CELEX: 62003TJ0154
Közösségi védjegy
Felszólalási eljárás
Az ARTEX korábbi nemzeti szóvédjegyek
Az ALREX közösségi szóvédjegy bejelentése
Feltétlen kizáró ok
Összetéveszthetőség
A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja

A jogvita előzményei
1998. április 6‑án a Bausch & Lomb Pharmaceuticals, Inc. (a továbbiakban: beavatkozó) a közösségi védjegyről szóló, 1993.
december 20‑i 40/94/EK módosított tanácsi rendelet (HL L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.)
alapján közösségi védjegybejelentést tett a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalnál (védjegyek és formatervezési minták) (a továbbiakban:
OHIM).
A lajstromoztatni kívánt védjegy az ALREX szómegjelölés volt.
A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 5. osztályba tartozó árukkal kapcsolatban tették, az alábbi leírással: „szemgyógyászati
készítmények, főként szemfertőzés és szemgyulladás kezelésére szolgáló szemcseppek, oldatok, gélek és kenőcsök”.
1999. július 12‑én a Biofarma SA (a továbbiakban: felperes), a Franciaországban, a Benelux‑államokban és Portugáliában az
5. osztályba tartozó áruk („szív-keringési területen történő felhasználásra szánt gyógyszer‑különlegesség; gyógyszerészeti,
állatgyógyászati és egészségügyi készítmények; fogtömő anyagok és fogászati lenyomatanyagok”) vonatkozásában lajstromozott
ARTEX szóvédjegyek jogosultja felszólalt a bejelentett védjegy lajstromozásával szemben, arra hivatkozva, hogy a szóban forgó
védjegyek között fennáll az összetévesztés veszélye a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében.
2000. január 18‑án az OHIM értesítette a felperest arról, hogy a beavatkozó módosítást hajtott végre a bejelentett védjegy
árujegyzékében, amely a továbbiakban: „allergia elleni készítmények, szteroidok, szemgyógyászati termékek, főként szemfertőzés
és szemgyulladás kezelésére szolgáló szemcseppek, oldatok, gélek és kenőcsök”. Ugyanezen levelében az OHIM felszólította a
felperest, hogy tájékoztassa őt arról, hogy a 2000. február 4‑i levelében foglalt felszólalását fenntartja‑e.
2002. február 28‑i határozatával a felszólalási osztály helyt adott a felszólalásnak. Úgy vélte, hogy fennáll az összetévesztés
veszélye, mivel az ALREX és ARTEX megjelölések hasonlóak, csakúgy mint a szóban forgó védjegyekkel ellátott termékek.
2002. április 25‑én a beavatkozó fellebbezést nyújtott be a felszólalási osztály határozata ellen.
A harmadik fellebbezési tanács 2003. február 5‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat), amelyről 2003. március
4‑én értesítette a felperest, megsemmisítette a felszólalási osztály határozatát, és elutasította a felszólalást elsősorban
azon okból, hogy noha a szóban forgó áruk azonos osztályba tartoznak, közöttük a hasonlóság meglehetősen csekély mértékű.

A felek kérelmei
A 2005. május 4‑i tárgyalás során meghallgatták a felek szóbeli előterjesztéseit és az Elsőfokú Bíróság által feltett kérdésekre
adott válaszaikat.
A felperes keresetében azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot, és „mondja ki, hogy a hasonló árukat jelölő ARTEX és ALREX védjegyek között
ténylegesen fennáll az összetévesztés veszélye”;
–        az OHIM‑ot kötelezze a költségek viselésére.
Az OHIM azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–        utasítsa el a keresetet;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A beavatkozó azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–        utasítsa el a keresetet;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.

Az ügy érdeméről

A felek érvei
Keresete alátámasztására a felperes lényegében a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának a fellebbezési tanács
által történő megsértésére hivatkozik.
