CELEX: 62008CJ0299
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Direktyva 2004/18/EB
Viešojo pirkimo sutarčių sudarymo tvarka
Nacionalinės teisės nuostatos, numatančios vieną procedūrą poreikių apibrėžimo sutarčiai ir vėlesnei vykdymo sutarčiai sudaryti
Suderinamumas su šia direktyva

Ieškinyje Europos Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad priimdama ir palikdama galioti 2006 m. rugpjūčio 1 d. Dekretu Nr. 2006-975 (JORF, 2006 m. rugpjūčio 4 d., p. 11627) patvirtinto Viešųjų pirkimų kodekso 73 ir 74-IV straipsnius, kiek šiomis nuostatomis numatoma poreikių apibrėžimo sutarčių (pranc. k.
marchés de définition
) sudarymo procedūra, pagal kurią perkančioji organizacija gali vėliau sudaryti (paslaugų, prekių ar darbų) vykdymo sutartį (pranc. k.
marché d’exécution
) su vienu iš pradinių poreikių apibrėžimo sutarčių laimėtojų, nesurengdama naujo varžymosi arba vien surengdama varžymąsi tik tarp šių laimėtojų, Prancūzijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (
OL L 134, 2004, p. 114
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 132) 2, 28 ir 31 straipsnius.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
Direktyvos 2004/18 3 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„Šios [nacionalinių procedūrų sudarant pirkimo sutartis] derinimo [Bendrijos lygiu] nuostatos turėtų kiek įmanoma atitikti dabartinę valstybių narių tvarką ir praktiką.“
Šios direktyvos 2 straipsnyje numatyta:
„Perkančiosios organizacijos ūkio subjektams taiko vienodas sąlygas, jų nediskriminuoja ir veikia skaidriai.“
Pagal tos pačios direktyvos 28 straipsnį:
„Sudarydamos viešojo pirkimo sutartis, perkančiosios organizacijos taiko nacionalines procedūras, pritaikytas šiai direktyvai.
Jos sudaro tokias viešojo pirkimo sutartis atvirų arba ribotų konkursų būdu. Esant ypatingoms aplinkybėms, aiškiai apibrėžtoms 29 straipsnyje, perkančiosios organizacijos gali sudaryti viešojo pirkimo sutartis konkurencinio dialogo būdu. Tam tikrais atvejais ir esant aplinkybėms, aiškiai apibrėžtoms 30 ir 31 straipsniuose, jos gali taikyti derybų procedūrą, tiek skelbdamos, tiek ir neskelbdamos skelbimo apie pirkimą.“
Direktyvos 2004/18 29 straipsnyje „Konkurencinis dialogas“ teigiama:
„1.   Ypač sudėtingų sutarčių atveju valstybės narės gali numatyti, kad kai perkančiosios organizacijos mano jog, jų nuomone, neįmanoma sudaryti sutarties atviro arba riboto konkurso būdu, tai jos, remdamosi šiuo straipsniu, galėtų taikyti konkurencinį dialogą.
[Viešojo pirkimo] sutartis sudaroma taikant tiktai ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo sutarties sudarymo kriterijų.
2.   Perkančiosios organizacijos paskelbia skelbimą apie pirkimą, jame nurodydamos savo poreikius ir reikalavimus, juos apibrėždamos tokiame skelbime ir (arba) aprašomajame dokumente.
3.   Perkančiosios organizacijos su kandidatais, atrinktais 44–52 straipsniuose pateiktų atitinkamų nuostatų nustatyta tvarka, pradeda dialogą, kurio tikslas nustatyti bei apibrėžti priemones, geriausiai atitinkančias perkančiųjų organizacijų poreikius. Su tokio dialogo metu pasirinktais kandidatais jos gali aptarti visus sutarties aspektus.
Dialogo metu perkančiosios organizacijos dalyviams užtikrina vienodas sąlygas. Jie neturi būti diskriminuojami ypač suteikiant informaciją, kad vieni dalyviai neįgytų pranašumo kitų atžvilgiu.
Perkančiosios organizacijos negali be dialoge dalyvaujančio kandidato sutikimo atskleisti kitiems dalyviams jo/jos siūlomų sprendimų arba kitos pateiktos konfidencialios informacijos.
