CELEX: 62010CJ0131
Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība
Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95
3. pants
Noilgums lietas ierosināšanai
Termiņš
Nozaru noteikumi
Regula (EK) Nr. 2571/97
Noilguma dažāda piemērošana gadījumā, kad pārkāpumu ir izdarījis subsīdijas saņēmējs vai subsīdijas saņēmēja līgumpartneri

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 3. panta 1. un 3. punktu Padomes 1995. gada 18. decembra Regulā (EK,
Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV L 312, 1. lpp.) saistībā ar Komisijas 1997. gada
15. decembra Regulu (EK) Nr. 2571/97 par sviesta pārdošanu par pazeminātām cenām un atbalsta piešķiršanu par krējumu, sviestu
un iebiezinātu sviestu, ko paredzēts lietot mīklas izstrādājumu, saldējuma un citu pārtikas produktu ražošanā (OV L 350, 3. lpp.),
kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 1998. gada 17. jūlija Regulu (EK) Nr. 1550/98 (OV L 202, 27. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula
Nr. 2571/97”).
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
Corman SA
(turpmāk tekstā – “
Corman
”) un
Bureau d’intervention et de restitution belge
[Beļģijas Intervences un kompensāciju biroju] (
BIRB
) par to, ka pēdējais minētais nav atmaksājis vairākus
Corman
iesniegtos nodrošinājumus tādu uzaicinājumu uz konkursu ietvaros, kuriem ir piemērojama Regula Nr. 2571/97.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesiskais regulējums
Regula Nr. 2988/95
Saskaņā ar Regulas Nr. 2988/95 preambulas trešo apsvērumu “[..] visās jomās jāapkaro darbības, kas kaitē Kopienu finansiālajām
interesēm”.
Šīs regulas preambulas piektajā apsvērumā ir noteikts, ka “šai regulai atbilstošajos nozaru noteikumos paredzēta nelikumīga
rīcība un ar to saistītie administratīvie pasākumi un sodi”.
Minētās regulas 1. pantā ir noteikts:
“1.      Eiropas Kopienu finansiālo interešu aizsardzībai ar šo tiek pieņemti vispārīgi noteikumi par vienveida pārbaudēm un administratīviem
pasākumiem un sodiem, kas saistīti ar Kopienas tiesību pārkāpumiem.
2.      “Pārkāpums” nozīmē Kopienas tiesību normas pārkāpumu, ko rada kāda saimnieciskās darbības subjekta rīcība vai nolaidība, kas
kaitē vai varētu kaitēt Kopienu budžetam vai to pārvaldītiem budžetiem: mazinot vai zaudējot ienākumus no Kopienu vārdā tieši
izveidotajiem pašu resursiem vai veicot nepamatotus izdevumus.”
Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. un 3. punktā ir paredzēts:
“1.      Lietas noilguma termiņš ir četri gadi no 1. panta 1. punktā minētā pārkāpuma izdarīšanas brīža. Nozaru noteikumos tomēr var
paredzēt īsāku laiku, kas nevar būt mazāks par trim gadiem.
Ja pārkāpums ir nepārtraukts vai vairākkārtējs, noilguma termiņš sākas dienā, kad pārkāpums beidzies. [..]
Noilguma termiņu pārtrauc kompetento iestāžu lēmumi, kas attiecas uz pārkāpumu izmeklēšanu vai iztiesāšanu un kuri konkrētajām
personām darīti zināmi. Noilguma termiņš pēc katra pārtraukuma atsākas.
[..]
3.      Dalībvalstis patur iespēju piemērot termiņus, kas ir ilgāki par [..] 1. [..] punktā paredzētajiem.”
Regulas Nr. 2988/95 4. pantā ir noteikts:
“1.      Pārkāpuma gadījumā nelikumīgi iegūtais labums atgūstams:
[..]
–        pilnīgi vai daļēji liedzot garantijas, kas dotas, atbalstot lūgumu piešķirt labumu, vai avansa saņemšanas brīdī.
[..]
4.      Šajā pantā paredzētie pasākumi nav uzskatāmi par sodiem.”
Tiesiskais regulējums attiecībā uz piena un piena produktu tirgus kopīgo organizāciju
–       Regula (EEK) Nr. 804/68
Padomes 1968. gada 27. jūnija Regulas (EEK) Nr. 804/68 par piena un piena produktu tirgus kopīgo organizāciju (OV L 148, 13. lpp.),
kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1994. gada 14. novembra Regulu (EK) Nr. 2807/94 (OV L 298, 1. lpp.), 6. pantā ir noteikts:
“1.      Katrā piena tirdzniecības gadā katras dalībvalsts izraudzīta intervences struktūra saskaņā ar nosacījumiem, kas vēl jānosaka,
par intervences cenu iepērk sviestu, kurš ir ražots tieši un vienīgi no pasterizēta krējuma apstiprinātā Kopienas uzņēmumā [..]
[..]
3.      Intervences aģentūru iepirkto sviestu pārdod par minimālo cenu un saskaņā ar nosacījumiem, kas vēl jānosaka, lai izvairītos
no tirgus līdzsvara izjaukšanas un nodrošinātu pircējiem vienādu attieksmi un piekļūšanu pārdodamajam sviestam. [..]
[..]
6.      Sīki izstrādātus noteikumus šā panta piemērošanai un it īpaši piešķirtā atbalsta privātai uzglabāšanai apmēru nosaka saskaņā
ar 30. pantā minēto procedūru.” [Neoficiāls tulkojums]
–       Regula Nr. 2571/97
Regulas Nr. 2571/97 1. panta 1. punktā ir noteikts:
“Šī regula reglamentē:
a)      tāda intervences sviesta pārdošanu, kurš līdz dienai, kas jānosaka, iepirkts saskaņā ar Regulas [..] Nr. 804/68 6. panta 1. punktu
un novietots glabāšanai;
b)      atbalstu, ko piešķir par tāda sviesta, tāda iebiezināta sviesta un tāda krējuma izmantošanu, kurš definēts 2. punktā.”
