CELEX: 62002TJ0237
Juurdepääs dokumentidele
Määrus (EÜ) nr 1049/2001
Riigiabi üle järelevalve teostamise menetlus
Erand, mis kaitseb uurimise eesmärki
Kaudne keeldumine
Konkreetse ja individuaalse hindamise kohustus
Menetlusse astumine
Menetlusse astuja nõuded, väited ja argumendid

Asjaolud ja menetlus
Technische Glaswerke Ilmenau GmbH on Saksa äriühing, asukoht Ilmenau, Freistaat Thüringen (edaspidi „Tüüringi liidumaa”).
See asutati 1994. aastal eesmärgiga võtta üle neli klaasitootmisliini (st ahju) neist kaheteistkümnest, mis kuulusid varasemale
äriühingule Ilmenauer Glaswerke GmbH, mille likvideerimise oli algatanud Treuhandanstalt (avalik-õiguslik varahaldusasutus,
millest hiljem sai Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben, edaspidi „BvS”).
1. detsembri 1998. aasta kirjas teatas Saksamaa Liitvabariik komisjonile erinevatest meetmetest hageja rahalise olukorra konsolideerimiseks,
sh BvS‑i poolt lubatud osaline vabastus ahjude ostusumma tasumisest ning laen, mille Tüüringi liidumaa andis oma enda panga
‑ Thüringer Aufbaubank (edaspidi „TAB”) – vahendusel.
4. aprilli 2000. aasta kirjaga SG (2000) D/102831 algatas komisjon seoses ostuhinna tasumise vabastuse ja TAB laenuga EÜ artikli 88
lõikes 2 ette nähtud ametliku uurimismenetluse, mis sai viitenumbriks C 19/2000.
Ametliku uurimismenetluse raames esitas Saksamaa Liitvabariik komisjonile täiendava informatsiooni ning hagejaga konkureeriv
äriühing Schott Glas oma märkused.
12. juunil 2001 võttis komisjon vastu otsuse 2002/185/CE Saksamaa poolt Technische Glaswerke Ilmenau GmbH-le antud riigiabi
kohta (EÜT 2002, L 62, lk 30), milles komisjon andis hinnangu vaid ostusumma tasumise vabastusele. Komisjon leidis, et see
viimane meede ei olnud kooskõlas eraõigusliku investori tegevusega ning kujutas endast ühisturuga kokkusobimatut riigiabi.
3. juuli 2001. aasta kirjaga algatas komisjon teise EÜ artikli 88 teises lõigus ette nähtud ametliku uurimismenetluse, millele
anti viitenumbri C 44/2001. Selle menetluse eesmärgiks oli uurida ahjude ostuhinna jäägi maksetähtaja edasilükkamist, selle
makse tarbeks antud pangagarantii muutmist ning TAB laenu.
28. augustil 2001 Esimese Astme Kohtu kantseleisse saabunud avaldusega esitas hageja hagi komisjoni 12. juuni 2001. aasta
otsuse tühistamiseks (kohtuasi T‑198/01).
Hageja esitas 24. oktoobri 2001. aasta kirjas märkused seoses teise ametliku uurimismenetlusega ning palus komisjoni, et talle
võimaldataks juurdepääs toimiku mittekonfidentsiaalsele versioonile ja võimalus seejärel uusi märkusi esitada. Komisjon jättis
selle taotluse 23. novembri 2001. aasta kirjaga rahuldamata.
Hageja palus 1. märtsi 2002. aasta kirjas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määruse (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse
juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331),
alusel juurdepääsu:
–        „kõikidele dokumentidele komisjoni toimikutes kõikide [teda] puudutavate riigiabiasjade kohta ja eriti asjas C 44/2001;
–        kõikidele dokumentidele komisjoni toimikutes seoses riigiabiga ettevõttele Schott Glas, Jena, Saksamaa, omanik: Carl-Zeiss-Stiftung,
Hessenweg 18, D‑89522 Heidenheim a.d. Brenz,
välja arvatud teiste ettevõtetega seotud ärisaladused”.
Komisjon jättis 27. märtsi 2002. aasta kirjaga juurdepääsutaotluse rahuldamata, märkides eelkõige, et taotletud dokumendid
olid hõlmatud erandiga määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikes 2, mis nägi ette eelkõige, et juurdepääs keelatakse dokumentidele,
mille avaldamine kahjustaks kontrollimiste, uurimise või audiitorkontrolli eesmärki, välja arvatud juhul, kui avaldamine teenib
ülekaalukaid üldisi huve. Komisjon täpsustas ka, et „[hagejat] puudutavad dokumendid moodustavad osa käimasolevast ametlikust
uurimismenetlusest C 44/2001”.
Hageja esitas 15. aprilli 2002. aasta kirjas komisjoni peasekretärile määruse nr 1049/2001 artikli 7 lõike 2 alusel kordustaotluse.
28. mai 2002. aasta kirjaga jättis komisjoni peasekretär selle taotluse rahuldamata (edaspidi „otsus”) ning see kiri oli sõnastatud
järgmiselt:
„[...]
Tänan Teid 15. aprilli 2002. aasta kirja eest, mis registreeriti 15. aprillil 2002, milles Te palute mul ümber vaadata Teie
taotlus juurdepääsuks järgmistele dokumentidele:[...]
–        dokumendid, mis puudutavad Technische Glaswerke Ilmenaule […] antud riigiabi;
–        dokumendid seoses Schott Glasile antud võimaliku riigiabiga.
Teie taotluse esimene osa hõlmab kirjavahetust Saksamaa ametiasutuste ja komisjoni konkurentsi [peadirektoraadi] vahel ning
abi saaja [Technische Glaswerke Ilmenau] ja ühe konkurendi, Schott Glasi esitatud kommentaaridest.
Teie taotluse teine osa puudutab mitut valdkonda hõlmava raamprogrammi alusel tehtud eelteatist, mis käsitleb Schott Glasi
olulisi uusi investeeringuid Saksamaa idaosas.
Olles Teie taotluse läbi vaadanud, tuleb mul kahjuks kinnitada seda keelduvat otsust, millest [konkurentsi] peadirektoraat
on Teile teatanud, ja seda põhjusel, et nendes erinevates dokumentides sisalduva teabe avalikustamine kahjustaks kontrollimiste
ja uurimise eesmärki. Niisugune juurdepääsuõigust puudutav erand on selgelt ette nähtud määruse [nr] 1049/2001 artikli 4 [lõike 2
kolmandas] taandes.
Käimasolevas uurimises, mis puudutab riigiabi kokkusobivust ühisturuga, on vältimatu, et komisjon, liikmesriik ja asjaomased
ettevõtted teevad lojaalselt koostööd ning et nende vahel valitseb vastastikune usaldus, selleks et pooled võiksid end vabalt
väljendada. Seetõttu võiks kõnealuse dokumendi avaldamine seada seda dialoogi kahjustades ohtu selle kaebuse menetlemise.
Lisaks, kuna Schott Glasi projekti hõlmav eelteatis sisaldab ka projekti detailset kirjeldust, võib juurdepääsu andmine sellele
dokumendile tuua kaasa olulist kahju selle äriühingu majanduslikele huvidele. Neid huve kaitseb sõnaselgelt eespool viidatud
määruse artikli 4 [lõikes 2] ette nähtud erand.
Lisaks hindasime ka võimalust anda taotletud dokumendi puhul juurdepääs osadele, millele erand ei laiene. On siiski selge,
et neid dokumente ei [saaks] jagada konfidentsiaalseteks ja mittekonfidentsiaalseteks osadeks.
