CELEX: 62003TJ0413
Polkumyynti
Kiinasta peräisin olevan parakresolin tuonti
Laskennallisen normaaliarvon laskeminen
Sivutuotteiden kustannusten huomioon ottaminen
Komission ja neuvoston tutkintavelvollisuus

Asiaa koskevat oikeussäännöt
1       Polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta
1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (EYVL 1996, L 56, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 9.10.2000 annetulla
neuvoston asetuksella (EY) N:o 2238/2000 (EYVL L 257, s. 2; jäljempänä perusasetus), 1 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tuotetta pidetään polkumyynnillä tuotuna, jos sen vientihinta yhteisöön on alempi kuin tavanomaisessa kaupankäynnissä käytettävä
samankaltaisen tuotteen vertailukelpoinen hinta viejämaassa.”
2       Perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Mikäli samankaltaista tuotetta ei myydä tavanomaisessa kaupankäynnissä tai myynti on riittämätöntä – – , samankaltaisen tuotteen
normaaliarvo lasketaan alkuperämaan tuotantokustannusten perusteella lisättynä kohtuullisella määrällä myynti‑, hallinto‑
ja muita kustannuksia sekä voittoa – – .”
3       Perusasetuksen 2 artiklan 5 kohdan sanamuoto on seuraava:
”Kustannukset lasketaan tavallisesti tutkimuksen kohteena olevan osapuolen kirjanpitomerkintöjen perusteella sillä edellytyksellä,
että nämä merkinnät on tehty kyseisessä maassa yleisesti hyväksyttyjen kirjanpitoperiaatteiden mukaisesti ja ne antavat kohtuullisen
hyvän käsityksen kyseisen tuotteen valmistukseen ja myyntiin liittyvistä kustannuksista.
Kustannusten asianmukaista kohdentamista koskevat todisteet otetaan huomioon, jos osoitetaan, että tämäntyyppistä kohdentamista
on todellisesti käytetty. Koska soveltuvampaa menetelmää ei ole, käytetään mieluiten liikevaihtoon perustuvaa kohdentamisjärjestelmää
– – .”
4       Perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b alakohdassa säädetään seuraavaa:
” – – Kiinan kansantasavallasta – – peräisin olevaa tuontia koskevassa polkumyyntitutkimuksessa normaaliarvo määritetään 1–6
kohdan mukaisesti, jos voidaan – – osoittaa, että kyseinen tuottaja tai kyseiset tuottajat toimivat markkinatalousolosuhteissa
asianomaisen samankaltaisen tuotteen valmistuksen ja myynnin osalta. – – ”

Asian tausta
5       Kantaja on kiinalainen yhtiö, joka tuottaa ja vie parakresolia.
6       Parakresoli on myrkyllinen orgaaninen kemikaali, jota on saatavana eri puhtausasteissa, joilla kaikilla on aina samat fysikaaliset
ja kemialliset perusominaisuudet ja samat käyttötarkoitukset. Sitä käytetään teollisuudessa välituotteena muiden tuotteiden
tuotannossa. Sen eri kemiallisten aineiden pohjalta tapahtuvassa tuotannossa syntyy yksi tai useampi sivutuote käytetystä
valmistamistavasta riippuen. Näitä sivutuotteita ovat muun muassa natriumsulfiitti ja fenoliyhdiste, joita myös käytetään
teollisuudessa.
7       Degussa Knottingley Ltd ‑nimisen yhtiön (jäljempänä DKL), joka on parakresolin ainoa tuottaja yhteisössä, 13.5.2002 tekemän
kantelun johdosta komissio aloitti Kiinan kansantasavallasta peräisin olevan parakresolin tuontia koskevan polkumyynnin vastaisen
menettelyn perusasetuksen 5 artiklan mukaisesti.
8       Ilmoitus tämän menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä 27.6.2002 (EYVL C 153, s. 7;
jäljempänä ilmoitus menettelyn aloittamisesta).
9       Kantaja ilmoittautui komissiolle 12.7.2002 päivätyllä faksilla tullakseen valituksi huomioon otettavien tuottajien otokseen
perusasetuksen 17 artiklan mukaisesti.
10     Komissio totesi 16.7.2002 päivätyssä faksissa, että kantajalla oli tuottajille ja vientiä yhteisöön harjoittaville viejille
tarkoitettu polkumyyntiä koskeva kattava kyselylomake (jäljempänä polkumyyntiä koskeva kyselylomake), minkä jälkeen se ilmoitti,
että kyseinen kyselylomake tuli palauttaa sille asianmukaisesti täytettynä 26.8.2002 mennessä.
11     Komissio ilmoitti kantajalle 24.7.2002 päivätyllä faksilla, että ainoastaan osat A (yleiset tiedot), B (tarkasteltavana oleva
tuote), C (operatiiviset tilastot), D (tarkasteltavana olevan tuotteen yhteisöön suuntautuva vienti) ja asiaankuuluvat kohdat
(vientimyynti) osista G (oikaisut – tasapuolinen vertailu) ja H (sähköisessä muodossa olevat tiedot) polkumyyntiä koskevasta
kyselylomakkeesta oli palautettava sille 26.8.2002 mennessä. Komissio huomautti lisäksi, että jos tutkimuksen jälkeen kantajalle
myönnetään sen hakema markkinatalouskohtelu, tämän olisi täytettävä myös mainitun kyselylomakkeen osat E, F ja asiaankuuluvat
kohdat (myynti kotimarkkinoilla) osista G ja H sille tällaisessa tapauksessa vahvistetussa määräajassa.
12     Kantaja lähetti komissiolle 26.8.2002 päivätyssä kirjeessä vastauksensa polkumyyntiä koskevan kyselylomakkeen osien A–D kysymyksiin.
Se ilmoitti, ettei se ollut voinut kesälomien takia koota kaikkia mainitun kyselylomakkeen osaan G liittyviä seikkoja, ja
lisäsi, että se tekisi parhaansa toimittaakseen kyseiset tiedot komissiolle mahdollisimman pian.
13     Komissio ilmoitti kantajalle 30.9.2002 päivätyssä kirjeessä, että tälle oli myönnetty markkinatalouskohtelu. Komissio vahvisti
vastaanottaneensa kantajan vastaukset polkumyyntiä koskevan kyselylomakkeen osien A–D kysymyksiin ja pyysi kantajaa lähettämään
vastauksensa mainitun kyselylomakkeen osien E–H kysymyksiin 8.11.2002 mennessä. Komissio toi esiin, että määräaikojen tiukka
noudattaminen ei koskenut pelkästään polkumyyntiä koskevan kyselylomakkeen vastauksien lähettämistä vaan myös kaikkia muita
kyselyitä ja tietoja, joita kantaja haluaisi sille lähettää. Komissio ilmoitti kantajalle, että tämän kyselylomakkeeseen antama
vastaus on se pääasiallinen perusta, jonka nojalla komissio katsoisi mahdollisen polkumyynnin olevan olemassa ja ilmoitti,
että komission virkamiehet matkustaisivat paikan päälle tarkistamaan annetut tiedot.
14     Kantaja ilmoitti komissiolle 1.10.2002 päivätyssä kirjeessä, että sen täytyi tehdä tiettyjä korjauksia polkumyyntiä koskevaan
kyselylomakkeeseen 26.8.2002 päivätyssä vastauksessaan antamiin tietoihin ja se liitti kirjeeseensä kyseisiä korjauksia sisältäviä
eri asiakirjoja.
15     Komissio ilmoitti kantajalle 2.10.2002 päivätyllä faksilla, että polkumyyntiä koskevan kyselylomakkeen osien A, C ja D tiettyihin
kohtiin annetut vastaukset olivat vaillinaisia ja pyysi kantajaa lähettämään sille puuttuvat tiedot 16.10.2002 mennessä.
16     Kantaja vastasi tähän pyyntöön 16.10.2002 lähetetyllä faksilla.
17     Kantaja lähetti komissiolle 8.11.2002 vastauksensa polkumyyntiä koskevan kyselylomakkeen osien E, F, G ja H kysymyksiin.
18     Komissio vahvisti 15.11.2002 päivätyllä faksilla, että paikan päällä suoritettaisiin tarkastus ja pyysi kantajalta, että kaikki
ne tiedot, joita oli käytetty polkumyyntiä koskevaan kyselylomakkeeseen vastaamiseksi, sekä kaikki ne kantajan henkilökuntaan
kuuluvat henkilöt, jotka olivat osallistuneet tähän vastaamiseen tai olivat tietoisia tarkasteltavana olevan tuotteen tuotannosta,
myynnistä tai kirjanpidosta, olisivat käytettävissä tämän tarkastuksen aikana. Komissio huomautti lisäksi, että jos kantaja
tämän vierailun valmistelun yhteydessä havaitsisi virheitä polkumyyntiä koskevaan kyselylomakkeeseen antamissaan vastauksissa,
sen olisi toimitettava komissiolle oikea tieto ja ilmoitettava selvästi kyseessä oleva virhe ja syy siihen.
19     Kantaja ilmoitti komissiolle 18.11.2002 päivätyllä faksilla, että osa niistä komissiolle 8.11.2002 lähetetyistä vastauksista,
jotka oli annettu polkumyyntiä koskevan kyselylomakkeen osien E, F ja G tiettyihin kohtiin, oli virheellisiä tai vaillinaisia
ja se toimitti oikaisevat tiedot. Kantaja ilmoitti muun muassa parakresolin valmistuksen kokonaiskustannukset (total manufacturing
costs) ja tuotannon kokonaiskustannukset (total costs of production), jotka olivat sellaisia tietoja, joita koskevia kohtia
ei ollut täytetty polkumyyntiä koskevaan kyselylomakkeeseen 8.11.2002 annetuissa vastauksissa. Kantaja ilmoitti, että näihin
rahamääriin sisältyi sivutuotteiden valmistus‑ ja tuotantokustannusten osalta tehty vähennys, ja se esitti näiden kustannusten
rahamäärät.
20     Komission virkamiehet suorittivat 25.11. ja 26.11.2002 tarkastuskäynnin paikan päälle.
21     Komissio antoi 20.3.2003 väliaikaisten polkumyyntitullien käyttöönottoa Kiinan kansantasavallasta peräisin olevan parakresolin
tuonnissa koskevan asetuksen (EY) N:o 510/2003 (EUVL L 75, s. 12; jäljempänä väliaikainen asetus). Tämän asetuksen johdanto-osan
25 perustelukappaleessa, joka koskee normaaliarvon määrittämistä komission kanssa yhteistyötä tehneille vientiä harjoittaville
tuottajille, joille myönnettiin markkinatalouskohtelu, säädettiin, että tämä ” – – normaaliarvo oli perusasetuksen 2 artiklan
3 kohdan mukaisesti määritettävä laskennallisesti”.