Saskaņā ar Regulas Nr. 2571/97 2. pantu “intervences sviestu pārdod un par 1. panta 2. punktā minētajiem produktiem piešķir
atbalstu, izmantojot pastāvīgo uzaicinājumu uz konkursu, ko organizē katra intervences aģentūra”.
Regulas Nr. 2571/97 3. pantā ir paredzēts:
“Piedāvājumus pieņem tikai tad, ja pretendents rakstiski apņemas sviestu vai iebiezinātu sviestu izmantot 4. pantā minēto
galaproduktu ražošanā vai arī panākt to, lai minētos produktus izmantotu tikai šādā ražošanā un neatkarīgi no 8. pantā minētajiem
starpproduktiem, vai attiecībā uz krējumu izmantotu tieši un tikai tam, lai vienā no šādiem veidiem ražotu produktus, kas
minēti 4. panta 1. punktā, formula B [..]
[..].”
Atbilstoši Regulas Nr. 2571/97 10. panta 1. punktam “iebiezināto sviestu, kas minēts 1. panta 2. punkta b) apakšpunktā, ražo,
sviestu pārstrādā iebiezinātajā sviestā, kurš minēts 5. pantā, marķierus, kas minēti 6. pantā, pievieno, iebiezināto sviestu,
kas minēts 7. panta 1. punkta otrajā daļā, pārpako, starpproduktus, kas minēti 8. pantā, ražo un, ja piemēro 3. panta b) punktu,
sviestu, iebiezinātu sviestu, starpproduktus un krējumu galaproduktu ražošanā izmanto apstiprinātos uzņēmumos”.
Šīs regulas 11. pantā tā sākotnējā redakcijā bija paredzēts, ka produktus, kas minēti 1. pantā, Kopienā pārstrādā un izmanto
galaproduktu ražošanā sešu mēnešu laikā pēc mēneša, kurā bijusi saskaņā ar 14. panta 2. punktu noteiktā pēdējā diena, lai
iesniegtu pieteikumus, atsaucoties uz individuālo uzaicinājumu uz konkursu. Vairāku šī panta grozījumu rezultātā, tostarp
ar Komisijas 1999. gada 5. marta Regulu (EK) Nr. 494/1999 (OV L 59, 17. lpp.) izdarītajiem grozījumiem, šis termiņš tika saīsināts
līdz četriem mēnešiem.
Regulas Nr. 2571/97 12. pantā ir noteikts:
“1.      Veiksmīgie pretendenti:
a)      veic darbības, kas attiecas uz iebiezināta sviesta ražošanu un marķieru pievienošanu, vai panāk to, ka šādas darbības veic
viņu vārdā un par viņu līdzekļiem;
b)      veic uzskaiti, attiecībā uz katru piegādi norādot pircēju nosaukumus un adreses un attiecīgos daudzumus, paredzēto izlietojumu
(formula A vai formula B) un vai nu 11. pantā minēto termiņu produkta izmantošanai ražošanā, vai konkursa numuru, kas var
būt kods. Ja veiksmīgais pretendents ražo dažādus produktus, par ko piešķir atbalstu vai cenu samazinājumus saskaņā ar dažādām
Kopienas shēmām, jāveic atsevišķa uzskaite attiecībā uz katru shēmu;
c)      pārdošanas līgumā iekļauj:
i)      attiecībā uz starpproduktu ražošanu saistības izpildīt 8. un 9. panta noteikumus;
ii)      vajadzības gadījumā saistības izpildīt 3. panta b) punktā minētās saistības;
iii)      saistības 11. pantā minētajā laikā izmantot attiecīgos produktus galaproduktu ražošanā, precizējot paredzēto izlietojumu (formula A
vai formula B);
iv)      vajadzības gadījumā saistības veikt uzskaiti, kas minēta b) apakšpunktā;
v)      saistības izpildīt 10. panta noteikumus;
vi)      ja produktus, kam pievienoti marķieri, izmanto galaproduktu ražošanā, saistības veikt ierakstus, kas minēti [..] 10. panta
2. punkta c) apakšpunktā;
vii)      līgumslēdzēja saistības saskaņā ar sīki izstrādātiem noteikumiem, kas katrai dalībvalstij jānosaka, iesniegt kompetentajai
institūcijai tos datus par sevi, kuri minēti IX līdz XIII pielikumā;
viii)      vajadzības gadījumā saistības iesniegt ražošanas programmu.
2.      Veiksmīgiem pretendentiem, kas ražo galaproduktus, jāveic ieraksti, kas minēti 10. panta 2. punkta c) apakšpunktā, un jāiesniedz
savas ražošanas programmas saskaņā ar 10. panta 2. punkta d) apakšpunktu.”
Regulas Nr. 2571/97 13. pantā ir paredzēts:
“1.      Paziņojumu par pastāvīgo uzaicinājumu uz konkursu publicē
Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī
vismaz astoņas dienas pirms pirmā piedāvājumu iesniegšanas termiņa beigām.
2.      Kompetenta intervences aģentūra izdod paziņojumu par uzaicinājumu uz konkursu, jo īpaši norādot termiņu un adresi piedāvājumu
iesniegšanai.
[..]”
Regulas Nr. 2571/97 14. pantā ir noteikts:
“1.      Laikā, kad ir spēkā pastāvīgais uzaicinājums uz konkursu, intervences aģentūras izdod individuālus uzaicinājumus uz konkursu.
2.      Pieteikumu iesniegšanas termiņš katram individuālajam uzaicinājumam uz konkursu beidzas mēneša otrajā un ceturtajā otrdienā
plkst. 12 dienā [..].”