A felperes először is kiemeli, hogy az ütköző védjegyek által megjelölt áruk hasonlók azonos jellegük és rendeltetésük miatt,
nevezetesen a humán egészségügyi problémák kezelése folytán, valamint mert azokat azonos vállalkozások azonos laboratóriumokban
állítják elő, azonos hálózaton, pl. orvoslátogatókon keresztül terjesztik, reklámjaik azonos szaklapokban jelennek meg, ugyanolyan
intézményekben, nevezetesen gyógyszertárakban árusítják, és ugyanazon helyeken, nevezetesen kórházakban, egészségközpontokban
alkalmazzák őket.
A felperes hozzáteszi, hogy noha a korábbi ARTEX védjegyekkel megjelölt, magas vérnyomás elleni gyógyszer tabletta formájú,
lehetséges, hogy a jövőben − szedését egyes betegcsoportok részére megkönnyítendő − egyéb kiszerelésben fog megjelenni, például
szemcsepp formában, vagyis ugyanolyan kiszerelésben, mint a bejelentett ALREX védjeggyel megjelölt áruk.
Másodsorban a felperes előadja, hogy az ARTEX és ALREX megjelölések egyszerű vizuális összehasonlítása is lehetővé teszi hasonlóságuk
mértékének megállapítását. Vizuális hasonlóságuk „a” kezdőbetűjük, és a két utolsó „ex” betűjük nyilvánvaló egyezéséből ered.
Ugyancsak közös a központi „r” hangzójuk is. Ezen tényezők olyan vizuális benyomást keltenek, amelyek könnyen vezethetnek
az egyik megnevezés másikkal történő összetévesztéséhez, amelyet elegendőnek kell tekinteni az összetévesztés veszélye fennállásának
bemutatásához. A felperes e tekintetben arra hivatkozik, hogy az orvos által sietve felírt recept olvasata végzetes következményekhez
vezethet, amikor a két gyógyszer megnevezése ilyen mértékű hasonlóságot mutat. A szavak középső betűjében fennálló egyetlen
különbség első szempillantásra nem észrevehető. Hiszen kizárólag a középső mássalhangzó („t” helyett „l”) tér el, valamint
ennek elhelyezkedése a két megnevezés közös mássalhangzójához képest,. Márpedig a fogyasztó az első és utolsó betűket fogja
megjegyezni, és nem a középsőket.
Hangzásbelileg az összetéveszthetőség ugyancsak nyilvánvaló, elsősorban mert az „a” és „e” magánhangzók azonos helyet foglalnak
el a két szóban. Ezen túl, mivel a két megjelölést mindössze két szótag alkotja, ezen egybeesésnek még nagyobb hatása van,
hiszen a magánhangzókat, különösen az „a” és „e” magánhangzókat jegyzi meg a fogyasztó elsősorban és egyértelműen. Egyébként
az a tény, hogy az „a” magánhangzó a két megjelölés első betűje, erősíti az azt követő mássalhangzó csengését. A felperes
kifejti továbbá, hogy Franciaországban, Portugáliában vagy a Benelux‑államokban, ahol az ütköző védjegyeknek a megtámadott
határozat jóváhagyása esetén egymás mellett kellene fennállniuk, e védjegyek második szótagját egészében kiejtik, és ezen
van a szó főhangsúlya. A felperes pontosítja, hogy ezen szótagban az „e” mássalhangzó egybeesik az „x” szóvégi mássalhangzóval,
mivel azt a szótagot franciául úgy ejtik, mint az egymást követő „k” és „s” hangokat. Az „e” magánhangzóval kombinálva az
„x” így erős hangzást nyer, amely meghatározó a hangzás egészében. Az első szótag mindkét esetben az „a” magánhangzóval kezdődik,
amelynek szintén meglehetősen erős a hangzása, és alkalmas az azt követő, már önmagában is gyenge mássalhangzó („l”, illetve
„r”) hangzásának gyengítésére. A felperes végül hozzáteszi, hogy mindkét megnevezés az „r” réshangot tartalmazza középen.
A felperes e tekintetben kitart azon tény mellett, hogy a fogyasztónak ritkán nyílik alkalma az ALREX és ARTEX megjelölések
közvetlen összehasonlítására, és az emlékezetükben őrzött nem tökéletes képre kell hagyatkozniuk.