22     Komissio lähetti kantajalle 21.3.2003 päivätyssä kirjeessä perusasetuksen 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti kopion väliaikaisesta
asetuksesta sekä perusasetuksen 20 artiklan 1 kohdan mukaisesti asiakirjan, jonka otsikko oli ”II osa – selitys polkumyynnistä”
(Part II – Explanation of dumping) ja jossa oli tiedot niiden olennaisten tosiasioiden ja huomioiden yksityiskohdista, joiden
perusteella väliaikaiset polkumyyntitullit oli otettu käyttöön (jäljempänä välivaiheen ilmoitus). Komissio pyysi, että kantaja
esittää sille näitä asiakirjoja koskevat mahdolliset huomautuksensa 22.4.2003 mennessä.
23     Välivaiheen ilmoituksen 1.1.1 kohdan viimeisessä alakohdassa viitattiin liitteeseen I, jossa oli parakresolin valmistuksen
kokonaiskustannuksia (total manufacturing costs) koskeva oikaistu taulukko. Lukuun ottamatta muutoksia, jotka johtuivat energiakustannusten
erilaisesta jakamisesta ja vuokrakulujen kohdentamisesta, kyseiset rahamäärät vastasivat kantajan 8.11.2002 esittämiä rahamääriä.
24     Kantaja lähetti komissiolle 22.4.2003 päivätyllä faksilla huomautuksensa väliaikaisesta asetuksesta ja välivaiheen ilmoituksesta.
Huomautustensa ensimmäisessä osassa kantaja toi esiin parakresolin valmistuksessa syntyvät sivutuotteet ja sen, ettei komissio
ollut vähentänyt kyseisten sivutuotteiden tuotantokustannuksia parakresolin tuotannon kokonaiskustannuksista, sekä sen, että
kantajan mukaan tällainen vähennys on välttämätön. Kantaja pyysi komissiota ottamaan kyseiset huomautukset huomioon ja vähentämään
sivutuotteiden tuotantokustannukset parakresolin tuotantokustannuksista.
25     Kantaja ja komissio pitivät 19.5.2003 kokouksen komission päätoimipaikassa.
26     Tämän kokouksen johdosta kantaja lähetti komissiolle 26.5.2003 päivätyllä faksilla lisätietoja sivutuotteiden kustannusten
vähennyksestä.
27     Komissio lähetti kantajalle 11.7.2003 päivätyssä kirjeessä perusasetuksen 20 artiklan 2–4 kohdan mukaisesti lopullisen ilmoituksen
(general disclosure document) olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella oli päätetty ehdottaa lopullisten
polkumyyntitullien asettamista (jäljempänä lopullinen ilmoitus), joka sisälsi osan, jonka otsikko oli ”II osa – selitys polkumyynnistä”
(Part II – Explanation of dumping) ja joka koski osapuolten väliaikaisen asetuksen antamisen johdosta esittämiä huomautuksia.
Komissio kehotti kantajaa esittämään sille huomautuksensa lopullisesta ilmoituksesta 23.7.2003 mennessä.
28     Lopullisen ilmoituksen 3.1 kohdan viidennessä alakohdassa ja mainitun asiakirjan sen osan 1.1 kohdassa, joka koski osapuolten
esittämiä huomautuksia, komissio toi esiin kantajan pyynnön sivutuotteiden tuotantokustannusten vähentämisestä. Komissio ilmoitti
hylänneensä tämän pyynnön siksi, että sen tueksi ei ollut esitetty asiakirjanäyttöä ja että paikan päällä suoritetun tarkastuksen
yhteydessä saaduista asiakirjoista ilmeni, että suorat kustannukset oli jo kohdistettu eri tuotteisiin, mikä vastasi polkumyyntiä
koskevaan kyselylomakkeeseen annettua alkuperäistä vastausta.
29     Parakresolin valmistuksen kokonaiskustannuksia (total manufacturing costs) koskevassa taulukossa, joka oli lopullisen ilmoituksen
sen osan liitteessä I, joka koski osapuolten esittämiä huomautuksia, toistettiin – kyseisen taulukon sarakkeessa, jonka otsikko
oli TOTAL PC – luvut, jotka komissio oli maininnut välivaiheen ilmoituksen liitteenä olevassa taulukossa, johon viitattiin
edellä 23 kohdassa.
30     Kantaja ja komissio pitivät 22.7.2003 kokouksen komission päätoimipaikassa.
31     Kantaja lähetti komissiolle 23.7.2003 päivätyllä faksilla, jota täydensi 25.7.2003 päivätty faksi, lopullista ilmoitusta koskevat
huomautuksensa sekä tiettyjä asiakirjoja.
32     Niiden huomautustensa ensimmäisessä osassa, jotka oli esitetty 23.7.2003 päivätyssä faksissa, kantaja toi uudestaan esiin
sen, että komissio ei ollut vähentänyt sivutuotteiden kustannuksia lopullisessa ilmoituksessa ja että tällainen vähennys oli
välttämätön.
33     Komissio teki ja julkaisi 18.8.2003 ehdotuksensa lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta
peräisin olevan parakresolin tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta
annettavaksi neuvoston asetukseksi (KOM(2003) 505 lopullinen; jäljempänä ehdotus lopulliseksi asetukseksi).
34     Komissio vastasi kantajan lopullista ilmoitusta koskeviin 23.7. ja 25.7.2003 päivättyihin huomautuksiin 25.8.2003 päivätyllä
faksilla. Sivutuotteiden kustannusten vähennysten osalta komissio vastasi, että kantaja välitti tiedot 18.11.2002 eli sen
määräajan päätyttyä, jonka komissio oli vahvistanut polkumyyntiä koskevaan kyselylomakkeeseen vastaamiselle ja ainoastaan
päivää ennen kuin komission virkamiesryhmä lähti tarkastuskäynnille, ja että näitä tietoja ei ollut perusteltu riittävästi
ja lisäksi ne olivat ristiriidassa kantajan paikan päällä suoritetun tarkastuskäynnin yhteydessä antamien tietojen kanssa.
Lopuksi komissio huomautti, että sivutuotteiden tuotantokustannusten vähentämistä koskeva pyyntö oli esitetty 21.3.2003 päivätyn
välivaiheen ilmoituksen jälkeen eli tarkastuskäynnin jälkeen, ja että näin ollen kantajan viimeisen, 25.7.2003 päivätyn esityksen
liitteessä II olevia tietoja ei voitu enää tarkistaa ja sivutuotteiden myyntituloja ei voitu vähentää tarkasteltavana olevan
tuotteen tuotantokustannuksista.
35     Kantaja vastasi 29.8.2003 päivätyllä faksilla komission 25.8.2003 päivättyyn faksiin.
36     Neuvosto antoi 11.9.2003 lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevan parakresolin
tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta asetuksen (EY) N:o 1656/2003
(EUVL L 234, s. 1; jäljempänä riidanalainen asetus). Riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 12 perustelukappaleen, joka on
sama kuin lopullisesta asetuksesta annetun ehdotuksen johdanto-osan 12 perustelukappale, sanamuoto on seuraava:
”[Kantaja] väitti, että kahden muun tuotteen tuotantokustannukset olisi vähennettävä kokonaistuotantokustannuksista, koska
ne tuotetaan samassa tuotantoprosessissa ja myydään erikseen. [Kantaja] ei pystynyt esittämään asiakirjanäyttöä väitteestään.
Paikalla kerätyistä asiakirjoista kylläkin ilmeni, että suorat kustannukset oli jo kohdistettu eri tuotteisiin, mikä oli alkuperäisten
kyselyyn annettujen vastausten mukaista. Näin ollen väite oli hylättävä.”

Asian käsittelyn vaiheet ja asianosaisten sekä väliintulijoiden vaatimukset
37     Kantaja nosti esillä olevan kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 15.12.2003 toimittamallaan kannekirjelmällä.
38     Komissio toimitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 2.4.2004 väliintulohakemuksen, jossa se pyysi saada osallistua
oikeudenkäyntiin tukeakseen neuvoston vaatimuksia. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen neljännen jaoston puheenjohtaja
hyväksyi tämän väliintulohakemuksen 16.6.2004 antamallaan määräyksellä. Komissio ilmoitti 24.8.2004 päivätyllä kirjeellä ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimelle, että se luopuu esittämästä väliintulokirjelmää mutta että se osallistuu suulliseen käsittelyyn.
39     DKL toimitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 7.5.2004 väliintulohakemuksen, jossa se pyysi saada osallistua
oikeudenkäyntiin tukeakseen neuvoston vaatimuksia.
40     Kahdella erillisellä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon toimittamallaan, 8.7.2004 päivätyllä kirjelmällä kantaja
vastusti DKL:n väliintulohakemusta ja vaati toissijaisesti, että tiettyjä kohtia kannekirjelmästä, vastineesta ja vastauskirjelmästä
käsitellään luottamuksellisesti DKL:ään nähden. Samana päivänä toimitetulla kirjelmällä neuvosto pyysi, että tiettyjä osia
asiakirjoista käsiteltäisiin luottamuksellisesti DKL:ään nähden ja täsmensi, että tämä pyyntö esitettiin yhteisymmärryksessä
kantajan kanssa ja että se vastasi olennaiselta osaltaan kantajan esittämää luottamuksellista käsittelyä koskevaa pyyntöä.
41     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen jaostojen kokoonpanoja muutettiin 13.9.2004 alkaen, ja esittelevä tuomari nimitettiin
puheenjohtajaksi viidenteen jaostoon, jolle esillä oleva asia näin ollen siirrettiin.
42     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen viidennen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 11.11.2004 antamallaan määräyksellä DKL:n
väliintulon. Koska tämä väliintulo hyväksyttiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen määräajan päätyttyä
tehtävää väliintulohakemusta koskevan 116 artiklan 6 kohdan nojalla, viidennen jaoston puheenjohtaja ei käsitellyt luottamuksellista
käsittelyä koskevia pyyntöjä mutta ilmoitti, että nämä pyynnöt otettaisiin huomioon tarpeen mukaan, kun laaditaan kertomusta
suullista käsittelyä ja asiassa annettavaa tuomiota varten.
43     Kantaja vaati ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta määräämään prosessinjohtotoimenpiteenä, että komissio toimittaa nähtäväksi
ne laskelmat, joihin sen arvio yhteisön teollisuuden kärsimistä vahingoista perustuu.
44     Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       kumoaa riidanalaisen asetuksen
–       velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
45     Neuvosto, jota komissio ja DKL tukevat, vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       hylkää kanteen
–       velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi
46     Kantaja vetoaa kumoamiskanteensa tueksi kolmeen kanneperusteeseen. Ensimmäisessä kanneperusteessa on kyse sen velvollisuuden
rikkomisesta, jonka mukaan normaaliarvo on määritettävä asianmukaisella ja kohtuullisella tavalla sekä huolellisuusvelvollisuutta
noudattaen. Toisessa kanneperusteessa on kyse hyvän hallinnon periaatteen ja puolustautumisoikeuksien loukkaamisesta. Kolmannessa
kanneperusteessa on kyse siitä, että perusasetuksen 2 artiklan 3 kohtaa on rikottu, koska laskettu normaaliarvo ei ole ainoastaan
samankaltaisen tuotteen normaaliarvo.