Regulas Nr. 2571/97 17. pants ir izteikts šādi:
“1.      Konkursa tālāka norise pēc pieteikumu iesniegšanas termiņa beigām un vajadzības gadījumā:
a)      attiecībā uz intervences sviestu tā pārstrādes nodrošinājuma iesniegšana, kurš minēts 18. panta 2. punktā, un cenas samaksa
laikā, kas noteikts 20. panta 2. punktā;
b)      attiecībā uz 1. panta 2. punktā minētajiem produktiem, ja piemēro 3. panta a) punktu, tad tā ražošanas [pārstrādes] nodrošinājuma
iesniegšana, kurš minēts 18. panta 2. punktā, vai arī, ja piemēro 22. panta 3. punkta otro daļu, tad izmantošana galaproduktu
ražošanā;
c)      attiecībā uz 1. panta 2. punktā minētajiem produktiem, ja piemēro 3. panta b) punktu, tad izmantošana galaproduktu ražošanā
ir galvenās prasības, kuru izpildei iesniedz piedāvājuma nodrošinājumu ECU 350 par tonnu.
2.      Piedāvājuma nodrošinājumu iesniedz dalībvalstī, kurā iesniedz piedāvājumu.
[..]”
Regulas Nr. 2571/97 18. pantā ir paredzēts:
“1.      Minimālo pārdošanas cenu intervences sviestam un maksimālo atbalstu krējumam, sviestam vai iebiezinātam sviestam nosaka, ņemot
vērā piedāvājumus, kas saņemti uz katru individuālu uzaicinājumu uz konkursu un saskaņā ar Regulas [..] Nr. 804/68 30. pantā
izklāstīto procedūru. [..]
[..]
2.      Nosakot minimālo(‑ās) pārdošanas cenu(‑as) un maksimālo(‑os) atbalsta apjomu(‑us) un saskaņā ar Regulas [..] Nr. 804/68 30. pantā
noteikto procedūru nosaka pārstrādes nodrošinājumu 100 kilogramiem, atsaucoties vai nu uz starpību starp sviesta intervences
cenu un noteiktajām minimālajām cenām, vai atbalsta apjomiem.
Pārstrādes nodrošinājuma mērķis ir nodrošināt galveno prasību izpildi vai nu attiecībā uz:
a)      intervences sviestu:
i)      sviesta pārstrādi iebiezinātā sviestā saskaņā ar 5. pantu un vajadzības gadījumā marķieru pievienošanu vai marķieru pievienošanu
sviestam;
un
ii)      tāda sviesta vai tāda iebiezināta sviesta, kuram ir vai nav pievienoti marķieri, izmantošanu galaproduktu ražošanā; vai
b)      attiecībā uz 1. panta 2. punktā minētajiem produktiem, ja piemēro 3. panta a) punktu, tad izmantošanu galaproduktu ražošanā.
3.      Pierādījumus, kas vajadzīgi, lai atbrīvotu 2. punktā minēto pārstrādes nodrošinājumu, iesniedz dalībvalsts izraudzītajai atbildīgajai
aģentūrai 12 mēnešu laikā pēc 11. pantā noteiktā termiņa beigām.
Ja 11. pantā noteiktais termiņš ir pārsniegts mazāk nekā par 60 dienām, tad no pārstrādes nodrošinājuma par katru dienu par
tonnu konfiscē ECU 6. Beidzoties šim laikam, atlikušajam apjomam piemēro Komisijas [1985. gada 22. jūlija] Regulas (EEK) Nr. 2220/85[,
ar ko nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus garantijas ķīlu sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 205,
5. lpp.),] 23. pantu.
4.      Ja 2. punkta a) apakšpunktā minētās galvenās prasības nav izpildītas 11. pantā noteiktajā termiņā tāpēc, ka konstatēts, ka
intervences sviests nav derīgs patēriņam, tad visus pārstrādes nodrošinājumus ar Komisijas piekrišanu tomēr atbrīvo, ja ir
veiktas attiecīgas darbības attiecīgās dalībvalsts iestāžu uzraudzībā.”
No Regulas Nr. 2571/97 19. panta 1. un 2. punkta izriet, ka intervences sviesta veiksmīgais pretendents ir tas, kurš piedāvā
visaugstāko cenu, ievērojot, ka šī cena nav mazāka par minimālo cenu un ka paredzētais atbalsta apjoms nepārsniedz noteikto
maksimālo apjomu.
Saskaņā ar minētā 19. panta 4. punktu “tiesības un saistības, kas izriet saistībā ar uzaicinājumu uz konkursu, nav nododamas
citai personai”.
Regulas Nr. 2571/97 27. pantā ir noteikts:
“Regulu [..] Nr. 2220/85 piemēro, izņemot gadījumus, ja skaidri paredzēts citādi. Sankcija par to papildsaistību nepildīšanu,
kuras paredzētas šajā regulā, izslēdz sankcijas, kas paredzētas Regulā [..] Nr. 2220/85.”
Regula Nr. 2220/85
Regulas Nr. 2220/85 29. pantā, redakcijā, kura izriet no Komisijas 1993. gada 10. decembra Regulas (EK) Nr. 3403/93 (OV L 310,
4. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 2220/85”), ir noteikts:
“Ja kompetentajai iestādei kļūst zināmi apstākļi, kas rada pamatojumu garantijas ķīlas pilnīgai vai daļējai konfiscēšanai,
tā tūlīt pieprasa attiecīgajai pusei izpildīt saistības maksāt konfiscējamo summu, dodot laiku līdz 30 dienām kopš maksāšanas
prasības saņemšanas brīža.
