CELEX: 62005CJ0054
Valsts pienākumu neizpilde
EKL 28. un 30. pants
Citā dalībvalstī reģistrēta transportlīdzekļa imports
Pienākums iegūt tranzīta atļauju

Eiropas Kopienu Komisija ar savu prasības pieteikumu lūdz Tiesu atzīt, ka, pieprasot tranzīta atļauju citā dalībvalstī likumīgi
reģistrētiem un izmantotiem transportlīdzekļiem, Somijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 28. un 30. pants.

Atbilstošās tiesību normas
1994. gada 29. decembra Likuma Nr. 1482/1994 par transportlīdzekļa nodevu [
autoverolaki
(1482/1994)], 1. pants paredz, ka šī nodeva (“autovero”, turpmāk tekstā – “vienotā nodeva”) valstij ir maksājama pirms privātā
transportlīdzekļa reģistrācijas vai lietošanas uzsākšanas Somijā.
Saskaņā ar šī likuma 2. pantu “ar lietošanas uzsākšanu Somijā saprot transportlīdzekļa lietošanas uzsākšanu tās teritorijā
pat tad, ja šis transportlīdzeklis nav reģistrēts Somijā”.
Šī paša likuma 35. pants paredz izņēmumus pienākumam maksāt šo vienoto nodevu, it īpaši attiecībā uz transportlīdzekļiem,
kas tiek izmantoti atbilstoši tranzīta atļaujai.
Saskaņā ar 2002. gada 11. decembra Likuma Nr. 1090/2002 par transportlīdzekļiem [
ajoneuvolaki
(1090/2002)] 8. pantu “visi motorizētie transportlīdzekļi un to piekabes [..] ir jāreģistrē un tiem jāveic tehniskā kontrole,
izņemot gadījumus, kas paredzēti šajā likumā vai saskaņā ar šo likumu. Nevar izmantot motorizētos transportlīdzekļus un to
piekabes [..], kas nav noteiktajā kārtībā reģistrēti vai kam nav veikta tehniskā kontrole”.
Saskaņā ar šī paša normatīvā akta 64. pantu izņēmumus pienākumam reģistrēt transportlīdzekli var paredzēt ar rīkojumu. Tādējādi
1995. gada 18. decembra Rīkojuma Nr. 1598/1995 par transportlīdzekļu reģistrāciju [
asetus ajoneuvojen rekisteröinnistä
(1598/1995)] (turpmāk tekstā – “Rīkojums par reģistrāciju”) 8. pants paredz izņēmumus.
Saskaņā ar šī rīkojuma 8. panta 2. punktu:
“Ārvalstī reģistrētu transportlīdzekli vai transportlīdzekli, kas aprīkots ar pagaidu numura zīmi, var uzsākt lietot Somijā
bez reģistrācijas, izpildot nosacījumus, kas paredzēti šī rīkojuma 46.–48., 48.a 49.–51., 51.a, 51.b un 52.–56. pantā. Tas
pats attiecas uz tāda transportlīdzekļa lietošanu, par kuru izsniegta tranzīta atļauja.”
Šī paša rīkojuma 48. pants nosaka:
“1.      Iestāde, kas veic reģistrāciju, un muitas administrācija, lai veiktu transportlīdzekļa tehnisko pārbaudi, lai Somijā pārvadātu,
izstādītu, piedalītos sacīkstēs vai demonstrētu transportlīdzekli, kas šajā valstī nav reģistrēts, vai kādam citam īpašam
nolūkam, kas saistīts ar transportlīdzekļa pārvadāšanu, saņemot attiecīgu pieteikumu, var izsniegt rakstveida tranzīta atļauju,
kas atļauj vadīt šo transportlīdzekli. Tranzīta numura zīmes (pašlīmējošas uzlīmes) tiek izsniegtas, izsniedzot tranzīta atļauju.
2.      Šī tranzīta atļauja tiek izsniegta, ja transportlīdzeklim ir spēkā esoša transportlīdzekļa civiltiesiskā apdrošināšana un
ir samaksāta ikgadējā nodeva par transportlīdzekli, kas darbināms ar dīzeli [“moottoriajoneuvovero”] vai ar benzīnu [“ajoneuvovero”].
3.      Tranzīta atļauja tiek izsniegta uz laika periodu, kas nepieciešams transportlīdzekļa izmantošanai. Nepastāvot īpaši nopietnam
iemeslam, atļauju nevar izsniegt uz laika periodu, kas pārsniedz septiņas dienas. Par šādu iemeslu nevar uzskatīt dalību sacīkstēs.
4.      Transportlīdzekli nevar izmantot, pamatojoties uz tranzīta atļauju, ja ar to nevar braukt, ievērojot tā stāvokli, izmērus
vai svaru.”
Rīkojuma par reģistrāciju 48. panta 2. punktā minētās ikgadējās nodevas ir aizstātas ar jaunu ikgadējo nodevu (“ajoneuvovero”),
kas ieviesta ar 2003. gada 30. decembra Likumu Nr. 1281/2003 par ikgadējo transportlīdzekļu nodevu [
ajoneuvoverolaki
(1281/2003)]. Par transportlīdzekļiem, par kuriem izsniegta tranzīta atļauja, šī ikgadējā nodeva nav jāmaksā saskaņā ar šī
likuma 12. panta 10. punktu.
2003. gada 18. decembra Rīkojuma Nr. 1116/2003 par transportlīdzekļu reģistrā ietverto informāciju [
valtioneuvoston asetus ajoneuvoliikennerekisterin tiedoista
(1116/2003)] 21. panta 2. punktā uzskaitīti ar tranzīta atļauju saistītie dati, kas tiek ietverti transportlīdzekļu reģistrā:
“No tranzīta atļaujas reģistrā ievadāma šāda informācija: atļaujas īpašnieka vārds, adrese, personas kods vai tā uzņēmuma
vai sabiedrības reģistrācijas numurs, transportlīdzekļa marka, modelis, ražotāja numurs, reģistrācijas numurs, transportlīdzekļa
civiltiesiskā apdrošināšana, atļaujas izsniegšanas datums un izdevējiestāde, tās derīguma termiņš, transportlīdzekļa funkcionālais
mērķis, ar atļauju saistītie maksājumi un attiecīgā gadījumā – maršruts.”

