattu. Toinen kanneperuste perustuu asetuksen laatijan toimivallan puuttumiseen. Kolmannen kanneperusteen mukaan harkintavaltaa on käytetty väärin. Neljäs kanneperuste koskee selvää arviointivirhettä. Viidennen kanneperusteen mukaan perusteluvelvollisuutta ei ole noudatettu. Lopuksi kuudennen kanneperusteen mukaan viljan hallintokomitean työjärjestystä on rikottu.
Luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteiden sekä suhteellisuusperiaatteen loukkaamista koskeva ensimmäinen kanneperuste
Kanneperusteen ensimmäinen osa, joka koskee luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista
– Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että komissio on loukannut unkarilaisten tuottajien perusteltua luottamusta, koska se on ottanut käyttöön maissin ominaispainoa koskevan uuden laatuvaatimuksen kaksitoista päivää ennen asetuksen N:o 1572/2006 voimaantuloajankohtaa ja koska se on näin perustavanlaatuisesti ja jopa luotettavien ja valistuneiden tuottajien kannalta katsoen ennalta arvaamattomasti muuttanut maissin interventioedellytyksiä.
Kantaja myöntää, että maatalouden yhteisten markkinajärjestelyjen tarkoitus edellyttää jatkuvia sopeutuksia taloudellisen tilanteen vaihtelujen mukaan, joten taloudelliset toimijat eivät voi perustellusti luottaa sellaisen olemassa olevan tilanteen säilymiseen, jota voidaan muuttaa yhteisön toimielinten harkintavallan rajoissa (asia
C-350/88, Delacre ym. v. komissio, tuomio 14.2.1990, Kok. 1990, s. I-395
, 33 kohta). Se katsoo kuitenkin, että nyt esillä olevaan asiaan liittyy sellaisia erityisiä asianhaaroja, jotka mahdollistavat luottamuksensuojan periaatteeseen vetoamisen.
Kantaja väittää tältä osin, että ne edellytykset, jotka yhteisöjen tuomioistuin on asettanut luottamuksensuojan alalla asiassa
C-368/89, Crispoltoni, 11.7.1991 antamassaan tuomiossa (Kok. 1991, s. I-3695
; jäljempänä asiassa Crispoltoni I annettu tuomio), täyttyvät nyt esillä olevassa asiassa. Ensinnäkin interventiotoimin ostetun tavaran laatuun liittyvät muutokset oli toteutettu sen jälkeen, kun unkarilaiset tuottajat olivat jo tehneet merkittäviä investointeja (siemenien ja kylvö- ja kyntölaitteiden ostaminen jne.) aiheuttavat päätökset. Vähimmäisominaispainoa koskeva uusi vaatimus riippuu pääasiallisesti käytetystä siemenlajikkeesta, ja se on otettu käyttöön, vaikka tuottajat eivät enää kyenneet muuttamaan kyntöaloja ja siis investointejaan.
Toiseksi maissin vähimmäisominaispainoa koskevan laatuvaatimuksen käyttöön ottaminen on kantajan mukaan täysin uusi asia eikä sillä ole edeltäjää yhteisön oikeudessa eikä eurooppalaisissa käytännöissä. Kantaja korostaa tältä osin, että interventioon tarjotun maissin laatuparametrien muuttamisesta keskusteltiin ensimmäistä kertaa 27.7.2006 pidetyssä asiantuntijaryhmän kokouksessa. Koska asiasta ei edeltäkäsin ilmoitettu, edes huolelliset ja harkitsevat unkarilaiset tuottajat eivät voineet perustellusti odottaa, että kylvetty maissilajike ja käytetty teknologia eivät enää mahdollistaisi sellaisen maissin tuottamista, joka täyttäisi interventio-ostolle asetetut laatuvaatimukset. Vaikka maanviljelijät tuottavatkin vapaita markkinoita varten, interventio-ostoille asetetut edellytykset vaikuttavat kaikesta huolimatta heidän taloudellisiin päätöksiinsä.
Kolmanneksi riidanalaisten säännösten voimaantuloajankohta oli kantajan mukaan yllättänyt tuottajat, jotka perustellusti odottivat, että heillä olisi aikaa sopeutua näin uuden velvollisuuden käyttöönottamiseen.
Lopuksi kantaja väittää, että ominaispainoa koskevan uuden vaatimuksen käyttöön ottaminen, jolla pyritään yhdenmukaistamiseen muiden interventiokelpoisten viljalajien kanssa, ei ollut odotettavissa, eikä sitä voitu ennakoida markkinoilla tapahtuneiden muutosten perusteella. Vaikka kantaja myöntääkin, että luotettavien ja valistuneiden tuottajien pitää varautua taloudellisista muutoksista seuraaviin kohtuullisiin riskeihin ja ennakoida niitä mahdollisia muutoksia, joita komissio tekee korjatakseen markkinoiden epätasapainoa, se katsoo kuitenkin, etteivät he olleet voineet ennakoida ominaispainoa koskevan vaatimuksen käyttöönottoa, kun he olivat arvioineet tavaraan liittyviä riskejä. Kantajan mukaan heillä ei tästä syystä pitäisi olla velvollisuutta kantaa tämän uuden vaatimuksen käyttöön ottamiseen liittyvää taloudellista rasitusta, joka ylittää heidän maanviljelytoiminnalleen ominaiset taloudelliset riskit.
Komissio väittää aluksi, että asetuksen antamisella ei ole pyritty standardisointitoimenpiteen käyttöön ottamiseen vaan sillä on pyritty ratkaisemaan interventioalalla markkinointivuodesta 2004/2005 ilmennyt uusi ongelma, joka liittyy maissin pitkäaikaisvarastointiin ja siitä tuon tuotteen laadulle aiheutuviin vaikutuksiin. Koska maissi on viljalaji, jolla on taipumus pilaantua hyvin nopeasti sille luonteenomaisten biologisten ominaisuuksien vuoksi, komission mukaan varastojen asianmukainen hoito edellytti laatuvaatimusten lisäämistä. Se väittää näin ollen, että olemassa olevien vaatimusten, nimittäin kosteuspitoisuuden ja rikkoutuneiden ja lämminneiden jyvien prosenttiosuuden, tiukentamisella on voitava mahdollistaa se, että maissinjyvien laadun liian nopea heikkeneminen estetään ja että näin taataan pidempi säilyvyys, ja että uuden vähimmäisominaispainovaatimuksen käyttöön ottamisella on voitava mahdollistaa ostettujen jyvien tietyn laadun varmistaminen siten, että laatu on ”myyntikelpoista” pitkäaikaisvarastoinnin jälkeen.
Komissio korostaa, että tietyn markkinahinnan takaamiseksi maissintuottajille ei ole tarpeen, että yhteisö ostaa interventiojärjestelmän välityksellä jäsenvaltioiden koko tuotannon ja etenkin huonolaatuisen viljan. Näin ollen jos oletetaan, että merkittävä osa Unkarin sadosta ei täytä interventiolle asetettavia edellytyksiä, interventioelin toteuttaa joka tapauksessa markkinoiden suojelutehtäväänsä, sillä se mahdollistaa tietyn hintatason ylläpitämisen ainoan muutoksen ollessa se, että interventiotoimin ostetut jyvät ovat laadukkaampia.
Komissio, joka myöntää jyvälajikkeen voivan vaikuttaa sadon lopulliseen ominaispainoon, kiistää kuitenkin kantajan väitteen, jonka mukaan ominaispaino riippuu pääasiallisesti kylvetystä jyvälajikkeesta.
Komissio esittää tältä osin, että ominaispaino mahdollistaa jyvän tiheyden mittaamisen siten, että punnitaan tietty tilavuusyksikkö jyviä ja verrataan sitä vastaavaan tilavuusyksikköön vettä. Vähimmäisominaispainoa koskeva vaatimus on jyvän luokittelutekijä, jonka mukaan sen korkeampi laatu vastaa erityistä korkeampaa ominaispainoa. Se toteaa, että yleensä ominaispaino riippuu vesi- ja epäpuhtauspitoisuudesta, joten ominaispaino lisääntyy viljan kosteuspitoisuuden vähentyessä tai päinvastoin. Tästä seuraa, että kun sato on runsas siitä syystä, että ilmasto-olosuhteet ovat olleet ihanteelliset aurinkoisuuden ja erityisesti vedensaannin kannalta katsoen, ominaispainolla on taipumusta olla alhainen, ja päinvastoin kuivana aikana. Komission mukaan tästä seuraa, että korjatun maissin ominaispaino on avoin parametri, joka riippuu lukuisista tekijöistä, joista tärkein on kyseisen vuoden sää. Muut asiaan vaikuttavat tekijät ovat siemenlajike, maan laatu ja viljelmien hoito.
Komissio väittää, että Unkarissa pääasiallisesti viljeltävä ”hevosenhammas”-lajike tuottaa maissinjyvän, joka sääolosuhteista riippuen voi saavuttaa hyvin erilaisia ominaispainoja ja että interventio-ostoja varten vahvistettu vähimmäisominaispaino (71 kg/hl) on viljelykaudesta toiseen usein saavutettu. Kantaja on lisäksi itsekin todennut, että tämä lajike tuottaa maissinjyvän, jonka ominaispaino vaihtelee 68 kg:n/hl ja 74 kg:n/hl välillä. Se, ettei maissinsiemeniä koskevissa julkaisuissa yksilöidä kunkin myydyn lajikkeen ominaispainoa, on osoitus siitä, että tuo vaatimus ei ole pääasiallisesti sidoksissa valittuun lajikkeeseen, ja siitä, että se vaihtelee samoissa suhteissa kaikkien lajikkeiden osalta. Unkarissa vuosien 2001 ja 2006 välillä olleina maissin markkinointivuosina todetut vaihtelut, sellaisina kuin ne ilmenevät kannekirjelmän liitteessä A.12 olevasta taulukosta, osoittavat, että tietyn sadon keskimääräinen ominaispaino riippuu olennaisesti säätekijöistä.
Koska ominaispaino ei pääasiallisesti riipu kylvetyn maissijyvän lajikkeesta, riidanalaisten säännösten antamisella ei komission mukaan ole toteutettu sellaisia toimenpiteitä, joilla olisi vaikutuksia tuottajien investointeihin.