Ja maksājums līdz minētā laika beigām nav izdarīts, kompetentā iestāde:
a)      tūlīt pārskaita 8. panta 1. punkta a) apakšpunktā aprakstītā veida garantijas ķīlu attiecīgajā kontā;
b)      tūlīt pieprasa 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā aprakstītajam garantētājam maksāt, dodot laiku līdz 30 dienām kopš maksāšanas
prasības saņemšanas brīža;
c)      tūlīt veic pasākumus, lai
i)      pārvērstu 8. panta 2. punkta a), c), d) un e) apakšpunktā aprakstītās garantijas ķīlas summās, kas būtu pietiekamas, lai iegūtu
maksājamo summu;
ii)      ieskaitītu ķīlā atstātās garantijas ķīlas [..] savā kontā.
Kompetentā iestāde var tūlīt pārskaitīt jebkuru 8. panta 1. punkta a) apakšpunktā aprakstīto garantijas ķīlas veidu attiecīgā
kontā, vispirms nepieprasot attiecīgajai personai izdarīt maksājumu.
[..]”
Regula (EEK) Nr. 4045/89
Padomes 1989. gada 21. decembra Regulas (EEK) Nr. 4045/89 par dalībvalstu veiktām Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju
fonda Garantiju nodaļas finansējuma sistēmā ietilpstošo darījumu rūpīgām pārbaudēm un Direktīvas 77/435/EEK atcelšanu (OV
L 388, 18. lpp.) 4. pantā ir paredzēts, pirmkārt, ka uzņēmumi konkrētus tirdzniecības dokumentus, kā, piemēram, grāmatvedības
žurnālus, reģistrus, maksājumu kvītis un pamatojuma dokumentus, glabā vismaz trīs gadus no to sagatavošanas gada beigām un,
otrkārt, ka dalībvalstis drīkst noteikt ilgāku termiņu šo dokumentu saglabāšanai.

Valsts tiesības
Beļģijas Civilkodeksa 2262.a pantā, kurš ir ieviests ar 1998. gada 10. jūnija Likuma, ar kuru grozīti atsevišķi noteikumi
noilguma jomā (1998. gada 17. jūlija
Moniteur belge
, 23544. lpp.), 5. pantu, ir noteikts:
“1.      Visu personiska rakstura prasību noilguma termiņš ir desmit gadi.
Atkāpjoties no pirmās daļas, jebkuras prasības atlīdzināt kaitējumu par ārpuslīgumisko atbildību noilguma termiņš ir pieci
gadi, sākot no nākamās dienas, kura seko dienai, kurā cietusī persona uzzinājusi par kaitējumu vai par tā palielināšanos un
par atbildīgās personas identitāti.
Otrajā daļā minēto prasību noilguma termiņš katrā ziņā ir divdesmit gadi, sākot no nākamās dienas pēc dienas, kurā noticis
notikums, kurš radījis kaitējumu.
[..]”

Pamata lieta un prejudiciālie jautājumi
Laikā no 1998. līdz 2000. gadam
Corman
, kas ir apstiprināts uzņēmums Regulas Nr. 2571/97 10. panta izpratnē, piedalījās vairākos individuālajos uzaicinājumos uz
konkursu, kurus bija izdevis
BIRB
– intervences struktūra Regulas Nr. 804/68 6. panta 1. punkta izpratnē, un tā iesniegtie piedāvājumi tika pieņemti.

Corman
kā veiksmīgajam pretendentam bija jāiesniedz vairāki nodrošinājumi, lai garantētu, ka šis uzņēmums atbilst Regulas Nr. 2571/97
prasībām. Šie nodrošinājumi tika iesniegti gan par tādu
Corman
darbību izpildi, kuras attiecās uz iebiezinātā sviesta ražošanu un marķieru pievienošanu, gan par atbilstošu sviesta, iebiezinātā
sviesta vai krējuma izmantošanu, kā arī to iekļaušanu, ko veic gala patērētāji, kuriem šis uzņēmums pārdod savus produktus,
tādos galaproduktos kā mīklas izstrādājumi, saldējums, cepumi vai šokolāde.

BIRB
, konstatējot, ka minētie gala patērētāji maisījumus pagatavojuši no iebiezinātā sviesta, kuram tika piemērots intervences
režīms, un tirgū esošā sviesta vai krējuma, izteica šaubas par šādas prakses likumīgumu saskaņā ar Regulu Nr. 2571/97 un oficiāli
informēja par to
Corman
2000. gada 26. aprīlī.

BIRB
ar šo jautājumu Komisijā vērsās divas reizes – 2002. gada martā un augustā, un Komisija sniedza skaidrojumus ar atbildes
vēstulēm, kas datētas ar 2002. gada jūniju un 2006. gadu, pēc kuru saņemšanas
BIRB
atbrīvoja dažus no
Corman
iesniegtajiem pārstrādes nodrošinājumiem.
Tomēr attiecībā uz dažām citām iekļaušanas darbībām
BIRB
uzskatīja, ka
Corman
iesniegtais nodrošinājums ir jākonfiscē vai nu tāpēc, ka pārsniegts četru mēnešu termiņš sviesta iekļaušanai galaproduktos,
vai nu tādēļ, ka gala patēriņš neatbilst Regulai Nr. 2571/97, vai arī, visbeidzot, konkrētu apstiprināto daudzumu ražošanas
trūkumu dēļ. 2006. un 2007. gadā
BIRB
šai sabiedrībai nosūtīja paziņojumus par parādu, konfiscējot šos nodrošinājumus EUR 202 999,58 apmērā. Šie paziņojumi tika
formalizēti 2007. gada 17. janvāra lēmumā.