4.   Perkančiosios organizacijos gali numatyti, kad procedūra vyktų viena po kitos sekančiomis pakopomis, kad būtų galima, taikant skelbime apie pirkimą ar aprašomajame dokumente nustatytus kriterijus, sumažinti dialogo metu aptartinų sprendimų skaičių. Skelbime apie pirkimą arba aprašomajame dokumente turi būti nurodyta, kad gali būti pasinaudota šia galimybe.
5.   Perkančioji organizacija tęsia tokį dialogą iki tol, kol ji gali priimti sprendimą arba sprendimus, kurie atitinka jos poreikius, jei reikia, prieš tai juos palyginusi.
6.   Perkančiosios organizacijos, paskelbusios, kad dialogas yra baigtas ir apie tai pranešusios dalyviams, prašo jų pateikti galutinius pasiūlymus, kurie remtųsi sprendimu arba sprendimais, pateiktais ir smulkiai apibūdintais dialogo metu. Šiuose pasiūlymuose turi būti visi projektui įvykdyti reikalingi ir reikalaujami elementai.
Perkančiajai organizacijai pareikalavus, šie pasiūlymai gali būti paaiškinti, smulkiai apibūdinti ir patikslinti. Tačiau toks paaiškinimas, smulkus apibūdinimas ir patikslinimas arba papildoma informacija negali pakeisti pagrindinių pasiūlymo ar kvietimo pateikti pasiūlymą aspektų, kurių pakeitimai, tikėtina, galėtų apriboti arba iškreipti konkurenciją arba turėti diskriminacinį poveikį.
7.   Perkančiosios organizacijos įvertina gautus pasiūlymus, remdamosi kriterijais sutarčiai sudaryti, kurie nurodyti skelbime apie pirkimą arba aprašomajame dokumente, ir pasirenka ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą 53 straipsnyje nustatyta tvarka.
Perkančiajai organizacijai paprašius, dalyvis, kuris yra įvertintas kaip pateikęs ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą, turi patikslinti pasiūlymo aspektus arba patvirtinti pasiūlyme esančius įsipareigojimus, su sąlyga, kad dėl to nebus pakeisti esminiai pasiūlymo ar kvietimo pateikti pasiūlymą aspektai, ir tai nesukels pavojaus iškraipyti konkurenciją ar nesąlygos diskriminacijos.
8.   Perkančiosios organizacijos gali nustatyti prizus arba mokėjimus dialogo dalyviams.“
Minėtos direktyvos 31 straipsnyje numatyta:
„Perkančiosios organizacijos gali sudaryti [viešojo pirkimo] sutartis <…> derybų būdu, iš anksto neskelbdamos skelbimo apie pirkimą, tokiais atvejais:
<…>
3)
kai atitinkama viešojo paslaugų pirkimo sutartis sudaroma po projekto konkurso ir, laikantis taikytinų taisyklių, turi būti sudaryta su to konkurso laimėtoju ar vienu iš laimėtojų; pastaruoju atveju visi laimėtojai kviečiami dalyvauti derybose;
<…>“
Tos pačios direktyvos 80 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa suformuluota taip:
„Valstybės narės ne vėliau kaip iki 2006 m. sausio 31 d. priima įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus, kad būtų laikomasi šios direktyvos. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.“
Nacionalinės teisės aktai
2004 m. sausio 7 d. Dekretu Nr. 2004-15 (JORF, 2004 m. sausio 8 d., p. 703) patvirtinto ir 2004 m. sausio 10 d. įsigaliojusio Viešųjų pirkimų kodekso 73 straipsnio trečiojoje pastraipoje buvo numatyta:
„Pagal vieną procedūrą sudarius kelias to paties dalyko ir vienu metu vykdytinas poreikių apibrėžimo sutartis, galima nesurengus naujo varžymosi paslaugų vykdymą pavesti pasirinkto sprendinio autoriui. Šiuo atveju apskaičiuojant paslaugų kainą, kuri turi būti palyginta su ribinėmis vertėmis, atsižvelgiama į apibrėžimo tyrimų kainą ir į numatomą vykdymo sutarties kainą.“
Viešųjų pirkimų kodekse, priimtame Dekretu Nr. 2006–975 ir įsigaliojusiame 2006 m. rugsėjo 1 d., įtvirtintos šios nuostatos:
„
73 straipsnis
Kai perkančioji organizacija negali nustatyti siektinų tikslų ir rezultatų, naudotinų techninių priemonių ir personalo bei materialinių išteklių, ji gali pasinaudoti poreikių apibrėžimo sutarčių procedūra.