Komissio kiistää lisäksi Unkarin viranomaisten tutkimukset, joissa lähtökohdaksi on otettu markkinointivuosi 2005/2006, jonka väitetään olleen normaali, keskimääräisen ominaispainon määrittämiseksi markkinointivuoden 2006/2007 sadolle. Se esittää tältä osin, että markkinointivuonna 2006/2007 on tuotettu normaali, jopa hyvä sato sateen ja aurinkoisuuden kannalta katsoen, eikä sitä voida verrata edelliseen markkinointivuoteen, joka oli ollut poikkeuksellinen ja jona tuotetun sadon keskimääräinen ominaispaino oli aavistuksen verran alittanut 71 kg:n/hl vähimmäisominaispainon. Komissio lisää tähän, että koska sääolosuhteet olivat suosiolliset vuoden 2006 marraskuuhun asti, unkarilaiset tuottajat, joille oli ilmoitettu uusista laatuvaatimuksista, olivat voineet viivästyttää sadon korjaamista, minkä oli täytynyt mahdollistaa sadon kosteuspitoisuuden alentumisen. Näin ollen komissio katsoo, ettei kantaja ole esittänyt riittäviä perusteluja väitteelleen, jonka mukaan puolet Unkarin sadosta ei täytä interventio-ostolle asetettuja edellytyksiä.
Lopuksi komissio korostaa, että maissin laatuvaatimusten tiukentaminen, jotta varastot olisi mahdollista myydä yhteisön taloudellisten intressien suojaamiseksi, ei ole silti estänyt sitä, että suurin osa Unkarin tuotannosta voitiin tarjota interventioon, sillä asiantuntijaryhmässä käytyjen keskustelujen seurauksena ja ottaakseen huomioon Unkarin viranomaisten huolen komissio oli muuttanut vähimmäisominaispainoa koskevaa parametriä alentamalla sen 73 kg:sta/hl 71 kg:aan/hl.
Se lisää tältä osin, että viljatuotteiden sisämarkkinoiden ja kansainvälisten markkinoiden nykyiset suhdanteet eroavat perustavanlaatuisella tavalla aikaisemmasta tilanteesta. Markkinahinta on näin nykyisin hyvin korkea ja yleensä interventiohintaa korkeampi. Tarjouskilpailussa, jonka Unkarin interventioelin vuoden 2006 marraskuussa toimitti maissin myymiseksi kotimaan markkinoilla, tehdyt tarjoukset olivat liikkuneet välillä 123 euroa tonnilta ja 103 euroa tonnilta ostettaessa maissia interventiotoimin, ja myynti oli tapahtunut viikoittain 112:ksi tai 113 euroksi tonnilta vahvistetun vähimmäishinnan perusteella hintaan 112–123 euroa tonnilta. Komissio toteaa lisäksi, että koska ehdot vapailla markkinoilla olivat koko yhteisössä tuottajille edullisempia kuin interventioon tarjoaminen, tähän saakka maissia on tarjottu interventioon 8355 tonnia (kaikki Unkarissa), joka on vain murto-osa vuonna 2005 samana ajankohtana tarjotuista määristä (1755825 tonnia, josta 1273106 tonnia Unkarissa). Komissio toteaa lisäksi, että maailmanmarkkinoilla ”nettoviejämaiden” maissivarastot olivat huomattavasti pienentyneet ja että tuotanto koko maailmassa oli pienempi kuin kulutus.
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kantaja väittää, että komissio on loukannut unkarilaisten tuottajien luottamuksensuojaa, koska se on kaksitoista päivää ennen riidanalaisen asetuksen voimaantuloa ottanut käyttöön maissin ominaispainoa koskevan uuden vaatimuksen.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan taloudelliset toimijat eivät voi perustellusti luottaa sellaisen olemassa olevan tilanteen säilymiseen, jota voidaan muuttaa yhteisön toimielinten harkintavallan rajoissa (asia
245/81, Edeka, tuomio 15.7.1982, Kok. 1982, s. 2745
, 27 kohta ja edellä 48 kohdassa mainittu asia Delacre ym. v. komissio, tuomion 33 kohta). Näin on erityisesti yhteisten markkinajärjestelyjen kaltaisella alalla, koska markkinajärjestelyjen tarkoitus edellyttää jatkuvia sopeutuksia taloudellisen tilanteen vaihtelujen mukaan (yhdistetyt asiat
C-133/93, C-300/93 ja C-362/93, Crispoltoni ym., tuomio 5.10.1994, Kok. 1994, s. I-4863
; jäljempänä asiassa Crispoltoni II annettu tuomio, 57 kohta ja asia
C-104/97 P, Atlanta v. Euroopan yhteisö, tuomio 14.10.1999, Kok. 1999, s. I-6983
, 52 kohta).
Lisäksi kuten yhteisöjen tuomioistuin on edellä 49 kohdassa mainitussa asiassa Crispoltoni I todennut (17 kohta), ”on syytä todeta, että vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee (ks. mm. asia
98/78, Racke, tuomio 25.1.1979, Kok. 1979, s. 69
, 20 kohta ja asia
99/78, Decker, tuomio 25.1.1979, Kok. 1979, s. 101
, 8 kohta), että vaikka oikeusvarmuuden periaate pääsääntöisesti estää vahvistamasta yhteisön säädöksen ajallisen soveltamisalan alkamispäiväksi säädöksen julkaisemista edeltävää päivämäärää, näin voidaan kuitenkin poikkeuksellisesti tehdä, kun tavoiteltava päämäärä edellyttää sitä ja kun niiden, joita asia koskee, perusteltua luottamusta kunnioitetaan asianmukaisesti”, ja ”tätä oikeuskäytäntöä sovelletaan silloinkin, kun taannehtivuudesta ei ole nimenomaisesti säädetty itse säädöksessä mutta se ilmenee sen sisällöstä”.
Yhteisöjen tuomioistuin katsoi tuossa tuomiossa, että koska tuossa asiassa kyseessä olleilla asetuksilla otettiin vuoden aikana ja sen jälkeen, kun investointeja merkitsevät päätökset oli tehty (viljelyalat, istutukset jne.), käyttöön tupakan taattuihin enimmäismääriin liittyvä järjestely ja koska niissä säädettiin interventiohinnan ja -korvauksen suhteellisesta alentamisesta ylijäämätapauksissa, niillä loukattiin asianomaisten taloudellisten toimijoiden perusteltua luottamusta. Yhteisöjen tuomioistuin totesi näet, että ”vaikka toimenpiteet, joilla yhteisön tupakantuotannon kasvua pyrittiin rajoittamaan ja vaikeasti markkinoitavien lajikkeiden tuotantoa hillitsemään, olivat kyseisten taloudellisten toimijoiden ennakoitavissa, heillä oli kuitenkin oikeus siihen, että heidän investointeihinsa mahdollisesti vaikuttavat toimenpiteet annettiin heille tiedoksi riittävän ajoissa” (edellä 49 kohdassa mainittu asia Crispoltoni I, tuomion 21 kohta).
Nyt esillä olevassa asiassa kyseessä oleva tilanne on täysi verrattavissa edellä 49 kohdassa mainitussa asiassa Crispoltoni I annetussa tuomiossa kyseessä olleeseen tilanteeseen.
Riidanalainen asetus on nimittäin annettu 18.10.2006, julkaistu 20.10.2006, ja sitä sovelletaan 1.11.2006, eli kyseisen interventioajanjakson ensimmäisestä päivästä lähtien, joten siinä vahvistettuja uusia laatuvaatimuksia sovelletaan keväällä 2006 istutettuun ja syksyllä 2006 korjattuun maissiin.
Ottamalla käyttöön maissin ominaispainoa koskevan uuden vaatimuksen kaksitoista päivää ennen kuin riidanalaista asetusta alettiin soveltaa, toisin sanoen ajankohtana, jona tuottajat olivat jo hyvinkin suorittaneet kylvöt ja jona he eivät enää voineet vaikuttaa sadon ominaispainoon, riidanalaisilla säännöksillä on vaikutuksia asianomaisten tuottajien investointeihin niiltä osin kuin niillä perustavanlaatuisesti muutetaan maissin interventioedellytyksiä.
Lisäksi on todettava, että kyseisistä toimenpiteistä ei ole ilmoitettu ajoissa asianomaisille maanviljelijöille. Komissio ei ole luottamuksensuojan loukkaamisesta esittämissään lausumissa myöskään esittänyt kantajan sitä väitettä vastaan puhuvia seikkoja, jonka mukaan edes luotettavat ja valistuneet tuottajat eivät osanneet odottaa riidanalaisen asetuksen antamista. Komissio on korkeintaan vastauskirjelmänsä johdanto-osassa tyytynyt käsittelemään komissiolle osoitettua, Unkarin viranomaisten 13.1.2006 päiväämää kirjettä, jossa ilmoitettiin jyvien säilyttämisessä interventiovarastoinnissa ilmenneistä ongelmista, asiantuntijaryhmässä 9.3.2006 käytyä, maissin pitkäaikaisvarastointia koskevaa keskustelua, erästä komission Unkarin viranomaisille lähettämää kirjettä ja kesäkuussa 2006 käytyjä uusia keskusteluja. Näyttää kuitenkin siltä, ettei yhdessäkään näistä keskusteluista tai kirjeistä millään tavoin käsitelty kysymystä ominaislaatua koskevan uuden vaatimuksen edes mahdollisesta käyttöön ottamisesta.
Asiakirjoista ilmenee sitä vastoin, että komissio esitti vasta 27.7.2006, eli vasta asianomaisten maanviljelijöiden tehtyä investointipäätöksensä, viljan hallintokomitealle asetusehdotuksen, jolla pyrittiin ottamaan käyttöön ominaispainoa koskeva riidanalainen uusi vaatimus.