Veelgi enam, puudub igasugune ülekaalukas üldine huvi, mis võiks käesoleval juhul õigustada kõnealuste dokumentide avalikustamist
[…]”
8. augustil 2002 Esimese Astme Kohtu kantseleisse saabunud avaldusega esitas hageja käesoleva hagi. Sama kuupäeva kandva eraldi
dokumendiga esitas hageja Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 76 a alusel taotluse kohtuasja lahendamiseks kiirendatud menetluses,
mis jäeti 12. septembri 2002. aasta otsusega rahuldamata.
Esimese Astme Kohtu kantseleisse 25. oktoobril 2002 saabunud dokumendis esitas äriühing Schott Glas taotluse käesolevas asjas
kostja nõuete toetuseks menetlusse astumiseks. Esimese Astme Kohtu viienda koja esimees andis 16. jaanuari 2003. aasta määrusega
menetlusse astumise loa. Schott Glas esitas menetlusse astuja seisukohad 19. veebruaril 2003.
Dokumentidega, mis saabusid Esimese Astme Kohtu kantseleisse vastavalt 8. ja 15. novembril 2002, esitasid Rootsi Kuningriik
ja Soome Vabariik taotluse käesolevas kohtuasjas hageja nõuete toetuseks menetlusse astumiseks. Esimese Astme Kohtu neljanda
koja esimees andis 16. jaanuari 2003. aasta määrusega menetlusse astumise loa. Rootsi Kuningriik esitas menetlusse astuja
seisukohad 3. märtsil 2003. Soome Vabariik loobus menetlusse astuja seisukohtade esitamisest.
17. detsembril 2002 Esimese Astme Kohtusse saabunud hagiavaldusega esitas hageja nõude tühistada ametliku uurimismenetluse
C 44/2001 järgselt 2. oktoobril 2002 vastu võetud komisjoni otsus K(2002) 2147 lõplik Saksamaa Liitvabariigi poolt hagejale
antud riigiabi kohta (kohtuasi T‑378/02). Selles otsuses leidis komisjon, et TAB‑i laen ning pangagarantii muutmine kujutavad
endast ühisturuga kokkusobimatut riigiabi (vt eespool punkt 2).
8. juuli 2004. aasta otsusega kohtuasjas T‑198/01: Technische Glaswerke Ilmenau
vs
. komisjon (EKL 2004, lk II‑2717) jättis Esimese Astme Kohus (viies laiendatud koda) rahuldamata hageja nõude kohtuasjas T‑198/01.
Kuna Esimese Astme Kohtu kodade koosseisu muudeti alates 13. septembrist 2004, määrati ettekandja‑kohtunik koja esimehe kohustustes
viiendasse kotta, kellele käesoleva asi seega ka anti.
14. detsembril 2004 kutsus Esimese Astme Kohus hagejat esitama oma märkused seoses käesoleva kohtuvaidluse esemega, arvestades
eelkõige seda, et kohtuasjades T‑198/01 ja T‑378/02 toimunud menetluses oli hageja saanud erinevaid dokumente riigiabi hindamise
menetluste C 19/2000 ja C 44/2001 kohta.
Esimese Astme Kohtusse 20. jaanuaril 2005 saabunud vastuses kinnitas hageja, et oli saanud kohtuasjade T‑198/01 ja T‑378/02
menetluse raames juurdepääsu teatud dokumentidele, mis olid seotud eespool mainitud riigiabi menetlusega ning mis olid saadud
Saksamaa Liitvabariigilt ja Schott Glasilt, sh viimase 23. jaanuaril 2001 esitatud märkused ametliku uurimismenetluse C 19/2000
kohta. Hageja täpsustuse kohaselt oli ta siiski veendunud, et ta ei olnud teadlik kõigist kostja käsutuses olevatest dokumentidest,
mis olid seotud selle menetlusega. Tema huvi saada juurdepääs neile dokumentidele jäi samaks.
Esimese Astme Kohtu kantseleisse 13. aprillil 2005 saabunud kirjas ning Esimese Astme Kohtu üleskutsel täpsustas komisjon,
et tema valduses on veel dokumente, millele juurdepääs hagejale keelati ning millest talle kohtuasjade T‑198/01 ja T‑378/02
menetluses ei teatatud.
Samal ajal andis neljanda laiendatud koja esimees 3. märtsil 2005 välja määruse menetluse peatamiseks kohtuasjas T‑378/02
kuni Euroopa Kohtu lahendi tegemiseni kohtuasjas C‑404/04 P, mille esemeks oli hageja poolt eespool punktis 17 viidatud kohtuotsuse
Technische Glaswerke Ilmenau
vs
. komisjon peale esitatud apellatsioonkaebus.
Esimese Astme Kohtu kantseleisse 31. mail 2006 saabunud kirjas ning Esimese Astme Kohtu üleskutsel esitas komisjon istungil
ammendava nimekirja dokumentidest, mis kuulusid hagejale antud abi hindamise menetlust puudutavasse toimikusse.
Poolte kohtukõned ja vastused Esimese Astme Kohtu küsimustele kuulati ära 15. juuni 2006. aasta kohtuistungil. Komisjonil
paluti ka esitada oma märkused nende tagajärgede kohta, mis Esimese Astme Kohtu 13. aprilli 2005. aasta otsusel kohtuasjas T‑2/03:
Verein für Konsumenteninformation
vs
. komisjon (EKL 2005, lk II‑1121, edaspidi „VKI kohtuotsus”) on seoses käesoleva kohtuasjaga.

Poolte nõuded
Hageja, keda toetavad Rootsi Kuningriik ja Soome Vabariik, palub Esimese Astme Kohtul:
–        tühistada otsus, välja arvatud selles osas, milles keelduti juurdepääsu andmisest Schott Glasi puudutava riigiabi hindamise
menetlusega otseselt seotud dokumentidele;
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon, keda toetab Schott Glas, palub Esimese Astme Kohtul:
–        jätta hagi ilmselge põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus

Määruse nr 1049/2001 kohaldamine
Poolte argumendid
Hageja väidab, et juurdepääsuõigus komisjoni valduses olevatele dokumentidele, mis on määratletud määruse nr 1049/2001 artikli 2
lõikes 1, ei ole tavaline tuletatud õigus, vaid vastupidi ‑ „demokraatia põhimõttest” lähtuvalt on tegemist põhiõigusega,
millest kõrvalekaldumist tuleb tõlgendada kitsalt.
Tema sõnul tuleb määrusest nr 1049/2001 talle tulenevate õiguste määratlemist eristada nende õiguste määratlemisest, mis „pooltel”
on riigiabi menetluses. Hageja arvates ei saa asjaolu, et kohtupraktika ei anna talle kui huvitatud isikule riigiabi menetluses
õigust tutvuda originaaltoimikuga, mõjutada tema kui Euroopa Liidu kodaniku õigusi.
Rootsi Kuningriik väidab, määrus nr 1049/2001 on üldiselt kohaldatav akt, mille eesmärk on kaitsta avalikkuse õigust olla
informeeritud liidu tegevusest. Määruse nr 1049/2001 artikli 2 lõikes 1 nimetatud juurdepääsuõiguse selgest ja täpsest määratlusest
tuleneb, et hageja on vaieldamatult selleks õigustatud ning ta võib seaduslikult nõuda, et tema taotlust hinnataks vastavalt
nimetatud määruse nõuetele.