A felperes arra is hivatkozik, hogy a l’Institut national de la propriété intellectuelle (a szellemi tulajdon nemzeti intézete),
amely előtt az ALREX franciaországi lajstromozása ellen felszólalást nyújtott be, 2000. április 28‑i határozatában jelezte,
hogy az ALREX megjelölés a korábbi megjelölés utánzata, ennél fogva nem élvezhet Franciaországban védjegyoltalmat azonos vagy
hasonló áruk megjelölése tekintetében.
A beavatkozó által benyújtott, az alábbi 35. pontban szereplő csomagolási mintákkal kapcsolatban a felperes arra hivatkozik
válaszában, hogy kizárólag azt a tényleges formát kell figyelembe venni, amely tekintetében az ARTEX védjegyet lajstromozták,
és ezt kell összehasonlítani az OHIM‑nál bejelentett ALREX védjegy tényleges formájával. Márpedig a jelen ügyben két, nagybetűvel
írott, tisztán szóvédjegyről van szó, amelyekben nem található grafikai elem, nincsenek színek, vagy olyan különböző betűk
és egyéb jellemzők, melyek lehetővé tennék egymástól való megkülönböztetésüket.
Harmadsorban a felperes előadja, hogy úgy tűnik, a fellebbezési tanács azt feltételezi, hogy a fogyasztók szakemberek, vagy
a szakmai közönség köréből kerülnek ki, ami nem fedi a valóságot. A szóban forgó áruk végfogyasztója mindig a beteg, vagyis
egy serdülőkorú vagy idősebb, bizonyos képzettséggel rendelkező vagy nem rendelkező, általánosan művelt vagy nem művelt személy.
Egyébként egy ápolónő vagy a kórház gyógyító személyzete ugyancsak összetévesztheti e két gyógyszert, mivel elnevezésük nagyon
hasonló.
Végül, negyedsorban, a felperes kifejti, hogy a védjegynek nem csupán az a szerepe, hogy megakadályozza, hogy a fogyasztó
azt hihesse, az áruk vagy szolgáltatások ugyanazon vállalkozástól erednek, de az is, hogy − a fogyasztó érdekében − biztosítsa
az áruk önmagukban történő azonosítását. Egy gyógyszer esetén a fogyasztó egy meghatározott védjeggyel ellátott áruhoz kíván
hozzájutni, mert egészségére jótékony hatást remél tőle. Következésképpen e fogyasztónak különös érdeke fog ahhoz fűződni,
hogy ezen áru egyértelműen azonosítható legyen, és azt ne lehessen összekeverni egy másik, egészségét esetleg veszélyeztető
áruval.
Az, hogy léteznek más intézmények vagy hivatalos szervezetek, amelyek a gyógyszerészeti készítmények forgalmazásának engedélyezéséért
felelősek, még nem mentesíti a lajstromozás engedélyezéséért felelős intézményt az alól, hogy ellássa e szerepét a szóban
forgó védjegy tekintetében.
A felperes az Egészségügyi Világszervezet és a spanyol egészségügyi és fogyasztási minisztérium adataiból arra következtet,
hogy nem ritka az, hogy két egyén, akik az ARTEX‑szel kezelt artériás magas vérnyomásban, illetve időszaki allergiából eredő
kötőhártya‑gyulladásban szenved, amelyre az ALREX‑et írják fel számukra, ugyanazon családi vagy szakmai körben forog, vagy
hogy ugyanazon beteg mindkét betegségben szenved, és nem tekinthető az sem kivételesnek, hogy a két gyógyszer ugyanazon időben
ugyanazon a helyen megtalálható.
A felperes e tekintetben hozzáteszi, hogy amint azt eskü alatt tett nyilatkozatok vagy a rendelkezésére álló szakértői tanúvallomások
bizonyítják, egy gyógyszernek másik gyógyszerrel történő összetévesztése komoly következményekkel járhat, különösen külső
használat esetén, mivel elképzelhető, hogy az ARTEX a jövőben megjelenik szemcsepp kiszerelésben. Az összetéveszthetőség értékelése
során tekintetbe kell venni, hogy összetéveszthetőség esetén az egészség forog veszélyben.
