CELEX: 62003CJ0386
Tagállami kötelezettségszegés
Repülőterek
Földi kiszolgálás
96/67/EK irányelv

1       Keresetében az Európai Közösségek Bizottsága annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság
– mivel a repülőtereken való földi kiszolgálásról szóló, 1997. december 10‑i rendelet (Verordnung über Bodenabfertigungsdienste
auf Flugplätzen, BGBl. 1997. I., 2885. o., a továbbiakban: BADV) 8. §‑ának (2) bekezdésében és 9. §‑ának (3) bekezdésében
a közösségi repülőterek földi kiszolgálási piacára való bejutásról szóló, 1996. október 15‑i 96/67/EK tanácsi irányelv (HL L 272.,
36. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 2. kötet, 496. o.) 16. és 18. cikkével ellentétes intézkedéseket hozott – nem
teljesítette az említett irányelvből eredő kötelezettségeit.

Jogi háttér

A közösségi szabályozás
2       A 96/67 irányelv a közösségi repülőterek földi kiszolgálási piacának fokozatos megnyitására vonatkozó rendszert ír elő.
3       Az említett irányelv 16. cikke a repülőtér létesítményeihez való hozzáféréssel, 18. cikke pedig a szociális védelemmel és
környezetvédelemmel kapcsolatban tartalmaz rendelkezéseket. E cikkek értelmében:
16. cikk
„(1)      A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy a földi kiszolgálók és a saját kiszolgálást
választó repülőtér-használók hozzáférhessenek a repülőtér létesítményeihez olyan mértékben, amennyire az szükséges a tevékenységük
elvégzéséhez. Amennyiben a repülőtér irányító szervezete vagy adott esetben a repülőteret ellenőrző hatóság vagy más szervezet
feltételekhez köti az ilyen hozzáférést, úgy e feltételeknek a tárgykörhöz kapcsolódónak, objektívnek, átláthatónak és hátrányos
megkülönböztetéstől mentesnek kell lenniük.
(2)      Az adott repülőtéren a földi kiszolgálás céljaira rendelkezésre álló területet a jogaik érvényesítéséhez, valamint a hatékony
és tisztességes versenyhez szükséges mértékben a tárgykörhöz kapcsolódó, objektív, átlátható és hátrányos megkülönböztetéstől
mentes szabályok és feltételek alapján fel kell osztani a különböző földi kiszolgálók és saját kiszolgálást végző repülőtér-használók
között, beleértve a területre újonnan belépőket is.
(3)      Amennyiben a repülőtér létesítményeihez díj ellenében lehet hozzáférni, úgy ezt a díjat a tárgykörhöz kapcsolódó, objektív,
átlátható és hátrányos megkülönböztetéstől mentes feltételek alapján kell megállapítani.
[…]
18. cikk
Ezen irányelv alkalmazásának sérelme nélkül és a közösségi jog egyéb rendelkezéseinek tiszteletben tartásával a tagállamok
megtehetik a szükséges intézkedéseket a munkavállalók jogainak védelme és a környezetvédelem biztosítása érdekében.”
4       A munkavállalók jogainak a vállalkozások, üzletek vagy ezek részeinek átruházása esetén történő védelmére vonatkozó tagállami
jogszabályok közelítéséről szóló, 2001. március 12‑i 2001/23/EK tanácsi irányelv (HL L 82., 16. o; magyar nyelvű különkiadás
5. fejezet, 4. kötet, 98. o.) kodifikálja az 1998. június 29‑i 98/50/EK tanácsi irányelvvel (HL L 201., 88. o.) módosított
1977. február 14‑i 77/187/EGK tanácsi irányelvet (HL L 61., 26. o.).

A nemzeti szabályozás
5       A 96/67 irányelvet elsősorban a repülőtéri földi kiszolgálásról szóló, 1997. november 11‑i törvény (Gesetz über Bodenabfertigungsdienste
auf Flughäfen, BGBl. 1997. I., 2694. o.) és a BADV ültette át a német jogba. Ez utóbbi rendelet 8. és 9. §‑a a következőképpen
rendelkezik:
8. §
„(1) A földi kiszolgálóknak és a saját kiszolgálást választó repülőtér-használóknak teljesíteniük kell a »földi kiszolgálás
nyújtására vonatkozó feltételeket« […]. A 3. § (2)–(5) bekezdésében szabályozott esetekben e feltételeket a 7. §‑nak megfelelő
ajánlati felhívás és kiválasztási eljárás tartalmazza.