Komisjon kinnitab, et abi saaja juurdepääsuõigus toimikule ühelt poolt ning teiselt poolt määrusest nr 1049/2001 tulenev juurdepääsuõigus
on kaks täiesti erinevat asja. Hageja kirjalikest märkustest nähtub, et viimane tugines sellele määrusele üksnes selleks,
et mööda minna riigiabimenetluse korrast ning kompenseerida menetlusõiguste puudumist. Tegelikult ei näe nõukogu 22. märtsi
1999. aasta määrus (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli [88] kohaldamiseks
(EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339), ette mingit juurdepääsu dokumentidele ega toimikutele ning kohtupraktika
kohaselt on abi saajate menetlusõigusi järgitud, kui neil palutakse haldusmenetluse käigus esitada oma märkused (24. septembri
2002. aasta otsus kohtuasjades C‑74/00 P ja C‑75/00 P: Falck ja Acciaierie di Bolzano
vs
. komisjon, EKL 2002, lk I‑7869, ja 6. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjades T‑127/99, T‑129/99 ja T‑148/99: Diputación Foral
de Álava jt
vs
. komisjon, EKL 2002, lk II‑1275), nagu see on olnud hageja puhul käesolevas kohtuasjas.
Schott Glas väidab, et hageja tahab kasutada määrust nr 1049/2001 instrumendina, millega saada enda ettevõttesse teavet siseinfo
kohta ning vältida ühenduse väljakujunenud kohtupraktika kohaldamist seoses poolte õigustega saada juurdepääs toimikule komisjoni
haldusmenetluses. See samm on selgelt vastuolus määruse nr 1049/2001 poliitilise eesmärgiga, milleks on anda ühenduse kodanikele
võimalikult täielik ülevaade ühenduse organite otsustamisprotsessist. Schott Glas lisab, et määrust nr 1049/2001 ei olnud
ettevõtte Jenaer Glaswerk erastamisega seotud ametliku uurimismenetluse C 58/91 (NN 144/91) ajal olemas ning seega ei saanud
ta oodata, et tema konkurent võiks hiljem soovida juurdepääsu selle menetlusega seotud dokumentidele.
Ta märgib, et nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade
rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) sätted, mis puudutavad toimikule juurdepääsu, osutavad
sellele, et see määrus kujutab endast erinormi võrreldes määrusega nr 1049/2001. Muul juhul võiksid menetluspooled ja kolmandad
isikud pelgalt määrusele nr 1049/2001 tuginedes vältida piiranguid toimikule juurdepääsuõigusele, mis on kehtestatud määruse
nr 1/2003 artiklis 27. Nii oleks see ka riigiabimenetluse puhul, kus kolmandate isikute osalemisele seatud piirangud tulenevad
nii määrusest nr 659/1999 kui kohtupraktikast.
Pealegi tuleneb määrusest nr 1049/2001, et „juurdepääs toimikule” ja „juurdepääs dokumentidele” ei ole võrdsed mõisted ning
dokumentidele juurdepääsuõigus eeldab niisugust soovitud dokumenti kirjeldavat taotlust, mida oleks võimalik identifitseerida.
See määrus ei loo kodanikele õigusi, mis võimaldaks neil kontrollida asjaomase organi toimikuid seal sisalduvate võimalike
huvipakkuvate dokumentide leidmiseks, ja see järeldus on seda ilmsem, kui dokumentidele juurdepääsu taotlused ei ole põhjendatud.
Käesoleval juhul on hageja üksnes põgusalt taotlenud juurdepääsu „kõigile dokumentidele”, mis puudutavad viidatud väidetavat
riigiabi, mis ei üllata, kuna hageja ise tunnistab, et ta otsib talle seni tundmata dokumente.
Schott Glas väidab, et hageja tugineb vääralt määrusele nr 1049/2001 ning tema taotlust juurdepääsuks ‑ mis tahes eesmärk
sel on – tuleb hinnata lähtuvalt mitte selle määruse sätetest, vaid nendest, mis reguleerivad juurdepääsu andmist toimikutele
riigiabimenetluses.
Esimese Astme Kohtu hinnang
On selge, et hageja esitas taotluse dokumentidele juurdepääsuks määruse nr 1049/2001 alusel ning oma otsusega jättis komisjon
dokumentidele juurdepääsu taotluse rahuldamata, viidates sõnaselgelt nimetatud määruse artikli 4 lõikele 2, mis näeb ette
erandid juurdepääsuõigusele, tulenevalt ühelt poolt kontrollimiste ja uurimise, ning teiselt poolt juriidilise isiku ärihuvide
kaitse eesmärgist.
Istungil uuriti komisjonilt, mida ta pidas silmas argumendiga, et „hageja taotlus ei tundu […] olevat määrusega nr 1049/2001
kehtestatud kaitse kohaldamisalas”, millele hageja oli tuginenud üksnes selleks, et vältida riigiabiga seotud menetlusreegleid,
ning komisjon vastas selgelt, et see norm oli käesoleval juhul täies ulatuses kohaldatav, kuid määruse nr 1049/2001 artikli 4
lõikes 2 nimetatud erand võimaldas tal keelduda juurdepääsu andmisest käimasoleva riigiabimenetlusega seotud dokumentidele,
nagu need, mida soovis hageja.
Käesolevas menetluses tuleb seega vastata küsimusele, kas komisjon on nõuetekohaselt kohaldanud määruse nr 1049/2001 artikli 4
lõikes 2 ette nähtud erandit juurdepääsuõigusele.
Menetlusse astuja seisukohtades väitis Schott Glas sisuliselt seda, et määrust nr 1049/2001 kohaldatakse ainult ühenduse seadusandlikus
tegevuses antud dokumentidele, et juurdepääsutaotlust oleks pidanud hindama lähtuvalt mitte selle määruse sätetest, vaid nendest,
mis reguleerivad juurdepääsu andmist toimikutele riigiabimenetluses, ja lõpuks, et nimetatud määrust ei saa kohaldada dokumentidele,
mis on jõudnud institutsiooni valdusesse enne selle määruse jõustumist, st 3. detsembrit 2001. Selle argumentatsiooniga soovitakse
näidata kas seda, et määrus nr 1049/2001 ei olnud käesoleval juhul kohaldatav, või seda, et tegemist on õigusvastase alusega
otsusele.
Järelikult, oletades, et Esimese Astme Kohus võtab selle argumendi vastu, võimaldab see sedastada, et otsus on õigusvastane.
Tuleb meenutada, et Schott Glasil lubati astuda käesolevasse menetlusse komisjoni nõuete toetuseks, kes palub tühistamishagi
jätta rahuldamata.
Vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artikli 40 neljandale lõigule, mida kohaldatakse kõnealuse põhikirja artiklist 53 tulenevalt
Esimese Astme Kohtu suhtes, peab menetlusse astumise avaldus piirduma ühe poole nõuete toetamisega. Liiatigi, tulenevalt Esimese
Astme Kohtu kodukorra artikli 116 lõikest 3 peab menetlusse astuja nõustuma kohtuasja staadiumiga menetlusse astumise ajal.
Kuigi kõnealuste sätete kohaselt ei ole menetlusse astujal keelatud esitada selle menetluspoole, kelle toetuseks ta on menetlusse
astunud, argumentidest erinevaid argumente, siis vähemalt kehtib tingimus, et need ei tohi muuta kohtuvaidluse piire ning
et menetlusse astumine toimub ikkagi selle menetluspoole nõuete toetuseks (vt eespool punktis 24 viidatud VKI kohtuotsus,
punkt 52 ja osundatud kohtupraktika).