Šių sutarčių paskirtis – ištirti vėlesnės pirkimo sutarties parengimo galimybes bei sąlygas, prireikus parengiant maketą ar parodomąjį pavyzdį. Jos taip pat turi leisti įvertinti paslaugų kainos lygį, jos nustatymo tvarką bei numatyti įvairius paslaugų vykdymo etapus.
Sudarius kelias to paties dalyko ir vienu metu vykdytinas poreikių apibrėžimo sutartis, tos pačios procedūros eigoje ir surengus varžymąsi vien tarp apibrėžimo sutarčių laimėtojų paslaugas vykdyti pavedama laikantis tokių nuostatų:
1)
viešame kvietime teikti paraiškas apibrėžiamas vienu metu sudaromų apibrėžimo sutarčių dalykas ir vėlesnės vykdymo sutarties dalykas;
2)
viešame kvietime teikti paraiškas apibrėžiami kandidatų atrankos kriterijai. Šiais kriterijais atsižvelgiama į gebėjimus ir kompetenciją, kurių reikalaujama iš kandidatų tiek apibrėžimo sutarties, tiek vėlesnės vykdymo sutarties atžvilgiu;
3)
viešame kvietime teikti paraiškas apibrėžiami vienu metu sudaromų poreikių apibrėžimo sutarčių pasiūlymų atrankos kriterijai ir vėlesnės vykdymo sutarties pasiūlymų atrankos kriterijai;
4)
apskaičiuojant paslaugų kainą, kuri turi būti palyginta su ribinėmis vertėmis, atsižvelgiama į apibrėžimo tyrimų kainą ir į numatomą vykdymo sutarties kainą;
5)
vienu metu pagal šią procedūrą sudaromų poreikių apibrėžimo sutarčių negali būti mažiau kaip trys su sąlyga, kad yra pakankamas kandidatų skaičius.
Sutarties ar preliminaraus susitarimo laimėtojas nustatomas viešųjų pirkimų konkurso komiteto (vietos valdžios institucijų atveju) arba gavus jo nuomonę (valstybės, viešųjų sveikatos įstaigų arba socialinės ar medicininės ir socialinės paskirties įstaigų atveju).“
„
74 straipsnis
<…>
IV.   Sudarius kelias to paties dalyko ir vienu metu vykdytinas poreikių apibrėžimo sutartis, tos pačios procedūros eigoje statinio projekto ir statybų vadovo sutartis arba preliminarusis susitarimas gali būti sudarytas pakvietus varžytis vien apibrėžimo sutarčių laimėtojus, laikantis 73 straipsnio trečiosios pastraipos sąlygų.
<…>“
Ikiteisminė procedūra
2004 m. spalio 18 d. laišku Komisija įteikė Prancūzijos Respublikai pirmąjį oficialų pranešimą, kuriame nurodyti Dekretu Nr. 2004-15 patvirtintos redakcijos Viešųjų pirkimų kodekso 73 ir 74-III straipsniai. Kadangi šios nuostatos buvo pakeistos Dekretu Nr. 2006-975, Komisija 2006 m. gruodžio 15 d. pateikė šiai valstybei narei papildomą oficialų pranešimą.
Kadangi gauti valstybės narės atsakymai Komisijos netenkino, ji 2007 m. birželio 29 d. Prancūzijos Respublikai išsiuntė pagrįstą nuomonę, nurodydama per du mėnesius nuo jos gavimo imtis reikiamų priemonių, kad į šią nuomonę būtų tinkamai atsižvelgta.
Manydama, kad šios valstybės narės atsakymai į pagrįstą nuomonę yra nepatenkinami, Komisija nusprendė pareikšti šį ieškinį.