(2)      A repülőtér irányító szervezete előírhatja, hogy a földi kiszolgáló vagy a saját kiszolgálást választó repülőtér-használó
a neki átruházott földi kiszolgálás ellátása céljából munkavállalókat vegyen át. E munkavállalók a tárgykörhöz kapcsolódó
feltételek alapján kerülnek kiválasztásra, különös tekintettel az általuk végzett tevékenységre. A 9. § (3) bekezdésének harmadik
mondata a polgári törvénykönyv 613a. §‑ának sérelme nélkül alkalmazandó.
(3)      Az (1) és (2) bekezdésben foglaltak mellett a repülőtéri hatóság a földi kiszolgálás nyújtását meghatározott feltételek vagy
műszaki előírások teljesítéséhez kötheti. Ezen feltételek és előírások a repülőtér-használók bizottságával történt előzetes
konzultációt követően kerülnek meghatározásra.
(4)      Az (1)–(3) bekezdésben foglalt feltételek, követelmények, feltételek és műszaki előírások meghatározása és alkalmazása a tárgykörhöz
kapcsolódóan, illetve objektív, átlátható és hátrányos megkülönböztetéstől mentes módon történik. A repülőtér irányító szervezete
ezekről előzetesen értesítést küld.”
9. §
„(1)      A repülőtér irányító szervezete és a földi kiszolgálást ellátó szolgáltató, illetve a saját kiszolgálást választó repülőtér-használó
köteles a repülőtér szükséges és rendelkezésre álló részeinek, illetve a repülőtéri létesítmények használatára vonatkozóan,
valamint jelen rendelet alapján a repülőtér irányító szervezetének fizetendő díjra, illetve a földi kiszolgálók és a saját
kiszolgálást választó repülőtér-használók által a 8. § alapján teljesítendő feltételekre vonatkozóan szerződést kötni.
(2)      A repülőtér irányító szervezete gondoskodik arról, hogy a földi kiszolgálóknak és a jelen rendeletben szereplő repülőtér-használóknak
a repülőtéri létesítményekhez való hozzáférését – amennyiben az a tevékenységük gyakorlásához szükséges – szükségtelenül ne
korlátozzák. Ha a repülőtér irányító szervezete e hozzáférést feltételekhez köti, azoknak a tárgykörhöz kapcsolódónak, objektívnek,
átláthatónak és hátrányos megkülönböztetéstől mentesnek kell lenniük.
(3)      A repülőtér irányító szervezete a földi kiszolgálóknak és a saját kiszolgálást választó repülőtér-használóknak e létesítményekhez
való hozzáférésért, azok rendelkezésre bocsátásáért és használatáért díjfizetést írhat elő. Ez a díj – a repülőtér-használók
bizottságának véleményét figyelembe véve – tárgykörhöz kapcsolódó, objektív, átlátható és hátrányos megkülönböztetéstől mentes
szempontok alapján kerül meghatározásra, és kereskedelmi bevételként hozzájárulhat a repülőtér önfinanszírozásához. A díj
összegének meghatározásakor a repülőtér irányító szervezete megfelelő mértékig figyelembe veheti a földi kiszolgálásnak a
földi kiszolgálók vagy a saját kiszolgálást választó repülőtér-használók általi ellátásával járó költségeket, különösen az
amiatt felmerült költségeket, hogy nem vették át a munkavállalókat.”