Kuna käesolevas asjas ühelt poolt võimaldaksid Schott Glasi argumendid - eeldusel, et need on põhjendatud - tunnistada otsuse
õigusvastaseks ja teiselt poolt on komisjoni nõuete eesmärk tühistamishagi rahuldamata jätmine ning neid ei toeta otsuse õigusvastaseks
tunnistamist taotlevad alused, on selge, et nimetatud argumentide käsitlemise tulemusel muutuksid kohtuvaidluse piirid, nagu
need on määratletud hagiavalduses ja kostja vastuses. See argumentatsioon tuleb seega vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata
(vt selle kohta eespool punktis 24 viidatud VKI kohtuotsus, punktid 53 ja 54).

Kohtuasja ese
Poolte argumendid
Hageja väidab, et ta palus juurdepääsu dokumentidele seoses „kõikide” teda puudutavate riigiabimenetlustega, st menetlustega
C 19/2000 ja C 44/2001, ning nendega, mis puudutavad Schott Glasi, sh viimase erastamisega seotud menetlus.
Otsus sisaldas seega keeldumist võimaldada juurdepääs neljale erinevale rühmale dokumentidele seoses:
–        lõpetatud riigiabimenetlusega C 19/2000;
–        käimasoleva riigiabimenetlusega C 44/2001;
–        Jenaer Schott Glasi erastamise raames lõpetatud menetluse või menetlustega;
–        käimasoleva riigiabimenetlusega, mis on seotud Schott Glasi uute investeeringutega Tüüringi liidumaal.
Hageja märgib, et kui otsust tuleb tõlgendada nii, et see puudutab üksnes neid dokumente, mis on seotud käimasoleva menetlusega
C 44/2001 ning neid, mis on seotud käimasoleva riigiabimenetlusega Schott Glasi osas, tuleb kohaldada määruse nr 1049/2001
artikli 8 lõiget 3. Nii võrdub see, et komisjon jättis vastamata teistele soovitud dokumentidele juurdepääsu taotlusele, keelduva
otsusega, mida saab vaidlustada. Hageja täpsustab samuti, et käesoleva hagiga taotletakse seda, et tühistataks vaid nendele
dokumentidele juurdepääsu võimaldamisest keeldumine, mis puudutavad kolme esimest dokumendirühma eelmises punktis mainitud
loetelus.
Ta vaidleb vastu komisjoni argumentatsioonile, mille kohaselt taotlus juurdepääsuks ettevõttele „Schott Glas Jena” antud riigiabiga
seotud dokumentidele oli esitatud liiga ebamääraselt ning see ei saanud seega hõlmata Jenaer Glaswerke erastamise raames aastal
1992 antud riigiabiga seotud dokumente. Hageja arvates oleks komisjonile pidanud olema selge, et juurdepääsutaotlus laienes
ka nendele dokumentidele ja seda isegi kui kõnealune riigiabimenetlus ei olnud läbi viidud nime all „Schott Glas Jena”. Seda
tõendab ka asjaolu, et komisjonil ei olnud vähemalt kostja vastuses mingit raskust kõnealust menetlust identifitseerida.
Komisjon kinnitab, et tema valduses ei ole mingeid dokumente, mis oleksid seotud riigiabiga, mida anti äriühingule „Schott
Glas, Jena” – nimetus, mida sõnaselgelt kasutati juurdepääsutaotluses ‑, kuid tal on Schott Lithotec AG‑le antud abi uurimismenetlusega
seotud toimik. Komisjoni sõnul ta oletas, et hageja oli andnud viimasele ettevõttele nime „Schott Glas” ning seetõttu oli
ta juurdepääsutaotlusest keeldunud, arvestades käimasolevat Schott Lithotec AG‑d puudutavat riigiabimenetlust. Need kaalutlused
ei ole pealegi asjakohased seoses kohtuvaidluse esemega, mis esitati hagiavalduses.
Kostja väidab samuti, et tal ei ole toimikut „Jenaer Schott Glasi erastamise raames” lõpetatud riigiabimenetluse kohta ‑ hagiavalduses
kasutatud sõnastuses ‑, selgitades, et ettevõte Schott Glas on olnud erasektoris juba 50 aastat ning seda pole seega erastatud.
Ta toob esile selle, et Schott Glas osales ettevõtte Jenaer Glaswerk erastamisel, omandades ühe Saksa marga eest osa selle
aktsiakapitalist, ning 1992. aasta jaanuaris alustatud uurimismenetluse C 58/91 (NN 144/91) lõppedes leiti, et see tehing
ei hõlmanud riigiabi.
Asjaolu, et hageja soovis saada juurdepääsu ka eelpoolmainitud menetluse dokumentidele, isegi ei mainitud juurdepääsutaotluses
ning see ilmnes esmakordselt alles hagiavalduses. Neil asjaoludel tegi komisjon õigustatult järelduse, et hageja taotluse
eesmärk oli saada juurdepääs Schott Lithotec AG‑le antud riigiabiga seotud uurimismenetluse toimikule.
Esimese Astme Kohtu hinnang
Otsusest ja kostja kirjalikest dokumentidest nende koostoimes nähtub, et kostja keeldus esiteks andmast juurdepääsu dokumentidele
hagejale antud riigiabi kohta ning nimetatud dokumendid olid seotud menetlustega C 19/2000 ja C 44/2001. Komisjon märgib õigupoolest,
et tal oli võimatu käsitleda nende kahe menetluse dokumente eraldi, kuna need menetlused puudutasid samu ümberkorraldusmeetmeid
ning tuginesid samadele dokumentidele.
Teiseks leidis komisjon, et taotlus juurdepääsuks „kõikidele komisjoni toimikus sisalduvatele dokumentidele, mis puudutavad
ettevõttele Schott Glas, Jena antud riigiabi” katab „mitut valdkonda hõlmava raamprogrammi eelteatist, mis käsitleb Schott
Glasi olulisi uusi investeeringuid Saksamaa idaosas”. Ta jättis selle taotluse rahuldamata, tuginedes juursepääsuõigust puudutavatele
eranditele, mis on kehtestatud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikes 2, seoses nii kontrollimiste, uurimise või audiitorkontrolli
eesmärkide kui ka juriidilise isiku ärihuvide kaitsega.
Oma hagiavalduses märgib hageja, et Schott Glasi puudutaval juurdepääsutaotlusel oli kaks tähendust, kuna see hõlmas dokumente
seoses:
a) Jenaer Schott Glasi erastamise raames lõpetatud riigiabimenetluse või -menetlustega;
b) käimasoleva riigiabimenetlusega, mis on seotud Schott Glasi uute investeeringutega Tüüringi liidumaal.
Ta kinnitas samuti, et käesoleva hagiga ei soovita tühistada keeldumist juurdepääsu andmisest eelmise punkti alapunktis b
mainitud dokumentidele ning kui otsust tuleks tõlgendada nii, et see puudutab üksnes neid viimaseid dokumente, mitte aga alapunktis
a mainituid, tuleb kohaldada määruse nr 1049/2001 artikli 8 lõiget 3. Nii võrdub see, et komisjon jättis vastamata alapunktis
a mainitud dokumentidele juurdepääsu taotlusele, keelduva vaikimisi otsusega, mida saab Esimese Astme Kohtus vaidlustada.