Lisäksi on syytä korostaa, että riidanalaisilla toimenpiteillä ei pelkästään tiukenneta aiemmin voimassa olleita vaatimuksia vaan niillä otetaan käyttöön uusi vaatimus ja että ominaispainoa koskevaa vaatimusta ei vielä milloinkaan ole asetettu yhteisön maissikaupassa. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on asiassa
C-324/96, Petridi, 26.3.1998 antamassaan tuomiossa (Kok. 1998, s. I-1333
, 43–45 kohta) todennut, se on edellä 49 kohdassa mainitussa asiassa Crispoltoni I antamassaan tuomiossa katsonut, että siinä kyseessä olleilla asetuksilla loukattiin asianomaisten taloudellisten toimijoiden perusteltua luottamusta sekä yhteisön tupakkamarkkinoita koskevien uusien organisointitoimenpiteiden luonteen että niiden voimaantulopäivän osalta, koska niillä oli otettu käyttöön asianomaisille taloudellisille toimijoille tuntematon, taattuja enimmäismääriä koskeva järjestelmä.
Edellä olevasta seuraa, että koska riidanalaisilla säännöksillä on asianomaisille tuottajille ajoissa ilmoittamatta otettu käyttöön vähimmäisominaispainoa koskeva uusi vaatimus, jonka alittavaa maissia ei voida tarjota interventioelimelle, tai siihen sovelletaan hinnanalennusta, niillä loukataan asianomaisten tuottajien perusteltua luottamusta. Ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen osa on siis perusteltu.
Komission esittämät lausumat eivät vaikuta tähän päätelmään.
Ensinnäkin lausumalla, jonka mukaan varastojen hyvä hoito edellytti laatuvaatimusten tiukentamista ja jonka mukaan ominaispaino on laatutekijä, ei ole merkitystä tätä perustellun luottamuksen loukkaamista koskevaa kanneperustetta tutkittaessa. Kysymys ei näet ole siitä, ovatko riidanalaiset toimenpiteet asianmukaisia (tästä on kyse kanneperusteissa, jotka koskevat harkintavallan väärinkäyttöä ja ilmeistä arviointivirhettä), vaan – olettaen, että ne ovat – siitä, onko niiden taannehtiva käyttöön ottaminen johtanut asianomaisten tuottajien perustellun luottamuksen loukkaamiseen.
Toiseksi lausuma, jonka mukaan riidanalaisilla toimenpiteillä ei ole vaikutuksia investointeihin siitä syystä, että ominaispaino ei riipu pääasiallisesti kylvetystä lajikkeesta, on sekin hylättävä.
Investointipäätökset eivät nimittäin koske pelkkää siemenlajikkeen valintaa, vaan niihin sisältyvät kaikki vaiheet aina maissin istuttamispäätöksestä ja viljelyalan laajuuden määrittämisestä sadonkorjuuseen saakka. Osoittaakseen, että riidanalaisilla toimenpiteillä on aiheutettu haittaa asianomaisten tuottajien investoinneille, kantaja on lisäksi väittänyt, että komissio oli muuttanut maissin interventioedellytyksiä hetkellä, jona tuottajat olivat jo suorittaneet kylvön. Vaikka kantaja tosin on todennut, että valittu siementyyppi määrää ennalta paljolti korjatun tuotteen ominaispainon, se on kuitenkin määritellyt investoinnit laajemmin ja maininnut tältä osin muut käytetyt aineet ja keinot, maan muokkauksen, kylvökoneet, leikkuupuimurin erikoissovittimen ja yleisemmin käytetyn teknologian.
Sen lisäksi, että komission väite, jonka mukaan ominaispaino ei riipu lajikkeesta, on merkityksetön, se ei myöskään vakuuta. Aluksi on syytä huomauttaa, että komissio tyytyy pelkkään perustelemattomaan toteamukseen, joten lausuma ei siis vaikuta sellaiselta, että sillä voitaisiin kiistää ne tiedot ja tutkimukset, joihin kantaja vetoaa. Komission toteamus, jonka mukaan kantajan esittämä taulukko (kannekirjelmän liite A.12), joka osoittaa Unkarissa vuosina 2001–2006 korjatun maissin keskimääräisen ominaispainon, osoittaa, että tietyn sadon ominaispaino riippuu olennaisesti sääolosuhteista, sillä se vaihtelee vuodesta toiseen, vaikka kylvettyjä maissilajikkeita ei ole suuremmin muuteltu, ei ole perusteltu. Tuon taulukon mukaan keskimääräinen ominaispaino vaihtelee 70,90 kg:sta/hl 73,22 kg:aan/hl, ja kantajan esittämistä asiakirjoista ilmenee (kannekirjelmän liite A.6), että ”hevosenhammas”-nimisestä, Unkarissa pääasiallisesti viljeltävästä lajikkeesta saadaan maissia, jonka ominaispaino vaihtelee 68 kg:n/hl ja 74 kg:n/hl välillä, kun taas muut lajikkeet saavuttavat suuremman ominaispainon (74–82 kg Keményszemű-lajikkeelle ja 72–79 kg Puhaszemű-lajikkeelle). Komissio on niin kirjelmissään kuin istunnossakin myöntänyt, että lajike saattaa tietyssä määrin vaikuttaa sadon lopulliseen ominaispainoon. Komissio väittää lopuksi, että maissin ominaispaino on avoin parametri, joka riippuu lukuisista tekijöistä, joista tärkein on tuon vuoden sää, muiden tekijöiden ollessa maan laatu ja etenkin viljelmien hoito (kylvön ajankohta, istutusten laatu, kastelun huolellisuus, sadonkorjuuajankohta jne.). Asianomaiset tuottajat olisivat voineet säätä lukuun ottamatta ottaa huomioon kaikki muut tekijät tuottaakseen ominaispainoltaan suurempaa maissia, jos heille olisi ajoissa ilmoitettu aiotuista toimenpiteistä.
Siitä väitteestä, jonka mukaan kantaja ei ole oikeudellisesti riittävällä tavalla näyttänyt toteen, että yli puolet Unkarin sadosta ei täyttänyt ominaispainovaatimusta, on kolmanneksi riittävää todeta, että yhteisöjen tuomioistuin ei ole edellä 49 kohdassa mainitussa asiassa Crispoltoni I antamassaan tuomiossa asettanut perustellun luottamuksen loukkaamisen toteamiselle minkäänlaista investoinneille aiheutuvien seurausten suuruusluokkaa koskevaa edellytystä. Komissio ei myöskään ilmoita sitä, mikä olisi tällaisen edellytyksen perusta, eikä sitä, minkä suuruinen prosentuaalinen vaikutus satoon on tarpeen, jotta perusteltua luottamusta voitaisiin myöntää loukatun.
Kantajan esittämästä taulukosta (kannekirjelmän liite A.12), jota komissio ei ole kiistänyt, ilmenee lisäksi, että niinäkään vuosina, joina sadon keskimääräinen ominaispaino oli suurin, 10 prosenttia siitä ei olisi täyttänyt vaatimusta, joka riidanalaisilla säännöksillä asetetaan sen interventioon hyväksymiselle, ja lähes 40 prosenttiin tuotannosta olisi sovellettu hinnanalennusta.
Vaikka maanviljelijät tuottavat ensisijaisesti vapaille markkinoille, on kuitenkin niin, että interventioedellytykset vaikuttavat heidän taloudellisiin päätöksiinsä ja että investointeja tehdessään (kylvöt, viljely jne.) he voivat kohtuullisesti ottaen odottaa, että tuohon saakka käytetyt lajikkeet ja teknologia täyttäisivät edelleenkin yhteisössä asetetut laatuvaatimukset, jotta heidän tuottamansa maissi voitaisiin tarjota interventioon. Yhteisöjen tuomioistuin on edellä 49 kohdassa mainitussa asiassa Crispoltoni I antamassaan tuomiossa katsonut pätemättömäksi riidanalaisen asetuksen, jossa säädettiin pelkästään interventiohinnan ja eri tupakkalajikeryhmiin liittyvien palkkioiden alentamisesta 1 prosentilla jokaiselta taatun enimmäismäärän ylittävältä prosentilta, minkä kansallinen tuomioistuin oli selvittänyt vaikuttavan vain yhteen ainoaan tuottajaan.
Edellä lausutusta seuraa, että riidanalaiset säännökset on kumottava.
Kantaja on perusteluvelvollisuuden noudattamatta jättämistä koskevassa kanneperusteessaan väittänyt myös, ettei komissio ollut ilmoittanut niitä erityisiä syitä, joiden vuoksi uusia tiukempia vaatimuksia oli sovellettava heti interventioon tarjoamista koskevan jakson alettua 1.11.2006, toisin sanoen kaksitoista päivää asetuksen julkaisemisen jälkeen.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 253 artiklassa vaadituilla perusteluilla pyritään siihen, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt, jotta he voivat puolustaa oikeuksiansa, ja että yhteisöjen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden. Perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä riidanalaisen toimenpiteen tehneen yhteisön toimielimen päättely. Tältä osin on muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuin on yhdistetyissä asioissa
C-260/91 ja C-261/91, Diversinte ja Iberlacta, 1.4.1993 antamassaan tuomiossa (Kok. 1993, s. I-1885
, 10 kohta) todennut tuossa asiassa riidanalaisena olleen asetuksen pätemättömäksi katsoen, etteivät sen perustelut olleet sellaisia, että yhteisöjen tuomioistuin olisi voinut valvoa muun muassa sitä, oliko asianomaisten toimijoiden perusteltua luottamusta kunnioitettu.
On todettava, ettei asetuksessa N:o 1572/2006 millään tavoin ilmoiteta niitä syitä, joiden vuoksi riidanalaisia säännöksiä oli sovellettava välittömästi kulumassa olleena satokautena, sillä yhdeksännessä perustelukappaleessa todetaan vain, että ”tässä asetuksessa säädettyjä muutoksia sovelletaan 1 päivästä marraskuuta 2006 alkaen interventioon tarjottuun viljaan”, ja vielä lisäksi, että ”sen vuoksi on aiheellista säätää, että tämä asetus tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä”.
Komissio tyytyy vastineessaan toteamaan, että määräys soveltamisen aloittamisesta 1.11.2006 oli perusteltavissa sillä, että – kuten komission yksiköt ovat alusta alkaen todenneet – interventiojakso alkoi useimmissa jäsenvaltioissa tuona päivänä. Romanian ja Bulgarian, jotka yhdessä tuottavat 12–13 miljoonaa tonnia maissia, liittyminen Euroopan unioniin 1.1.2007 lähtien oli lisäksi oikeuttanut kiireelliset toimenpiteet.