6       A német polgári törvénykönyvnek (Bürgerliches Gesetzbuch) a BADV 8. §‑a (2) bekezdésében említett 613a. §‑a értelmében:
„(1)      Egy üzlet vagy üzletrész jogügylettel történő átruházása időpontjában fennálló, munkaviszonyból származó jogok és kötelezettségek
az átruházás tényéből eredően a jogutódra szállnak át. Amennyiben e jogokat és kötelezettségeket kollektív szerződés vagy
üzemi megállapodás rögzíti, azok az új munkaadó és a munkavállaló közötti munkaviszony szerves részét képezik, és az átruházást
követő évben nem módosíthatók a munkavállaló hátrányára. A második mondat nem alkalmazandó, amennyiben a jogokat és kötelezettségeket
az új munkaadó tekintetében más kollektív szerződés vagy üzemi megállapodás szabályozza. A második mondatban foglalt határidő
leteltét megelőzően a jogokat és kötelezettségeket csak akkor lehet módosítani, ha a kollektív szerződés vagy üzemi megállapodás
már nem hatályos, vagy az új munkaadó és a munkavállaló megállapodása alapján alkalmazandó egyéb kollektív szerződés nem tartalmaz
mindkét félre kötelező rendelkezéseket.
(2)      A korábbi és az új munkaadó egyetemlegesen felelős az (1) bekezdésben foglalt kötelezettségekért, amennyiben azok az átruházás
előtt keletkeztek, és az átruházást követő egy éven belül válnak esedékessé. Amennyiben e kötelezettségek az átruházást követően
válnak esedékessé, a korábbi munkaadó csak az átruházásig eltelt időszakkal arányos részben felelős.
[…]”

A pert megelőző eljárás
7       A német szabályozás vizsgálatát követően a Bizottság által kialakított álláspont szerint Németország nem megfelelően ültette
át belső jogába a 96/67 irányelv 16. és 18. cikkét. A Bizottság ezért 2000. február 28‑án felszólító levelet küldött a Németországi
Szövetségi Köztársaságnak, amelyben felszólította, hogy tegye meg észrevételeit.
8       2000. május 16‑i keltezésű válaszában a Németországi Szövetségi Köztársaság vitatta a felrótt kötelezettségszegést.
9       Mivel az előadott magyarázatok a Bizottságot nem győzték meg, 2002. március 21‑i levelében indokolással ellátott véleményt
küldött a tagállamnak, amelyben felszólította, hogy a vélemény kézbesítését követő két hónapon belül hozza meg az ahhoz szükséges
intézkedéseket, hogy megfeleljen az irányelv alapján fennálló kötelezettségeinek.
10     Mivel az indokolással ellátott véleményre adott választ a Bizottság nem találta kielégítőnek, benyújtotta a jelen keresetet.

A keresetről

A felek érvei
11     A Bizottság álláspontja szerint a 96/67 irányelv 18. cikkében elismert tagállami hatáskör keretében hozott intézkedések nem
lehetnek ellentétesek a földi kiszolgálási piachoz való szabad hozzáférés ugyanezen irányelv 6. és 7. cikkében írt fokozatos
megvalósításával. Ebből következően az e terület munkafeltételeinek szabályozására elfogadott nemzeti intézkedések nem alkalmazhatnak
hátrányos megkülönböztetést a földi kiszolgálókat és a saját kiszolgálást választó repülőtér-használók között, valamint a
közöttük levő versenyt sem torzíthatják.
12     A Bizottság szerint a német szabályozás nem felel meg ezeknek a követelmények, mivel különbséget tesz egyrészt a repülőtér
irányító szervezete, másrészt a többi földi kiszolgáló és a saját kiszolgálást választó repülőtér-használók között, amivel
korlátozza ez utóbbiak piacra való bejutását, és torzítja a különböző kategóriába tartozó szolgáltatók közötti versenyt. Az
irányító szervezet az újonnan belépő szolgáltatókra teljes egészében vagy legalább részben át tudja hárítani azon munkavállalók
miatt felmerülő költségeket, akiket ő – a piac egy részének a piacnyitásból eredő elvesztése okán – már nem tud tovább foglalkoztatni.
13     A Bizottság szerint a tagállamok által a 2001/23 irányelv átültetése során hozott általános védelmi intézkedések a földi kiszolgálási
szektorra is alkalmazandóak. Következésképpen amennyiben a földi kiszolgálási piacnak a 96/67 irányelvben előírt megnyitása
a 2001/23 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése szerinti üzletátruházáshoz vezet, az említett művelet időpontjában fennálló munkaszerződés
vagy munkaviszony alapján az átruházót megillető jogok és az őt terhelő kötelezettségek az átruházás során a jogutódra szállnak.