Ami az áruk hasonlóságát illeti, az OHIM a Bíróság C‑39/97. sz. Canon‑ügyben 1998. szeptember 29‑én hozott ítéletének (EBHT 1998.,
I‑5507. o.) 23. pontja alapján elismeri, hogy általában fennáll a hasonlóság, ha gyógyszerészeti készítményeket hasonlítanak
össze más gyógyszerészeti készítményekkel. Úgy véli ugyanakkor, hogy a hasonlóság mértéke különböző lehet, főként abban az
esetben, ha a készítményeket különböző egyészségügyi problémák kezelésére használják. Noha minden gyógyszerészeti készítmény
rendeltetése ugyanaz, nevezetesen az egészségügyi problémák kezelése, e problémák természete annyira eltérő lehet, hogy a
köztük fennálló hasonlóság csupán csekély mértékű lenne, amely valamennyi vonatkozó tényező értékelésekor azon következtetés
levonására vezethet, hogy nem áll fenn az összetévesztés veszélye.
Márpedig a szemfertőzéseket és a magas vérnyomást különböző szakorvosok kezelik, különböző helyen, ami különböző értékesítési
csatornák meglétét feltételezi. Ezen túl, a két készítmény alkalmazásának módja ugyancsak eltérő. Míg az ARTEX szájon át szedhető
tabletta, illetve pirula formájában kapható, az ALREX többé‑kevésbé folyékony állagú, az emberi testen helyileg alkalmazandó
anyag. A szemfertőzés és a szemgyulladás csökkentésére szolgáló gyógyszerek piaca tehát különbözik a magas vérnyomás csökkentését
szolgáló gyógyszerek piacától.
Végül, még ha lehetséges is, hogy a jövőben az ARTEX nemcsak tabletta, illetve pirula formájában lesz kapható, hanem csepp
kiszerelésben is, a jelen pillanatban nem ez a helyzet. Márpedig az áruk közötti összehasonlítást az OHIM álláspontja szerint
nem lehet a jövőbeni esetleges változások függvényében elvégezni.
A két megjelölés közötti hasonlóságra vonatkozóan az OHIM megállapítja, hogy a fellebbezési tanács úgy vélte az ARTEX és ALREX
megjelölések gyógyszerészeti készítmények hagyományos nevei, amelyek szabályos szótagokból állnak, s amely híján vannak bármiféle
meglepő vagy rendkívüli elemnek. A közösségi védjegylajstromban az 5. osztály vonatkozásában 296 olyan lajstromozott védjegy
szerepel, amely az „‑ex” utótagra végződik.
Az OHIM elismeri, hogy a megjelölések hasonlóak, de úgy véli, az, hogy a védjegyek elegendő hasonlóságot mutatnak‑e fel ahhoz,
hogy az összetévesztés veszélye fennállását meg lehessen állapítani, egyéb tényezőktől is függ, amelyeket tekintetbe kell
venni. E tényezők különösen a védjegy piacon való ismertsége, az a képzettársítás, amelyet a használt vagy bejegyzett megjelölés
előidéz, valamint a védjegy és a megjelölés közötti és az így megjelölt áruk és szolgáltatások közötti hasonlóság foka (a
Bíróság C‑251/95. sz. SABEL‑ügyben 1997. november 11‑én hozott ítéletének [EBHT 1997., I‑6191. o.] 22. pontja. A tárgyalás
során az OHIM e tekintetben hozzátette, hogy a szakavatott közönség az ARTEX szóval a francia „artère” (artéria) szót fogja
kapcsolatba hozni.
Ami az érintett vásárlóközönséget illeti, az OHIM megállapítja, hogy a fellebbezési tanács határozatának 11. pontjában úgy
vélte, tekintettel arra a tényre, hogy a magas vérnyomás csökkentésére szolgáló gyógyszerek kizárólag orvosi rendelvényre
kaphatók, hogy e vásárlóközönség kizárólag szakemberekből áll. Az OHIM hozzáteszi, hogy az Elsőfokú Bíróság megállapította
a T‑237/01. sz., Alcon kontra OHIM – Dr. Robert Winzer Pharma (BSS) ügyben 2003. március 5‑én hozott ítéletének (EBHT 2003.,
II‑411. o.) 42. pontjában, hogy a szemgyógyászati készítmények és szemsebészeti felhasználásra szánt steril oldatok célközönsége
az orvostudományban jártas szakközönség, ideértve a szemgyógyászokat és szemsebészeket. Ezen közönség, ismereteiből kifolyólag,
körültekintőbben fog eljárni, mint egy szokásosan tájékozott, ésszerűen figyelmes és körültekintő, átlagos fogyasztó.
