CELEX: 62003CJ0436
Talan om ogiltigförklaring
Förordning (EG) nr 1435/2003
Europeisk kooperativ förening (SCE)
Val av rättslig grund
Artikel 95 EG
Artikel 308 EG

1       Europaparlamentet har yrkat ogiltigförklaring av rådets förordning (EG) nr 1435/2003 av den 22 juli 2003 om stadga för europeiska
kooperativa föreningar (SCE‑föreningar) (nedan kallad den omtvistade förordningen).

Tillämpliga bestämmelser
2       Den omtvistade förordningen antogs med stöd av artikel 308 EG. Genom förordningen inrättas en enda stadga, som gäller för
europeiska kooperativa föreningar (SCE) i syfte att bland annat undanröja hindren för gränsöverskridande samarbete mellan
bolag samtidigt som hänsyn tas till kooperativens specifika karaktär.
3       I skäl 2 i den omtvistade förordningen föreskrivs följande:
”Genomförandet av den inre marknaden och de förbättringar den medför i den ekonomiska och sociala situationen i hela gemenskapen
innebär inte bara att handelshinder bör undanröjas utan även att produktionsstrukturerna bör anpassas till gemenskapsdimensionen.
Därför är det väsentligt att alla slags företag vars affärsverksamhet inte är begränsad enbart till att tillgodose lokala
behov skall kunna planera och genomföra omorganisationen av sin affärsverksamhet på gemenskapsnivå.”
4       I skälen 11–14 föreskrivs följande:
”(11)Gränsöverskridande samarbete mellan kooperativ inom gemenskapen försvåras för närvarande av juridiska och administrativa
problem, som bör undanröjas på en gränslös marknad.
(12)      Inrättandet av en europeisk rättslig form för kooperativ som är grundad på gemensamma principer men som tar hänsyn till deras
specifika karaktär, bör göra det möjligt för dem att agera utanför de egna nationella gränserna på hela eller delar av gemenskapens
territorium.
(13)      Huvudsyftet med denna förordning är att en SCE-förening skall kunna inrättas av fysiska personer bosatta i olika medlemsstater
eller av rättsliga enheter som är etablerade i enlighet med olika medlemsstaters lagstiftning. Den kommer även att göra det
möjligt att inrätta en SCE-förening genom fusion av två befintliga kooperativ, eller genom omvandling av ett nationellt kooperativ
till den nya formen utan att det först avvecklas, om det kooperativet har sitt säte och huvudkontor i en medlemsstat och en
driftsenhet eller ett dotterföretag i en annan medlemsstat.
(14)      Med tanke på SCE-föreningens särskilda gemenskapskaraktär påverkar inte den genom denna förordning antagna ordningen med ”faktiskt
säte” för SCE-föreningar medlemsstaternas lagstiftning och föregriper inte de val som skall göras i andra gemenskapstexter
om bolagsrätt.”
5       Den omtvistade förordningen innehåller bland annat bestämmelser om bildande av en SCE-förening (artikel 2) och om dess minimikapital
(artikel 3) och dess stadgar (artikel 5). Enligt artikel 1.5 i den omtvistade förordningen skall en SCE-förening ha status
som juridisk person.
6       I artikel 6 i den omtvistade förordningen föreskrivs följande:
”En SCE-förenings säte skall vara beläget inom gemenskapen i samma medlemsstat som huvudkontoret. En medlemsstat får dessutom
föreskriva att SCE-föreningar som är registrerade inom dess territorium skall vara skyldiga att förlägga huvudkontoret och
sätet till samma plats.”
7       I artikel 7 i den omtvistade förordningen behandlas flyttning av en SCE-förenings säte, vilken kan ske utan att föreningen
förlorar sin status som juridisk person:
”1. En SCE-förenings säte får flyttas till en annan medlemsstat i enlighet med punkterna 2–16. En sådan flyttning skall inte
medföra vare sig föreningens avveckling eller bildandet av en ny juridisk person.”