14     A Bizottság kiemeli, hogy a BADV 8. §‑ának (2) bekezdésében és 9. §‑ának (3) bekezdésében foglalt intézkedések a 2001/23 irányelvben
nem szabályozott esetekben a földi kiszolgálás átruházása során a szociális költségek tekintetében a repülőtér irányító szervezete,
valamint a többi szolgáltató és a saját kiszolgálást választó repülőtér-használó közötti hátrányos megkülönböztetéshez vezetnek.
15     A Bizottság azt is megállapítja, hogy a 96/67 irányelv 16. cikkének (3) bekezdése alapján egyes szociális költségek – a BADV
9. §‑ának (3) bekezdése szerinti – áthárításnak lehetősége nem indokolt. Igaz, hogy ez utóbbi rendelkezés lehetővé teszi a
repülőtér irányító szervezetének, hogy más földi kiszolgálóktól és a saját kiszolgálást választó repülőtér-használóktól díjat
szedjen a repülőtéri létesítményekhez való hozzáférésért. Ugyanakkor e díj összegét a tárgykörhöz kapcsolódó, objektív, átlátható
és hátrányos megkülönböztetéstől mentes szempontok alapján kell meghatározni.
16     A Bizottság álláspontja szerint az e rendelkezésben szereplő „repülőtéri létesítmények” kifejezést a repülőtéri infrastruktúra
részének kell tekinteni, a beszedett díj összegét pedig csak akkor lehet a tárgykörhöz kapcsolódónak és objektívnek minősíteni,
ha az a repülőtér irányító szervezetnél a többi földi kiszolgáló és a saját kiszolgálást választó repülőtér-használók számára
a szóban forgó infrastruktúrához való hozzáférés biztosítása során felmerülő költségeken alapul. Az irányító szervezet által
az amiatt fizetendő terhek, hogy nem vették át a munkavállalókat, nem szerepelnek a 96/67 irányelv 16. cikkének (3) bekezdésében
hivatkozott díj meghatározásakor figyelembe vehető díjak között.
17     A német kormány álláspontja szerint a repülőtér irányító szervezete és az új szolgáltatató közötti tárgyaláson alapuló új
rendszer létrehozásával a BADV 8. §‑ának (2) bekezdése olyan rendszert vezet be, amelynek célja az, hogy a tevékenység átruházása
során a lehető legteljesebb mértékben fenntartsa a munkaszerződéseket. E rendszer értelmében az az új szolgáltató, amely saját
maga vagy harmadik fél részére kíván földi kiszolgálást nyújtani, a munkavállalói jogok védelmének biztosítása érdekében köteles
az irányító szervezettel egyeztetni. Az irányító szervezet az ebből eredő szociális költségeket csak azzal a feltétellel jogosult
az adott piacon jelenlevő valamennyi földi kiszolgáló között megosztani, ha az említett szervezet előírta a szükséges létszám
feletti munkavállalóinak továbbfoglalkoztatását, és azt az új szolgáltató megtagadta.
18     A német kormány véleménye szerint a BADV 8. §‑a (2) bekezdésének és 9. §‑a (3) bekezdésének rendelkezései, valamint a munkavállalók
elbocsátásából eredő szociális költségeknek – a földi kiszolgálást nyújtó szolgáltatók közötti – egyenlő megosztásának a lehetősége
a szociális védelemre vonatkozó olyan rendelkezés, amely nem lépi túl a 96/67 irányelv 18. cikkében előírt kereteket.
19     A német kormány kifejti, hogy amennyiben a földi kiszolgálási szolgáltatások liberalizációja során a tevékenységek, a munkavállalók
és a repülőtér irányító szervezete egyéb részeinek új szolgáltatóra történő átruházása valamely vállalkozás átruházásával
jár, a 2001/23 irányelv rendelkezései minden esetben irányadóak. Azonban amikor az adott helyzet nem tartozik ezen irányelv
hatálya alá, a BADV 8. §‑ának (2) bekezdése és 9. §‑ának (3) bekezdése megfelel az arányosság elvének, mivel az a céljuk,
hogy megfelelő egyensúlyt teremtsenek a munkavállalók védelme és a szóban forgó szolgáltatások liberalizációjára vonatkozó
célkitűzés között.