47     Aluksi on tutkittava ensimmäinen kanneperuste.

Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
48     Kantaja vahvistaa toimittaneensa kaikki vaaditut tiedot ajoissa ja kiistää sen, että sivutuotteiden tuotantokustannusten vähennystä
koskevat tiedot olisi toimitettu paikan päällä suoritetun tarkastuskäynnin jälkeen. Kantaja väittää toissijaisesti, että yhteisöjen
tuomioistuimen oikeuskäytännön ja Maailman kauppajärjestön (WTO) elinten oikeuskäytännön mukaan komissio voi ottaa huomioon
myöhässä saapuneet vastaukset, kunhan se ei loukkaa muiden osapuolten menettelyllisiä oikeuksia eikä pitkitä menettelyn kestoa
aiheettomasti.
49     Kantajan mukaan neuvosto lisäksi laiminlöi huolenpitovelvollisuuteen ja huolellisuusvelvollisuuteen perustuvia velvoitteitaan.
Oikeuskäytännöstä seuraa yhtäältä, että silloin kun normaaliarvon määrittämiseen liittyvä tosiseikka, joka on saatettu tutkimuksen
yhteydessä viranomaisten tietoon, riittää herättämään epäilyn viranomaisen käyttämän menetelmän soveltuvuudesta, kyseisen
viranomaisen on tarkasteltava perinpohjaisesti sen osapuolen, jota asia koskee, esittämää näkökantaa ja toisaalta, että jos
osapuolen on kysymyksiin antamiensa vastausten osalta noudatettava komission vaatimaa muotoa ja esitettävä riittävät perustelut
tästä muodosta poikkeamiselle, komission on noudatettava huolenpitovelvollisuuteen ja huolellisuusvelvollisuuteen perustuvia
velvoitteitaan ja tulkittava oikein kyseisen osapuolen antamia tietoja. Kantaja vetoaa etenkin asiassa T-167/94, Nölle vastaan
neuvosto ja komissio, 18.9.1995 annettuun tuomioon (Kok. 1995, s. II-2589), asiassa T-178/98, Fresh Marine vastaan komissio,
24.10.2000 annettuun tuomioon (Kok. 2000, s. II-3331) ja asiassa T-132/01, Euroalliages ym. vastaan komissio, 8.7.2003 annettuun
tuomioon (Kok. 2003, s. II-2359).
50     Edellä esitetystä seuraa kantajan mukaan, että komission olisi pitänyt noudattaa sitä polkumyynnin vastaista sääntöä, jonka
mukaan sivutuotteiden kustannuksia ei ole otettava huomioon vaan ne on päinvastoin vähennettävä. Komissio ei kuitenkaan kantajan
mukaan reagoinut mitenkään kantajan lukuisiin yrityksiin saada kyseisen toimielimen tältä osin tekemä virhe korjatuksi.
51     Kantaja vetoaa vastauskirjelmässään perusasetuksen 6 artiklan 8 kohtaan. Tässä säännöksessä komissiolle asetetaan velvollisuus
erityiseen huolellisuuteen, mikä käy kantajan mukaan ilmi yhteisöjen tuomioistuimen puolustautumisoikeuksien suojaa koskevasta
oikeuskäytännöstä. Koska kyse ei kantajan mukaan ole sellaisesta tilanteesta, jossa komission vastapuolena on yhteistyöstä
kieltäytyvä viejä, komission ei ole sovellettava käytettävissä olevien tietojen sääntöä (joka on perusasetuksen 18 artiklan
1 kohdassa), vaan sen on toteutettava tutkimuksen kuluessa kaikki tarvittavat toimenpiteet tutkiakseen mahdollisimman hyvin
kaikki esitetyt todisteet ja sen on muutettava kyselylomakkeen muotoa ja pyytämiään tarkistuksia tutkimuksen kohteena olevan
tietyn tuotteen mukaan. Kantaja vetoaa myös perusasetuksen 18 artiklan 3 kohtaan ja väittää, että joka tapauksessa esillä
olevassa asiassa komissiolle toimitetut tiedot olivat ensiluokkaisia.
52     Kantaja esittää nämä tiedot yksityiskohtaisesti ja kiistää, että ne olisivat olleet virheellisiä tai vaillinaisia sekä väittää,
että komissio ei osannut arvioida niitä oikein. Kantaja väittää etenkin, että sen 8.11.2002 päivätyn pyynnön, sellaisena kuin
se oli korjattuna 18.11.2002, tarkoituksena oli selvästi saada sivutuotteiden kulut vähennettyä. Se väittää ottaneensa tarkastuskäynnin
yhteydessä tämän kysymyksen esille ja esittäneensä komissiolle todisteeksi useita asiakirjoja, erityisesti sivutuotteiden
myyntilaskuja. Väliaikaisen asetuksen antamisen jälkeen kantaja yritti turhaan selventää komissiolle uudestaan sivutuotteita
koskevaa kysymystä ja toimitti tälle lisää asiakirjoja.
53     Neuvosto, jota komissio ja DKL tukevat, väittää, että kantaja ei ole esittänyt kaikkia tietoja parakresolin valmistamisen
yhteydessä syntyvistä kahdesta sivutuotteesta halutussa ajassa. Se oikeuskäytäntö, johon kantaja viittaa tässä yhteydessä,
koskee ainoastaan sitä kysymystä, voiko komissio hyväksyä määräajan päätyttyä toimitettuja tietoja. Tiettyihin WTO:n päätöksiin
tehtyjen viittausten osalta kantaja ei selittänyt, mitä johtopäätöksiä niistä oli tehtävä eikä sitä, miten ne liittyivät asiaan.
Tällaiset päätökset, jotka eivät sido yhteisöjen tuomioistuimia, tukevat joka tapauksessa neuvoston kantaa.
54     Huolellisuusvelvollisuuteen perustuvan velvoitteen rikkomista koskevan väitteen osalta ne tuomiot, joihin kantaja on vedonnut,
eivät tue tämän väitettä, koska komissio ja neuvosto noudattivat kaikkia näistä tuomioista ilmeneviä menettelyä koskevia velvollisuuksia.
55     Esillä olevassa asiassa ei ensinnäkään näin ollen ole kyse siitä, noudattivatko toimielimet polkumyynnin vastaista sääntöä,
jonka mukaan sivutuotteiden kustannuksia ei ole otettava huomioon, vaan siitä, oliko kantaja selittänyt asianmukaisesti, että
8.11.2002 annetussa vastauksessa ilmoitetut parakresolin tuotantokustannukset sisälsivät sivutuotteiden kustannukset.
56     Toiseksi komissio otti huomioon sivutuotteita koskevat tiedot, jotka kantaja antoi 8.11. ja 18.11.2002 päivätyissä kirjeissään
sekä tarkastuskäynnin aikana. Koska neuvoston mukaan kantaja vahvisti kyseisen tarkastuskäynnin yhteydessä, että sivutuotteiden
kustannukset kohdistettiin erikseen ja koska tämä kävi ilmi paikan päällä saaduista asiakirjoista, komissio päätteli, etteivät
nämä kustannukset voineet sisältyä parakresolin tuotantokustannuksiin. Lopputulos olisi voinut olla erilainen, jos kantaja
olisi tässä yhteydessä selittänyt, että sivutuotteiden tuotantokustannuksia ei kohdistettu erikseen ja suoraan ja että myynnin
arvo oli [luottamuksellinen](
) Kiinan juania (CNY) (kuten kantaja vahvisti huomattavasti sen jälkeen, kun välivaiheen ilmoitus oli annettu).
57     Kolmanneksi tietoja, jotka toimitettiin tarkastuskäynnin jälkeen, ei hyväksytty, koska niitä ei olisi voitu tarkistaa. Oikeuskäytännöstä,
johon kantaja on vedonnut, ei voida päätellä, että toimielinten on hyväksyttävä tiedot, joita ei voida tarkistaa ja jotka
on toimitettu määräaikojen päätyttyä ja erityisesti tarkastuskäynnin jälkeen.
58     Neuvosto täsmentää vastauskirjelmässään, että syinä, joiden vuoksi komissio ei hyväksynyt sivutuotteiden kustannusten vähennystä,
olivat ensinnäkin se, että kantajan polkumyyntiä koskevaan kyselylomakkeeseen antama vastaus oli vaillinainen, toiseksi se,
että tarkastuskäynnin aikana kantaja ei vieläkään selittänyt ongelmaa eikä esittänyt laskuja, ja kolmanneksi se, että ne muut
tiedot, jotka esitettiin tarkastuskäynnin jälkeisissä kuulemisissa, olivat ristiriidassa aiemmin esitettyjen tietojen kanssa
eikä niitä voitu tarkistaa perusasetuksessa vahvistettujen sääntöjenmukaisten määräaikojen puitteissa. Yksikään Kiinassa puhuttu
kieli ei myöskään kuulu yhteisön virallisiin kieliin, eikä asiakirjojen, jotka viejä esittää tuotantokustannustensa vähentämistä
koskevan pyynnön tueksi, käännättäminen kiinan kielestä jollekin yhteisön viralliselle kielelle ole komission tehtävä.
59     Kantaja ei vastoin omaa väitettään ole toiminut täydellisessä yhteistyössä komission kanssa. Ratkaisevaa on toimitettujen
tietojen laatu eikä niiden määrä. Neuvosto huomauttaa lisäksi, että komissio tarkisti kaikin mahdollisin keinoin todistusaineiston
paikkansapitävyyden ja että se teki tämän vaadittua huolellisuutta noudattaen. Ilman toista tarkastuskäyntiä ei olisi ollut
mahdollista tutkia esiin tulleita uusia seikkoja, jotka olivat ristiriidassa aiemmin annettujen tietojen kanssa.
60     Kantajan puolustautumisoikeuksiin tekemän viittauksen osalta neuvosto katsoo, että komissio ei loukannut niitä. Komissio antoi
kantajalle useaan otteeseen tilaisuuden esittää kantansa. Koska kantaja toimitti tietoja myöhässä ja esitti ristiriitaisia
ja vaillinaisia tietoja, se ei itse käyttänyt oikeuksiaan tehokkaasti.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
61     Oikeuskäytännöstä seuraa, että yhteisöjen toimielimillä on kaupallisten suojatoimenpiteiden alalla laaja harkintavalta, koska
ne taloudelliset, poliittiset ja oikeudelliset tilanteet, joita toimielinten on arvioitava, ovat monitahoisia (asia 240/84,
NTN Toyo Bearing ym. v. neuvosto, tuomio 7.5.1987, Kok. 1987, s. 1809, Kok. Ep. IX, s. 75, 19 kohta; asia T-97/95, Sinochem
v. neuvosto, tuomio 29.1.1998, Kok. 1998, s. II-85, 51 kohta; asia T-118/96, Thai Bicycle Industry v. neuvosto, tuomio 17.7.1998,
Kok. 1998, s. II-2991, 32 kohta; asia T-340/99, Arne Mathisen v. neuvosto, tuomio 4.7.2002, Kok. 2002, s. II-2905, 53 kohta
ja asia T-35/01, Shanghai Teraoka Electronic v. neuvosto, tuomio 28.10.2004, Kok. 2004, s. II-3663, 48 kohta).