8       I artikel 8.1 i den omtvistade förordningen föreskrivs följande:
”En SCE-förening skall regleras
a)      av bestämmelserna i denna förordning,
b)      om denna förordning uttryckligen tillåter det, av bestämmelserna i föreningens stadgar,
c)      beträffande frågor som inte regleras i denna förordning eller – om en fråga endast delvis regleras i den – beträffande de
aspekter som inte omfattas av denna förordning, av
i)      den lagstiftning som har antagits av medlemsstaterna för att genomföra gemenskapsåtgärder som specifikt avser SCE-föreningar,
ii)      den lagstiftning i medlemsstaterna som skulle gälla för ett kooperativ bildat i överensstämmelse med lagstiftningen i den
medlemsstat där SCE-föreningen har sitt säte,
iii)  bestämmelserna i föreningens stadgar på samma villkor som för ett kooperativ bildat i överensstämmelse med lagstiftningen
i den medlemsstat där SCE-föreningen har sitt säte.”
9       Slutligen tillåts enligt den omtvistade förordningen gränsöverskridande fusioner av SCE-föreningar (artikel 2.1 fjärde strecksatsen
och artiklarna 19–34 i den omtvistade förordningen).

Lagstiftningsförfarandet som ledde till antagandet av den omtvistade förordningen
10     Europeiska gemenskapernas kommission lade fram sitt ursprungliga förslag avseende SCE-föreningar till Europeiska unionens
råd den 6 mars 1992 (EGT C 99, s. 14). Förslaget grundade sig på artikel 100 A i EG-fördraget (nu artikel 95 EG i ändrad lydelse).
11     Efter ändringar i fördragen genom Maastricht- och Amsterdamfördragen anpassades den rättsliga grunden för detta förslag till
förordning för att uppfylla kraven enligt artikel 95 EG. Parlamentet bekräftade denna rättsliga grund i sitt yttrande.
12     Diskussioner i rådet ledde till att denna rättsliga grund ändrades på så sätt att artikel 95 EG ersattes av artikel 308 EG.
Rådet beslutade till följd av denna ändring att på nytt rådfråga parlamentet.
13     Genom ett yttrande av den 14 maj 2003 begärde parlamentet att artikel 95 EG skulle behållas som rättslig grund. Kommissionen
uttalade stöd för denna uppfattning då den yttrade sig över parlamentets ändringar.
14     Den 22 juli 2003 antog rådet formellt den omtvistade förordningen och bekräftade valet av artikel 308 EG som rättslig grund.

Parternas yrkanden och förfarandet vid domstolen
15     Parlamentet har yrkat att domstolen skall
–       ogiltigförklara den omtvistade förordningen,
–       låta rättsverkningarna av förordningen kvarstå till dess att nya bestämmelser på området, vilka antagits inom rimlig tid och
på en korrekt rättslig grund, träder i kraft,
–       förplikta rådet att ersätta rättegångskostnaderna.
16     Rådet har yrkat att domstolen skall
–       ogilla talan,
–       förplikta parlamentet att ersätta rättegångskostnaderna.
17     Genom beslut av domstolens ordförande den 9 mars 2004 tilläts kommissionen intervenera till stöd för parlamentets yrkanden.
Genom samma beslut tilläts Konungariket Spanien och Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland intervenera till stöd
för rådets yrkanden.

Talan

Parternas argument
18     Som enda grund till stöd för sin talan har parlamentet anfört att artikel 308 EG felaktigt valts som rättslig grund för den
omtvistade förordningen. Enligt parlamentet utgör artikel 95 EG korrekt rättslig grund.
19     Parlamentet har härvid erinrat om att olikheterna i bolagsrätten i medlemsstaterna hindrar de kooperativa föreningarnas verksamhet,
bland annat i fråga om flyttning av deras säte och gränsöverskridande fusioner.
20     Parlamentet anser vidare att en förordning mycket väl kan ha artikel 95 EG som rättslig grund. Tillnärmningen av medlemsstaternas
lagstiftning kan nämligen även genomföras genom att de nationella lagstiftningarna kompletteras genom bildandet av europeiska
rättsliga former. Vad gäller SCE-föreningar är en tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftningar nödvändig för bildandet
och förvaltningen av transeuropeiska kooperativ.