Dėl ieškinio
Šalių argumentai
Komisija teigia, kad Dekretu Nr. 2006–975 patvirtinto Viešųjų pirkimų kodekso 73 ir 74-IV straipsniai leidžia perkančiajai organizacijai sudaryti (paslaugų, prekių ar darbų) vykdymo sutartį su vienu iš pirminių poreikių apibrėžimo sutarčių laimėtojų, nesurengus naujo varžymosi arba geriausiu atveju surengiant varžymąsi tik tarp šių laimėtojų, jeigu įvykdomos minėto 73 straipsnio trečiojoje pastraipoje numatytos sąlygos. Šie Viešųjų pirkimų kodekso straipsniai pažeidžia Direktyvos 2004/18 nuostatas, nes pagal juos leidžiama sutartį sudaryti abipusiu sutarimu arba surengus ribotą varžymąsi šioje direktyvoje nenumatytais atvejais.
Komisija tvirtina, kad sudarant šiose nuostatose numatytas poreikių apibrėžimo sutartis paprastai neįmanoma iš pradžių pakankamai tiksliai nustatyti vykdymo sutarties dalyko ir dalyvių atrankos bei atitinkamos sutarties sudarymo kriterijų. Vadinasi, šiose nuostatose numatyta poreikių apibrėžimo sutarčių procedūra prieštarauja minėtos direktyvos 2 straipsnyje numatytam skaidrumo principui. Ši procedūra sukuria teisinį nesaugumą ir perkančiosioms organizacijoms, ir ūkio subjektams.
Pasak Komisijos, poreikių apibrėžimo sutarčių procedūra nėra nei konkurencinis dialogas, nei preliminarusis susitarimas Direktyvos 2004/18 29 ir 32 straipsnių prasme. Tokia procedūra taip pat nėra projekto konkursas, kuriam pasibaigus leidžiama tam tikromis sąlygomis sudaryti paslaugų sutartį abipusiu sutarimu, kaip numatyta šios direktyvos 31 straipsnio 3 dalyje.
Prancūzijos Respublika nurodo, kad nagrinėjamos nacionalinės nuostatos nėra nesuderinamos su Direktyvos 2004/18 2, 28 ar 31 straipsniais. Tai yra derinimo direktyva, kurioje nenustatomos vienodos ir išsamios Bendrijos taisyklės. Todėl aplinkybė, jog nustatant vykdymo sutarties laimėtoją gali būti ribojama konkurencija, yra suderinama su šia direktyva. Poreikių apibrėžimo sutarčių procedūra laikomasi EB sutartyje įtvirtintų ir minėtos direktyvos 2 straipsnyje pakartotų principų įsisteigimo teisės ir laisvo paslaugų teikimo srityje, nes valstybės narės gali laisvai palikti galioti esamas ar priimti naujas materialines bei procedūrines taisykles viešųjų pirkimų srityje.
Prancūzijos Respublika tvirtina, kad vėlesnės vykdymo sutarties dalyką ir kriterijus nustatyti galima nuo pat poreikių apibrėžimo sutarčių procedūros pradžios. Esama daug atvejų, kaip antai sudarant kai kurias miestų planavimo sutartis, kai vykdymo sutarčių dalykas ir jų sudarymo kriterijai yra pakankamai nepriklausomi nuo poreikių apibrėžimo sutarčių, kad juos būtų galima nustatyti pradiniu poreikių apibrėžimo sutarčių sudarymo etapu.
Prancūzijos Respublika priduria, kad Direktyvoje 2004/18 numatytos dvi procedūros, t. y. preliminarusis susitarimas ir konkurencinis dialogas, kurių požymiai yra analogiški poreikių apibrėžimo sutarčių procedūros, numatytos Dekretu Nr. 2006–975 patvirtintame Viešųjų pirkimų kodekse, požymiams. Šiomis dviem procedūromis pats Bendrijos teisės aktų leidėjas įtvirtino sudėtines dvipakopio varžymosi procedūras. Kadangi šia direktyva nenustatomos vienodos ir išsamios Bendrijos taisyklės, nacionalinės teisės aktų leidėjas taip pat gali įtvirtinti konkrečias nuostatas, numatančias dvipakopį varžymąsi, jeigu šiomis nuostatomis laikomasi minėtos direktyvos 2 straipsnyje numatyto skaidrumo principo.
Jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad šia direktyva nustatytos taisyklės yra išsamios, Prancūzijos Respublika subsidiariai tvirtina, jog Viešųjų pirkimų kodekse numatyta poreikių apibrėžimo sutarčių procedūra gali būti vertinama kaip konkurencinio dialogo procedūros atmaina.
Teisingumo Teismo vertinimas
Ieškinio reikalavimais Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad priimdama ir palikdama galioti Dekretu Nr. 2006-975 patvirtinto Viešųjų pirkimų kodekso 73 ir 74-IV straipsnius, kiek šiomis nuostatomis numatoma poreikių apibrėžimo sutarčių procedūra, pagal kurią perkančioji organizacija gali sudaryti vykdymo sutartį su vienu iš pradinių poreikių apibrėžimo sutarčių laimėtojų, „nesurengdama naujo varžymosi“ arba vien surengdama varžymąsi tik tarp šių laimėtojų, Prancūzijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 2004/18 2, 28 ir 31 straipsnius.
Reikia išnagrinėti nurodomą minėtos direktyvos 31 straipsnio pažeidimą. Komisijos nuomone, šį pažeidimą sudaro tai, kad pagal poreikių apibrėžimo sutarčių procedūrą galima nustatyti sutarties laimėtoją abipusiu sutarimu šio straipsnio 3 punkte nenumatytomis aplinkybėmis.
Šiuo klausimu iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad įsipareigojimų neįvykdymas turi būti vertinamas atsižvelgiant į padėtį valstybėje narėje pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje (žr., be kita ko, 2002 m. kovo 7 d. Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
, C-64/01, Rink. p. I-2523, 7 punktą ir 2007 m. gruodžio 6 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, C-456/05, Rink. p. I-10517, 15 punktą).
Neginčijama, kad Dekretu Nr. 2004-15 patvirtintos redakcijos Viešųjų pirkimų kodeksas, kuriame buvo leidžiama vykdymo sutarčių laimėtojus skirti „nesurengiant naujo varžymosi“, pagrįstoje nuomonėje nustatyto dviejų mėnesių termino pasibaigimo dieną nebegaliojo. Šią dieną minėto 73 straipsnio redakcija jau buvo pakeista nauja, Dekretu Nr. 2006-975 patvirtinta redakcija.
Iš Dekretu Nr. 2006-975 patvirtinto Viešųjų pirkimų kodekso 73 straipsnio trečiosios pastraipos formuluotės matyti, kad vykdymo sutartys sudaromos tik „surengus varžymąsi vien tarp apibrėžimo sutarčių laimėtojų“. Taigi pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje vykdymo sutartys nebuvo sudaromos derybų būdu Direktyvos 2004/18 31 straipsnio 3 punkto prasme.
Vadinasi, reikia atmesti Komisijos ieškinį tiek, kiek juo prašoma Teisingumo Teismo konstatuoti, jog pagal poreikių apibrėžimo sutarčių procedūrą perkančioji organizacija gali su vienu iš poreikių apibrėžimo sutarčių laimėtojų sudaryti vykdymo sutartį, „nesurengdama naujo varžymosi“, ir kiek juo prašoma pripažinti, kad neįvykdyti įsipareigojimai pagal minėtos direktyvos 31 straipsnį.
Vis dėlto ieškinio dalykas išlieka, nes Komisija kaltina Prancūzijos Respubliką tuo, kad, priimdama ir palikdama galioti Dekretu Nr. 2006-975 patvirtinto Viešųjų pirkimų kodekso 73 ir 74-IV straipsnius, kiek šiomis nuostatomis numatoma poreikių apibrėžimo sutarčių procedūra, pagal kurią perkančioji organizacija gali sudaryti vykdymo sutartį su vienu iš pradinių poreikių apibrėžimo sutarčių laimėtojų surengdama varžymąsi tik tarp šių laimėtojų, ji neįvykdė įsipareigojimų pagal direktyvos 2 ir 28 straipsnius.
Atsiliepime į ieškinį Prancūzijos Respublika teigia, kad Direktyva 2004/18 tėra derinimo direktyva, kuria valstybėms narėms paliekama laisvė palikti galioti esamas ar priimti naujas taisykles viešųjų pirkimų srityje, kurios skiriasi nuo numatytųjų šioje direktyvoje.