62     Tästä seuraa, että yhteisöjen tuomioistuinten tällaisiin toimielinten arviointeihin kohdistaman valvonnan on kohdistuttava
vain siihen, että menettelysääntöjä on noudatettu, että riidanalaisen ratkaisun perustana olleet tosiseikat pitävät asiallisesti
paikkansa, ettei näitä tosiseikkoja ole arvioitu ilmeisen virheellisesti tai ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin (edellä
61 kohdassa mainittu asia NTN Toyo Bearing ym. v. neuvosto, tuomion 19 kohta; asia C-16/90, Nölle, tuomio 22.10.1991, Kok.
1991, s. I-5163, 12 kohta; asia T-164/94, Ferchimex v. neuvosto, tuomio 28.9.1995, Kok. 1995, s. II-2681, 67 kohta; edellä
61 kohdassa mainittu asia Thai Bicycle Industry v. neuvosto, tuomion 33 kohta; edellä 61 kohdassa mainittu asia Arne Mathisen
v. neuvosto, tuomion 54 kohta ja edellä 61 kohdassa mainittu asia Shanghai Teraoka Electronic v. neuvosto, tuomion 49 kohta).
63     Lisäksi on muistettava, että silloin, kun yhteisöjen toimielimet käyttävät laajaa harkintavaltaa, yhteisön oikeusjärjestykseen
luotujen takeiden kunnioittamisella hallinnollisissa menettelyissä on yhä olennaisempi merkitys; tällaisia takeita ovat erityisesti
toimivaltaisen toimielimen velvollisuus yksittäistapauksessa tutkia huolellisesti ja puolueettomasti kaikki asiaankuuluvat
seikat, hallintoalamaisen oikeus ilmaista kantansa sekä saada riittävät perustelut päätökselle (asia C-269/90, Technische
Universität München, tuomio 21.11.1991, Kok. 1991, s. I-5469, Kok. Ep. XI, s. I-485, 14 kohta ja edellä 49 kohdassa mainittu
asia Nölle v. neuvosto ja komissio, tuomion 73 kohta).
64     Jos kauppapoliittisten suojatoimenpiteiden ja erityisesti polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden alalla yhteisöjen tuomioistuimet
eivät tässä yhteydessä voikaan puuttua yhteisöjen viranomaisille kuuluvaan harkintaan, niiden on kuitenkin varmistettava,
että toimielimet ovat ottaneet huomioon kaikki asiaankuuluvat seikat ja että ne ovat arvioineet asian käsittelyn perustana
olevan aineiston riittävän huolellisesti, jotta voitaisiin katsoa, että normaaliarvo on määritetty kohtuullisella tavalla
(edellä 62 kohdassa mainittu asia Nölle, tuomion 13 kohta; edellä 62 kohdassa mainittu asia Ferchimex v. neuvosto, tuomion
67 kohta; asia T-48/96, Acme v. neuvosto, tuomio 12.10.1999, Kok. 1999, s. II-3089, 39 kohta ja edellä 49 kohdassa mainittu
asia Fresh Marine v. komissio, tuomion 73–82 kohta). Tältä osin perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdasta ilmenee selvästi, että
kaikkia siinä mainittuja laskennallisen normaaliarvon laskentamenetelmiä on sovellettava siten, että laskenta pysyy kohtuullisena;
tämä kohtuullisuuden käsite mainitaan nimenomaisesti kyseisessä 3 kohdassa (asia C-69/89, Nakajima v. neuvosto, tuomio 7.5.1991,
Kok. 1991, s. I-2069, Kok. Ep. XI, s. I-161, 35 kohta ja edellä mainittu asia Acme v. neuvosto, tuomion 37 kohta).
65     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa lisäksi, että vaikka perusasetusta sovellettaessa komission tehtävänä on tutkimusta
suorittavana viranomaisena määritellä, onko polkumyynnin vastaisen menettelyn kohteena olevaa tuotetta tuotu maahan polkumyynnillä
ja aiheuttaako tuotteen luovuttaminen vapaaseen liikkeeseen yhteisössä vaaraa, ja vaikka tässä yhteydessä kyseisen toimielimen
ei siis pidä vierittää sille tältä osin kuuluvaa todistustaakkaa jollekin osapuolista (ks. vastaavasti asia T-121/95, EFMA
v. neuvosto, tuomio 17.12.1997, Kok. 1997, s. II-2391, 74 kohta ja edellä 64 kohdassa mainittu asia Acme v. neuvosto, tuomion
40 kohta), perusasetuksessa ei kuitenkaan anneta komissiolle tutkintavaltuuksia, joiden nojalla se voisi velvoittaa kantelun
kohteena olevat tuottajat tai viejät osallistumaan tutkimukseen tai antamaan tietoja. Tällaisissa tilanteissa neuvosto ja
komissio ovat riippuvaisia siitä, että osapuolet tekevät yhteistyötä vapaaehtoisesti ja toimittavat niille tarvittavat tiedot
vahvistetuissa määräajoissa. Tältä osin näiden osapuolten perusasetuksen 6 artiklan 2 kohdassa mainittuun kyselylomakkeeseen
antamat vastaukset ja sitä seuraava saman asetuksen 16 artiklassa säädetty tietojen tarkistaminen, jonka komissio voi myöhemmin
suorittaa paikan päällä, ovat olennaisia polkumyynnin vastaisen menettelyn kulun kannalta. Siinä tapauksessa, että yritykset,
joita tutkimus koskee, kieltäytyvät yhteistyöstä, riski siitä, että toimielimet ottavat huomioon muita kuin kyselylomakkeen
vastaukseksi annettuja tietoja, kuuluu polkumyynnin vastaiseen menettelyyn, ja tällä on tarkoituksena kannustaa näitä yrityksiä
lojaaliin ja huolelliseen yhteistyöhön (ks. vastaavasti edellä 64 kohdassa mainittu asia Acme v. neuvosto, tuomion 42–44 kohta
ja asia T-210/95, EFMA v. neuvosto, tuomio 28.10.1999, Kok. 1999, s. II-3291, 71 kohta).
66     Lisäksi yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että polkumyyntiperusasetuksen N:o 384/96 säännöksiä, jotka liittyvät
osapuolten, joita asia koskee, antamiin tietoihin, tulkittaessa on otettava huomioon etenkin puolustautumisoikeuksien kunnioittamista
koskevat vaatimukset. Nämä vaatimukset eivät nimittäin liity pelkästään menettelyihin, jotka voivat päätyä sanktioiden asettamiseen,
vaan myös sellaisiin tutkimusmenettelyihin, jotka edeltävät sellaisten polkumyyntiasetusten antamista, jotka voivat vaikuttaa
asianomaisiin yrityksiin suoraan ja erikseen sekä aiheuttaa niille haitallisia vaikutuksia (asia C-49/88, Al-Jubail Fertilizer
v. neuvosto, tuomio 27.6.1991, Kok. 1991, s. I-3187, 15 kohta).
67     Lopuksi oikeuskäytännöstä ilmenee, että vaikka polkumyynnin vastaisen menettelyn polkumyyntiperusasetuksessa N:o 384/96 säädetyissä
määräajoissa tapahtuvan kulun varmistamiseksi on perusteltua vahvistaa määräaikoja, joiden kuluessa yritysten, joita tämä
menettely koskee, on lähetettävä vastaukset ja tiedot toimielimille, toimielimillä on erittäin laaja harkintavalta sen osalta,
ottavatko ne huomioon niille vahvistetun määräajan päätyttyä lähetettyjä vastauksia ja tietoja. Sitä, että kyselylomakkeisiin
määräajan päätyttyä toimitetut vastaukset otetaan huomioon, ei voida pitää sääntöjen vastaisena siltä osin kuin sillä ei vaaranneta
muiden asianomaisten menettelyllisiä oikeuksia ja siltä osin kuin siitä ei seuraa, että menettely pitkittyy aiheettomasti
(edellä 49 kohdassa mainittu asia Euroalliages ym. v. komissio, tuomion 81 kohta).
68     Tässä yhteydessä on tutkittava, onko neuvosto, kuten kantaja väittää, laiminlyönyt huolellista tutkintaa koskevan velvollisuutensa
ja velvollisuutensa määrittää normaaliarvo kohtuullisella tavalla.
69     Perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdassa on kaksi vaihtoehtoista laskutapaa tuotteen laskennallisen normaaliarvon määrittämiseksi.
Esillä olevan asian kannalta merkityksellisen ensimmäisen tavan mukaan normaaliarvo lasketaan tuotantokustannusten perusteella
lisättynä kohtuullisella määrällä myynti‑, hallinto‑ ja muita kustannuksia sekä voittoa.
70     Esillä olevassa asiassa on kyse siitä, katsoivatko komissio ja neuvosto perustellusti, kun otetaan huomioon niillä käytettävissä
olleet tiedot, että parakresolin sivutuotteiden tuotantokustannuksia ei ole vähennettävä parakresolin tuotantokustannuksista,
koska ne oli kohdistettu suoraan mainittuihin sivutuotteisiin.
Kantajan polkumyyntiä koskevaan kyselylomakkeeseen antama 8.11.2002 päivätty vastaus ja kantajan 18.11.2002 päivätty faksi
71     Esillä olevassa asiassa kantaja ilmoitti komissiolle ennen tarkastuskäyntiä, että parakresolin tuotannossa syntyy kahta sivutuotetta,
fenoliyhdistettä ja alumiinisulfiittia – itse asiassa natriumsulfiittia, kuten kantaja korjasi tarkastuskäynnin yhteydessä
– ja että näillä oli omat taloudelliset markkinat. Kantaja ilmoitti komissiolle myös, että näiden kahden sivutuotteen tuotantokustannukset
olivat tutkimusajanjaksolla [luottamuksellinen] CNY. Nämä tiedot olivat kantajan polkumyyntiä koskevaan kyselylomakkeeseen
8.11.2002 päivätyn vastauksen osissa E–G ja erityisesti jälkimmäisen rahamäärän osalta taulukoissa ECCOP (F‑4,6) ja DMCOP
(F‑4,7), jotka oli liitetty mainitun kyselylomakkeen F‑4 osan, jonka otsikko oli ”Tuotantokustannukset”, 6 ja 7 kohtaan sekä
kantajan 18.11.2002 päivätyssä faksissa, jolla korjattiin tätä vastausta erityisesti sivutuotteiden kustannusten huomioon
ottamisen osalta.