20     A német kormány szerint a BADV 8. §‑ának (2) bekezdése az új szolgáltató és a repülőtér irányító szervezete vonatkozásában
a munkavállalók továbbfoglalkoztatására vonatkozóan csak egyeztetési kötelezettséget ír elő. A nemzeti szabályozás csak másodlagosan
írja elő, hogy az irányító szervezet – a tárgykörhöz kapcsolódó, objektív, átlátható és hátrányos megkülönböztetéstől mentes
szempontok alapján – a gazdasági szereplők között arányosan megoszthatja a piac liberalizációjából és a munkavállalók továbbfoglalkoztatásának
megtagadásából eredő szociális költségeket.
21     Végül a német kormány szerint a német szabályozás nem ellentétes a 96/67 irányelv 16. cikkének (3) bekezdésével, mivel olyan
rendelkezésről van szó, amely a repülőtér irányító szervezetének azon jogát szabályozza, hogy a létesítményekhez való hozzáférés
ellentételezéseként díjat követelhet. A BADV 9. §‑ának (3) bekezdése nem korlátozódik a repülőtéri létesítményekhez való hozzáférésre,
hanem a piac új szolgáltatóit bátorítja arra, hogy az irányító szervezettel a munkavállalók érdekeit figyelembe véve tárgyalják
meg a szóban forgó tevékenység átvételének feltételeit.
22     Ezzel kapcsolatban a német kormány álláspontja szerint a német szabályozás nem a 96/67 irányelv 16. cikke (3) bekezdésének
átültetése; a német szabályozás alapja ezen irányelv 18. cikke.

A Bíróság álláspontja
A jogvita tárgyáról
23     Előzetesen ki kell emelni, hogy jelen kereset tárgya a német szabályozásnak a 96/67 irányelv 16. és 18. cikkével a 2001/23
irányelv által nem szabályozott esetekben való összhangja. Mint az a Bíróságnak előadott érvekből is következik, a felek egyetértenek
abban, hogy egyrészt a 2001/23 irányelv a földi kiszolgálási szektorban végrehajtott átruházási műveletekre vonatkozik, másrészt
az ezen irányelvből eredő jogok és kötelezettségek teljes mértékben végrehajtásra kerülnek, valahányszor e területen – az
említett irányelv 1. cikkének (1) bekezdése szerinti – piacnyitásra kerül sor.
24     A szóban forgó nemzeti szabályozást illetően az is megállapítható, hogy annak hatálya meghaladja a 2001/23 irányelvben foglaltat,
és minden olyan esetre vagy tevékenységi ágazatra vonatkozik, amelyet a repülőtér irányító szervezete új gazdasági szereplőre
bíz. Következésképpen azt kell meghatározni, hogy a BADV 8. §‑ának (2) bekezdése és 9. §‑ának (3) bekezdése megfelel‑e a 96/67
irányelv 16. és 18. cikkének.
A munkavállalók továbbfoglalkoztatási kötelezettségére vonatkozó kifogásról
25     A Bizottság kifogásának tárgya a BADV 8. §‑ának (2) bekezdése, amelynek értelmében a repülőtér irányító szervezete előírhatja,
hogy a földi kiszolgálók vagy a saját kiszolgálást választó repülőtér-használók a részükre átruházott földi kiszolgálás ellátásának
megfelelően kötelesek a munkavállalókat továbbfoglalkoztatni.
26     Ezzel kapcsolatban meg kell állapítani, hogy – bár a német kormány állítása szerint az említett rendelkezés nem jelent a munkavállalók
továbbfoglalkoztatására vonatkozó feltétlen kötelezettséget – minden esetben, amikor a földi kiszolgálási piac új szolgáltatóknak
vagy használóknak való megnyitására került sor, e rendelkezés – pusztán létezésével – lehetővé teszi, hogy a németországi
repülőterek irányító szervezetei bizonyos nyomást gyakorolhassanak az e piacokra belépni kívánó vállalkozásokra vagy használókra,
ösztönözve őket a földi kiszolgálásban tevékenykedő munkavállalók továbbfoglalkoztatására.