Šiems argumentams negali būti pritarta. Nors Direktyva 2004/18 nesiekiama visiškai suderinti viešųjų pirkimų sistemos valstybėse narėse, vis dėlto viešųjų pirkimų procedūros, kuriomis valstybėms narėms leidžiama naudotis, yra išsamiai išvardytos šios direktyvos 28 straipsnyje.
Pagal minėtą 28 straipsnį perkančiosios organizacijos viešojo pirkimo sutartis turi sudaryti arba atviro ar riboto konkurso būdu, arba, esant Direktyvos 2004/18 29 straipsnyje aiškiai numatytoms ypatingoms aplinkybėms, konkurencinio dialogo būdu, arba, esant jos 30 ir 31 straipsniuose aiškiai įvardytoms aplinkybėms, derybų būdu. Viešojo pirkimo sutartis sudaryti taikant kitas procedūras šioje direktyvoje neleidžiama.
Kitokios išvados negalima padaryti iš 1987 m. liepos 9 d Teisingumo Teismo sprendimo
CEI ir Bellini
(27/86–29/86, Rink. p. 3347).
Pirmajame to sprendimo 15 punkto sakinyje Teisingumo Teismas konstatavo, kad 1971 m. liepos 26 d. Tarybos direktyva 71/305/EEB dėl viešojo darbų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (
OL L 185, p. 5
) nebuvo nustatytos vienodos ir išsamios Bendrijos taisyklės. Tačiau kitame to paties 15 punkto sakinyje Teisingumo Teismas pažymėjo, kad nors valstybės narės galėjo laisvai palikti galioti senas arba priimti naujas materialines ir procedūrines taisykles viešųjų pirkimų srityje, jos tai turėjo daryti laikydamosi bendrų direktyvos taisyklių.
Be to, to paties sprendimo
CEI ir Bellini
17 punkte Teisingumo Teismas pabrėžė, kad jo sprendimas priimtas atsižvelgiant į Bendrijos tesės suderinimo lygį, kuris buvo pasiektas šio sprendimo paskelbimo dieną. Tačiau Direktyvos 2004/18 28 straipsnio antrojoje pastraipoje, kurios atitikmens Direktyvoje 71/305 nebuvo, aiškiai išvardijamos procedūros, kurias perkančiosios organizacijos turi taikyti viešojo pirkimo sutartims sudaryti.
Vadinasi, pagal dabar galiojančias bendras taisykles valstybės narės nebegali laisvai numatyti kitų sutarčių sudarymo procedūrų nei išvardytosios Direktyvoje 2004/18.
Taigi turi būti atmesti Prancūzijos Respublikos argumentai dėl tariamos galimybės valstybei narei patvirtinti kitas sutarčių sudarymo procedūras, kurios šioje direktyvoje nenumatytos, tačiau turi kai kurioms joje minimoms procedūroms analogiškų požymių.
Kita vertus, reikia išnagrinėti Prancūzijos Respublikos subsidiariai nurodytus argumentus, jog Dekretu Nr. 2006-975 patvirtintame Viešųjų pirkimų kodekse numatyta poreikių apibrėžimo sutarčių procedūra yra Direktyvos 2004/18 29 straipsnyje numatytos konkurencinio dialogo procedūros įgyvendinimo forma.
Reikia pripažinti, kad esama tam tikro panašumo tarp konkurencinio dialogo procedūros ir poreikių apibrėžimo sutarčių procedūros siekiamų tikslų. Abi šios procedūros numatytos tam, kad perkančioji organizacija galėtų pirmiausia apibrėžti konkretų pirkimo sutarties dalyką bei jos įgyvendinimo technines priemones.
Tačiau tarp šių dviejų procedūrų yra esminis skirtumas. Konkurencinis dialogas – tai vienos ir tos pačios sutarties sudarymo procedūra, o poreikių apibrėžimo sutarčių procedūra skirta sudaryti kelias skirtingo pobūdžio sutartis, t. y. pirma, poreikių apibrėžimo sutartis ir, antra, vieną ar kelias vykdymo sutartis.
Vien dėl šio skirtumo poreikių apibrėžimo sutarčių procedūra negali būti aiškinama kaip konkurencinio dialogo procedūros įgyvendinimo forma.