On selge, et komisjon on võtnud vastu selgesõnalise otsuse, keeldudes rahuldamast kordustaotlust juurdepääsuks Schott Glasi
puudutavatele dokumentidele, vähemalt nii, nagu komisjon tema sõnastust arvestades oli sellest aru saanud, s.t nagu juurdepääsutaotlust
eespool punkti 51 alapunktis b mainitud dokumentidele.
Mis puudutab vaikimisi keeldumist võimaldada juurdepääs eespool punkti 51 alapunktis a mainitud dokumentidele, siis tuleb
määratleda, kas komisjon oleks mõistlikult pidanud aru saama Schott Glasiga seotud dokumentidele juurdepääsu kordustaotluse
kahesest tähendusest, nagu on meelde tuletatud eespool punktis 51. Ametiasutuste vaikimist võib käsitleda tagasilükkava otsusena
üksnes siis, kui ametiasutusel oli võimalik tegelikult vastata ning järelikult saada aru, mida temalt sooviti.
Käesoleval juhul tuleb sedastada, et nii esialgne taotlus kui kordustaotlus on koostatud üldiste mõistetega ega sisalda viidet
ettevõttele Jenaer Glaswerke, selle erastamisele ega konkreetsele ajavahemikule.
Alles hagiavalduses mainib hageja esmakordselt juurdepääsutaotlust dokumentidele, mis on seotud „Schott Glasi erastamist”
või „Jenaer Schott Glasi” puudutava riigiabimenetlusega. Kuigi ta märgib, et see oleks pidanud olema komisjonile „ilmselge”,
et juurdepääsutaotlus hõlmas ka Jenaer Glaswerke erastamise raames 1992. aastal antud riigiabiga seotud dokumente, on hageja
‑ vastusena Esimese Astme Kohtu järelepärimisele seoses käesoleva kohtuvaidluse esemega – tunnistanud, et tema taotlus ei
olnud piisavalt täpne, nõustudes Rootsi Kuningriigi argumentidega selle kohta, et komisjon rikkus määruse nr 1049/2001 artikli 6
lõikest 2 tulenevat abistamiskohust.
Kostja vastusest nähtub lisaks, et komisjon pidi taotlust ise tõlgendama, et tal oleks võimalik anda tähendus, mis vastaks
tõhusalt, kuid siiski ainult osaliselt hageja ootustele. Kostja märgib lisaks, et hageja „ei ole täpsustanud, mida ta mõtles
lausega „kõikidele dokumentidele komisjoni toimikutes seoses riigiabiga ettevõttele Schott Glas, Jena”” ning „oletades”, et
hageja oli ekslikult kasutanud nime „Schott Glas”, samas kui selle ettevõtja tähis, kes sai otsuse vastuvõtmise ajal käimas
olnud ametliku uurimismenetluse esemeks olnud abi, oli „Schott Lithotec AG”.
Kokkuvõtteks tuleb öelda, et hageja juurdepääsutaotluse sõnastus ei olnud selline, mis võimaldanuks komisjonil aru saada selle
kahesest tähendusest ning järelikult ei saa sedastada, et komisjon keeldus vaikimisi eespool punkti 51 alapunktis a mainitud
dokumentidele juurdepääsust.
Kõigist eeltoodud kaalutlustest järeldub, et otsuses keeldus komisjon andmast juurdepääsu dokumentidele, mis olid ühelt poolt
seotud hagejale antud riigiabi uurimismenetlusega ning teiselt poolt käimasoleva riigiabi uurimismenetlusega, mis on seotud
„Schott Glasi uute investeeringutega Tüüringi liidumaal”, tuletades seejuures meelde, et see teine otsuse osa ei ole hageja
esitatud tühistamishagi esemeks.
Neis tingimustes on hagi vastuvõetamatu niivõrd, kuivõrd see taotleb „Jenaer Schott Glasi erastamise raames lõpetatud riigiabimenetlusega”
seotud dokumentidele juurdepääsu võimaldamise väidetava vaikimisi keeldumise tühistamist.

Määruse nr 1049/2001 artikli 4 rikkumine, mis puudutab kontrollimiste, uurimise või audiitorkontrolli eesmärgi kaitsest tulenevat
erandit juurdepääsuõigusele
Nimetatud tühistamisnõude toetuseks esitab hageja Rootsi Kuningriigi toetusel mitmeid etteheiteid. Esiteks on komisjon keeldunud
juurdepääsust soovitud dokumentidele, ilma nende dokumentide konkreetse hindamiseta. Teiseks tugines kostja ekslikult kohtulahenditele,
mis puudutavad liikmesriigi vastu suunatud kohustuste rikkumise menetlustega seotud dokumentidele juurdepääsu, mida ei saa
võrrelda riigiabi uurimismenetlusega. Kolmandaks on komisjon eiranud osalise juurdepääsu õigust. Neljandaks oleks määruse
nr 1049/2001 artikli 4 lõikes 2 ette nähtud huvide tasakaalustamine pidanud viima nõutud dokumentide avalikustamiseni.
Esimese Astme Kohus leiab, et esmalt on vaja analüüsida etteheidet, mis tuleneb juurdepääsutaotluses viidatud dokumentide
konkreetse ja individuaalse hindamise puudumisest.
Poolte argumendid
Hageja väidab, et otsuse põhjendavast osast nähtub, et komisjoni väitel ei saa käimasolevat riigiabimenetlust käsitlevatele
dokumentidele nende olemuse tõttu mitte kunagi juurdepääsu anda. Hageja kinnitab, et kostja on järelikult keeldunud juurdepääsust
dokumentidele, mida taotleti sõltumatult kõnealusest riigiabimenetlusest ning asjassepuutuvatest dokumentidest.
Nii määruse nr 1049/2001 artikli 4 sõnastusest kui ka kohtupraktikast tuleneb, et komisjon peab just vastupidi igal individuaalsel
juhul konkreetselt hindama, kas kõnealusele dokumendile juurdepääs oleks ka tegelikkuses uurimismenetlust ohustav. Hageja
tuletab meelde, et „asjaolu, et mingi dokument on seotud kontrollimise või uurimisega, ei ole iseenesest piisav õigustamaks
viidatud erandi kohaldamist” (Esimese Astme Kohtu 13. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑20/99: Denkavit Nederland
vs
. komisjon, EKL 2000, lk II‑3011, punkt 45).
Komisjon ei ole näidanud, et dokumentidele juurdepääs oleks takistanud hagejat puudutavat riigiabimenetlust, mis juurdepääsutaotluse
esitamise ajaks oli juba lõpetatud. Peale selle oleks sellist tõendit hageja sõnul võimatu leida. Viimane tuletab meelde,
et määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõige 7 näeb sõnaselgelt ette, et lõikes 2 sätestatud erandeid kohaldatakse üksnes nii kaua,
kuni kaitse on dokumendi sisust lähtuvalt õigustatud. Mis puudutab kontrollimisi ja uurimist, siis tuleneb nende olemusest
endast, et igasugune õigustus juurdepääsust keeldumisele ei saa asjaomase uurimise lõppedes olla enam asjakohane.
Hageja toob esile, et komisjon keeldus osalisest juurdepääsust, põhjendades seda üldiselt, et „neid dokumente ei saa jagada
konfidentsiaalseteks ja mittekonfidentsiaalseteks osadeks”, lähtudes põhimõttest, et kõiki riigiabimenetlusega seotud dokumente
vahetatakse üksnes komisjoni ja liikmesriigi vahel ning et kellelgi teisel ei või olla neile juurdepääsu isegi mitte menetluse
lõppedes.