Az OHIM ugyancsak bemutatja, hogy mivel a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja nem tartalmaz semmilyen utalást
arra az időpontra, amikor az összetéveszthetőség létrejöhet, nincs ok azt feltételezni, hogy az összetéveszthetőség időpontja
a vásárlás időpontjára korlátozódna. Az összetéveszthetőség a védjeggyel megjelölt áru forgalmazása során is létrejöhet. Márpedig,
ha megállapítást nyerne is, hogy a vásárlás időpontjában nem áll fenn az összetévesztés veszélye, ebből még nem lehetne azt
gondolni, hogy egy másik időpontban, például a gyógyszer bevételének időpontjában más lenne a helyzet, hacsak nem érintett
több vásárlói kategória is, amely különböző mértékű körültekintéssel jár el. Márpedig a jelen ügyben nincsenek különböző vásárlói
kategóriák.
Az OHIM az Elsőfokú Bíróság T‑224/01. sz., Durferrit kontra OHIM – Kolene (NU‑TRIDE) ügyben 2003. április 9‑én hozott ítéletének
(EBHT 2003., II‑1589. o.) 52. pontjára is hivatkozik, amely, miután megállapította, hogy a vásárlóközönséget szakemberek alkotják,
kimondta, hogy a szóban forgó védjegyek hasonlóságának mértéke nem kellően nagy ahhoz, hogy köztük az összetévesztés veszélyének
fennállását meg lehessen állapítani. Ezt a következtetést az OHIM álláspontja szerint megerősíti az a tény, hogy az érintett
vásárlóközönség az érintett áruk és szolgáltatások területén magasan szakképzett, ennélfogva alkalmas arra, hogy nagyfokú
figyelemmel járjon el ezen áruk és szolgáltatások kiválasztása során.
Végül az OHIM úgy véli, hogy a fellebbezési tanács helyesen ítélte úgy, hogy az egészség esetleges veszélyeztetése nem játszhat
szerepet az összetéveszthetőség értékelése során. A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja nem tartalmaz ilyen
értelmű jelzést. Ezen cikk tárgya kizárólag a lajstromozás tilalma arra az esetre, ha az összetévesztés veszélye áll fenn
a lajstromozásra bejelentett védjegy és a már lajstromozott védjegy között.
A beavatkozó, aki az OHIM érveinek nagy részét osztja, hangsúlyozza, hogy a felperes által forgalmazott tablettákat átlátszó
műanyag csomagolásban, míg a beavatkozó által értékesített szemcseppet kis, pipettával ellátott tetejű üvegcsében forgalmazzák,
amint azt az alábbi ábrák mutatják:
Még ha a szóban forgó áruk ugyanolyan formájúak lennének is, a tényezők, amelyeket a Canon‑ítélet értelmében tekintetbe kell
venni hasonlóságuk mértékének értékelése során, egyértelműen mutatják, hogy nem hasonlóak, vagy legalábbis a hasonlóságnak
csak egészen csekély mértékét mutatják.
A tárgyalás során a beavatkozó az Elsőfokú Bíróság két, válaszbeadványa benyújtását követően kihirdetett ítéletére hivatkozott.
A T‑169/03. sz., Sergio Rossi kontra OHIM – Sissi Rossi (SISSI ROSSI) ügyben 2005. március 1‑jén hozott ítéletében (az EBHT‑ban
nem tették közzé) az Elsőfokú Bíróság úgy ítélte meg, hogy a női táskák és női cipők, noha bőrdíszműves‑termékek, nem tekinthetők
hasonlóaknak, mivel nem helyettesíthetik egymást, és nem versenytársai egymásnak. A T‑296/02. sz., Lidl Stiftung kontra OHIM
– REWE-Zentral (LINDENHOF) ügyben 2005. február 15‑én hozott ítéletében (EBHT 2005., II‑566. o.) az Elsőfokú Bíróság úgy ítélte
meg, hogy egyrészt a habzóbor, másrészt a sör, a koktélok és az ásványvíz nem hasonlóak, mivel ezeket a fogyasztók eltérő
körülmények között és más alkalmakkor fogyasztják.