72     Etenkin 18.11.2002 päivätyllä faksilla oli tarkoitus yhtäältä täydentää 8.11.2002 päivätyssä vastauksessa tyhjäksi jätettyjä
tiettyjä kohtia polkumyyntiä koskevan kyselylomakkeen F‑4 osan, jonka otsikko oli ”Tuotantokustannukset”, 1 kohdassa olevassa
kustannustaulukossa (jäljempänä F‑4.1 taulukko) ja toisaalta ilmoittaa komissiolle, että vastedes kyseisessä taulukossa ilmoitetut
rahamäärät pitivät sisällään sivutuotteiden tuotantokustannusten vähennyksen. Täten vaikka parakresolin kokonaistuotantokustannukset
tutkimusajanjaksolla olivat F‑4.1 taulukossa, sellaisena kuin se oli 8.11.2002, ilmoitettujen tietojen jälkeen [luottamuksellinen]
CNY, näitä kokonaiskustannuksia oli siinä taulukon toisinnossa, joka lähetettiin komissiolle 18.11.2002, laskettu [luottamuksellinen]
CNY:n suuruiseen rahamäärään.
73     Edellä esitetystä seuraa, että kantaja pyysi 18.11.2002 päivätyllä faksilla, että parakresolin tuotantokustannukset tutkimusajanjaksolla
määriteltäisiin [luottamuksellinen] CNY:ksi eikä [luottamuksellinen] CNY:ksi eli kyseessä olisi [luottamuksellinen] CNY:n
suuruinen vähennys, joka kantajan mukaan vastaa sivutuotteiden tuotantokustannuksia tutkimusajanjaksolla.
74     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa lisäksi, että kuten [luottamuksellinen] CNY:n suuruinen rahamäärä, myös [luottamuksellinen]
CNY:n suuruinen rahamäärä oli jo 8.11.2002 päivätyssä vastauksessa. Tämä jälkimmäinen rahamäärä oli täten kustannukset yhteenvetona
esittävän taulukon, joka oli sen polkumyyntiä koskevan kyselylomakkeen, joka lähetettiin komissiolle 8.11.2002, F‑4 osan 2
kohdan sarakkeessa ”Tutkimusajanjakso/Kokonaistuotantokustannukset” (IP/Total Production Cost) (jäljempänä F‑4.2 taulukko).
75     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa kuitenkin, että sekä väliaikainen asetus että välivaiheen ilmoitus perustuvat
yksinomaan tiedoille, jotka oli esitetty F‑4.1 taulukossa, sellaisena kuin se oli 8.11.2002, eikä niissä viitata 18.11.2002
päivättyyn faksiin ja siinä oleviin korjauksiin tai edes mainita, että niitä ei oteta huomioon.
76     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että tämän 18.11.2002 päivättyyn faksiin kohdistuvan viittauksen puuttuminen
väliaikaisesta asetuksesta ja välivaiheen ilmoituksesta selittyy komission tulkinnalla tästä faksista ja näkemyksestä, jonka
tämä toimielin omaksui 25.11. ja 26.11.2002 tehtyjen tarkastuskäyntien yhteydessä.
Komission tulkinta 18.11.2002 päivätystä faksista
77     Neuvoston ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen jättämistä kirjelmistä sekä sen istunnossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
kysymyksiin antamista vastauksista käy ilmi, että komissio katsoi 18.11.2002 päivätyn faksin luettuaan, että kantaja kohdisti
sivutuotteidensa tuotantokustannukset suoraan mainittuihin sivutuotteisiin kustannuslaskentamenetelmällä, jota kutsutaan ”tuottomenetelmäksi”.
78     Neuvoston mukaan tässä menetelmässä tuotantokustannukset kohdistetaan tuoton perusteella suoraan tuotantoprosessista saataviin
eri tuotteisiin. Tämän menetelmän käytöstä on seurauksena se, että tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantokustannukset eivät
sisällä sivutuotteiden tuotantokustannuksia. Tämä menetelmä erottuu neuvoston mukaan toisesta menetelmästä, jota kutsutaan
”markkina-arvomenetelmäksi” ja joka perustuu sivutuotteiden markkina-arvoon tai myyntihintaan. Tässä menetelmässä mainittujen
sivutuotteiden kustannuksia ei kohdisteta suoraan, vaan nämä kustannukset vähennetään tarkasteltavana olevan tuotteen tuotantokustannuksista.
79     Syy siihen, miksi komissio katsoi aluksi ja 18.11.2002 päivätyn faksin luettuaan, että kantaja käytti tuottomenetelmää, on
se, että kahdessa huomautuksessa, jotka kantaja oli sisällyttänyt kyseisen faksin sivun alareunaan ja joissa se selitti syitä
polkumyynnin vastaiseen kyselylomakkeeseen antamiensa vastausten korjaamiseen, kantaja ilmaisi asian pitäen silmällä sivutuotteidensa
tuotantokustannuksia eikä markkina-arvoa tai myyntihintaa.
Tarkastuskäynti ja väliaikainen asetus
80     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että osapuolet eivät ole yksimielisiä tarkastuskäynnin yhteydessä sivutuotteista
käytyjen keskustelujen sisällöstä. Näin ollen kun kantaja väittää, että tämän vierailun yhteydessä se toisti selvästi vähentämistä
koskevan pyyntönsä, jonka se oli esittänyt kirjallisesti jo 18.11.2002, ja että se oli vakuuttunut siitä, että komissio oli
ymmärtänyt tämän pyynnön, neuvosto väittää puolestaan, että kantaja vakuutti komissiolle, että sivutuotteiden tuotantokustannukset
oli kohdistettu suoraan sivutuotteisiin, minkä johdosta komission oli mahdollista katsoa, ettei niitä ollut tarpeen vähentää.
81     Sen osalta, miten tämä väärinkäsitys olisi voitu tai pitänyt välttää, on muistutettava, että vaikka silloin, kun komissio
käsitteli tarkastuskäynnillä sivutuotekysymystä, sillä oli välttämättä mielessä sen oma tulkinta, joka koski 18.11.2002 päivättyä
faksia ja joka perustui tämän faksin sivun alareunassa olevien huomautusten sanamuotoon sekä jolla suljettiin pois vähennyksen
mahdollisuus, tämä toimielin ei voinut kuitenkaan jättää huomiotta tähän faksiin sisältyneitä lukuja koskevia korjauksia,
joilla oikaistiin 8.11.2002 annettua vastausta. Tästä seuraa, että komission piti tai olisi pitänyt olla tietoinen siitä ristiriidasta,
joka oli sen 18.11.2002 päivättyä faksia koskevan ensimmäisen tulkinnan, johon viitattiin edellä 77 kohdassa, ja sen lukuina
esitetyn parakresolin tuotantokustannusten vähentämispyynnön välillä, joka ilmaistiin kyseisessä faksissa ja johon viitattiin
edellä 73 kohdassa.
82     On kuitenkin todettava, että komissio ei pyrkinyt selvittämään mainittua ristiriitaa.
83     Neuvoston kirjelmistä käy näet ilmi, että komissio esitti yhden tarkentavan kysymyksen kantajalle, nimittäin sen, kohdistiko
kantaja parakresolin tuotantoon liittyvät kustannukset suoraan tuotannon yhteydessä saadun tuoton perusteella. Kantaja vastasi
myöntävästi. Tämä vastaus vahvisti sitä komission näkemystä, jonka mukaan sivutuotteiden kustannuksia ei pitänyt vähentää.
Näin ollen komissio katsoi tarpeettomaksi tutkia enempää sivutuotteiden kustannuksia. Kantajan kirjelmissä vedotaan myös siihen,
ettei komissio ollut enää kiinnostunut sivutuotekysymyksestä sen jälkeen, kun kantaja oli vastannut komission tätä asiaa koskevaan
kysymykseen. Komission 3.12.2002 laatima tarkastuskäynnin yhteenveto, jonka neuvosto toimitti vastauksena ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimen esittämään kirjalliseen kysymykseen, sekä istunnossa annetut lausunnot tukevat myös tätä kuvausta keskusteluista,
joita osapuolten välillä käytiin sivutuotteiden osalta tarkastuskäynnin aikana.
84     Edellä esitetystä seuraa, että sen jälkeen kun kantaja oli vastannut sivutuotteiden huomioon ottamista koskevaan kysymykseen,
komissio ei ilmoittanut sille, mitä seurauksia tästä vastauksesta oli, eli että sivutuotteiden kustannuksia ei vähennetä,
ja näin siis vaikka nämä seuraukset olivat ristiriidassa niiden 18.11.2002 päivätyssä faksissa olevien lukujen kanssa, joilla
oli tarkoitus vahvistaa parakresolin tuotantokustannukset [luottamuksellinen] CNY:ksi eikä [luottamuksellinen] CNY:ksi – eli
kyse oli [luottamuksellinen] CNY:n suuruisesta vähennyksestä, joka kantajan mukaan vastasi sivutuotteiden tuotantokustannuksia
– ja jotka pitivät näin asiallisesti sisällään pyynnön sivutuotteiden kustannusten vähentämisestä.
85     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että koska komissio ei mitenkään tuonut ilmi tätä hankalaa kysymystä, kantaja
ei voinut siinä vaiheessa tutkimusta tietää komission päätelleen, ettei sivutuotteiden kustannuksia ollut tarpeen vähentää.
Ainoastaan komissio näet saattoi tietää siitä ristiriidasta – ja siis tuoda sen esiin – joka oli 18.11.2002 päivätyssä faksissa
lukuna esitettyjen pyyntöjen ja sen käsittelyn välillä, jota komissio aikoi sivutuotteiden kustannuksiin soveltaa. Komission
vaikeneminen tarkastuskäynnin yhteydessä antoi tässä yhteydessä kantajan ymmärtää, että sen vähentämistä koskeva pyyntö oli
ymmärretty eikä se aiheuttanut ongelmia.
86     Istunnossa neuvosto ja komissio väittivät kuitenkin, että syy siihen, miksi komissio ei väliaikaisessa asetuksessa vähentänyt
sivutuotteiden kustannuksia, oli se, että kantaja ei ollut esittänyt polkumyyntiä koskevaan kyselylomakkeeseen antamassaan
vastauksessa riittävästi seikkoja tällaisen vähennyksen perustelemiseksi. Toimielinten tehtävänä ei ole asettua osapuolten
asemaan polkumyyntiä koskevaan kyselylomakkeeseen annettavien vastausten osalta eikä ulottaa tutkimusta joka suuntaan. Neuvosto
ja komissio väittivät myös, että komissio toimi tarkastuskäynnin yhteydessä perustellusti, kun otetaan huomioon sen käytettävissä
ollut lyhyt aika, kun se vain merkitsi kantajan vastaukset muistiin, eikä sen tarvinnut reagoida näihin vastauksiin.