Ar 2007. gada 22. maija prasības pieteikumu
Corman
šo lēmumu apstrīdēja
Tribunal de première instance de Bruxelles
[Briseles pirmās instances tiesā] un lūdza atmaksāt attiecīgos pārstrādes nodrošinājumus EUR 173 361,88 apmērā. Šīs prasības
atbalstam
Corman
norādīja, ka, ņemot vērā Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzēto četru gadu noilguma termiņu, attiecīgo
nodrošinājumu konfiskācija nav bijusi likumīga, jo to nepieļāva iestājies noilgums. Turklāt, pieņemot, ka šis termiņš nav
piemērojams,
Corman
uzskatīja, ka Regulai Nr. 2571/97, tā kā tajā ir ietverti nozaru noteikumi Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta pirmās daļas
otrā teikuma izpratnē, būtu pretrunā piemērot ilgāku valsts tiesībās noteiktu noilguma termiņu, pamatojoties uz minētā panta
3. punktu.

BIRB
uzskatīja, ka noilgums nevar būt pamats liegumam veikt attiecīgo konfiskāciju, jo saskaņā ar Regulas Nr. 2988/95 3. panta
3. punktu dalībvalstis patur iespēju piemērot termiņus, kas ir ilgāki par vispārīgajā tiesiskajā regulējumā paredzētajiem,
kā, piemēram, Beļģijā, kur līdz 1998. gadam noilguma termiņš bija trīsdesmit gadi, bet pēc tam – desmit gadi.
Šajos apstākļos
Tribunal de première instance de Bruxelles
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai [..] Regulas Nr. 2571/97 [..] noteikumi var tikt uzskatīti par Kopienu nozaru noteikumiem, ar ko izdarīta atkāpe no [..]
Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta un atbilstoši kuriem valsts tiesību noteikumi par noilgumu nav piemērojami?
2)      Vai [..] Regulas Nr. 2988/95 3. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka to piemēro vienīgi gadījumos, kad pārkāpumu izdara
subsīdijas saņēmējs, bet 4 gadu noilguma vispārējais noteikums ir piemērojams visos gadījumos, kad pārkāpumus ir izdarījuši
subsīdijas saņēmēja līgumpartneri, ņemot vērā, ka 4 gadi ir maksimālais piemērojamais termiņš attiecībā uz līgumpartneru rīcības
reglamentēšanu piena un piena produktu tirgus kopīgās organizācijas ietvaros?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par pirmo jautājumu
Uzdodot pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regula Nr. 2571/97 var tikt uzskatīta par nozaru noteikumiem,
kuros paredzēts noilguma termiņš Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta pirmās daļas otrā teikuma izpratnē. Apstiprinošas
atbildes gadījumā šī tiesa jautā, vai šādu nozaru noteikumu esamības gadījumā dalībvalstīm tiek atņemta tām ar šīs pēdējās
minētās regulas 3. panta 3. punktu sniegtā iespēja piemērot ilgāku noilguma termiņu nekā minētā 3. panta 1. punkta pirmajā
daļā paredzētais.

Corman
būtībā uzskata, ka Savienības likumdevējs, pieņemot Regulu Nr. 2571/97, lai arī tajā nav noteikts precīzs noilguma termiņš,
kas jāpiemēro piedāvājuma un/vai pārstrādes nodrošinājumu saņemšanai, ir vēlējies minētajā regulā reglamentētajiem uzaicinājumiem
uz konkursu piemērot četru gadu noilguma termiņu, kurš vispārīgi ir paredzēts Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta pirmās
daļas pirmajā teikumā. Tādējādi Regula Nr. 2571/97 būtu uzskatāma par nozaru noteikumiem, ar kuriem netiek pieļauta dalībvalstu
iespēja, pamatojoties uz Regulas Nr. 2988/95 3. panta 3. punktu, šajā nozarē piemērot noilguma termiņus, kas ir ilgāki par
četriem gadiem.
Beļģijas un Austrijas valdības, kā arī Komisija tieši pretēji uzskata, ka Regula Nr. 2571/97 nav uzskatāma par nozaru noteikumiem,
kuros paredzēts īsāks noilguma termiņš Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta pirmās daļas otrā teikuma izpratnē. Turklāt,
pat pieņemot, ka ar Regulu Nr. 2571/97 ir noteikts noilguma termiņš, kas ir īsāks par četriem gadiem šīs tiesību normas izpratnē,
tās uzskata, ka šāda termiņa esamība nevar ietekmēt saskaņā ar minētā 3. panta 3. punktu dalībvalstīm doto iespēju noteikt
ilgākus noilguma termiņus.
Vispirms ir jāatgādina, ka ar Regulas Nr. 2988/95 1. panta 1. punktu tiek ieviesti “vispārīg[i] noteikum[i] par vienveida
pārbaudēm un administratīviem pasākumiem un sodiem, kas saistīti ar Kopienu tiesību pārkāpumiem”, un to nolūks, kā tas izriet
no šīs regulas preambulas trešā apsvēruma, ir “visās jomās apkarot darbības, kas kaitē Kopienu finanšu interesēm” (2004. gada
24. jūnija spriedums lietā C‑278/02
Handlbauer
, Krājums, I‑6171. lpp., 31. punkts).
Kā izriet no šīs regulas 4. panta 1. punkta, šie administratīvie pasākumi tāpat kā pamata lietā var būt nelikumīgi iegūtā
labuma atgūšana, pilnīgi vai daļēji liedzot garantijas, kas dotas, atbalstot lūgumu piešķirt šo labumu.
Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta pirmajā daļā ir paredzēts lietu ierosināšanas noilguma termiņš, kurš tostarp ir piemērojams
šādiem administratīviem pasākumiem un ko sāk skaitīt no pārkāpuma izdarīšanas brīža, jo šis pārkāpums saskaņā ar šīs pašas
regulas 1. panta 2. punktu ir “Kopienas tiesību normas pārkāpums, ko rada kāda saimnieciskās darbības subjekta rīcība vai
nolaidība, kas kaitē vai varētu kaitēt Kopienu budžetam [..]” (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Handlbauer
, 32. un 33. punkts, kā arī 2009. gada 29. janvāra spriedumu apvienotajās lietās no C‑278/07 līdz C‑280/07
Josef Vosding Schlacht‑, Kühl‑ und Zerlegebetrieb
u.c., Krājums, I‑457. lpp., 21. un 22. punkts).
Pieņemot Regulu Nr. 2988/95, it īpaši tās 3. panta 1. punkta pirmo daļu, Savienības likumdevējs ir paredzējis ieviest vispārēju
noilguma normu, kas ir piemērojama šajā jomā un ar kuru tas ir paredzējis, pirmkārt, noteikt minimālu visās dalībvalstīs piemērojamu
termiņu un, otrkārt, liegt iespēju izskatīt pārkāpumus, ar kuriem ir nodarīts kaitējums Eiropas Savienības finanšu interesēm,
ja pēc šī pārkāpuma izdarīšanas ir pagājis četru gadu termiņš (skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās
Josef Vosding Schlacht‑, Kühl‑ und Zerlegebetrieb
u.c., 27. punkts).
No tā izriet, ka kopš Regulas Nr. 2988/95 spēkā stāšanās brīža dalībvalstu kompetentās iestādes četru gadu laikā principā
var izskatīt jebkuru pārkāpumu, ar kuru ir nodarīts kaitējums Savienības finanšu interesēm, izņemot nozarēs, kurās Savienības
likumdevējs ir noteicis īsāku termiņu (skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās
Josef Vosding Schlacht‑, Kühl‑ und Zerlegebetrieb
u.c., 28. punkts).
Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta pirmās daļas otrajā teikumā, kā to apstiprina šīs regulas preambulas piektais apsvērums,
runa ir par Savienības līmenī pieņemtiem nozaru noteikumiem, nevis par nozaru valsts tiesisko regulējumu (iepriekš minētais
spriedums apvienotajās lietās
Josef Vosding Schlacht‑, Kühl‑ und Zerlegebetrieb
u.c., 44. punkts).
Turklāt Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta pirmās daļas pirmajā teikumā ietvertais noteikums, kurā paredzēts četru gadu
noilguma termiņš un kurš ir tieši piemērojams dalībvalstīs, var tikt noraidīts tāpēc, ka pastāv nozaru noteikumi minētā 3. panta
1. punkta pirmās daļas otrā teikuma izpratnē, tikai tad, ja šajos nozaru noteikumos paredzēts īsāks termiņš, bet ne īsāks
par trīs gadiem (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Handlbauer
, 35. punkts).
Šajā ziņā Regulā Nr. 2571/97 nenoliedzami ir paredzēti īpaši termiņi, kuri attiecīgā gadījumā ir jāievēro piedāvājuma iesniedzējam
un veiksmīgajam pretendentam sviestam noteiktā intervences režīma ietvaros. Saskaņā ar šīs regulas 11. pantu produkti, kas
minēti šīs regulas 1. pantā, ir jāizmanto un jāiekļauj četru mēnešu laikā pēc mēneša, kurā bijusi pēdējā diena, lai iesniegtu
pieteikumus, un atbilstoši minētās regulas 18. panta 3. punktam veiksmīgajam pretendentam 12 mēnešu laikā pēc minētajā 11. pantā
noteiktā termiņa beigām ir jāiesniedz pierādījumi, kas vajadzīgi, lai atbrīvotu pārstrādes nodrošinājumu.
Tomēr jānorāda, tāpat kā to ir izdarījušas Beļģijas un Austrijas valdības, kā arī Komisija, ka šajā regulā nav paredzēts neviens
noteikums par noilgumu lietas ierosināšanai, kurš būtu piemērojams valsts intervences struktūrai, ja pēc pārkāpuma atklāšanas
tā iekasē veiksmīgā pretendenta doto nodrošinājumu.
Šī konstatējuma pareizību neapdraud tas, ka Regulas Nr. 2220/85 29. pantā, kurš attiecībā uz intervences režīmu sviesta nozarē
ir piemērojams saskaņā ar Regulas Nr. 2571/97 27. pantu, ir paredzēts, ka, tiklīdz kompetentā iestāde uzzina par apstākļiem,
kas ļauj konfiscēt nodrošinājumu pilnībā vai daļēji, tā tūlīt pieprasa, lai persona, kurai jāpilda saistība, samaksā konfiscēto
summu, dodot samaksai ne vairāk kā 30 dienas no maksājuma pieprasījuma izdošanas dienas.
Pieņemot, ka minētais 29. pants ir piemērojams pamata lietā, tas, ka saskaņā ar šo pantu kompetentajai iestādei ir jārīkojas
“tūlīt”, neļauj uzskatīt – pretēji tam, ko apgalvo
Corman
, – ka tai tiek noteikts konkrēts termiņš.
Tādējādi jākonstatē, ka tādos uzaicinājumos uz konkursu kā pamata lietā apspriestajā intervences režīmam sviesta nozarē piemērojamajā
tiesiskajā regulējumā nav paredzēts noilguma termiņš, kas ir mazāks par četriem gadiem šīs regulas 3. panta 1. punkta pirmās
daļas otrā teikuma izpratnē, lai arī šo tiesisko regulējumu var uzskatīt par nozaru noteikumiem Regulas Nr. 2988/95 izpratnē.
Līdz ar to šīs procedūras ietvaros nav jānosaka, vai šāda termiņa esamība pieļauj, ka dalībvalstis saskaņā ar minētās regulas
3. panta 3. punktu piemēro ilgākus noilguma termiņus.