Az OHIM‑mal szemben a beavatkozó az ütköző megjelöléseket nem tartja hasonlóaknak. Álláspontja szerint a Bíróság a C‑342/97. sz.
Lloyd Schuhfabrik Meyer ügyben 1999. június 22‑én hozott ítéletének (EBHT 1999., I‑3819. o.) 25. pontja értelmében különösen
a védjegy megkülönböztető és domináns elemeit kell tekintetbe venni. Márpedig az „ex” végződés nagyon gyakori minden típusú
védjegy és áru vonatkozásában, különösen a gyógyszerészet területén. Noha a fellebbezési tanács elismert „bizonyos hasonlóságot”,
amely az azonos betűk számából ered (nevezetesen a kezdő „a” és az „ex” végződésből), kiemelte az ARTEX megjelölés közepén
található „t” helyzete által keltett vizuális különbséget, és úgy vélte, hogy ez a különbség a szóban forgó megjelölésekhez
hasonlóan nagy hatást gyakorol arra, hogy a rövid megjelölések milyen vizuális benyomást keltenek.
Végül a beavatkozó úgy véli, hogy a védjegyjognak nem tárgya a betegek megóvása a helytelen alkalmazástól. Ez a felelősség
az OHIM‑tól különböző szerveket terheli. Ezenkívül egy olyan beteg intoxikációjára vonatkozó feltevés, aki egyszerre szenved
magas vérnyomásban és szemfertőzésben vagy ‑gyulladásban, és akinek mindkét szóban forgó szert felírták, abszurdnak tűnik,
mivel feltételezi, hogy a beteg hosszú időn keresztül összetéveszti a szemcseppet a tablettával. Márpedig egy, a magas vérnyomáshoz
hasonlóan viszonylag komoly bántalomban szenvedő beteg részéről különleges körültekintés várható el az általa szedett gyógyszerek
vonatkozásában.

Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében a korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján a megjelölés
nem részesülhet védjegyoltalomban, ha azt azon a területen, ahol a korábbi védjegy oltalom alatt áll, a fogyasztók összetéveszthetik
a korábbi védjeggyel való azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága
miatt. Az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció)
útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez. Egyébként a 40/94 rendelet 8. cikke (2) bekezdése a) pontja ii. alpontjának értelmében
korábbi védjegy az a tagállamban lajstromozott védjegy, amelynek bejelentési napja korábbi, mint a közösségi védjegybejelentés
bejelentési napja.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint összetéveszthetőséget okozhat az, ha a közönség azt hiheti, hogy a szóban forgó áruk
vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól, vagy adott esetben gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól
származnak, és ezt az összetéveszthetőséget átfogóan, a szóban forgó megjelöléseknek, illetőleg áruknak vagy szolgáltatásoknak
az érintett vásárlóközönség által történő érzékelése szerint, valamint az adott esetet jellemző minden tényező figyelembevételével
kell megítélni.
Ez az átfogó értékelés bizonyos kölcsönös függőséget tételez fel a figyelembe vett tényezők, különösen a védjegyek és a megjelölt
áruk vagy szolgáltatások hasonlósága között. Így a megjelölt áruk vagy szolgáltatások kisebb mértékű hasonlóságát ellensúlyozhatja
a védjegyek közötti hasonlóság magasabb foka, és fordítva (lásd a fent hivatkozott Canon‑ítélet 17. pontját és a fent hivatkozott
Lloyd Schuhfabrik Meyer ítélet 19. pontját).
A jelen ügyben az ARTEX korábbi védjegyeket Franciaországban, a Benelux‑államokban és Portugáliában lajstromozták, tehát ezek
alkotják a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében az érintett területet.