Sen lisäksi, ettei asetuksen N:o 1572/2006 voimaantuloajankohdan täydellistä perustelematta jättämistä tuossa asetuksessa voida korjata sen valmistelumenettelyn aikana annetuilla tiedoilla, lausuma, jonka mukaan interventiojakso alkaa 1.11.2006, on vain yleinen toteamus, jota ei voida pitää sellaisena erityisenä perusteluna, joka ilmaisisi halutun vaikutuksen ja joka mahdollistaisi sen, että tuomioistuin voisi tarkistaa, onko asianomaisten toimijoiden perusteltua luottamusta kunnioitettu.
Romanian ja Bulgarian, joiden liittymisen voimaantuloajankohdaksi oli sovittu 1.1.2007, maissintuotannon suuruusluokasta on todettava, että sen lisäksi, ettei komissio väitä sitä jossain lainsäädäntövaiheessa mainitun, järkevästi ottaen ei voida väittää, että tällainen seikka olisi ollut ennalta arvaamaton ja ettei komissio voinut ajoissa ottaa sitä huomioon estääkseen asianomaisten perustellun luottamuksen loukkaamisen. Tällainen perustelu näyttäisi tukevan kantajan esittämää näkemystä, jonka mukaan ominaispainovaatimuksen käyttöön ottamisella ei pyritty varastointiolosuhteiden parantamiseen eikä interventiojärjestelmien yhdenmukaistamiseen vaan rajoittamaan interventiokelpoisen maissin määriä.
Riidanalaiset säännökset on siis kumottava myös sen vuoksi, että asetusta N:o 1572/2006 annettaessa ei ole noudatettu perusteluvelvollisuutta.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on istunnossa esittänyt asianosaisille kysymyksiä niistä ajallisista vaikutuksista, joita perustellun luottamuksen loukkaamisen aiheuttamalla mahdollisella kumoamisella olisi, koska tätä kysymystä ei ole käsitelty kirjelmissä.
Kuten komissio on perustellusti todennut, koska yhteisön oikeutta on kanneperusteen tätä osaa käsiteltäessä todettu rikotun vain siltä osin kuin riidanalaisilla säännöksillä säädetään vähimmäisominaispainoa koskevasta uudesta vaatimuksesta, jota sovelletaan heti syksyn 2006 satoon, ilmoittamatta tästä ajoissa asianomaisille tuottajille, tällä perusteella tapahtuva kumoaminen voi koskea vain ennen riidanalaisten säännösten antamista istutettua ja viljeltyä maissia.
Edellä lausutusta seuraa, että kanneperusteen tämän osan perusteella riidanalaiset säännökset on kumottava ainakin niiltä osin kuin niitä sovelletaan vuoden 2006 maissisatoon.
Näin ollen kantajan muut kanneperusteet ja lausumat on tutkittava.
Kanneperusteen toinen osa, joka koskee oikeusvarmuuden periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamista
– Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että komissio on loukannut oikeusvarmuuden periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta, koska se oli julkaissut asetuksen vain kaksitoista päivää ennen interventiojakson alkamista Unkarissa ja koska tämä uusi yhteisön sääntely oli näin ollen ollut tuottajille täysin ennalta arvaamaton. Se oli ollut sitäkin ennalta arvaamattomampi sen vuoksi, että sen tavoitteena ei ollut nopea sopeuttaminen uuteen markkinatilanteeseen vaan interventiokelpoista viljaa koskevien laatuvaatimusten standardisointi, mikä on a priori tekninen ja pitkän aikavälin tavoite.
Kantaja katsoo, että komission olisi pitänyt ottaa huomioon unkarilaisten tuottajien erityistilanne ja sopeuttaa uusien interventio-ostoedellytysten soveltamista niiden periaatteiden mukaisesti, jotka ilmenevät yhteisöjen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa
C-487/01 ja C-7/02, Gemeente Leusden ja Holin Groep, 29.4.2004 antamasta tuomiosta (Kok. 2004, s. I-5337)
ja sen asiassa
C-17/03, Vereniging voor Energie ym., 7.6.2005 antamasta tuomiosta (Kok. 2005, s. I-4983
). Maanviljelijöiden tilanteelle on ominaista se, että maataloustoimintaa sopeutetaan biologisiin jaksoihin ja maissintuotannon jaksoihin, jotka aloitetaan päätöksenteolla, jota seuraavat täytäntöönpanotoimet (jyvien osto, kylvö jne.), ja jotka päätetään useiden kuukausien kuluttua sadonkorjuulla.
Kantaja väittää, että kun komissio on antanut riidanalaiset säännökset ilman siirtymäaikaa tai ilman niiden asteittaista soveltamista, se on jättänyt huomiotta suhteellisuusperiaatteen ja EY 33 artiklan 2 kohdan b alakohdassa määrätyn periaatteen, joka edellyttää sen huomioon ottamista, että maatalouden alan aiheelliset mukautukset on tarpeen toteuttaa asteittain. Kantaja korostaa Unkarin tuotannon suuruusluokkaa yhteisössä (17–18 prosenttia) ja uuden tiukan laatuvaatimuksen seurausta, joka on se, että puolet Unkarin tuotannosta ei ole interventiokelpoista. Se toteaa, että kun unkarilaisen maissin erinomainen laatu otetaan huomioon, tämä uusi vaatimus aiheuttaa myös sen, että huomattava osa Euroopan tuotannosta ei ole interventiokelpoista. Vähimmäisominaispainoa koskevan uuden vaatimuksen välitöntä soveltamista voidaan sitäkin vähemmällä syyllä perustella uudella sääntelyllä tavoitellulla standardisointipäämäärällä.
Kantaja katsoo lopuksi, että tätä uutta parametriä, jota ei käytetä maissin eurooppalaisissa kauppakäytännöissä, ei voida soveltaa sellaisenaan. Maanviljelijät eivät näet pysty määrittämään lajiketta, joka tuottaa tämän uuden laatuvaatimuksen täyttäviä jyviä, etenkään kun siemenluetteloissa ei mainita ominaispainoja ja kun Unkarissa viljeltävän ”hevosenhammas”-nimisen maissilajikkeen ominaispaino vaihtelee 68 kg:n/hl ja 74 kg:n/hl välillä. Näin ollen kantaja katsoo, että noin puolet siemenlajikkeista ei maanviljelijöiden tahdosta riippumatta tuota interventiokelpoisia maissinjyviä. Sellaisten uusien siemenlajikkeiden käyttöön ottaminen, jotka saattaisivat tuottaa vähimmäisominaispainovaatimuksen täyttäviä jyviä, vaatii paljon aikaa, toisin sanoen noin kymmenen vuotta, joten unkarilaisten tuottajien oli lähes mahdotonta valmistautua noudattamaan riidanalaista asetusta.
Komissio muistuttaa aluksi, että interventiokelpoisen maissin laatuvaatimusten tiukentamista koskevaa tavoitetta ei voida kuitata pelkäksi standardisointia koskevaksi kysymykseksi. Todellinen tavoite on estää varastojen laadun heikkeneminen ja mahdollistaa niiden käyttäminen tulevaisuudessa.
Tämän jälkeen komissio kiistää sen, että se olisi jättänyt oikeusvarmuuden periaatteen huomioon ottamatta. Koska asetus N:o 1572/2006 on julkaistu kaksitoista päivää ennen kuin interventiojakso 1.11.2006 alkoi Unkarissa, sen soveltaminen oli ollut odotettavissa. Samoin se katsoo, että asetuksen N:o 1572/2006 sisältöä silmällä pitäen taannehtivuutta ei ollut (edellä 49 kohdassa mainittu asia Crispoltoni I). Koska ominaispainovaatimus ei riipu pääasiallisesti maissin siemenlajikkeesta vaan satokauden sääolosuhteista, asiassa ei ole näytetty toteen, että tuon vaatimuksen noudattamisella olisi ollut vaikutusta tuottajien ennen sadonkorjuuta tekemiin investointeihin. Tästä seuraa, että nyt esillä oleva tilanne eroaa maanviljelijöille aiheutuvien taloudellisten seurausten osalta niistä veroalaa tai maatalousalaa koskevassa oikeuskäytännössä tarkoitetuista tapauksista, joihin kantaja on vedonnut.
Komissio korostaa, ettei oikeusvarmuuden periaate edellytä sitä, ettei lainsäädäntöä muuteta. Komission valinta tiukentaa interventio-ostojen laatuvaatimuksia vastaa varastojen hyvän hoidon (bonus pater familias) asettamaa täsmällistä tarvetta, ja sitä voidaan perustella teknisluonteisilla seikoilla, joilla pyritään varmistamaan ostettujen jyvien tietty laatu siten, että ne voidaan pitkäaikaisvarastoinnin jälkeen vielä myydä.
Komissio väittää, että varastoidun maissin laatuun liittyvät ongelmat ja niiden vaikutus pitkäaikaisvarastoinnin aiheuttamaan uuteen ongelmaan olivat kaikkien asianosaisten odotettavissa, sillä tätä kysymystä käsiteltiin jo vuoden 2006 maaliskuussa ja sitä seurasivat keskustelut asiantuntijaryhmässä 1.6. ja 29.6.2006 eli kuukausi taikka puolitoista kuukautta ennen viljelyalojen kylvöä. Laatuvaatimusten tiukentamiseen liittyvästä ehdotuksesta oli tämän jälkeen virallisesti keskusteltu useaan otteeseen asiantuntijaryhmän kokouksissa.
Riidanalaisten säännösten myöhäinen antaminen oli pääasiallisesti johtunut siitä, että Unkarin viranomaisille interventio-ostoihin myönnettyjen poikkeusten vuoksi ei ollut heti selvinnyt, että markkinointivuosi 2005/2006 oli poikkeuksellinen ja aiheutti varastojen suurentumisen entisestäänkin, mikä oikeutti kiireelliset toimet. Keskustelut olivat alkaneet vasta sitten, kun jäsenvaltiot ilmoittivat komissiolle varastojensa laadun nopeasta heikkenemisestä.