21     Parlamentet har tillagt att begreppet ”tillnärmning” i artikel 95 EG inte endast omfattar åtgärder som syftar till att undanröja
de hinder som följer av olikheterna mellan de olika nationella rättsordningarna utan även åtgärder som är avsedda att gå utöver
de nationella rättsordningarnas territoriella gränser i den omfattning som är nödvändig för upprättandet av den inre marknaden
och dess funktion.
22     Parlamentet har bestritt rådets argument att en tillnärmningsåtgärd med nödvändighet innebär att de nationella bestämmelserna
helt eller delvis ersätts. Domstolen har för övrigt medgett att den överensstämmelse som eftersträvas enligt artikel 95 EG
kan uppnås även om det saknas lagstiftning på ett visst område i vissa medlemsstater (dom av den 9 oktober 2001 i mål C-377/98,
Nederländerna mot parlamentet och rådet, REG 2001, s. I-7079, punkt 15).
23     Detsamma gäller rådets uppfattning att en förutsättning för tillnärmning av lagstiftningar är att en medlemsstat är behörig
att anta bestämmelser på området med samma verkningar som en tillnärmning. Enligt parlamentet kan detta villkor inte härledas
ur artikel 95 EG, särskilt eftersom en medlemsstat inte själv kan åstadkomma ett resultat som är identiskt med en tillnärmning
av lagstiftningar.
24     Parlamentet har vidare betonat att artikel 308 EG inte utgör en korrekt rättslig grund för antagandet av den omtvistade förordningen,
eftersom det för att denna bestämmelse skall kunna tillämpas bland annat krävs att det i EG-fördraget inte föreskrivs någon
särskild behörighet att agera för att uppnå det eftersträvade målet. Så är inte fallet i förevarande mål.
25     Bildandet av en europeisk kooperativ förening kan inte jämställas med skapandet av en ny rättighet som existerar vid sidan
av nationella rättigheter, vilket är fallet på det immaterialrättsliga området (se bland annat rådets förordning (EG) nr 40/94
av den 20 december 1993 om gemenskapsvarumärken (EGT L 11, 1994, s. 1; svensk specialutgåva, område 17, volym 2, s. 3) och
rådets förordning (EG) nr 2100/94 av den 27 juli 1994 om gemenskapens växtförädlarrätt (EGT L 227, s. 1; svensk specialutgåva,
område 3, volym 60, s. 196). Parlamentet har vidare påpekat att det enligt dessa förordningar, som grundar sig på artikel
308 EG, har inrättats gemenskapsrättsliga administrativa organ som har ställning som juridisk person och som är självständiga
i ekonomiskt och administrativt hänseende, vilket inte är fallet med den omtvistade förordningen.
26     En europeisk kooperativ förening är nämligen inte en ny bolagsform som är fristående från medlemsstaternas lagstiftningar,
då rådet genom den omtvistade förordningen inte har inrättat en uttömmande organisation för denna bolagsform utan har nöjt
sig med att reglera strukturen för densamma genom att systematiskt hänvisa till den lagstiftning som är tillämplig i den medlemsstat
där föreningen har sitt säte.
27     Den uppfattning som kommissionen, vilken är intervenient i målet, har gjort gällande är identisk med parlamentets uppfattning.
Även kommissionen har gjort gällande att en vidsträckt tolkning skall göras av begreppet ”tillnärmning” i artikel 95 EG.
28     Enligt kommissionen syftar den omtvistade förordningen till att förbättra villkoren för upprättandet av den inre marknaden
och dess funktion, genom att bidra till avskaffandet av hinder för friheten att tillhandahålla tjänster genom inrättandet
av en europeisk rättslig form, som gör det möjligt för kooperativa föreningar att bedriva verksamhet utanför sina nationella
gränser. I förevarande fall kompletterar den särskilda gemenskapsrättsliga stadgan för europeiska kooperativa föreningar de
olika nationella stadgorna för kooperativ, i syfte att underlätta utvecklingen av deras gränsöverskridande verksamhet.
29     Rådet anser för sin del att den omtvistade förordningen skapar en ny rättslig form med en europeisk dimension, vid sidan av
kooperativa föreningar enligt nationell rätt.