Ami az érintett vásárlóközönséget illeti, az OHIM a beavatkozóhoz hasonlóan úgy véli, hogy a jelen ügyben szóban forgó gyógyszereket
különböző szakorvosok írják fel. Ugyanakkor meg kell állapítani, hogy ezen gyógyszerek elég gyakran használatosak ahhoz, hogy
felírhassa őket általános orvos is.
Egyébként, mivel a felperes tablettáit, csakúgy mint a beavatkozó szemcseppjeit a betegek az otthonukban használják, ők, mint
végfogyasztók, ugyancsak részét képezik az érintett vásárlóközönségnek, csakúgy mint a gyógyszerészek, akik a gyógyszertárakban
e gyógyszereket árusítják.
Az érintett vásárlóközönség körébe tartoznak tehát úgy a gyógyászati ágazat szakemberei (szakorvosok, általános orvosok és
gyógyszerészek), mint, ellentétben a fellebbezési tanács álláspontjával, a betegek.
Az áruk összehasonlításával kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy az érintett áruk vagy szolgáltatások hasonlóságának
értékelésénél figyelembe kell venni az áruk vagy szolgáltatások kapcsolatát jellemző összes releváns tényezőt és különösen
az áruk vagy szolgáltatások természetét, rendeltetését, használatát, valamint versengő vagy kiegészítő voltukat (a fent hivatkozott
Canon‑ítélet 23. pontja).
A jelen ügyben, amint azt a felperes helyesen jegyzi meg, a szóban forgó áruk jellege azonos (gyógyszerészeti készítmények),
azonos a céljuk vagy rendeltetésük (humán egészségügyi problémák kezelése), azonos fogyasztóknak szánják őket (a gyógyászati
ágazat szakembereinek és a betegeknek), és azonos elosztó hálózaton keresztül forgalmazzák őket.
Ugyanakkor, amint azt az OHIM és a beavatkozó megállapítja, ezen áruk nem kiegészítő, és nem is versengő jellegűek. Tekintettel
a hasonlóság fentebb felsorolt elemeire, a szóban forgó áruk közötti különbség egyáltalában nem olyan, hogy önmagában kizárhatná
az összetéveszthetőséget.
Egyébiránt el kell utasítani a beavatkozó azon érvét, mely szerint azon áruk, amelyek alkalmazása különböző, nem hasonlók.
Ez a különbség a jelen ügyben nem képes elnyomni az érintett áruk jellegét és közös rendeltetését.
Ilyen körülmények között, mivel az áruk közötti hasonlóság elemei kihatnak a különbözőség elemeire, azt a következtetést kell
levonni, hogy amint azt a fellebbezési tanács megtámadott határozatában helyesen megállapította, a szóban forgó áruk között
fennáll bizonyos mértékű hasonlóság.
A megjelölések összehasonlításáról szólva emlékeztetni kell arra, amint az az állandó ítélkezési gyakorlatból is következik,
hogy az összetéveszthetőség átfogó mérlegelésénél az ütköző megjelölések vizuális, hangzásbeli és fogalmi hasonlóságát illetően
a megjelölések által keltett együttes benyomást kell alapul venni, különösen a megkülönböztető és domináns jegyeik figyelembevételével
(lásd az Elsőfokú Bíróság T‑292/01. sz., Phillips‑Van Heusen kontra OHIM–Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS) ügyben
2003. október 14‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑4335. o.] 47. pontját és a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Egyedül a beavatkozó véli úgy, hogy az ALREX és ARTEX megjelölések nem hasonlóak. Azt hangsúlyozza többek között, hogy az
„ex” végződés gyakori mindenféle védjegy vonatkozásában, különösen a gyógyszerészet területén.
Ugyanakkor, amint azt a felszólalási osztály megállapította, mindkét megjelölés egyetlen, ötbetűs szóból áll. Köztük az egyetlen
különbség az, hogy az egyikben „t” betű található az „r” és „e” betű között, a másikban pedig „l” az „a” és „r” között. E
különbségen túl az öt betűből négy megegyezik, és azonos sorrendben helyezkednek el: „arex”. A megjelölések közötti vizuális
hasonlóság tehát magasfokú.