Lisäksi komissio väittää ottaneensa huomioon Keski-Euroopassa olevien maissinviljelijöiden erityistilanteen, sillä se oli alentanut vaadittavan vähimmäisominaispainon 73 kg:sta/hl 71 kg:aan/hl. Se katsoo, että tämä vaatimus on asianmukainen hyväksyttävään tavoitteeseen nähden ja ettei siitä aiheudu vahinkoa unkarilaisille maanviljelijöille. Vain vähimmäisominaispainoa koskevan vaatimuksen käyttöön ottamisella ei ole kantajan kuvaamaa vaikutusta satoon, sillä asetuksessa N:o 1572/2006 säädetty enimmäiskosteuspitoisuuden vähentäminen – 13,5 prosenttia 14,5 prosentin sijasta – jota asiassa ei ole riitautettu, tarkoitti interventioon tarjotun maissin vähimmäisominaispainon lisääntymistä 0,5 kg:sta/hl 1 kg:aan/hl. Tämän uuden laatuvaatimuksen käyttöön ottamista ei siis voida pitää suhteettomana haluttuun tavoitteeseen nähden.
Lopuksi komissio toteaa väitteestä, jonka mukaan maanviljelijöiden on vaikeaa arvioida maissisadon vähimmäisominaispainoa, että kaikkialla yhteisössä on olemassa perinteisiä menetelmiä ja että Unkarin valinta käyttää rukiiseen sovellettavaa ISO-menetelmää ei nykyisin aiheuta mitään ongelmaa ominaispainoa punnittaessa. Oli miten oli, maissin ominaispainoa ei voitu ennakoida ennen sadonkorjuuta.
– Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kantaja myöntää, että tuottajien on tiettyyn tasoon asti sopeuduttava markkinointivuoden aikana tapahtuvista mahdollisista lainmuutoksista aiheutuviin taloudellisiin haittoihin, mutta se väittää, että tässä asiassa komissio on loukannut oikeusvarmuuden periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta, koska se on säätänyt, että vähimmäisominaispainoa koskevaa uutta vaatimusta oli sovellettava välittömästi ja koska se on sulkenut suurimman osan unkarilaisesta maissista interventio-ostomahdollisuuden ulkopuolelle.
Koska näillä lausumilla asetetaan kyseenalaiseksi riidanalaisten säännösten laillisuus siltä osin kuin niitä sovelletaan kulumassa olevaan satokauteen, niitä ei enää ole tarpeen tutkia, koska riidanalainen asetus on jo päätetty kumota tältä osin.
Vaikka kantaja onkin tämän kanneperusteen yhteydessä olennaisin osin esittänyt satokautta 2006 koskevia lausumia, on todettava, että jos sen tarkoituksena kuitenkin on riitauttaa riidanalaisten säännösten laillisuus myöhempien vuosien interventiojaksojen osalta, on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeusvarmuuden periaate on yhteisön oikeuden perusperiaate, joka edellyttää erityisesti, että säännösten on oltava selviä ja täsmällisiä, jotta oikeussubjektit voivat ilman epävarmuutta saada tiedon oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan ja ryhtyä asianmukaisiin toimenpiteisiin (asia
C-143/93, Van Es Douane Agenten, tuomio 13.2.1996, Kok. 1996, s. I-431
, 27 kohta ja asia
C-110/03, Belgia v. komissio, tuomio 14.4.2005, Kok. 2005, s. I-2801
, 30 kohta), ja että taloudelliset toimijat eivät voi perustellusti luottaa sellaisen olemassa olevan tilanteen säilymiseen, jota voidaan muuttaa yhteisön toimielinten harkintavallan rajoissa, ja tämä koskee erityisesti maatalouden yhteisten markkinajärjestelyjen kaltaista alaa, koska markkinajärjestelyjen tarkoitus edellyttää jatkuvia sopeutuksia taloudellisen tilanteen vaihtelujen mukaan (edellä 63 kohdassa mainittu asia Crispoltoni II, tuomion 57 kohta).
On siis todettava, että kantaja ei esitä, millä tavoin riidanalaiset säännökset eivät olisi riittävän selviä takaamaan, että asianomaiset tuottajat voivat ilman epävarmuutta saada tiedon edellytyksistä, jotka on asetettu sille, että ne voisivat tarjota maissinsa interventioon, eikä se selitä niitä syitä, joiden vuoksi nämä eivät kykenisi ryhtymään tarvittaviin toimenpiteisiin, jotta heidän tuottamansa maissi täyttäisi ominaispainolle asetetun vaatimuksen seuraavasta satokaudesta alkaen. Sen lisäksi, että kantajan kehittelemät lausumat näyttävät koskevan vain kulumassa olevaa satokautta, on syytä huomauttaa kantajan väittävän, että ominaispaino riippuu olennaisin osin käytetystä siemenlajikkeesta ja että kannekirjelmän liitteenä 6 olevan tutkimuksen mukaan kaksi siemenlajiketta tuottaa maissia, jonka ominaispaino on selvästi suurempi kuin riidanalaisilla säännöksillä vaadittu vähimmäispaino.
Lausumasta, jonka mukaan asetuksella N:o 1572/2006 loukataan suhteellisuusperiaatetta, koska sen seurauksena suurin osa Unkarin tuotannosta suljetaan intervention ulkopuolelle, on riittävää todeta, että komissio on jyrkästi kiistänyt tämän lausuman ja ettei sen tueksi ole esitetty mitään todisteita. Kantajan toimittamista tiedoista ilmenee lisäksi, että aikaisempinakin vuosina merkittävä osuus Unkarin tuotannosta saavutti jo uusien säännösten mukaisen vähimmäisominaispainon. Kuten edellä on esitetty, kantajan jättämän tutkimuksen mukaan olemassa on siemenlajikkeita, joilla voidaan tuottaa maissia, jonka ominaispaino ylittää vaaditun vähimmäispainon.
Edellä lausutusta seuraa, että ensimmäisen kanneperusteen toinen osa on hylättävä.
Toinen kanneperuste, jonka mukaan riidanalaisen asetuksen laatija ei ollut toimivaltainen
Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, ettei komissio viljan markkinajärjestelystä annetun asetuksen 5 artiklaan nähden ollut toimivaltainen asettamaan maissin vähimmäisominaispainoa koskevaa uutta laatuvaatimusta siitä syystä, että se ei ole asianmukainen laatuvaatimus.
Kantaja korostaa ensinnäkin sitä, että se oli useaan otteeseen asetuksen N:o 1572/2006 valmistelun aikana todennut, että vähimmäisominaispainoa koskeva vaatimus ei ollut asianmukainen asetuksen pitkäaikaisvarastointia koskevan tavoitteen kannalta katsoen.
Toiseksi kantaja kiistää sen, että ominaispaino olisi laatukysymys. Eräästä komission uuden vaatimuksen käyttöön ottamisen tueksi esittämästä asiakirjasta (kannekirjelmän liite A.3c, s. 5) ilmenee, että maissin ominaispaino ei millään tavoin vaikuta tämän viljan ravintoarvoon, olipa se tarkoitettu eläinten rehuksi tai ihmisravinnoksi. Tämän käsityksen vahvistaa kannekirjelmän liitteessä 10 oleva julkaisu, jonka mukaan ominaispaino ja kosteuspitoisuus eivät vaikuta eläinten rehuksi käytettävän maissin laatuun tässä viljassa olevan kuiva-aineen laadun vuoksi.
Kolmanneksi kantaja väittää, että ominaispainovaatimusta ei sovelleta maissin eurooppalaisissa kauppakäytännöissä ja ettei siihen liittyvää sääntelyä ole olemassa. Tämä tekijä ei siis vaikuta tämän viljan hinnan määräytymiseen, eikä sitä voida pitää viljan markkinajärjestelystä annetun asetuksen 5 artiklassa tarkoitettuna asianmukaisena laatuvaatimuksena.
Neljänneksi tätä parametriä käytetään Yhdysvalloissa ja Kanadassa, mutta yksinomaan sen vuoksi, että maissi on tarkoitettu pääasiallisesti ihmisravinnoksi. Euroopassa taas maissi on tarkoitettu ennen kaikkea eläinten rehuksi, kuten asetuksen N:o 824/2000 muuttamisesta 6.7.2005 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1068/2005 (
EUVL L 174, s. 65
) toisessa perustelukappaleessa todetaan.
Komissio väittää, että vähimmäisominaispainoa koskevan vaatimuksen käyttöön ottaminen maissia varten, kuten myös muita viljoja varten, tuon viljan tietyn laadun takaamiseksi kuuluu täysin siihen toimivaltaan, jonka neuvosto on sille viljan markkinajärjestelystä annetun asetuksen mukaisesti antanut.
Komissio katsoo ensinnäkin, että vähimmäisominaispainoa koskeva uusi tekijä on asianmukainen siihen tavoitteeseen nähden, jona on maissin laadun parantaminen sen pitkäaikaisvarastointia ja myöhempää käyttöä varten. Se katsoo näet, että koska jyvän vesipitoisuus vaikuttaa sen ominaispainoon ja säilyvyyteen, ominaispainoa koskevalla vaatimuksella voidaan parantaa maissin laatua.
Toiseksi komissio väittää, että ominaispaino on vaatimus, jota käytetään yleisesti, kun maissinjyvälajeja luokitellaan niiden laadun mukaan. Toisin kuin kantaja väittää, ominaispainotesti on yksi niistä seikoista, joiden avulla Yhdysvalloissa on mahdollista erottaa toisistaan viisi amerikkalaista jyvälajia. Komissio toteaa lisäksi, että asetuksessa N:o 1572/2006 vähimmäisominaispainovaatimukseksi vahvistettu 71 kg/hl on hieman alhaisempi kuin Yhdysvalloissa ensiluokkaiselle jyvälle vahvistettu vaatimus (71,4 kg/hl), vaikka viimeksi mainittua varastoidaan vain hyvin lyhytaikaisesti, toisin kuin yhteisössä on asian laita. Vähimmäisominaispainoa koskeva uusi vaatimus on myös alhaisempi kuin standardi, jota Institut technique des céréales et des fourrages suosittaa Ranskassa ja joka on vähintään 75 kg/hl hyvälaatuiselle maissille.