Rootsi Kuningriik väidab, et otsusest ning kostja poolt käesolevas menetluses võetud seisukohast tuleneb, et komisjon ei võtnud
ette selle teabe konkreetset hindamist, mis sisaldus juurdepääsutaotluses nimetatud dokumentides. Euroopa Kohus ja Esimese
Astme Kohus on mitmel korral eelnevate õigusnormide põhjal sedastanud, et igasugune avalikustatava dokumendi hindamine peaks
hõlmama teavet, mida taotletud dokumendid sisaldavad, ning see põhimõte kuulub kohaldamisel ka määruse nr 1049/2001 suhtes.
Niisuguse hindamise puudumisel oleks võimatu määratleda, kas leidub kaitsmist vajavaid huve, mis õigustaksid dokumendi salastatuks
jätmist, või tasakaalustada määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikes 2 mainitud huvisid. Ka osalise juurdepääsu võimaluse kaalumisel
on
in concreto
hindamine möödapääsmatu. Selline järeldus kehtib mis tahes erandi kohaldamise puhul.
Komisjon väidab, et mõtet, mida väljendati Esimese Astme Kohtu 11. detsembri 2001. aasta otsuses kohtuasjas T‑191/99: Petrie jt
vs
. komisjon (EKL 2001, lk II‑3677), millele tugineb vaidlusalune otsus, kohaldatakse ilma piiranguteta riigiabi uurimismenetlustele,
mis ilma igasuguse kahtluseta on „uurimine” määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 tähenduses.
Ta märgib, et nagu liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses, peab riigiabi uurimismenetluses olema komisjoni ja liikmesriigi
vahel siiras ja lojaalne koostöö, mis välistab kolmandate isikute juurdepääsu asjaomaste menetluste dokumentidele enne nende
menetluste lõppemist. Kuni riigiabi uurimismenetlus ei ole lõpetatud, ei saa komisjoni sõnul anda avalikkusele juurdepääsu
nendele dokumentidele, kuna sellist juurdepääsu õigust ei ole ka asjaomastel menetlusosalistel, kellel ei ole seejuures isegi
võimalust tugineda kaitseõigustele.
Komisjon kinnitab, et hageja esitatud juurdepääsutaotlus hõlmab käimasoleva riigiabi uurimismenetlusega seotud dokumente.
Komisjon on võtnud vastu kaks otsust, mis puudutavad üldise ümberkorralduskava kaht osa, mida hageja on sellistena ka oma
kirjalikes märkustes esitlenud. Kostja märgib, et käimasolev riigiabimenetlus C 44/2001 puudutab samu ümberkorraldusmeetmeid
ning põhineb samadel dokumentidel kui riigiabimenetlus C 19/2000, ning järeldab kokkuvõttes, et seetõttu oli vajalik käsitleda
kahe kõnealuse menetluse toimikutele juurdepääsutaotlusi koos.
Komisjon väidab, et käesolev kohtuvaidlus erineb sellest, mis oli aluseks eespool punktis 24 viidatud VKI kohtuotsusele, mis
käsitles kartelliasjas juba lõpetatud menetluse dokumentidele juurdepääsu andmisest keeldumist. Mis puudutab juurdepääsu käimasoleva
riigiabimenetlusega seotud dokumentidele, siis käesolevas asjas võimaldavad eespool punktis 68 viidatud kohtuotsusest Petrie jt
vs
. komisjon tuletatud põhimõtted anda komisjoni arvates üldise vastuse ning seega ei ole vaja nimetatud taotluses märgitud
dokumente konkreetsemalt hinnata.
Schott Glas märgib, et ajal, mil hageja esitas taotluse juurdepääsuks kahe teda puudutava riigiabimenetlusega seotud dokumentidele,
oli menetlus C 44/2001 veel käimas. Tihedat sisulist seost kahe abimenetluse C 19/2000 ja C 44/2001 vahel on korduvalt rõhutanud
ka hageja ise. Schott Glas järeldab sellest, et hageja taotles dokumentidele juurdepääsu, samas kui kestis veel uurimine menetluses,
milles komisjon polnud veel otsus vastu võtnud.
Ta leiab, et komisjon pidi käesoleval juhul tõlgendama määruses nr 1049/2001 sätestatud erandeid kooskõlas väljakujunenud
põhimõtetega kolmandate isikute osalemisõiguse kohta riigiabimenetlustes ning ta on seega õigustatult järeldanud, et hageja
taotletud dokumentide avalikustamine oleks tõsiselt kahjustanud uurimise eesmärke (määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2
kolmas taane) ning komisjoni otsustamisprotsessi asjas C 44/2001 (määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõige 3).
Esimese Astme Kohtu hinnang
Määruse nr 1049/2001 artiklitest 2, 4 ja 6‑8 tulenevalt on iga institutsioon, kellele on esitatud dokumentidele juurdepääsu
taotlus selle määruse alusel, kohustatud seda taotlust menetlema ja sellele vastama ning eelkõige määrama kindlaks, kas asjassepuutuvatele
dokumentidele on kohaldatav mõni kõnealuse määruse artiklis 4 loetletud eranditest (eespool punktis 24 viidatud VKI kohtuotsus,
punktid 67‑68).
Käesoleval juhul keeldus komisjon avalikustamast neid dokumente, mis olid seotud hagejale antud riigiabi uurimismenetlusega,
ning seda tehes tugines ta juurdepääsuõigust puudutavale erandile määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes,
mis tuleneb kontrollimiste, uurimise ja audiitorkontrolli eesmärkide kaitsest.
Nagu rõhutab komisjon ning ei hageja ega Rootsi Kuningriik ei vaidle talle vastu, tuleb märkida, et juurdepääsutaotluses nimetatud
dokumendid käsitlesid tõepoolest „uurimist” määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmanda taande tähenduses.
Siiski ei piisa erandi kohaldamise õigustamiseks pelgalt asjaolust, et dokument käsitleb erandiga kaitstud huve (vt selle
kohta eespool punktis 64 viidatud kohtuotsus Denkavit Nederland
vs
. komisjon, punkt 45). Põhimõtteliselt saab erandi kohaldamist õigustada ainult juhtudel, kui institutsioon on eelnevalt kontrollinud
esiteks seda, kas dokumendile juurdepääs ohustaks kaitstud huvi konkreetselt ja reaalselt ning teiseks seda, kas määruse nr 1049/2001
artikli 4 lõigetes 2 ja 3 käsitletud olukorras teenib avaldamine ülekaalukaid üldisi huve. Lisaks peab kaitstud huvi kahjustamise
oht olema mõistlikult eeldatav ning mitte ainult oletuslik (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 7. veebruari 2002. aasta otsus
kohtuasjas T‑211/00: Kuijer
vs
. nõukogu, EKL 2002, lk II‑485, punkt 56). Järelikult tuleb hindamine, mis on institutsioonile erandi kohaldamisel kohustuslik,
konkreetselt läbi viia ja see peab nähtuma otsuse põhjendustest (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 19. juuli 1999. aasta
otsust kohtuasjas T‑14/98: Hautala
vs
. nõukogu, EKL 1999, lk II‑2489, punkt 67; 6. aprilli 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑188/98: Kuijer
vs
. nõukogu, EKL 2000, lk II‑1959, punkt 38, ning eespool punktis 24 viidatud VKI kohtuotsus, punktid 69 ja 74).