Hangzásbeli síkon a két megjelölésnek ugyancsak azonos a szerkezete: mindkettő két szótagból áll, amelyekből az első két betűt
tartalmaz, a második pedig hármat. Mindkét megjelölés „a” hanggal kezdődik, és az „ex” utótagra végződik. Ezen túl mindkét
megjelölés második és harmadik betűje mássalhangzó, amelyekből egy (az „r”) azonos.
Végezetül, fogalmi síkon, noha az OHIM a tárgyalás során arra hivatkozott, hogy a szakemberek az ARTEX megjelölést az „artère”
(artéria) francia szóval fogják kapcsolatba hozni, amit a felszólalási osztály egyébiránt nem talált elegendőnek a megjelölések
közötti vizuális és hangzásbeli hasonlóságok elhárítására, erre azt kell válaszolni egyrészt, még ha feltételezzük is, hogy
ez az eset áll fenn, hogy amint az a fenti 45. és 46. pontban bemutatásra került, az érintett vásárlóközönséget nem kizárólag
szakemberek alkotják, másrészt pedig az érintett terület, vagyis a Benelux‑államok, Potugália és Franciaország nem kizárólag
francia nyelvű.
Ilyen körülmények között azt a megtámadott határozatban foglalt állásponttal ellentétes következtetést kell levonni, hogy
az ütköző megjelölések között magasfokú hasonlóság áll fenn.
Ennélfogva, tekintettel egyrészt a szóban forgó megjelölések közötti hasonlóság magas fokára, másrészt az érintett áruk közötti
hasonlóság fokára, a köztük fennálló különbségek nem elegendőek ahhoz, hogy elhárítsák az érintett közönség észlelése során
felmerülő összetéveszthetőséget.
A fentiek fényében az Elsőfokú Bíróság úgy véli, hogy fennáll annak a veszélye, hogy a közönség azt hiszi, hogy a szóban forgó
áruk vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól, vagy gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól származnak.
Végezetül, az összetévesztés veszélyének fennállását megerősíti még az a tény is, hogy az érintett vásárlóközönségnek ritkán
adódik lehetősége a különböző védjegyeket közvetlenül összehasonlítani, így kénytelen az azokról alkotott, tökéletlen emlékképekre
hagyatkozni (lásd a fent hivatkozott Lloyd Schuhfabrik Meyer ítélet 26. pontját és az Elsőfokú Bíróság T‑115/03. sz., Samar
kontra OHIM – Grotto [GAS STATION] ügyben 2004. július 13‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑2942. o.] 37. pontját.)
Ebből kifolyólag azt a következtetést kell levonni, hogy a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében fennáll
az összetévesztés veszélye az ALREX és ARTEX védjegyek között.
A fentiekből együttesen következik, hogy a felperes kifogásainak, amelyek annak megállapítására irányultak, hogy a fellebbezési
tanács megsértette a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontját, helyt kell adni. Következésképpen a megtámadott
határozatot hatályon kívül kell helyezni.

A költségekről
Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 87. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére,
ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel az OHIM pervesztes lett, a felperesnél felmerült költségek viselésére kell kötelezni
ez utóbbi kérelmeinek megfelelően. Mivel a felperes nem kérte, hogy a beavatkozót kötelezzék a költségek viselésére, el kell
rendelni, hogy a beavatkozó viselje a saját részéről felmerült költségeket.
A fenti indokok alapján,
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (első tanács)
a következőképpen határozott :
1)
Az Elsőfokú Bíróság hatályon kívül helyezi a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)
harmadik fellebbezési tanácsának 2003. február 5‑i (R 370/2002–3. sz. ügy) határozatát.
2)
Az OHIM maga viseli saját költségeit, valamint a felperesnél felmerült költségeket.
3)
A beavatkozó maga viseli saját költségeit.
Cooke
García‑Valdecasas
Trstenjak
Kihirdetve Luxembourgban, a 2005. november 17‑i nyilvános ülésen.
E. Coulon

García‑Valdecasas
hivatalvezető

elnök
*
Az eljárás nyelve: holland.