Komissio korostaa, ettei se ole mistään löytänyt vahvistusta kantajan väitteelle, jonka mukaan ensiluokkainen amerikkalainen maissi olisi tarkoitettu vain ihmisravinnoksi. Jos kuitenkin oletettaisiin tämän väitteen pitävän paikkansa, komissio katsoo sillä, että säädetty ominaispainovaatimus vastaa Yhdysvalloissa ihmisravintoon sovellettavaa viitevaatimusta, taattavan maissinjyvien laatu.
Kolmanneksi komissio katsoo, että maissinjyvän ravintoarvo riippuu ominaispainosta. Tutkittaessa ominaispainoltaan erilaisia maissieriä on nimittäin havaittu, että erityyppiset jyvät eroavat toisistaan niin kemiallisen koostumuksensa kuin ravintoarvonsakin osalta (kalorimäärä ja aminohapot). Komissio täsmentää tältä osin, että kantajan mainitsema tutkimus, joka on kannekirjelmän liitteessä A.10, koskee ”kuiva-aineen” ravintoarvoa ja että sillä on siis vain suhteellista merkitystä, koska eläinten rehussa käytetään täysjyväviljaa, joka muodostuu kuiva-aineesta ja vedestä.
Merkitystä ei ole sillä seikalla, ettei ominaispainovaatimusta käytetä kauppakäytännöissä Euroopan unionissa, sillä kyse on interventioedellytysten määrittämisestä sen varmistamiseksi, että jyvien laatu säilyisi hyvänä pitkäaikaisvarastoinnissa, eikä tarkoituksena ole maissikaupan säänteleminen yhteisössä. Komissio lisää tähän, että sillä hetkellä, jona interventioelin ostaa viljaa, sen myöhempää käyttöä ei tiedetä, joten hyvälaatuisten jyvien saannin varmistaminen on perusteltua siitä riippumatta, onko ne tarkoitettu ihmisravinnoksi vai eläinten rehuksi.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kantaja väittää, ettei komissio viljan markkinajärjestelystä annetun asetuksen 5 artiklan perusteella ollut toimivaltainen asettamaan maissin vähimmäisominaispainoa koskevaa uutta vaatimusta siitä syystä, että se ei ole asianmukainen laatuvaatimus.
Tältä osin on syytä muistuttaa, että neuvosto saattaa joutua yhteisen maatalouspolitiikan osalta siirtämään komissiolle laajaa täytäntöönpanovaltaa, koska komissio on ainoa, joka voi jatkuvasti ja tarkasti seurata maatalousmarkkinoiden kehitystä ja toimia tilanteen vaatimalla nopeudella (asia
23/75, Rey Soda, tuomio 30.10.1975, Kok. 1975, s. 1279
, Kok. Ep. II, s. 509, 11 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin on näin yhdistetyissä asioissa
C-296/93 ja C-307/93, Ranska ja Irlanti vastaan komissio, 29.2.1996 antamassaan tuomiossa (Kok. 1996, s. I-795)
katsonut, että komissiolla on toimivalta päättää interventiokelpoisten ruhojen painon rajoittamisen kaltaisesta täytäntöönpanotoimenpiteestä, vaikka se saattaakin johtaa naudanlihan tuotannon uudelleensuuntaamiseen ja vaikka kantajat olivat väittäneet, että tämän toimenpiteen perustana olleella säännöksellä annettiin komissiolle toimivalta päättää vain lihan laatuluokista, joilla tarkoitetaan eläimen sukupuolta ja ikää, ja laaduista, jotka määräytyivät ruhon lihakkuuden ja rasvaisuuden mukaan, samalla kun komissio oli muuttanut interventiokelpoisten tuotteiden luetteloa.
Viljan markkinajärjestelystä annetun asetuksen 6 artiklan b kohdan mukaan komissio on toimivaltainen vahvistamaan hallintokomiteamenettelyä noudattaen ”vähimmäisvaatimukset, jotka kunkin viljalajin erityisesti laadun ja vähimmäismäärän osalta on täytettävä interventiota varten”.
Kantaja ei kiistä sitä, että asetuksen N:o 1572/2006 toisen ja kolmannen perustelukappaleen mukaan ominaispainovaatimus on otettu käyttöön maissin laadun parantamiseksi tai ainakin keskinäisen johdonmukaisuuden takaamiseksi muille viljoille asetettujen laatuvaatimusten kanssa, ja se toteaa vain, ettei komissiolla ollut toimivaltaa siitä syystä, että ominaispaino ei ole asianmukainen laatuvaatimus ja että sillä pyritään todellisuudessa rajoittamaan interventioon hyväksyttäviä määriä. Tästä seikasta, olettaen, että se olisi näytetty toteen, seuraisi se, että komission olisi todettava tehneen ilmeinen arviointivirhe tai syyllistyneen harkintavallan väärinkäyttöön, mutta se ei voi aiheuttaa toimivallan puuttumiseen perustuvaa toimenpiteen kumoamista. Harkintavallan väärinkäytön edellytyksenä on määritelmän mukaan se, että siihen syyllistyneellä toimielimellä oli toimivalta toimenpiteen toteuttamiseen mutta se on käyttänyt sitä muiden kuin esitettyjen päämäärien saavuttamiseksi. Kantajan esittämät lausumat kuuluvat siis harkintavallan väärinkäyttöä ja ilmeistä arviointivirhettä koskevaan kanneperusteeseen, ja ne tullaan tutkimaan tuossa yhteydessä.
Tästä seuraa, että toimivallan puuttumista koskeva kanneperuste on hylättävä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että koska kolmas ja neljäs kanneperuste, jotka koskevat harkintavallan väärinkäyttöä ja ilmeistä arviointivirhettä, liittyvät läheisesti toisiinsa, ne on tutkittava yhdessä.
Harkintavallan väärinkäyttöön ja ilmeiseen arviointivirheeseen liittyvät kolmas ja neljäs kanneperuste
Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että komissio on käyttänyt väärin neuvoston sille viljan markkinajärjestelystä annetun asetuksen mukaisesti antamaa toimeenpanovaltaa, koska se on interventioon ostettavan maissin laatuvaatimuksia näennäisesti tiukentaessaan tosiasiallisesti muuttanut tätä viljaa koskevan interventiojärjestelmän pääsisältöä.
Kantajan mukaan ei ole uskottavaa, että standardisointitavoite saavutettaisiin vähimmäisominaispainoa koskevan vaatimuksen asettamisella. Tämän maissin uuden laatuparametrin asettaminen on selvästi epäasianmukaista standardisointitavoitteen toteuttamiseksi, koska se ei edelleenkään ole durran interventiokelpoisuuden peruste.
Jos oletetaan, että ominaispainovaatimuksen käyttöön ottaminen oli ollut tarpeen yhdenmukaistamisen vuoksi, ja koska tämä tavoite jättää laajan harkintavallan, Unkarin ja muiden jäsenvaltioiden tilanteen olisi kantajan mukaan pitänyt saada komissio vahvistamaan ominaispainovaatimus alhaisemmalle tasolle ja soveltamaan hinnanalennusta, joka on suurempi kuin lopulta vahvistettu kaksi yksikköä.
Kantaja väittää, että riidanalaisilla säännöksillä ei pyritä standardisointiin vaan niillä pyritään sulkemaan huomattava osa Unkarin ja Keski-Euroopan maissintuotannosta intervention ulkopuolelle varastojen hoitoon liittyvän ongelman vuoksi. Tämän vahvistaa se seikka, että noin puolet unkarilaisten tuottajien viljelemistä, ”hevosenhampaaksi” kutsutuista lajikkeista eivät täytä komission vahvistamaa ominaispainovaatimusta.
Kantaja viittaa tältä osin komission jäsen Fischer Boelin Budapestissä 11.5.2006 pitämään puheeseen, jossa tämä korosti, että vilja-alalla oli ilmennyt varastojen kasvuun liittyvä vakava ongelma, joka oli vain osittain seurausta viimeisten kahden vuoden runsaista sadoista, sillä todellisuudessa ongelma johtui sisämarkkinoiden huonosta toiminnasta, toisin sanoen vaikeudesta viedä niiden alueiden varastojen ylijäämä, joilla hinta oli interventiohintaa alhaisempi, alueille, joilla hinnat olivat sitä korkeammat. Komissio oli tuossa kokouksessa ilmoittanut toiveensa löytää tähän ongelmaan pitkän aikavälin ratkaisu.
Kantaja väittää lisäksi, että vaikka todellisuudessa tavoiteltu päämäärä olisikin ollut interventiojärjestelmän muuttaminen, komissio oli asetuksessa N:o 824/2000 tarkoitettuja laatuvaatimuksia tiukentaessaan ylittänyt toimeenpanovaltansa ja loukannut neuvoston toimivaltaa, sillä viljan markkinajärjestelystä annetun asetuksen muuttaminen kuuluu neuvostolle.
Kantaja väittää, että komissio on tehnyt ilmeisen arviointivirheen, koska se vahvistaessaan maissin ominaispainon niin korkealle tasolle ei ole ottanut huomioon sitä, että maissi käytetään pääasiallisesti eläinten rehuksi, eikä yhteisössä korjattujen viljojen keskimääräistä laatua, josta mainitaan asetuksen N:o 824/2000 ensimmäisessä perustelukappaleessa.
Kantaja katsoo, että maissin käyttö ihmisravinnoksi tai eläinten rehuksi vaikuttaa laajasti niiden vaatimusten tasoon, joilla viljan keskimääräinen laatu määritetään, joten maissin ollessa tarkoitettu ihmisravinnoksi korkeat laatuvaatimukset ovat perusteltuja.
Kantaja väittää, että maissi on yhteisössä pääasiallisesti tarkoitettu eläinten rehuksi ja ettei ominaispainoa koskevaa vaatimusta asetuksen N:o 1572/2006 voimaantuloon saakka sovellettu tähän viljaan. Yhdysvalloissa ja Kanadassa vahvistetut vakioarvot ovat perusteltuja, sillä toisin kuin eurooppalainen maissi, pohjoisamerikkalainen maissi on tarkoitettu ihmisravinnoksi. Komission pysyttämä 71 kg/hl:n suuruinen ominaispaino vastaa näiden standardien mukaan korkealaatuista, ihmisravinnoksi tarkoitettua maissia, kun taas noissa maissa eläinten rehuksi tarkoitettu maissi on laadultaan huonompaa kuin ihmisravinnoksi tarkoitettu, ja sen ominaispaino on 64,8 kg/hl Kanadassa ja 67,2 kg/hl Yhdysvalloissa.