30     Rådet har tillagt att endast den omständigheten att en gemenskapsrättsakt syftar till upprättandet av den inre marknaden och
dess funktion inte räcker för att artikel 95 EG skall anses utgöra nödvändig rättslig grund. I artikel 14 EG anges att artikel
95 endast är en bestämmelse bland andra för att förverkliga den inre marknaden.
31     För att en rättsakt skall kunna grunda sig på artikel 95 EG måste den medföra en tillnärmning av de nationella lagstiftningarna
och syfta till att avskaffa de hinder som de nationella bestämmelsernas olikheter och/eller begränsade territoriella verkningar
innebär för förverkligandet av målen med fördraget.
32     Rådet har gjort gällande att en harmoniseringsåtgärd med nödvändighet måste leda till ett resultat som skulle ha varit möjligt
att uppnå genom att varje medlemsstat samtidigt antar identisk lagstiftning. I förevarande fall var emellertid inte någon
medlemsstat själv behörig att upprätta en sådan stadga som den som avses i den omtvistade förordningen.
33     Eftersom det inte heller fanns någon annan användbar bestämmelse var det således endast artikel 308 EG som kunde utgöra rättslig
grund till nämnda förordning.
34     Även Konungariket Spanien och Förenade kungarikets regering, som är intervenienter i målet, anser att den europeiska kooperativa
föreningen är en ny rättslig form. Den omtvistade förordningen borde således ha antagits med stöd av artikel 308 EG.

Domstolens bedömning
35     Det är mot bakgrund av en rättsakts innehåll och huvudsakliga syfte som den lämpliga rättsliga grunden skall fastställas på
vilken rättsakten skall antas (se bland annat dom av den 17 mars 1993 i mål C-155/91, kommissionen mot rådet, REG 1993, s.
I-939, punkterna 19–21, svensk specialutgåva, tillägg s. 67, och domen i det ovannämnda målet Nederländerna mot parlamentet
och rådet, punkt 27).
36     Artikel 308 EG kan endast användas som rättslig grund för en rättsakt när gemenskapens institutioner inte i någon annan bestämmelse
i fördraget ges den behörighet som är nödvändig för att anta rättsakten (se dom av den 26 mars 1987 i mål 45/86, kommissionen
mot rådet, REG 1987, s. 1493, punkt 13, svensk specialutgåva, område 9, s. 55, och av den 13 juli 1995 i mål C-350/92, Spanien
mot rådet, REG 1995, s. I-1985, punkt 26).
37     Domstolen har således redan funnit att gemenskapen med stöd av artikel 308 EG kan införa nya immaterialrättsliga rättigheter
som har företräde framför rättigheter enligt nationell rätt (se yttrande 1/94 av den 15 november 1994, REG 1994, s. I‑5267,
punkt 59, och domarna i de ovannämnda målen Spanien mot rådet, punkterna 23 och 27, och Nederländerna mot parlamentet och
rådet, punkt 24). Artikel 308 EG kan däremot inte användas som rättslig grund då det i den ifrågavarande gemenskapsrättsakten
inte föreskrivs att en ny rätt till skydd skapas på gemenskapsnivå utan endast innebär en harmonisering av de bestämmelser
som föreskrivs i medlemsstaternas lagstiftningar för att ge och skydda nämnda rättighet (domen i det ovannämnda målet Nederländerna
mot parlamentet och rådet, punkt 25).
38     Vad beträffar artikel 95 EG ges gemenskapslagstiftaren i denna bestämmelse behörighet att anta åtgärder som syftar till att
förbättra villkoren för upprättandet av den inre marknaden och dess funktion. Åtgärderna skall rent faktiskt ha detta syfte
genom att bidra till att undanröja hinder för de ekonomiska friheter som garanteras i fördraget, däribland etableringsfriheten
(se bland annat dom av den 5 oktober 2000 i mål C-376/98, Tyskland mot parlamentet och rådet, REG 2000, s. I-8419, punkterna
83, 84 och 95, och av den 10 december 2002 i mål C-491/01, British American Tobacco (Investments) och Imperial Tobacco, REG
2002, s. I‑11453, punkt 60).