27     Egy hasonló rendelkezés tehát alkalmas arra, hogy növelje az érintett szektorban az új földi kiszolgálók belépésének költségeit,
és a már meglévő vállalkozásokhoz képest hátrányosabb helyzetbe hozza őket.
28     Annak eldöntésével kapcsolatban, hogy az ilyen rendelkezést lehet‑e a 96/67 rendelet 18. cikke alapján indokolni, emlékeztetni
kell arra, hogy a Bíróság már kimondta, hogy ha a tagállamok fenntartják a földi kiszolgálást végző vállalkozások alkalmazottainak
a megfelelő szintű szociális védelmére vonatkozó hatáskörüket, akkor az is igaz, hogy ez a hatáskör nem korlátlan, és az említett
irányelv hatékony érvényesülésének és az irányelv által elérendő céloknak a sérelme nélkül kell gyakorolni (lásd a C‑460/02. sz.,
Bizottság kontra Olaszország ügyben 2004. december 9‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑11547. o.] 31. és 32. pontját).
29     A szóban forgó nemzeti szabályozással kapcsolatban ki kell emelni, hogy az pénzügyi vonatkozásai miatt veszélyeztetheti a
repülőtéri infrastruktúra racionális kihasználását és a repülőtér használói által igénybe vett szolgáltatásokért felszámított
díjak csökkentését, és ezzel a földi kiszolgálási piac megnyitását és a 96/67 irányelv hatékony érvényesülését (lásd a Bizottság
kontra Olaszország ügyben hozott, fent hivatkozott ítélet 33. és 34. pontját).
30     Következésképpen a BADV 8. §‑ának (2) bekezdése nem tekinthető úgy, hogy összhangban áll a 96/67 irányelv 18. cikke alapján
a tagállamokra ruházott hatáskörökkel.
31     A fenti megállapításokból következik, hogy a munkavállalók továbbfoglalkoztatási kötelezettségére vonatkozó kifogás megalapozott.
A repülőtéri létesítményekhez való hozzáférésért, azok rendelkezésre bocsátásáért és használatáért fizetendő díj kikötésének
jogára vonatkozó kifogásról
32     A Bizottság kifogása a BADV 9. §‑ának (3) bekezdésére vonatkozik, amely a földi kiszolgálók és a saját kiszolgálást választó
repülőtér-használók által a létesítményekhez való hozzáférésért, azok rendelkezésre bocsátásáért és használatáért fizetendő
díjnak a repülőtér irányító szervezete által történő megállapításának részletes szabályairól rendelkezik.
33     Meg kell állapítani, hogy az irányító szervezetnek e rendelkezés biztosít jogalapot arra, hogy a fent említett gazdasági szolgáltatókra
bizonyos pénzügyi terheket rójon.
34     A díj kivetésének a 96/67 irányelvvel való összhangjával kapcsolatban hivatkozni kell arra, hogy – amint azt a Bíróság már
kimondta – a létesítményekre való hivatkozás egyértelműen a repülőtér által rendelkezésre bocsátott infrastruktúrára és felszerelésre
vonatkozik (lásd a C‑363/01. sz., Flughafen Hannover-Langenhagen ügyben 2003. október 16‑án hozott ítélet (EBHT 2003., I‑11893. o.)
40. pontját).
35     A Bíróság ezenkívül kimondta, hogy a repülőtér irányító szervezetének azon joga, hogy a repülőtéri létesítmények használati
díján felül az azokhoz való hozzáférésért is külön díjat szedjen be, nem csak nem könnyíti meg az érintett piacra való bejutást,
hanem egyértelműen ellentétes a légitársaságok üzemelési költségeinek csökkentésére irányuló céllal, és adott esetben akár
e költségek emelkedéséhez is vezethet (lásd a Flughafen Hannover-Langenhagen ügyben hozott, fent hivatkozott ítélet 44. pontját).