Lisaks tuleneb määrusest nr 1049/2001, et kõik artikli 4 lõigetes 1‑3 sätestatud erandeid kohaldatakse „igale dokumendile”.
See konkreetne hindamine tuleb läbi viia iga juurdepääsutaotluses nimetatud dokumendi suhtes (eespool punktis 24 viidatud
VKI kohtuotsus, punkt 70).
Tuleb veelkord rõhutada, et vaid konkreetse ja individuaalse hindamise ‑ vastandina abstraktsele ja üldisele hindamisele ‑
tulemusena on institutsioonil võimalik hinnata taotlejale osalise juurdepääsuõiguse andmise võimalust vastavalt määruse nr 1049/2001
artikli 4 lõikele 6 (eespool punktis 24 viidatud VKI kohtuotsus, punktid 73 ja 75), ning mis puudutab juurdepääsuõigust puudutavate
erandite
ratione temporis
kohaldamist, siis näeb määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõige 7 ette, et lõigetes 1‑3 sätestatud erandeid kohaldatakse üksnes
selle ajavahemiku jooksul, mil kohaldatav kaitse on „dokumendi sisu” alusel õigustatud.
Käesoleval juhul ei selgu otsuse põhjendavast osast, et komisjon oleks juurdepääsutaotluses märgitud dokumentide sisu konkreetselt
ja individuaalselt hinnanud. Komisjon ei ole ka kostja vastuses, 13. aprilli 2005. aasta märkustes ega istungil väitnud, et
ta oleks niisuguse uurimise läbi viinud. Otsuse sõnastusest ilmneb, et kostja ei tuginenud selles otsuses mitte kõnealustes
dokumentides sisaldunud teabele, vaid üldisele hinnangule dokumentide kategooriate kaupa, eristades ühelt poolt asjaomase
liikmesriigiga peetud kirjavahetust ning teiselt poolt ametliku uurimismenetluse raames poolte esitatud märkuseid.
Otsusest ei selgu ka, et komisjon oleks konkreetselt kontrollinud, et iga taotluses märgitud dokument tõepoolest kuulus ühte
kahest määratletud kategooriast.
Menetlust korraldavast meetmest, mille eesmärk on kutsuda komisjoni avalikustama Esimese Astme Kohtule ammendav loetelu nendest
dokumentidest, mis sisalduvad hagejale antud riigiabi uurimismenetlusega seotud toimikus, võib tuletada isegi vastupidise
järelduse.
Selle nimekirja hindamine näitab õigupoolest, et mitmed otsuse vastuvõtmise ajal komisjoni valduses olnud dokumendid ei seondu
ei asjaomase liikmesriigi kirjavahetusega ega huvitatud poolte märkustega, nimelt:
–        komisjoni 28. detsembri 2000. aasta kiri, milles ta palub Schott Glasi vastata reale küsimustele ametliku uurimismenetluse
C 19/2000 raames (dokument 39);
–        „konkurentsi” peadirektoraadi märgukirjad, milles soovitakse erinevaid komisjoni teenuseid teabe või arvamuse kujul tema koostatud
otsuseprojektide kohta (dokumendid 3, 18, 45 ja 54) ning vastuseid nendele teenustele (dokumendid 4, 19, 20, 46‑49);
–        „konkurentsi” peadirektoraadi märgukirjad, mis on suunatud komisjoni vastutavale liikmele (dokumendid 12, 17, 44 ja 79);
–        „konkurentsi” peadirektoraadi sisesed teated toimiku hetkeseisu kohta (dokumendid 8, 13, 33 ja e36).
Komisjon, keda istungil küsitleti seoses hageja esitatud juurdepääsutaotluses mainitud dokumentide konkreetse ja individuaalse
hindamise kohustuse täitmata jätmisega, rõhutas oma vastuses käesoleva kohtuvaidluse ja eespool punktis 24 viidatud VKI kohtuotsuse
aluseks oleva kohtuasja faktiliste olukordade erinevust. Kostja sõnul ei ole sellisel juhul nagu käesolevas asjas, kui juurdepääsutaotlus
puudutab dokumente, mis on seotud käimasoleva riigiabi uurimismenetlusega, konkreetne ja individuaalne uurimine vajalik ning
juurdepääsuõigusele uurimise kaitsest tulenevat erandit kohaldades tuleb anda üldine nende dokumentide konfidentsiaalsusele
viitav vastus.
Tuleb märkida, et institutsiooni kohustus viia läbi juurdepääsutaotluses nimetatud dokumentide sisu konkreetne ja individuaalne
hindamine on põhimõtteline lahendus (eespool punktis 24 viidatud VKI kohtuotsus, punkt 75), mida kohaldatakse kõigile määruse
nr 1049/2001 artikli 4 lõigetes 1‑3 ja nimetatud eranditele, olenemata nende soovitud dokumentidega seonduvast valdkonnast,
ning seda ka juhul kui tegemist on eelkõige kartellide valdkonnaga nagu eespool punktis 24 viidatud VKI kohtuotsuse aluseks
olevas kohtuasjas, või riigiabi hindamise valdkonnaga.
Siiski ei pruugi niisugune hindamine olla vajalik, kui üksikjuhtumi eriliste tingimuste tõttu on ilmselge, et juurdepääsust
tuleb keelduda või vastupidi, seda lubada. See võib ette tulla eelkõige juhul, kui teatud dokumendid on esiteks, kas tervikuna
ilmselgelt hõlmatud juurdepääsuõigust käsitleva erandiga või vastupidi - tervikuna ilmselgelt juurdepääsetavad või kui komisjon
on nende suhtes varasemalt läbi viinud konkreetse ja individuaalse hindamise sarnastel asjaoludel (eespool punktis 24 viidatud
VKI kohtuotsus, punkt 75).
Seega tuleb hinnata, kas hageja taotlus hõlmas selliseid dokumente, mille jaoks käesoleva kohtuasja tingimuste tõttu polnud
vaja läbi viia niisugust konkreetset ja individuaalset hindamist.
Oma otsuses õigustas komisjon kontrollimiste ja uurimise eesmärgi kaitsest tuleneva erandi kohaldamist väitega, et riigiabi
ja ühisturu kokkusobivust käsitleva käimasoleva uurimise käigus on komisjoni, liikmesriigi ja asjaomaste ettevõtete vaheline
vastastikune koostöö ja usaldus asendamatu selleks, et erinevatel „pooltel” oleks võimalik end vabalt väljendada ning et nende
uurimistega seotud dokumentide avalikustamine „võiks seda dialoogi kahjustades seada ohtu selle kaebuse menetlemise”.
Esimese Astme Kohus leiab, et niivõrd üldine hinnang, mis laieneb kogu haldustoimikule hagejale antud riigiabi uurimismenetluse
kohta, ei näita eriliste asjaolude esinemist, mis võimaldaks järeldada, et seal sisalduvate dokumentide konkreetset ja individuaalset
uurimist ei olnud vaja läbi viia. Täpsemalt ei sedastata seal, et juurdepääsuõigust puudutav erand hõlmab ilmselgelt neid
dokumente tervikuna.