Kantaja katsoo näin ollen, että komission 71 kg/hl:ksi vahvistama ominaispainotaso on perusteeton sellaiselle maissille, joka on tarkoitettu pääasiallisesti eläinten rehuksi, ja että se olisi pitänyt sopeuttaa tuohon tarkoitukseen käytettävän maissin keskimääräiseen laatuun ja että sen pitäisi näin olla luokkaa 64,8–67,2 kg/hl tai jopa vähemmän.
Kantaja toteaa lopuksi, että komission muita viljatyyppejä varten vahvistamat ominaispainot ovat samalla tasolla kuin amerikkalaiset arvot.
Komissio kiistää halunneensa maissin laatuvaatimuksia näennäisesti tiukentamalla perustavanlaatuisesti muuttaa interventiojärjestelmää. Se katsoo, ettei kantaja esitä tämän väitteensä tueksi mitään todisteita ja että väite perustuu yksinomaan komission jäsenen Fischer Boelin toukokuussa 2006 pitämään puheeseen. Komissio väittää, että vaikka tämä komission jäsen todellakin totesi tuossa puheessaan, että interventiojärjestelmään vaikuttavaan uuteen ongelmaan oli tarpeen löytää pitkän aikavälin ratkaisut, hän oli tarkoittanut asetusehdotusta, jolla muutettaisiin viljan markkinajärjestelystä annetussa asetuksessa tarkoitettua viljan yhteistä markkinajärjestelyä maissin poistamiseksi interventiojärjestelmästä. Komissio toteaa tästä, että se on 15.12.2006 antanut ehdotuksen vastaavaksi asetukseksi.
Komissio myöntää kyllä, että riidanalaisten säännösten antaminen liittyy muun muassa poikkeuksellisista markkinointivuosista 2004/2005 ja 2005/2006 seuranneen interventiovarastojen kasvun aiheuttamaan ongelmaan, mutta se väittää asetuksen N:o 1572/2006 perusteluista ilmenevän, että päämääränä on sen varmistaminen, että nykyiset interventiovarastot muodostuisivat hyvälaatuisesta viljasta säilyvyyden ja myöhemmän käytön takaamisen mahdollistamiseksi. Se kiistää, että asetuksella N:o 1572/2006 rajoitutaan vastaamaan pelkän standardisoinnin asettamiin vaatimuksiin, sillä durralle ei ole säädetty minkäänlaista ominaispainovaatimusta, koska interventioelimillä ei ole ongelmia tämän viljan pitkäaikaisvarastoinnissa.
Komissio kiistää myöskään tehneensä ilmeistä arviointivirhettä maissin laatuvaatimuksia tiukentaessaan.
Komissio väittää, että maissin ominaispainovaatimuksen puuttuminen oli tuohon saakka oikeuttanut asetuksen N:o 824/2000 ensimmäisen perustelukappaleen sanamuodon, jolla viitataan laatuvaatimuksiin, ”jotka vastaavat mahdollisimman tarkkaan” yhteisössä korjattujen viljojen ”keskimääräistä laatua”. Se piti kuitenkin tarpeellisena interventioon tarjotun maissin laadun nostamista, kuten oli tehty muiden interventiokelpoisten viljojen osalta, sen vuoksi, että varastojen laadun liian nopea heikkeneminen estettäisiin ja että ne myöhemmin olisivat laadultaan ”myyntikelpoisia”. Näin ollen komissio katsoo, että nykyiset muutokset ovat asetuksella N:o 1572/2006 tavoitellun päämäärän sanelemia ja ettei se ole sidoksissa asetuksen N:o 824/2000 ensimmäiseen perustelukappaleeseen.
Komissio väittää, että vähimmäisominaispainon vahvistaminen 71 kg:ksi/hl vastaa amerikkalaista standardia ja mahdollistaa sen, että suurin osa Euroopan tuotannosta täyttää tämän vaatimuksen, kun markkinointivuoden 2006/2007 sääolosuhteet otetaan huomioon.
Komissio toteaa, ettei kantaja ole näyttänyt toteen, että korkeampilaatuinen amerikkalainen maissi olisi tarkoitettu yksinomaan ihmisravinnoksi. Se toteaa, että ihmisravinnoksi tarkoitettu maissi muodostuu hyvin erikoisista lajikkeista, joita riidanalaiset säännökset eivät koske (”flint”-maissi, sokerimaissi). Amerikan ja Euroopan tilannetta ei lisäksi voida verrata toisiinsa, koska Yhdysvalloissa varastointi kestää lyhyen ajan ja koska maissi myydään siellä yleensä välittömästi.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kantaja väittää pääasiallisesti, että ominaispaino ei ole laatutekijä ainakaan silloin, kun maissi on pääasiallisesti tarkoitettu eläinten rehuksi, kuten yhteisössä. Toissijaisesti se väittää, että oli miten oli, vähimmäisominaispaino on riidanalaisilla säännöksillä vahvistettu liian korkeaksi.
Komission ohimennen esittämän ensimmäisen selityksen mukaan ominaispaino on asianmukainen vaatimus maissille siitä syystä, että sen vesipitoisuus on sidoksissa sen ominaispainoon.
Nämä lausumat on heti alkuunsa hylättävä. Sen lisäksi näet, ettei tämä perustelu saa mitään tukea asetuksen N:o 1572/2006 tekstistä, komissio on nimenomaisesti todennut, että kosteuspitoisuuteen ja rikkoutuneiden ja lämmenneiden jyvien prosenttiosuuteen liittyvien vaatimusten tiukentamisella pyrittiin estämään maissinjyvien laadun liian nopea heikkeneminen, kun taas ominaispainovaatimus koski maissille ominaista laatua. Komissio ei voi toisaalta perustella ominaispainovaatimuksen asianmukaisuutta vetoamalla siihen, että ominaispaino vaikuttaa mahdollisesti epäsuorasti kosteuspitoisuuteen, koska asetuksessa N:o 1572/2006 säädetään jo vaatimuksesta, jolla vahvistetaan välittömästi ja nimenomaisesti enimmäiskosteuspitoisuus interventioon hyväksyttävää maissia varten.
Tarkemmin ottaen komissio väittää, että ominaispaino vaikuttaa jyvän laatuun ja että säädetty taso on asianmukainen. Se täsmentää, että kun aikaisemmin olemassa olleet kolme tekijää eli kosteus ja rikkoutuneiden ja lämmenneiden jyvien prosenttiosuus mahdollistavat liian nopean laadun heikkenemisen estämisen, ominaispainovaatimuksella mahdollistetaan maissille ominaisen laadun varmistaminen.
On syytä todeta, että asetuksen N:o 1572/2006 toisessa perustelukappaleessa esitetään, että interventioon ei pitäisi hyväksyä tarjottuja viljoja, jotka eivät puutteellisen laatunsa vuoksi sovellu asianmukaisesti käyttöön tai varastoitaviksi, ja että tätä tarkoitusta varten olisi otettava huomioon uusi tilanne, joka liittyy erityisesti pitkäaikaisvarastointiin ja siitä tuotteiden laadulle aiheutuviin vaikutuksiin. Kolmannessa perustelukappaleessa todetaan tämän jälkeen seuraavaa:
”Jotta interventiotuotteista saataisiin laadun heikkenemisen ja myöhemmän käytön kannalta kestävämpiä, vaikuttaakin välttämättömältä tiukentaa asetuksen (EY) N:o 824/2000 liitteessä I säädettyjä maissin laatuvaatimuksia. Tätä tarkoitusta varten olisi alennettava enimmäiskosteuspitoisuutta ja rikkoutuneiden ja lämmön vaurioittamien jyvien enimmäisprosenttiosuutta. – – Maissin ja muiden interventiokelpoisten viljojen keskinäisen johdonmukaisuuden vuoksi olisi lisäksi otettava käyttöön uusi maissin ominaispainoa koskeva vähimmäisvaatimus.”
Vaikka näin onkin syytä todeta, että muodollisesti maissin ominaispainoa koskeva uusi vaatimus on tässä perustelukappaleessa mainittu niiden toimenpiteiden joukossa, jotka on otettu käyttöön toisessa perustelukappaleessa mainittuun viljojen varastointiin liittyvään yleiseen tavoitteeseen vastaamiseksi, on kuitenkin niin, että kolmannen perustelukappaleen tekstistä ilmenee, että kyseisen vaatimuksen käyttöönottoa ei nimenomaisesti perustella tarpeella saada interventiotuotteista laadun heikkenemisen ja myöhemmän käytön kannalta kestävämpiä – koska siinä mainitaan vain enimmäiskosteuspitoisuutta ja rikkoutuneiden ja lämmön vaurioittamien jyvien enimmäisprosenttiosuutta koskevien laatuvaatimusten tiukentaminen – vaan erityisellä syyllä, nimittäin tarpeella varmistaa maissin ja muiden interventiokelpoisten viljojen keskinäinen johdonmukaisuus.
On siis todettava, että asetuksessa N:o 1572/2006 ei täsmennetä selvästi ja nimenomaisesti, että maissin ominaispainon käyttöön ottamisella pyritään maissiin ja muihin viljoihin sovellettavien järjestelmien keskinäisen johdonmukaisuuden varmistamistarpeen lisäksi tiukentamaan maissin laatuvaatimuksia.
Asetuksessa N:o 1572/2006 ei näin ollen esitetä, että ominaispaino on maissin laatuvaatimus, eikä siinä varsinkaan esitetä, miten tätä tekijää voitaisiin pitää asianmukaisena maissin laatua arvioitaessa.
Tästä seuraa, että komission asian käsittelyn aikana esittämät selitykset, joiden mukaan ominaispaino on asianmukainen laatuvaatimus, eivät vastaa tämän vaatimuksen käyttöön ottamisen syytä, sellaisena kuin se ilmenee asetusta N:o 1572/2006 tiukasti tulkittaessa. Jos kuitenkin oletetaan, että kyseisiä selityksiä, vaikka ne huomattavasti eroavatkin asetuksessa N:o 1572/2006 esitetyistä syistä, voitaisiin pitää täydentävinä, ja jos voitaisiin katsoa, etteivät ne ole ristiriidassa kyseisten syiden kanssa, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on tutkittava, onko komissio ollut tekemättä ilmeistä arviointivirhettä katsoessaan, että ominaispaino on tosiasiallisesti asianmukainen maissin laatuvaatimus, minkä kantaja on kiistänyt.