36     A fenti megállapításokból következik, hogy a szóban forgó díj összegének meg kell egyeznie a repülőtéri létesítmények használatának
pontos ellenértékével, amelyet a 96/67 irányelv 16. cikkének (3) bekezdésében foglalt feltételek alapján kell kiszámítani,
figyelembe véve az érintett szervezet haszonszerzésre vonatkozó igényét is (lásd a Flughafen Hannover-Langenhagen ügyben hozott,
fent hivatkozott ítélet 62. pontját).
37     Jelen ügyben azonban a nemzeti szabályozás kimondja, hogy a díj egy részét fel lehet használni amiatt felmerült költségek
ellentételezésére, hogy a földi kiszolgálási piac megnyitása során nem vették át a munkavállalókat.
38     Tehát – mint azt a főtanácsnok indítványának 69. pontjában helyesen kifejti – ezen elem megléte azt mutatja, hogy ez a német
jogban létező díj túllépi a közösségi jogalkotó által szabott keretet, amely szerint a cél kizárólag a repülőtéri létesítmények
földi kiszolgálói vagy a saját kiszolgálást választó repülőtér-használók általi használat ellentételezése.
39     Az amiatt felmerült költségek, hogy nem vették át a munkavállalókat, valójában egyáltalán nem függnek össze az e létesítményeknek
a repülőtér irányító szervezete által történt rendelkezésre bocsátásával, ezért nem is tekinthető úgy, hogy szerepelnek a
96/67 irányelv 16. cikkének (3) bekezdésében foglalt feltételek között.
40     A német kormány azon érvével kapcsolatban, amely szerint a BADV 9. §‑ának (3) bekezdése nem az irányelv 16. cikkének (3) bekezdését
kívánja átültetni, azonban összességében megfelel az irányelv 18. cikkének, elegendő azt megállapítani, hogy a BADV említett
§‑a a repülőtéri létesítményekhez való hozzáférésért, azok rendelkezésre bocsátásáért és használatáért díjat ír elő, míg a
96/67 irányelv 16. cikkének (3) bekezdése kifejezetten az említett létesítményekhez való hozzáférésért járó díj beszedésére
vonatkozik. E körülmények alapján a német kormány érvelése nem fogadható el.
41     A német kormány ugyanezen érvével kapcsolatban még azt is hozzá kell tenni, hogy – mint azt a főtanácsnok indítványának 50.
és 51. pontjában helyesen kifejtette – a repülőtér irányító szervezete által a földi kiszolgálási piac átruházásakor az új
gazdasági szolgáltatókra amiatt kivethető pénzügyi teher, hogy nem vették át a munkavállalókat, pénzügyi előnyt biztosít az
említett szervezetnek, és olyan érdekeket kíván védeni, amelyek nem szerepelnek a 96/67 irányelv 18. cikkében.
42     A 16. cikk megsértésére vonatkozó kifogás tehát szintén megalapozott.
43     A fenti megállapításokból következően a Bizottság által benyújtott keresetet teljes egészében megalapozottnak kell tekinteni.
44     Következésképpen meg kell állapítani, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság – mivel a repülőtereken való földi kiszolgálásról
szóló rendelet 8. §‑ának (2) bekezdésében és 9. §‑ának (3) bekezdésében a 96/67/EK tanácsi irányelv 16. és 18. cikkével ellentétes
intézkedéseket hozott, nem teljesítette az említett irányelvből eredő kötelezettségeit.

A költségekről
45     Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. Mivel a Németországi Szövetségi Köztársaság pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell
a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Németországi Szövetségi Köztársaság – mivel a repülőtereken való földi kiszolgálásról szóló, 1997. december 10‑i rendelet
(Verordnung über Bodenabfertigungsdienste auf Flugplätzen) 8. §‑ának (2) bekezdésében és 9. §‑ának (3) bekezdésében a közösségi
repülőterek földi kiszolgálási piacára való bejutásról szóló, 1996. október 15‑i 96/67/EK tanácsi irányelv 16. és 18. cikkével
ellentétes intézkedéseket hozott – nem teljesítette az említett irányelvből eredő kötelezettségeit.
2)
A Bíróság a Németországi Szövetségi Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: német.