87     On totta, kuten edellä 65 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee, että komission tehtävänä ei ole hankkia niiden osapuolten
sijaan, joita asia koskee, tietoja, joita kyseisten osapuolten on toimitettava sille polkumyyntitutkimuksen yhteydessä. Erityisesti
vaikka komission on tutkittava asianomaisten osapuolten toimittamien tietojen, joihin komission päätelmät perustuvat, paikkansapitävyys
niin hyvin kuin mahdollista (ks. perusasetuksen 6 artiklan 8 kohta), tämä velvollisuus edellyttää, että nämä osapuolet toimivat
komission kanssa yhteistyössä perusasetuksen 18 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Siten kyseisessä 18 artiklassa säädetään,
että jos osapuoli, jota asia koskee, kieltäytyy antamasta tarvittavia tietoja tai ei toimita niitä perusasetuksessa säädetyssä
määräajassa tai merkittävällä tavalla vaikeuttaa tutkimuksia, alustavat tai lopulliset päätelmät, riippumatta siitä, ovatko
ne myönteisiä vai kielteisiä, voidaan tehdä käytettävissä olevien tietojen perusteella. Samoin toimitaan, jos todetaan, että
kyseinen osapuoli on toimittanut vääriä tai harhaanjohtavia tietoja.
88     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa kuitenkin ensinnäkin, että on selvää, ettei kantaja ole polkumyynnin vastaisen
menettelyn missään vaiheessa syyllistynyt yhteistyön puutteeseen perusasetuksen 18 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
89     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo tämän jälkeen, että etenkään siinä neuvoston ja komission väitteessä, jonka mukaan
se, että komissio ei vähentänyt väliaikaisessa asetuksessa sivutuotteiden kustannuksia, johtui siitä, että kantaja ei polkumyyntiä
koskevaan kyselylomakkeeseen antamassaan vastauksessa tai tarkastuskäynnin yhteydessä esittänyt riittävästi seikkoja tällaisen
vähennyksen perustelemiseksi, ei oteta huomioon tosiseikkojen osalta todella vallinnutta tilannetta.
90     Se, että komissio ei vähentänyt sivutuotteiden kustannuksia, ei nimittäin johtunut siitä, että kantaja ei olisi esittänyt
riittävästi perusteita, vaan siitä, että komissio ymmärsi kantajan toimittamista tiedoista ja vastauksista, että tämä ei halunnut
tätä vähennystä. Kuten edellä 83 kohdassa todettiin, komissio katsoi saaneensa tarkastuskäynnin yhteydessä ”vahvistuksen”
sille käsitykselleen, jonka se oli saanut ensisijaisesti 18.11.2002 päivätystä faksista ja jonka mukaan sivutuotteiden kustannuksia
ei pitänyt vähentää.
91     Jos neuvoston ja komission puolustama kanta, joka perustuu siihen väitteeseen, että vähentämistä koskevan pyynnön tueksi esitettyjen
todisteiden riittämättömyys oikeutti pidättäytymään tämän vähennyksen tekemisestä, pitäisi paikkansa, komission olisi pitänyt
heti tarkastuskäynnin aluksi ilmoittaa kantajalle, että kyseistä vähentämistä koskevaa pyyntöä, jollaiseksi se oli mielletty,
ei sellaisenaan ollut riittävästi perusteltu, jotta se olisi voitu ottaa huomioon asianmukaisesti. Myöskin vaikka komissio
olisi tarkastuskäynnin yhteydessä jättänyt varoittamatta kantajaa tästä perusteiden riittämättömyydestä, sen olisi edes yksityiskohtaisten
tietojen antamista koskevan velvollisuutensa ja perusteluvelvollisuutensa, joista säädetään nimenomaisesti perusasetuksen
20 artiklan 1 kohdassa ja 14 artiklan 2 kohdassa ja joista muistutettiin edellä 63 ja 66 kohdassa mainituissa oikeuskäytännöissä,
perusteella pitänyt ilmoittaa välivaiheen ilmoituksessa ja väliaikaisessa asetuksessa, että sivutuotteiden kustannusten vähentämistä
koskeva pyyntö oli hylätty riittävien todisteiden puuttumisen johdosta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kuitenkin toteaa,
ettei välivaiheen ilmoituksessa eikä väliaikaisessa asetuksessa kummassakaan mainita mitään sivutuotteiden kustannusten vähentämiskysymyksestä.
92     Siitä, miten komissio ymmärsi 18.11.2002 päivätyn faksin, ja siitä, että tämä toimielin ei ilmoittanut kantajalle ristiriidasta,
joka oli sen käsittelyn, jota komissio aikoi soveltaa sivutuotteiden kustannuksiin, ja kyseisessä faksissa olevien rahamäärien
välillä, oli seurauksena se, että komissio ei tarkastuskäynnin yhteydessä tehnyt aloitetta sellaisten tarkistusten suorittamiseksi,
jotka olisivat kuitenkin olleet välttämättömiä, jos osapuolet olisivat keskustelleet edellä mainitun ristiriidan esiintuomisen
johdosta niin, että väärinkäsitys olisi selvinnyt ja komissio olisi todennut, että kantaja pyysi sivutuotteidensa kustannusten
vähentämistä.
93     Tältä osin ei voida hyväksyä niitä istunnossa esiin tuotuja väitteitä, joiden mukaan tarkastuskäynnille varattu rajallinen
aika ja tarkistettavien tietojen määrä huomioon ottaen komissiolla ei tämän vierailun yhteydessä ollut muita velvollisuuksia
kuin tehdä muistiinpanoja kantajan vastauksista myöhemmin suoritettavaa analyysia varten.
94     Vaikka näet onkin totta, että komission tehtävänä ei polkumyyntitutkimuksen yhteydessä eikä etenkään tarkastuskäynnin yhteydessä
ole asettua niiden osapuolten asemaan, joiden on toimittava lojaalisti ja tehokkaasti yhteistyössä komission kanssa toimittamalla
sille tarvittavat ja täsmälliset tiedot, on kuitenkin niin, että esillä olevan asian erityisissä olosuhteissa komissio ei
voinut huolellista tutkintaa koskevaa velvollisuuttaan laiminlyömättä jättää ilmoittamatta kantajalle siitä ristiriidasta,
jonka se oli todennut tai joka sen olisi pitänyt todeta yhtäältä 18.11.2002 päivätyssä faksissa olevien lukujen ja toisaalta
sen seikan välillä, että se ymmärsi kantajan vastauksen siten, ettei kantaja pyytänyt sivutuotteiden kustannusten vähentämistä.
95     Lisäksi siltä osin kuin edellä mainituissa väitteissä annetaan ymmärtää, että komissiolla oli tarve analysoida kantajan vastauksia
myöhemmin muodostaakseen lopullisen sivutuotteiden kustannuksille varattavaa käsittelyä koskevan kantansa, ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin huomauttaa, että tämä on ristiriidassa sen kanssa, että komissio katsoi tarkastuskäynnin yhteydessä saaneensa
vahvistuksen mainittuihin kustannuksiin sovellettavaa käsittelyä koskevalle kannalleen ja että se katsoi näin ollen olevan
tarpeetonta tutkia kyseistä asiaa.
96     Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kun otetaan huomioon tämän erityistapauksen erityiset olosuhteet, komissio teki ilmeisen
virheen 18.11.2002 päivätyn faksin sisältöä koskevassa arvioinnissaan ja se rikkoi velvollisuuttaan, josta muistutetaan edellä
64 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä, ottaa huomioon kaikki asiaankuuluvat seikat ja arvioida asian käsittelyn perustana
oleva aineisto riittävän huolellisesti, jotta voitaisiin katsoa, että normaaliarvo on määritetty kohtuullisella tavalla.
97     On siis tutkittava, ovatko nämä väliaikaisen asetuksen antamisen vaiheessa tapahtuneet lainvastaisuudet aiheuttaneet riidanalaisen
asetuksen lainvastaisuuden. Se seikka, että komissio on tehnyt ilmeisen arviointivirheen ja rikkonut huolellista tutkintaa
koskevaa velvollisuuttaan polkumyynnin vastaisen menettelyn alkuvaiheessa ei nimittäin välttämättä tarkoita, että neuvoston
antama lopullinen asetus on lainvastainen.
Riidanalainen asetus
98     Riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 12 perustelukappaleessa neuvosto, joka toistaa tarkalleen muotoilun, jonka komissio
esitti ehdotuksessaan lopulliseksi asetukseksi, käsitteli kysymystä sivutuotteista seuraavasti:
”[Kantaja] väitti, että kahden muun tuotteen tuotantokustannukset olisi vähennettävä kokonaistuotantokustannuksista, koska
ne tuotetaan samassa tuotantoprosessissa ja myydään erikseen. [Kantaja] ei pystynyt esittämään asiakirjanäyttöä väitteestään.
Paikalla kerätyistä asiakirjoista kylläkin ilmeni, että suorat kustannukset oli jo kohdistettu eri tuotteisiin, mikä oli alkuperäisten
kyselyyn annettujen vastausten mukaista. Näin ollen väite oli hylättävä.”
99     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että komissio ja neuvosto käsittelivät ehdotuksessa lopulliseksi asetukseksi
ja riidanalaisessa asetuksessa sivutuotteiden kustannuksia samalla tavalla kuin väliaikaisen asetuksen antamisen vaiheessa.
100   Näin ollen komissio ja neuvosto pitäytyivät [luottamuksellinen] CNY:n suuruisessa rahamäärässä, joka katsottiin väliaikaisen
asetuksen antamisen vaiheessa parakresolin valmistuskustannukseksi, sekä valinnassa olla vähentämättä niiden sivutuotteiden
kustannuksia, joiden olemassaoloa ja myyntiä neuvosto ja komissio eivät kiistä, kuten ne vahvistivat vastauksessaan ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimen istunnossa esittämään kysymykseen, mikä merkittiin suullisen käsittelyn pöytäkirjaan.
101   On siis tutkittava, johtuiko valinta olla vähentämättä sivutuotteiden kustannuksia, kun se toistettiin siinä vaiheessa, kun
annettiin ehdotus lopulliseksi asetukseksi, ja etenkin siinä vaiheessa, kun annettiin riidanalainen asetus, sen velvollisuuden
rikkomisesta, jonka mukaan kaikki asiaankuuluvat seikat on otettava huomioon ja asian käsittelyn perustana oleva aineisto
on arvioitava riittävän huolellisesti, jotta voitaisiin katsoa, että normaaliarvo on määritetty edellä 64 kohdassa mainitussa
oikeuskäytännössä tarkoitetulla kohtuullisella tavalla.
102   Neuvosto vetoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa pääosin neljään argumenttiin perustellakseen sen, että riidanalaisessa
asetuksessa toistettiin väliaikaisen asetuksen antamisen vaiheessa omaksuttu ratkaisu.
103   Neuvoston ensimmäisen argumentin mukaan kantajan polkumyyntiä koskevaan kyselylomakkeeseen antama vastaus oli vaillinainen.