Kantaja on tältä osin väitteensä tueksi esittänyt kaksi tutkimusta (kannekirjelmän liite A.3c ja liite A.10), joiden mukaan maissin ominaispaino ei vaikuta tuotteen ravintoarvoon sitä eläinten rehuksi ja ihmisravinnoksi käytettäessä.
Näihin asianmukaisesti perusteltuihin lausumiin vastatessaan komissio on tyytynyt kerta toisensa jälkeen vain toteamaan, että ominaispaino vaikuttaa maissinjyvän laatuun. Vastineessa olevaa yhtä ainoaa kohtaa lukuun ottamatta se ei ole kertonut, mikä merkitys tällä laatuvaatimuksella on arvioitaessa maissille ominaista laatua, eikä esittänyt tämän väitteen tueksi minkäänlaisia tutkimuksia tai asiakirjoja. Myöskään istunnossa komissio ei ole ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toistuvista kysymyksistä huolimatta kyennyt antamaan tältä osin tarkkoja selityksiä.
Vastineessa olevasta (90 kohta) yhdestä ainoasta maininnasta, jolla pyritään selittämään, mikä merkitys tällä perusteella on arvioitaessa maissin laatua, on todettava, että sen mukaan ominaispaino vaikuttaa maissin ravintoarvoon.
Näin ollen on todettava, että – kuten kantajakin on katsonut – tämä lausuma on selvästi ristiriidassa komission itsensä tältä osin esittämän ainoan tutkimuksen kanssa. Vastineen liitteessä B.20 olevassa asiakirjassa, jonka otsikko on ”Käytännön opas – Jyvien varastointi ja säilyttäminen tilalla – Yleiset periaatteet”, todetaan yksiselitteisesti, että ”jyvän ravintoarvo sitä eläinten rehuna ja ihmisravintona käytettäessä ja sen ominaispaino eivät kuitenkaan ole missään suhteessa toisiinsa”. Tuossa asiakirjassa selitetään lisäksi, että aiemmin maissierän ominaispainon tietäminen oli välttämätöntä, koska 20. vuosisadan puoliväliin asti vilja vielä usein myytiin tilavuuden perusteella ja koska tällöin sen ominaispaino piti punnita toimitettujen määrien painon täsmälliseksi toteamiseksi. Ominaispainosta ei nykyisin enää ole hyötyä siltavaakojen yleistyttyä.
Kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on istunnossa esittänyt komissiolle kysymyksiä sen lausumien ja niitä tukemaan tarkoitettujen asiakirjojen välisestä selvästä ristiriidasta, komissio on tyytynyt huomauttamaan, että tuossa samassa asiakirjassa todetaan, että ominaispaino heijastaa tiettyä fyysistä laatua. Sen lisäksi, ettei tämä toteamus liity maissin ominaispainon ja ravintoarvon välistä sidossuhdetta koskevaan kysymykseen, tuota asiakirjaa huolellisesti tarkasteltaessa voidaan havaita, että vaikka ominaispaino tosin on säilytetty, näin on tapahtunut vain ”viljakasveja koskevissa liiketoimissa”, ja näin vain silloin, kun se ”heijastaa jotakuinkin jyvien tiettyä fyysistä laatua”.
Komissio ei siis ole kyennyt häivyttämään todettua ristiriitaisuutta, joten sen lausuma, jonka mukaan ominaispaino heijastaa maissin ravintoarvoa, ei ole jäänyt vain todistamatta vaan sisältää lisäksi selvän arviointivirheen niihin ainoisiin tietoihin nähden, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on nyt esillä olevassa asiassa.
Näin ollen, ja kun otetaan huomioon, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtäviin kuulu selvittää asiaa asianosaisten puolesta, se voi vain todeta, että asetuksessa N:o 1572/2006 on selvä arviointivirhe.
Tähän päätelmään eivät vaikuta ne lausumat, jotka komissio on istunnossa esittänyt kannekirjelmän liitteenä A.3b, A.3d ja A.11 olevista kolmesta julkaisuleikkeestä.
Yhdistyneiden Kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön asiakirjasta, jonka otsikko on ”Jyvien jälkikorjuu – suorittaminen ja tekniikat” (kannekirjelmän liitteessä A.3b), on riittävää todeta, ettei siinä millään tavoin mainita maissin ominaispainokysymystä.
Minnesotan yliopiston tutkimuksesta, jonka otsikko on ”Drying, Handling, and Storing Wet, Immature, and Frost-Damaged Corn” (”Kostean, raa’an ja kylmän vaurioittaman maissin kuivaus, käsittely ja varastointi”) (kannekirjelmän liitteenä A.3d), on todettava, että vaikka siinä komission korostamin tavoin mainitaankin, että heikkolaatuinen jyvä säilyy huonommin kuin korkealaatuinen jyvä, siinä ei kuitenkaan millään tavoin todeta jyvän laadun ja sen ominaispainon välistä sidossuhdetta, eikä ominaispainoa siinä muuten edes mainita.
Kannekirjelmän liitteenä A.11 olevasta Kanadan viljakomission asiakirjasta on todettava, että kyseessä on internetsivusta otettu paperituloste, jonka otsikko on ”Ominaispainon muuntotaulukko” ja johon on koottu linkkejä eri viljojen ominaispainoja koskevien anglosaksisten ja eurooppalaisten mittayksiköiden muuntamista koskeville sivuille, ja ettei sillä näin ole mitään merkitystä nyt esillä olevassa asiassa.
Lopuksi on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kysymyksiin vastatessaan komissio on viitannut erääseen tutkimukseen, jonka se myönsi puuttuvan asiakirjoista mutta joka sen mukaan oli liitetty sen välitoimimenettelyssä jättämiin toisiin huomautuksiin. Koska tuo asiakirja ei sisälly tämän asian asiakirjoihin, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi arvioida sen merkitystä. Lisäksi on todettava, ettei komissio ole esittänyt nimenomaista pyyntöä tämän asiakirjan ottamisesta jutun asiakirjoihin. Vaikka oletettaisiinkin, että komission vastausta olisi pidettävä tällaisena pyyntönä, on muistutettava, että työjärjestyksen 46 artiklan mukaan tosiseikat ja oikeudelliset perusteet sekä esitettävä näyttö on lähtökohtaisesti mainittava vastineessa. Kyseisen työjärjestyksen 48 artiklan 1 kohdan mukaan asianosaiset voivat vastauksissaan vedota lisänäyttöön mutta heidän on ilmoitettava syy, miksi näyttöön ei ole vedottu aikaisemmin, sillä uhalla, että se hylätään (asia
T-84/92, Nielsen ja Møller v. talous- ja sosiaalikomitea, tuomio 28.9.1993, Kok. 1993, s. II-949
, 39 kohta; asia
T-66/92, Herlitz v. komissio, tuomio 14.7.1994, Kok. 1994, s. II-531
, 41 kohta ja asia
T-100/00, Campoli v. komissio, tuomio 6.3.2001, Kok. H. 2001, s. I-A-71 ja II-347
, 19 kohta). Lisäksi on syytä korostaa, että maissin ominaispainon asianmukaisuus maissin laatuvaatimuksena on ollut keskeinen kysymys, jonka kantaja on ottanut esille heti kannekirjelmässään ja jonka kantaja ja muut jäsenvaltiot olivat ottaneet esille jo asetusta valmisteltaessa. Näin ollen, koska mitään syytä ei ole ilmoitettu sille, miksi näyttöön ei ole vedottu aikaisemmin, sitä ei missään tapauksessa voida ottaa tutkittavaksi.
Kaikesta edellä olevasta seuraa, että maissin ominaispainoa koskevat asetuksen N:o 1572/2006 säännökset on kumottava kantajan vaatimusten mukaisesti.
Muutoin on huomautettava, että 15.12.2006 annetussa asetusehdotuksessa, jolla pyritään poistamaan maissi interventiojärjestelmästä markkinointivuodesta 2007/2008 lähtien, mainitaan asetuksella N:o 1572/2006 tiukennettuina laatuvaatimuksina vain kosteuspitoisuus ja rikkoutuneiden ja lämmön vaurioittamien jyvien määrä, eikä siinä millään tavoin mainita ominaispainovaatimusta.
Näin ollen ei ole tarpeen tutkia, onko kantajan esittämillä todisteilla näytetty komission syyllistyneen harkintavallan väärinkäyttöön, eikä ole tarpeen tutkia myöskään perusteluvelvollisuuden noudattamatta jättämistä ja viljan hallintokomitean työjärjestyksen rikkomista koskevia kanneperusteita.
Oikeudenkäyntikulut
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on hävinnyt asian, se on syytä velvoittaa korvaamaan oikeudenkäyntikulut kantajan vaatimusten mukaisesti, mukaan lukien välitoimimenettelystä aiheutuneet kulut.

Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kolmas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Kumotaan interventioelinten suorittamaan viljan haltuunottoon sovellettavista menettelyistä sekä menetelmistä viljan laadun määrittämiseksi annetun asetuksen (EY) N:o 824/2000 muuttamisesta 18.10.2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1572/2006 maissin ominaispainoa koskevat seuraavat säännökset:
—
1 artiklan 1 kohdassa olevat sanat ”ja maissin osalta sovelletaan perinteistä menetelmää”
—
1 artiklan 3 kohdan b alakohdassa olevat sanat ”73 kg/hehtolitra maissin osalta”
—
liitteessä olevassa 1 kohdassa olevan taulukon otsikon ”E. Ominaispaino vähintään (kg/hl)” alta maissiin liittyvä arvo ”71”
—
liitteessä olevassa 2 kohdassa olevasta taulukosta III maissia koskevat interventiohinnan alennukset.

2)
Komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut, mukaan lukien välitoimimenettelystä aiheutuneet kulut.

Jaeger
Tiili
Azizi
Cremona
Czúcz
Julistettiin Luxemburgissa 15 päivänä marraskuuta 2007.
E. Coulon
kirjaaja
M. Jaeger
presidentti
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: unkari.