Be to, Komisija tvirtina, kad nebuvo įvykdyti įsipareigojimai pagal Direktyvos 2004/18 2 straipsnį, kuriame numatyta, jog perkančiosios organizacijos ūkio subjektams taiko vienodas sąlygas, jų nediskriminuoja ir veikia skaidriai.
Šiuo klausimu reikia pasakyti, kad Dekretu Nr. 2006-975 patvirtintame Viešųjų pirkimų kodekse numatyta poreikių apibrėžimo sutarčių procedūra skirta sudaryti dviejų tipų sutartis, būtent poreikių apibrėžimo ir vykdymo sutartis, kai pastarųjų laimėtojai nustatomi surengus varžymąsi tik tarp pirmųjų sutarčių laimėtojų. Todėl ūkio subjektai, kurie galėtų būti suinteresuoti dalyvauti vykdymo sutarčių sudarymo procedūroje, tačiau nėra vienos iš poreikių apibrėžimo sutarčių laimėtojai, yra diskriminuojami, palyginti su tokių sutarčių laimėtojais, o tai prieštarauja lygybės principui, kuris minėtos direktyvos 2 straipsnyje įtvirtintas kaip sutarčių sudarymo principas.
Be to, tiek vienodo požiūrio principas, tiek iš jo kylanti skaidrumo pareiga reikalauja, kad būtų aiškiai apibrėžti kiekvienos sutarties dalykas ir jos sudarymo kriterijai (šiuo klausimu žr. 2004 m. spalio 14 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, C-340/02, Rink. p. I-9845, 34 punktą).
Prancūzijos Respublika pateikė kai kuriuos poreikių apibrėžimo sutarčių procedūrų pavyzdžius, kai, jos nuomone, vykdymo sutarties dalykas galėjo būti gan tiksliai nustatytas dar pradedant poreikių apibrėžimo sutarčių sudarymo procedūrą.
Tačiau matyti, kad poreikių apibrėžimo ir vykdymo sutarčių dalykų pobūdis skiriasi: vienu atveju – tai tyrimo, projektavimo ir perkančiosios organizacijos poreikių tikslinimo darbai, kitu atveju – tai faktinis iš anksto apibrėžtų prekių, paslaugų ar darbų tiekimas ar atlikimas. Kritikuojamos nacionalinės nuostatos negali užtikrinti, kad visais atvejais tiek poreikių apibrėžimo, tiek vykdymo sutarčių dalyką ir sudarymo kriterijus bus galima apibrėžti dar procedūros pradžioje.
Darytina išvada, kad Dekretu Nr. 2006–975 patvirtinto Viešųjų pirkimų kodekso 73 ir 74-IV straipsniuose numatyta poreikių apibrėžimo sutarčių procedūra neatitinka Direktyvos 2004/18 2 straipsnio.
Todėl reikia konstatuoti, kad priimdama ir palikdama galioti 2006 m. rugpjūčio 1 d. Dekretu Nr. 2006-975 patvirtinto Viešųjų pirkimų kodekso 73 ir 74-IV straipsnius, kiek šiomis nuostatomis numatoma poreikių apibrėžimo sutarčių procedūra, pagal kurią perkančioji organizacija gali vėliau sudaryti (paslaugų, prekių ar darbų) vykdymo sutartį su vienu iš pradinių poreikių apibrėžimo sutarčių laimėtojų surengdama varžymąsi tik tarp šių laimėtojų, Prancūzijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 2004/18 2 ir 28 straipsnius.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Prancūzijos Respublika iš esmės pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1.
Priimdama ir palikdama galioti 2006 m. rugpjūčio 1 d. Dekretu Nr. 2006-975 patvirtinto Viešųjų pirkimų kodekso 73 ir 74-IV straipsnius, kiek šiomis nuostatomis numatoma poreikių apibrėžimo sutarčių procedūra, pagal kurią perkančioji organizacija gali vėliau sudaryti (paslaugų, prekių ar darbų) vykdymo sutartį su vienu iš pradinių poreikių apibrėžimo sutarčių laimėtojų surengdama varžymąsi tik tarp šių laimėtojų, Prancūzijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo 2 ir 28 straipsnius.

2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

3.
Priteisti iš Prancūzijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.