104   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa kuitenkin, että tämä argumentti koskee väliaikaisen asetuksen antamista edeltäneitä
tosiseikkoja ja että se oli siten olemassa ennen mainittua asetusta. Pitipä kyseinen argumentti paikkansa tai ei, se ei estänyt
sitä, että komissio myönsi välttämättä – implisiittisesti – että sivutuotteet olivat olemassa ja niitä myytiin, eikä sitä,
että komissio varasi mainitun väliaikaisen asetuksen antamisen vaiheessa niiden kustannuksille erityisen käsittelyn, jonka
mukaan kyseisiä kustannuksia ei vähennetty siitä syystä, että nämä kustannukset oli kohdistettu suoraan sivutuotteisiin. Tämä
argumentti ei siis valaise syitä, miksi komissio ja neuvosto toistivat ehdotuksessa lopulliseksi asetukseksi ja riidanalaisessa
asetuksessa ratkaisun, johon päädyttiin väliaikaisen asetuksen antamisen vaiheessa tapahtuneen ilmeisen arviointivirheen ja
huolellisuusvelvollisuuden rikkomisen perusteella.
105   Neuvoston toisen argumentin mukaan kantaja ei tarkastuskäynnin aikana selittänyt uudestaan sivutuotteita koskevaa ongelmaa
eikä näyttänyt sivutuotteiden laskuja.
106   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, ettei tätä toistakaan argumenttia voida hyväksyä, koska myös tässä on kyse väliaikaista
asetusta edeltäneistä tosiseikoista ja argumentti oli siis olemassa ennen mainittua asetusta. Se väitetty seikka, että kantaja
ei olisi uudestaan selittänyt ongelmaa tarkastuskäynnin aikana eikä näyttänyt sivutuotteiden myyntilaskuja, minkä kantaja
nimenomaisesti kiistää, ei, jos sen oletetaan olevan totta, estänyt komissiota myöntämästä myös tässä kohtaa, että sivutuotteet
olivat olemassa ja niitä myytiin väliaikaisen asetuksen antamisen vaiheessa, eikä kyseinen seikka selitä mitenkään sitä, miksi
tässä vaiheessa sivutuotteiden kustannuksille varattu käsittely toistettiin riidanalaisessa asetuksessa.
107   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa ylimääräisenä huomautuksena, että vaikka oletettaisiin, että kantaja ei esittänyt
lisäseikkoja tarkastuskäyntivaiheessa, kuten neuvosto väittää, tämä johtui ainoastaan siitä, että komission asenne kyseisen
vierailun yhteydessä antoi kantajan ymmärtää, että sen vähentämistä koskeva pyyntö oli ymmärretty eikä se aiheuttanut ongelmia
(ks. edellä 85 kohta). Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, eivätkä osapuolet kiistäneet tätä näkemystä istunnossa,
että jos komissio olisi tuonut esiin sen ristiriidan, joka oli 18.11.2002 päivätyssä faksissa olevien lukujen ja sen välillä,
miten komissio ymmärsi kantajan vastaukset, osapuolet olisivat keskustelleet asiasta ja sivutuotteita koskeva kysymys olisi
selvinnyt.
108   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin täsmentää, että näiden huomautusten tarkoituksena ei ole osoittaa, että komission olisi
pitänyt suorittaa joka suuntaan ulottuva tutkimus. Kyse on ainoastaan sellaisten päätelmien tekemisestä, jotka koskevat velvollisuuksia,
joista muistutettiin edellä 63 ja 64 kohdassa ja joita on toimielimellä, jolla on – kuten esillä olevassa asiassa – paljon
harkintavaltaa, tutkia huolellisesti ja puolueettomasti kaikki asiaankuuluvat seikat ja arvioida asian käsittelyn perustana
oleva aineisto riittävän huolellisesti, jotta voitaisiin katsoa, että normaaliarvo on määritetty kohtuullisella tavalla. Näistä
velvollisuuksista on seurauksena – sillä varauksella, että kyse ei ole perusasetuksen 18 artiklassa tarkoitetusta yhteistyön
puutteesta, mistä ei ole kyse esillä olevassa asiassa – se, että toimielinten on, silloin kun ne eivät voi kohtuullisesti
katsoa omaavansa riittävästi tietoa kysymyksestä, jolla on kuitenkin suoraan merkitystä normaaliarvon määrittämisessä, ilmoitettava
selvästi asiasta sille taloudelliselle toimijalle, jota asia koskee. Tämä velvollisuus kulkee käsi kädessä sen perusasetuksen
6 artiklan 8 kohdassa olevan velvollisuuden kanssa, jonka mukaan asianomaisten osapuolten toimittamien tietojen, joihin toimielinten
päätelmät perustuvat, paikkansapitävyys on tutkittava niin hyvin kuin mahdollista.
109   Neuvoston kolmas argumentti jakaantuu kahteen osaan. Kantajan toimittamat tiedot olivat yhtäältä ristiriidassa niiden tietojen
kanssa, mitä aiemmin oli esitetty, ja toisaalta kyseiset tiedot lähetettiin myöhässä tai kielellä, joka ei ollut ymmärrettävissä.
110   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo väitetyn ristiriidan osalta, että väitettä ei voida hyväksyä seuraavista syistä.
111   Ensinnäkin neuvosto vetoaa tähän väitteeseen ainoastaan arvostellakseen kantajan esittämää näyttöä. Kyseinen toimielin ei
voi vedota tähän väitteeseen sen ratkaisun perustelemiseksi, jonka se lopulta valitsi sivutuotteiden käsittelyyn. Väliaikaisen
asetuksen antamisen vaiheessa ilmeisen arviointivirheen ja aineiston huolellisen tutkinnan laiminlyönnin perusteella omaksuttua
ratkaisua ei voida toistaa lopullisen asetuksen antamisen vaiheessa sillä perusteella, että kantajan myöhemmin esittämät seikat
sisälsivät ristiriitaisuuksia. Tällaisella argumentilla ei voida perustella neuvoston lopulta valitsemaa käsittelyä yhtään
sen enempää kuin mitä kahdella ensimmäisellä argumentilla, joita tarkasteltiin edellä.
112   On lisäksi todettava ylimääräisenä huomautuksena, että joitakin neuvoston väittämiä ristiriitaisuuksia, joihin se vetosi vastineessaan,
ei ole näytetty toteen.
113   Näin ollen se, että kantaja ilmoitti, että ”sivutuotteiden tuotantokustannuksia ei ole erotettu parakresolin tuotantokustannuksista”
ja pyysi, että ”sivutuotteiden tuotannosta syntyvät erityiset kustannukset vähennettäisiin parakresolin tuotantokustannuksista”,
tai se seikka, että kantaja oli epäröinyt tuottomenetelmän ja markkina-arvomenetelmän välillä, eivät ole todellisia ristiriitaisuuksia
kantajan perättäisissä esityksissä. Siltä osin kuin ristiriita on olemassa, se on tosiasiallisesti kantajan pyyntöjen ja komission
näistä pyynnöistä väliaikaisen asetuksen antamisen vaiheessa saaman käsityksen välillä. Ristiriita vaikuttaa syntyvän myös
siitä, että komissio ja neuvosto pitäytyvät rajoittavasti niihin edellä 77 ja 78 kohdassa mainittuihin menetelmätyyppeihin,
joilla sivutuotteiden kustannukset otetaan huomioon. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa kuitenkin, että perusasetuksen
2 artiklan 5 kohdassa ei säädetä – sillä varauksella, että asianomaisen maan yleisesti hyväksyttyjä kirjanpitoperiaatteita
noudatetaan – erityisiä rajoituksia niiden menetelmien osalta, joita voidaan käyttää kustannusten arviointiin ja käsittelyyn
kirjanpidossa.
114   Sillä neuvoston väitteellä, jonka mukaan kantajan toimittamat tiedot saapuivat myöhässä eikä niitä voitu tarkistaa, johtuipa
tämä sitten määräajoista tai kielellisistä syistä, ei myöskään voida perustella sitä, että riidanalaisen asetuksen antamisen
vaiheessa toistettiin alkuperäinen ratkaisu, joka perustui ilmeiseen arviointivirheeseen ja asiakirja-aineiston huolellisen
tutkinnan laiminlyöntiin.
115   Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että tämä väite ei ole perusteltu.
116   Ensinnäkin sen osalta, että kantajan sivutuotteista 18.11.2002 antamat tiedot saapuivat myöhässä, mihin komissio vetosi 25.8.2003
päivätyssä faksissaan, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin nimittäin huomauttaa, että istunnossa neuvosto luopui vetoamasta
tähän seikkaan.
117   Komission kanta ehdotuksessaan lopulliseksi asetukseksi ja neuvoston kanta riidanalaisessa asetuksessa perustuivat kuitenkin
juuri tähän väitteeseen tietojen saapumisesta myöhässä.
118   On yhtäältä selvää, että 18.11.2002 päivätty faksi, joka siis tosin lähetettiin ainoastaan joitakin päiviä sen määräajan päätyttyä,
joka oli vahvistettu vastauksen jättämiselle polkumyyntiä koskevaan kyselylomakkeeseen, saapui kuitenkin komissiolle seitsemän
päivää ennen tarkastuskäyntiä. Toisaalta tällä faksilla vastattiin komission 15.11.2002 päivättyyn faksiin, jolla kantajaa
pyydettiin nimenomaisesti ilmoittamaan kaikista niistä virheistä, jotka paljastuisivat tarkastuskäynnin valmistelun yhteydessä.
Lisäksi on selvää, että komissio otti 18.11.2002 päivätyn faksin huomioon ajallaan. Näin tehdessään komissio sitä paitsi käytti
vain mahdollisuutta, joka tuodaan esiin edellä 67 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä, ottaa huomioon sellaiset tiedot,
jotka saapuvat sille vahvistettujen määräaikojen päätyttyä. Komissio ei näin ollen voinut kohtuudella väittää perustellakseen
kieltäytymistään tutkia sivutuotteita koskeva kysymys uudestaan – kuten se kuitenkin teki 25.8.2003 päivätyssä faksissaan
– että 18.11.2002 päivätty faksi oli saapunut myöhässä.
119   Toiseksi sen seikan osalta, johon komissio vetosi 25.8.2003 päivätyssä faksissaan ja jonka mukaan sivutuotteiden myyntiarvon
vähentämistä koskeva pyyntö tuli myöhässä ja se esitettiin vasta 22.4.2003 eli väliaikaisen asetuksen antamisen jälkeen, ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että vaikka kantaja olisikin voinut ilmaista itseään tarkemmin polkumyyntiä koskevaan kyselylomakkeeseen
antamissaan vastauksissa, sivutuotteiden kustannusten vähentämistä koskeva pyyntö kuitenkin ilmeni selvästi 18.11.2002 päivätystä
faksista, jossa pyydettiin, kuten edellä 73 kohdassa mainittiin, että parakresolin tuotantokustannukset tutkimusajanjaksolla
määriteltäisiin [luottamuksellinen] CNY:ksi eikä [luottamuksellinen] CNY:ksi eli kyseessä olisi [luottamuksellinen] CNY:n
suuruinen vähennys, joka kantajan mukaan vastaa sivutuotteiden tuotantokustannuksia tutkimusajanjaksolla. Ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin katsoo siis, että esillä olevan asian erityisissä olosuhteissa komissio ja neuvosto eivät voi moittia kantajaa
lisätietojen lähettämisestä, koska kantajalle ilmoitettiin vasta väliaikaisen asetuksen antamisen vaiheessa, että komissio
ei ollut ymmärtänyt kyseistä vähentämistä koskevaa pyyntöä. Tästä seuraa, että kantaja sai toimittaa tällaisia tietoja kyseisen
asetuksen antamisen jälkeen sivutuotteiden kustannusten vähentämistä koskevan pyyntönsä tueksi, erityisesti 22.4.2003 päivätyssä
kirjeessään, jonka jälkeen komission velvollisuutena oli suorittaa huolellinen uusintatutkimus ja siihen tarpeen vaatiessa
liittyvät lisätarkastukset. Vastakkaisen kannan omaksuminen esillä olevan asian erityisissä olosuhteissa merkitsisi sitä,
että väliaikaisen asetuksen antamisen jälkeen käydyllä polkumyynnin vastaisella menettelyllä ei olisi merkitystä eikä tehokasta
vaikutusta.