Pamata lietā, ja vien nav apturoša akta, attiecībā uz nodrošinājumu saņemšanu noilgums tādējādi varēja iestāties pēc četriem
gadiem, skaitot no pārkāpuma izdarīšanas brīža, tomēr ar nosacījumu, ka dalībvalsts, kurā pārkāpumi tika izdarīti, nav izmantojusi
Regulas Nr. 2988/95 3. panta 3. punktā piedāvāto iespēju paredzēt ilgāku noilguma termiņu (skat. iepriekš minēto spriedumu
apvienotajās lietās
Josef Vosding Schlacht‑, Kühl‑ und Zerlegebetrieb
u.c., 36. punkts).
Saskaņā ar šo tiesību normu dalībvalstis, pirmkārt, var turpināt piemērot ilgākus noilguma termiņus, kas jau pastāvējuši minētās
regulas pieņemšanas dienā, un, otrkārt, ieviest jaunas noilguma normas, paredzot šādus termiņus pēc minētās dienas. Turklāt
minēto tiesību normu nevar interpretēt tādējādi, ka dalībvalstīm šī noteikuma kontekstā šādi ilgāki noilguma termiņi ir jāparedz
specifiskā un/vai nozares tiesiskajā regulējumā, bet gan tādējādi, ka šie termiņi var izrietēt no vispārīgajā tiesiskajā regulējumā
ietvertajiem noteikumiem (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās
Josef Vosding Schlacht‑, Kühl‑ und Zerlegebetrieb
u.c., 42., 46. un 47. punkts).
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz pirmo uzdoto jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka Regula Nr. 2571/97 tiktāl, ciktāl tajā nav
paredzēts tāds noteikums par noilgumu lietas ierosināšanai, kas ir piemērojams uzaicinājumos uz konkursu sviesta, iebiezinātā
sviesta un krējuma nozarē doto nodrošinājumu saņemšanai, nav uzskatāma par nozaru noteikumiem, kuros paredzēts “īsāks termiņš”
Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta pirmās daļas otrā teikuma izpratnē. Tādējādi šīs pēdējās minētās regulas 3. panta 1. punkta
pirmās daļas pirmajā teikumā paredzētais četru gadu noilguma termiņš ir piemērojams šādai saņemšanai, tomēr ar nosacījumu,
ka dalībvalstīm saskaņā ar minētā 3. panta 3. punktu ir iespēja noteikt ilgākus noilguma termiņus.

Par otro jautājumu
Uzdodot otro jautājumu, iesniedzējtiesa jautā, vai ilgāki noilguma termiņi, kurus dalībvalstīm ir iespēja piemērot saskaņā
ar Regulas Nr. 2988/95 3. panta 3. punktu, var attiekties tikai uz gadījumiem, kad pārkāpumu ir izdarījusi persona, kura saņēmusi
nelikumīgi iegūtu labumu, kas nodarījis kaitējumu Savienības budžetam.
Citiem vārdiem sakot, šī tiesa jautā, vai gadījumā, kad tiesiskajā regulējumā ir paredzēts konkrēts noilguma termiņš, kurš
piemērojams prasībām, kuras cēlis intervences režīma saņēmējs pret saviem līgumpartneriem, dalībvalstīm joprojām ir iespēja
noteikt ilgākus noilguma termiņus minētā 3. panta 3. punkta izpratnē, ja pārkāpumus ir izdarījuši minētie līgumpartneri.

Corman
uzskata, ka tiktāl, ciktāl piemērojamajā tiesiskajā regulējumā ir paredzēti termiņi tādu pierādījumu iesniegšanai, kas ir
vajadzīgi, lai atbrīvotu konkrētus nodrošinājumus,
BIRB
esot bijis jāmudina šīs sabiedrības līgumpartneru izdarītos pārkāpumus laikus izskatīt. Taču
BIRB
, rīkojoties vairāk nekā četrus gadus pēc minēto pārkāpumu izdarīšanas, esot padarījusi neiespējamu to, ka
Corman
konfiscētās nodrošinājuma summas var atprasīt no tās līgumpartneriem, jo šādai prasībai ir piemērojams Beļģijas tiesībās
ārpuslīgumiskās atbildības jomā paredzētais piecu gadu noilguma termiņš. Turklāt tiktāl, ciktāl Regulas Nr. 4045/89 4. pantā
ir noteikts, ka uzņēmumiem, kas iesaistās Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) finansētajos darījumos,
to tirdzniecības dokumenti ir jāglabā vismaz trīs gadus, valsts iestādēm nevajadzētu atļaut uzsākt procedūras saistībā ar
šiem pārkāpumiem pēc minētā termiņa.
Vispirms ir jānorāda, ka dalībvalstīm saskaņā ar Regulas Nr. 2988/95 3. panta 3. punktā paredzēto izņēmumu ir plaša rīcības
brīvība tādu ilgāku noilguma termiņu noteikšanā, kurus tās vēlas piemērot tādu pārkāpumu gadījumā, ar kuriem ir nodarīts kaitējums
Savienības finanšu interesēm.
Regulā Nr. 2988/95 nav noteikts informēšanas vai paziņošanas mehānisms par dalībvalstu izmantoto iespēju paredzēt ilgākus
termiņus saskaņā ar šīs regulas 3. panta 3. punktu. Līdz ar to Savienības līmenī nav paredzēts nekāds kontroles veids ne attiecībā
uz izņēmuma noilguma termiņiem, ko dalībvalstis piemēro saskaņā ar šo noteikumu, ne attiecībā uz nozarēm, kurās tās šādus
termiņus ir nolēmušas piemērot (iepriekš minētais spriedums apvienotajās lietās
Josef Vosding Schlacht‑, Kühl‑ und Zerlegebetrieb
u.c., 45. punkts).