Nagu eespool punktis 81 on sedastatud, ei nähtu otsusest, et komisjon oleks konkreetselt kontrollinud, et iga taotluses märgitud
dokument tõepoolest kuulus ühte kahest määratletud kategooriast. Eespool punktis 82 mainitud menetlust korraldavast meetmest
järeldub vastupidi, et mitmed komisjoni valduses olevad dokumendid ei kuulu ühte neist kahest kategooriast ning järelikult
ei ole nende dokumentide kahte kategooriasse jagamine täpne. See järeldus liigituse ebatäpsuse kohta takistab igal juhul sedastamast,
et otsuses viidatud erand katab ilmselgelt kõik taotluses mainitud dokumendid (vt selle kohta eespool punktis 24 viidatud
VKI kohtuotsus, punkt 83).
Samuti tuleb täiendavalt märkida, et komisjoni esitatud põhjendused nii otsuses kui ka kostja vastuses on ebaselged ja üldised.
Individuaalse, st dokument dokumendi haaval hindamise puudumise tõttu ei nähtu põhjendustest piisavalt selgelt ja üksikasjalikult,
et komisjoni argument - isegi juhul, kui see on põhimõtteliselt põhjendatud - hõlmaks kõiki hagejale antud abi uurimismenetlusega
seotud toimiku dokumente. Komisjoni poolt väljendatud kartused on sisuliselt lihtsalt kinnitused ja on seetõttu liialt oletuslikud
(eespool punktis 24 viidatud VKI kohtuotsus, punkt 84).
Selles osas võib näida paradoksaalne, kui viidatakse komisjoni, liikmesriigi ja „asjaomaste ettevõtete” vahelise siira ja
vahetu dialoogi vajadusele lojaalse koostöö ja vastastikuse usalduse õhustikus selleks, et nimelt ühele asjaomasele „poolele”
keelduda andmast juurdepääsu mis tahes teabele, mis nende kõneluste eset ennast otseselt käsitleb.
Lisaks, mis puudutab viidatud erandi
ratione temporis
kohaldamist, siis osutab komisjon „käimasolevat uurimist” puudutavatele dokumentidele, mille puhul on tegemist üldise sõnastusega,
mis ei võimalda piisava kindlusega järeldada, et kõik juurdepääsutaotluses mainitud dokumendid oleksid otsuse vastuvõtmise
päeval ikka veel olnud erandiga kaetud, tuletades meelde, et riigiabimenetlus C 19/2000 oli 28. mail 2002 lõpetatud.
Tuleb veel märkida, et dokumentide hindamise kohustusest kõrvale kaldumine on lubatud ainult erandjuhtudel ja üksnes siis,
kui dokumentide konkreetse ja individuaalse hindamisega kaasneva administratiivtöö maht kujuneb eriti suureks, ületades selle,
mida võib mõistlikult nõuda (eespool punktis 24 viidatud VKI kohtuotsus, punkt 112).
Käesoleval juhul on selge, et komisjon ei ole ei otsuses, kirjalikes märkustes ega istungil viidanud ülemäärasele töökoormusele
seoses hageja esitatud juurdepääsutaotluse hindamisega.
Neil asjaoludel tuleb tunnistada vastuvõetamatuks Schott Glasi argumentatsioon, mille kohaselt ei saa tõsiselt oodata, et
komisjon teeks „eriti suure haldusliku pingutuse”, mida terve riigiabi puudutava toimiku hindamine nõuab selleks, et konfidentsiaalset
ja mittekonfidentsiaalset informatsiooni eristada, kuivõrd taotlejal puudus kaitset vääriv õigus kõnealuste dokumentidega
tutvumiseks.
Õigupoolest tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu põhikirja artikli 40 neljanda lõiguga ja Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 116
lõikega 4 antakse menetlusse astujale õigus esitada sõltumatult nii argumente kui ka väiteid, kuid seda osas, kus need toetavad
kohtuasja ühe poole nõudeid ega ole hageja ja kostja vahelise vaidluse aluseks olevate kaalutluste kontekstiga niivõrd mitteseotud,
et muudaksid kohtuvaidluse eset (vt Esimese Astme Kohtu 15. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑171/02: Regione autonoma
della Sardegna
vs
. komisjon, EKL 2005, lk II‑2123, punkt 152).
Nagu ka eespool on selgitatud ei näita käesolevas asjas hagiavalduse ja kostja vastuse, ega ka kohtuvaidluse eset puudutavate
Esimese Astme Kohtu küsimustele vastuseks esitatud hageja ja komisjoni märkuste sisu midagi problemaatilist seoses juurdepääsutaotluse
käsitlemisel nõutava töökohustusega. Neil asjaoludel ei saa Schott Glasi argumentatsiooni, mis puudutab juurdepääsutaotluse
käsitlemisel nõutavat „eriti suurt halduslikku pingutust”, käesoleva kohtuvaidluse esemega seonduvana käsitleda.
Lõpuks tuleb märkida, et menetlusse astuja seisukohtades osutas Schott Glas määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikes 3 sätestatud
erandile. Schott Glas väidab, et komisjon on õigesti järeldanud, et hageja soovitud dokumentide avalikustamine kahjustaks
tõsiselt institutsiooni otsustamisprotsessi menetluses C 44/2001. Sellele vaatamata, kuna komisjon oma otsuses sellele erandile
ei tuginenud, ei ole Esimese Astme Kohtu ülesanne määratleda, kas see taotluses viidatud dokumentidele ka tegelikult kohaldatav
on (vt selle kohta eespool punktis 24 viidatud VKI kohtuotsus, punkt 91).
Eeltoodud kaalutlustest järeldub, et juurdepääsutaotluses viidatud dokumentide konkreetse ja individuaalse hindamise puudumist
käsitlev etteheide tuleb vastu võtta ning komisjoni poolt hagejale esitatud selge ja lihtsa keeldumise puhul on seega tegemist
õigusnormi rikkumisega. Seetõttu tuleb järeldada, et komisjon on rikkunud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõiget 2 ning vaidlusalune
otsus tuleb seetõttu tühistada, ilma et oleks vaja hinnata teisi hageja ja Rootsi Kuningriigi poolt esitatud tühistamisega
seotud väiteid.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 3 alusel võib Esimese Astme Kohus määrata kulude jaotuse või jätta kummagi poole kohtukulud tema
enda kanda, kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks. Käesolevas asjas tuleb komisjoni kanda jätta tema
enda kulud ning kolm neljandikku hageja kuludest. Viimane kannab enda kuludest neljandiku.
Kodukorra artikli 87 lõike 4 kolmanda lõigu alusel võib Esimese Astme Kohus anda määruse, et menetlusse astujad kannavad ise
oma kohtukulud. Käesolevas asjas kannab komisjoni toetuseks menetlusse astunud Schott Glas ise oma kohtukulud.
Kodukorra artikli 87 lõike 4 esimese lõigu alusel kannavad Rootsi Kuningriik ja Soome Vabariik enda kohtukulud ise.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (viies koda)
otsustab:
1.
Tühistada komisjoni 28. mai 2002. aasta otsus niivõrd, kuivõrd selles keelduti andmast juurdepääsu Technische Glaswerke Ilmenau
GmbH‑le antud riigiabi uurimismenetlusega seotud dokumentidele.
2.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
3.
Komisjon kannab enda kohtukulud ning kolm neljandikku Technische Glaswerke Ilmenau kohtukuludest. Viimane kannab enda kohtukuludest
neljandiku.
4.
Schott Glas, Rootsi Kuningriik ja Soome Vabariik kannavad enda kohtukulud ise.
Vilaras
Dehousse
Šváby
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 14. detsembril 2006 Luxembourgis.
kohtusekretär

esimees
E. Coulon

M. Vilaras
*
Kohtumenetluse keel: saksa.