120   Se neuvoston perustelu, jonka mukaan tietyt asiakirjat – lähinnä kantajan 23.7. ja 25.7.2003 lähettämät kirjanpitoasiakirjat
– toimitettiin ainoastaan kiinaksi, on myös hylättävä seuraavista syistä. Siitä kysymyksestä, kenen velvollisuutena oli mahdollisesti
käännättää mainitut asiakirjat, erilläänkään tämä peruste ei poista sitä seikkaa, että esillä olevan asian erityisolosuhteissa
komission velvollisuutena oli tutkivana viranomaisena, kun otetaan huomioon kantajan väliaikaisesta asetuksesta 22.4.2003
esittämät huomautukset, aloittaa viipymättä kattava ja huolellinen uusintatutkimus siitä kannasta, joka tässä asetuksessa
oli sivutuotteiden osalta omaksuttu. Komissio olisi siis voinut vaatia, että kantaja käännättää toimitetut asiakirjat, jos
oletetaan, että kantajalla oli tällainen velvollisuus. Komissio ei ole kuitenkaan tehnyt minkäänlaista aloitetta tällaisesta
uusintatutkimuksesta. Kantaja itse lähetti komissiolle asiakirjat, joita tämä ei ollut pyytänyt. Neuvosto ja komissio eivät
näin ollen voi vedota ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käännöksen puuttumiseen perustellakseen kieltäytymistään tutkia
niitä asiakirjoja, jotka kantaja toimitti väliaikaisen asetuksen antamisen jälkeen; komissio ei sitä paitsi ollut vedonnut
tähän perusteeseen 25.8.2003 päivätyssä faksissaan.
121   Neuvoston neljäs argumentti koskee sitä, että paikan päällä saaduista asiakirjoista kävi ilmi, että sivutuotteiden kustannukset
oli kohdistettu suoraan mainittuihin sivutuotteisiin. Komissiolle tarkastuskäynnin aikana annettuja ja tämän väitteen kohteena
olevia asiakirjoja on neljä. Kyse on ensinnäkin asiakirjasta, jonka otsikko on ”Shandong Reipu Bio-chemicals Ltd:n tuotantokustannusten
laskentataulukko” (Product cost calculation table of Shandong Reipu Bio-chemicals Ltd) ja joka on kannekirjelmän liitteessä
A19 (jäljempänä asiakirja A19), toiseksi asiakirjasta, jonka otsikko on ”Tuotantokustannukset – tutkimusajanjakso” (Cost of
production IP) ja joka on kannekirjelmän liitteessä A20 (jäljempänä asiakirja A20), kolmanneksi asiakirjasta, jonka otsikko
on ”Valmistuneiden tuotteiden pääkirja parakresolin osalta” (Ledger of finished products for paracresol) ja joka on kannekirjelmän
liitteessä A21 (jäljempänä asiakirja A21) ja neljänneksi asiakirjasta, jonka otsikko on ”Tarkasteltavana olevien tuotteiden
kustannustilasto tutkimusajanjaksolla” (Cost statistics of products concerned during the investigation period) ja joka on
kannekirjelmän liitteessä A22 (jäljempänä asiakirja A22). Nämä asiakirjat ovat kaikki numeerisia taulukoita.
122   Asiakirjan A19 osalta on todettava, että komission sitä koskeva arvostelu, jonka neuvosto toistaa vastineessaan, ei selitä
sitä, miksi komissio katsoi tästä asiakirjasta käyvän ilmi, että sivutuotteiden kustannukset oli suoraan kohdistettu näihin
sivutuotteisiin. Tältä osin huomautetaan, että välittömästi tämän vastineessaan olevan arvostelun jälkeen neuvosto toteaa
lisäksi, että ”selventääkseen sivutuotteita koskevaa kysymystä ja päättääkseen, kuinka toimia, tutkimuksesta vastaavat komission
virkamiehet kysyivät kantajalta – – , kohdistiko tämä syntyvät kustannukset suoraan saadun tuoton perusteella”. Vasta ”kantajan
vastauksen perusteella komissio katsoi, että kaikki ne kustannukset, jotka mainittiin – – liitteessä A19, koskivat vain tarkasteltavana
olevaa tuotetta ja päätteli tästä, ettei ollut syytä vähentää mitään parakresolin tuotantokustannuksiksi ilmoitetuista rahamääristä”.
123   Näin ollen komissio ei katsonut asiakirjan A19 sisällön perusteella, että sivutuotteiden kustannukset oli kohdistettu niihin
suoraan, vaan sen käsityksen perusteella, jonka se sai kantajan tästä aiheesta esitettyyn kysymykseen antamasta vastauksesta.
124   Asiakirjojen A20 ja A21 osalta neuvoston vastineesta käy selvästi ilmi, että komissio ei pyytänyt eikä tarkastellut niitä
vastauksen antamiseksi sivutuotteita koskevaan kysymykseen.
125   Asiakirjan A22 osalta neuvosto itse toteaa vastineessaan, että komissio ”ei nojautunut tähän erityisesti valmisteltuun asiakirjaan
silloin, kun se päätteli, että sivutuotteista syntyvät kustannukset oli jo kohdistettu näihin sivutuotteisiin”.
126   Kuten edellä 83 kohdassa esitettiin, neuvoston antama kuvaus tarkastuskäynnin kulusta paljastaa yleisesti, että komissio ei
ollut enää kiinnostunut edellä mainituista neljästä asiakirjasta sen jälkeen, kun se oli luullut saaneensa kantajalta vahvistuksen
sivutuotteiden kustannusten suorasta kohdistamisesta.
127   Edellä esitetystä seuraa, että sitä komission muun muassa 19.5.2003 pidetyssä istunnossa esittämää väitettä, joka on toistettu
sellaisena kuin se oli riidanalaisen asetuksen johdanto-osan 12 perustelukappaleessa ja jonka mukaan tarkastuskäynnin yhteydessä
annetuista asiakirjoista ilmeni, että sivutuotteiden kustannuksia ei pitäisi vähentää, ei voida pitää perusteltuna.
128   Neuvoston edellä mainittujen neljän argumentin tarkastelusta seuraa lopulta, että väliaikaisen asetuksen antamisen jälkeen
ensin komissio ja sittemmin neuvosto kieltäytyivät väärin perustein tutkimasta huolellisesti uudestaan kyseisessä vaiheessa
omaksutun käsittelyn asianmukaisuutta sivutuotteiden kustannusten osalta, millä jatkettiin riidanalaisen asetuksen antamisen
vaiheessa seurauksia, jotka aiheutuivat ilmeisestä arviointivirheestä ja huolellista tutkintaa koskevan velvollisuuden laiminlyönnistä,
joihin oli syyllistytty väliaikaisen asetuksen antamisen vaiheessa.
129   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin täsmentää, että kyse ei ole sen vahvistamisesta, että neuvoston olisi pitänyt suorittaa
esillä olevassa asiassa kantajan pyytämä vähennys pelkästään kantajan ennen väliaikaisen asetuksen antamista ja sen jälkeen
antamien tietojen perusteella. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi arvioida ennakolta, mihin ratkaisuun tällainen
huolellinen tutkinnan uusiminen olisi johtanut. Kyse ei ole myöskään sen vahvistamisesta, että nämä tiedot olivat ensiluokkaisia
eivätkä edellyttäneet tarkistusta ennen hyväksymistä, vaan ainoastaan sen toteamisesta, että esillä olevan asian erityisissä
olosuhteissa komission ja neuvoston olisi näiden tietojen valossa pitänyt katsoa, että väliaikaisen asetuksen antamisen vaiheessa
omaksuttu kanta oli omaksuttu hätäisesti, ja että niiden oli, kun otetaan huomioon niiden huolellista tutkintaa koskeva velvollisuus,
välttämätöntä tutkia huolellisesti uudestaan sivutuotteita koskeva kysymys, jotta normaaliarvon osalta oltaisiin päädytty
kohtuulliseen laskelmaan.
130   Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että kun otetaan huomioon esillä olevan asian erityiset olosuhteet, komissio ja neuvosto
laiminlöivät sekä ennen väliaikaisen asetuksen antamista että sen jälkeen velvollisuuksiaan, joista muistutetaan edellä 64
kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä, ottaa huomioon kaikki asiaankuuluvat seikat ja arvioida asian käsittelyn perustana
oleva aineisto riittävän huolellisesti, jotta voitaisiin katsoa, että normaaliarvo on määritetty kohtuullisella tavalla.
131   Näin ollen riidanalainen asetus on kumottava kantajan osalta, eikä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ole tarpeen lausua
toisesta ja kolmannesta kumoamisperusteesta tai hyväksyä kantajan pyyntöä siitä, että komissio toimittaa nähtäväksi ne laskelmat,
joihin sen arvio yhteisön teollisuuden kärsimistä vahingoista perustuu.

Oikeudenkäyntikulut
132   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Koska neuvosto on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut
tämän vaatimusten mukaisesti.
133   Työjärjestyksen 87 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan toimielimet, jotka ovat asiassa väliintulijoina, vastaavat
oikeudenkäyntikuluistaan. Lisäksi 87 artiklan 4 kohdan kolmannen alakohdan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi
määrätä, että muun kuin tämän säännöksen toisessa alakohdassa mainitun väliintulijan on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Komissio ja DKL, jotka tukevat väliintulijoina neuvoston vaatimuksia, vastaavat siis omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevan parakresolin tuonnissa ja kyseisessä
tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta 11 päivänä syyskuuta 2003 annettu neuvoston asetus
(EY) N:o 1656/2003 kumotaan kantajaa koskevilta osin.
2)
Neuvosto vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut.
3)
Komissio ja Degussa Knottingley Ltd vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Vilaras
Martins Ribeiro
Jürimäe
Julistettiin Luxemburgissa 13 päivänä heinäkuuta 2006.
E. Coulon

M. Vilaras
kirjaaja

jaoston puheenjohtaja
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.
–	Luottamukselliset tiedot poistettu.