39     Artikel 95 EG kan även användas som rättslig grund för att förebygga att framtida handelshinder uppstår till följd av en olikartad
utveckling av nationell lagstiftning. Det måste emellertid vara sannolikt att sådana hinder kan komma att uppstå, och åtgärden
i fråga måste ha till syfte att förebygga dem (se, för ett liknande resonemang, domarna i de ovannämnda målen Spanien mot
rådet, punkt 35, Tyskland mot parlamentet och rådet, punkt 86, Nederländerna mot parlamentet och rådet, punkt 15, samt American
Tobacco (Investments) och Imperial Tobacco, punkt 61).
40     I förevarande mål följer det av den omtvistade förordningens innehåll och syfte att avsikten med förordningen är att inrätta
en ny rättslig form utöver de nationella formerna för kooperativa föreningar, vilket för övrigt framgår av skälen 12 och 14
i den omtvistade förordningen. Enligt dessa skäl skall europeiska kooperativa föreningar anses utgöra en europeisk rättslig
form av kooperativa föreningar, vilken är av särskild gemenskapskaraktär.
41     Den rättsliga formen för europeiska kooperativa föreningar regleras enligt artikel 8.1 a i den omtvistade förordningen huvudsakligen
i denna förordning. I artikel 8.1 b i förordningen föreskrivs att en europeisk kooperativ förening även kan regleras, om den
omtvistade förordningen uttryckligen tillåter det, av bestämmelserna i föreningens stadgar. Endast i andra hand, beträffande
frågor som inte regleras i denna förordning eller i stadgarna för den europeiska kooperativa föreningen, hänvisas det i artikel
8.1 c i nämnda förordning bland annat till lagstiftningen i den medlemsstat där den europeiska kooperativa föreningen har
sitt säte.
42     Dessutom gäller de villkor för bildande av en europeisk kooperativ förening som anges i artikel 2 i den omtvistade förordningen
endast för en sådan förening. Även möjligheten för en europeisk kooperativ förening enligt artikel 7 i den omtvistade förordningen
att flytta sitt säte till en annan medlemsstat, utan att en sådan flyttning medför att föreningen avvecklas eller att en ny
juridisk person bildas, gäller specifikt för denna.
43     Slutligen framgår det av bestämmelserna i artikel 9 i den omtvistade förordningen, enligt vilka en europeisk kooperativ förening
i varje medlemsstat skall behandlas som ett kooperativ bildat i överensstämmelse med lagstiftningen i den medlemsstat där
SCE-föreningen har sitt säte, att formen för europeiska kooperativa föreningar existerar vid sidan av formen för kooperativa
föreningar enligt nationell rätt.
44     Under dessa omständigheter kan den omtvistade förordningen, i vilken de olika nationella existerande lagstiftningarna har
lämnats oförändrade, inte anses ha till syfte att tillnärma medlemsstaternas lagstiftningar om kooperativa föreningar, utan
att skapa en ny form av kooperativ förening utöver de nationella formerna.
45     Den omständigheten att samtliga bestämmelser som gäller för europeiska kooperativa föreningar inte har fastställts på ett
uttömmande sätt i den omtvistade förordningen och att det i förordningen hänvisas till vissa punkter i lagstiftningen i den
medlemsstat i vilken den europeiska kooperativa föreningen har sitt säte föranleder ingen annan bedömning, eftersom dessa
hänvisningar, såsom har påpekats ovan, är av andrahandskaraktär.
46     Av det anförda följer att artikel 95 EG inte kan utgöra en korrekt rättslig grund för antagandet av den omtvistade förordningen,
vilken med rätta antogs med stöd av artikel 308 EG.
47     Talan kan inte bifallas på den enda åberopade grunden och skall således ogillas.

Rättegångskostnader
48     Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Rådet har yrkat att parlamentet skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom parlamentet har tappat målet,
skall rådets yrkande bifallas. Enligt artikel 69.4 i samma förordning skall Konungariket Spanien, Förenade kungariket och
kommissionen, som har intervenerat i målet, bära sina rättegångskostnader.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (stora avdelningen) följande:
1)
Talan ogillas.
2)
Europaparlamentet skall ersätta rättegångskostnaderna.
3)
Konungariket Spanien, Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland samt Europeiska gemenskapernas kommission skall
bära sina rättegångskostnader.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: franska