Turpinājumā jāmin, ka pretēji
Corman
uzskatam Regulas Nr. 4045/89 4. pants neatspēko šādu konstatējumu. Jānorāda, pirmkārt, ka šajā tiesību normā, kurā ir paredzēts,
ka uzņēmumi konkrētus tirdzniecības dokumentus glabā vismaz trīs gadus, ir precizēts, ka dalībvalstis šo dokumentu glabāšanai
var noteikt ilgāku laika posmu. Otrkārt, rūpīgam uzņēmumam nekas neliedz glabāt savus tirdzniecības dokumentus ilgāk, nekā
paredzēts spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā.
Visbeidzot, jānorāda, ka tiktāl, ciktāl saskaņā ar Regulas Nr. 2571/97 19. panta 4. punktu “tiesības un saistības, kas izriet
saistībā ar uzaicinājumu uz konkursu, nav nododamas citai personai”, veiksmīgais pretendents turpina būt atbildīgs par sviesta
galamērķi un tam ir jāatbild par tā līgumpartneru, kā arī vēlāko pircēju rīcību (pēc analoģijas skat. 1985. gada 5. decembra
spriedumu lietā 124/83
Corman
,
Recueil
, 3777. lpp., 19. punkts).
Atbilstoši Regulas Nr. 2571/97 12. panta 1. punkta c) apakšpunktam veiksmīgajam pretendentam katrā pārdošanas līgumā ir jāiekļauj
saistības izmantot attiecīgos produktus galaproduktu ražošanā, kā arī saistības ievērot tostarp šīs regulas 10. panta noteikumus
un minētās regulas 3. panta b) punktā ietvertās saistības.
Šajā ziņā Tiesa jau ir uzsvērusi, ka rūpīgs veiksmīgais pretendents var izmantot vairākus līdzekļus, kā, piemēram, prasību
iesniegt nodrošinājumu vai noteikuma par zaudējumu atlīdzību iekļaušanu apakšuzņēmēju līgumā vai pārdošanas līgumā, lai nepieļautu,
ka attiecīgie līgumpartneri varētu neievērot savas saistības. Turklāt Tiesa jau ir konstatējusi, ka noteikums, kuru veiksmīgais
pretendents drošības labad ir iekļāvis pārdošanas līgumā, nav vienīgais iespējamais līdzeklis, lai nodrošinātos pret to, ka
vēlākie pircēji, iespējams, neievēro savas saistības (pēc analoģijas skat. 1985. gada 1. oktobra spriedumu lietā 125/83
Corman
,
Recueil
, 3039. lpp., 29. un 30. punkts).
Katrā ziņā pārbaude, kuru veiksmīgais pretendents pēc tam var veikt attiecībā uz šo saistību ievērošanu, ir paša šī pretendenta
interesēs un neietekmē tā atbildību attiecībā pret iestādi pārdevēju (pēc analoģijas skat. iepriekš minēto 1985. gada 5. decembra
spriedumu lietā
Corman
, 20. punkts).
Tādējādi tas, ka dalībvalsts, izmantojot tai ar Regulas Nr. 2988/95 3. panta 3. punktu piešķirto iespēju, nosaka ilgāku noilguma
termiņu nekā minētā 3. panta 1. punktā paredzētais un tādējādi var apgrūtināt tāda veiksmīgā pretendenta kā
Corman
iespēju saviem līgumpartneriem nodot atbildību par to izdarīto pārkāpumu rezultātā esošajām finanšu sekām, katrā ziņā neierobežo
minētās tiesības.
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz otro uzdoto jautājumu ir jāatbild tādējādi, ka dalībvalstīm, uzsākot procedūru saistībā ar
pārkāpumu Regulas Nr. 2988/95 1. panta izpratnē, saglabājas iespēja piemērot ilgākus noilguma termiņus šīs regulas 3. panta
3. punkta izpratnē, tostarp Regulas Nr. 2571/97 kontekstā attiecībā uz gadījumiem, kad pārkāpumus, par kuriem ir jāatbild
veiksmīgajam pretendentam, ir izdarījuši tā līgumpartneri.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
1)
Komisijas 1997. gada 15. decembra Regula (EK) Nr. 2571/97 par sviesta pārdošanu par pazeminātām cenām un atbalsta piešķiršanu
par krējumu, sviestu un iebiezinātu sviestu, ko paredzēts lietot mīklas izstrādājumu, saldējuma un citu pārtikas produktu
ražošanā, tiktāl, ciktāl tajā nav paredzēts tāds noteikums par noilgumu lietas ierosināšanai, kas ir piemērojams uzaicinājumos
uz konkursu sviesta, iebiezinātā sviesta un krējuma nozarē doto nodrošinājumu saņemšanai, nav uzskatāma par nozaru noteikumiem,
kuros paredzēts “īsāks termiņš” Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu
interešu aizsardzību 3. panta 1. punkta pirmās daļas otrā teikuma izpratnē. Tādējādi šīs pēdējās minētās regulas 3. panta
1. punkta pirmās daļas pirmajā teikumā paredzētais četru gadu noilguma termiņš ir piemērojams šādai saņemšanai, tomēr ar nosacījumu,
ka dalībvalstīm saskaņā ar minētā 3. panta 3. punktu ir iespēja noteikt ilgākus noilguma termiņus;
2)
dalībvalstīm, uzsākot procedūru saistībā ar pārkāpumu Regulas Nr. 2988/95 1. panta izpratnē, saglabājas iespēja piemērot ilgākus
noilguma termiņus šīs regulas 3. panta 3. punkta izpratnē, tostarp Regulas Nr. 2571/97 kontekstā attiecībā uz gadījumiem,
kad pārkāpumus, par kuriem ir jāatbild veiksmīgajam pretendentam, ir izdarījuši tā līgumpartneri.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – franču.