Pirmstiesas procedūra
Saņēmusi vairākas sūdzības par Somijas tiesisko regulējumu un Somijas kompetento iestāžu praksi, piešķirot tranzīta atļaujas,
kas nepieciešamas, importējot citā dalībvalstī reģistrētu transportlīdzekli, Komisija 2002. gada 17. maijā Somijas Republikai
nosūtīja vēstuli, ar kuru lūdza paskaidrojumus par attiecīgo tiesisko regulējumu un praksi.
Ņemot vērā šīs dalībvalsts sniegtās atbildes, ko Komisija uzskatīja par nepietiekamām, Komisija uzsāka pirmstiesas procedūru
ar 2003. gada 9. aprīļa brīdinājuma vēstuli, kurā tā norādīja, ka Somijā dzīvojošajām personām izvirzītā prasība pēc Somijas
robežas šķērsošanas iesniegt pieteikumu tranzīta atļaujas saņemšanai ierobežo preču brīvu apriti, un tā rezultātā – tiek pārkāpts
EKL 28. pants. Komisija tāpat norādīja, ka tranzīta atļaujas derīguma termiņš, kas ir septiņas dienas ilgs, ir pārāk īss un
tā rezultātā ir pretrunā šai tiesību normai.
Ar 2003. gada 16. decembra argumentēto atzinumu Komisija aicināja Somijas Republiku veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu
šo atzinumu divu mēnešu laikā no tā saņemšanas.
Tā kā Somijas Republika atkārtoja savus sākotnējos apsvērumus un noteiktajā termiņā minēto atzinumu neizpildīja, Komisija
saskaņā ar EKL 226. panta otro daļu cēla šo prasību.

Par prasību

Lietas dalībnieku izvirzītie argumenti
Komisija uzskata, ka EKL 28. un 30. pants nepieļauj tranzīta atļauju režīmu, kas izveidots ar Rīkojumu par reģistrāciju. Pakārtoti,
ja Tiesa nekonstatētu šādu pienākumu neizpildi, Komisija apgalvo, ka minētās atļaujas derīguma termiņš, proti, septiņas dienas,
ievērojot tā īso laiku, pats par sevi ir pretrunā šiem pantiem.
Komisija tranzīta atļaujas procedūru vērtē kā administratīvi regulējošu posmu pirms pašas transportlīdzekļa reģistrācijas
procedūras, ja Somijas rezidents vēlas importēt citā dalībvalstī likumīgi reģistrētu transportlīdzekli.
Komisija uzskata, ka šādas atļaujas ieviešanai ir importa kvantitatīva ierobežojuma vai pasākuma ar līdzvērtīgu iedarbību
iezīmes EKL 28. panta izpratnē tiktāl, ciktāl Somijas rezidentam nav nekādu juridisku garantiju, ka tas šajā valstī varēs
uzsākt lietot citā dalībvalstī likumīgi reģistrētu transportlīdzekli, kuru tas importē Somijā.
Saskaņā ar Komisijas viedokli no Rīkojuma par reģistrāciju 48. panta formulējuma izriet, ka tranzīta atļaujas izsniegšanā
kompetentajām iestādēm ir rīcības brīvība, kā rezultātā pieteikuma iesniedzējam nav nekādu garantiju par tās saņemšanu.
Tā uzsver, ka transportlīdzekļa turētājam principā ir jāapstājas uz Somijas robežas, lai pieprasītu tranzīta atļauju, un ka
katrā ziņā šīs atļaujas pieteikums, pat ja tas tiek iesniegts iepriekš pirms robežas šķērsošanas, prasa, lai persona, kas
vēlas importēt transportlīdzekli, dotos uz muitas kontroles punktu. Turklāt tranzīta atļaujas saņemšana rada izdevumus.
Visbeidzot, Komisija uzskata, ka tranzīta atļaujas izsniegšanu neattaisno primāri vispārējo interešu iemesli EKL 30. panta
izpratnē. Konkrētāk, tā neatbilst ne efektīvas fiskālās kontroles prasībām, ne prasībām, kas skar drošību uz ceļiem.
Somijas Republika būtībā uzskata, ka tranzīta atļaujas režīms, kas ir nošķirts no pašas transportlīdzekļa reģistrācijas procedūras,
nav importa ierobežojums EKL 28. panta izpratnē.
Savu vērtējumu pamatojot, tā apgalvo, ka šis režīms ir piemērojams kā gadījumiem, kad Somijā uz laiku tiek izmantoti transportlīdzekļi,
kas nav reģistrēti un par kuriem nav samaksātas nodevas, tā arī gadījumiem, kad persona, kura parasti dzīvo Somijā, no ārvalsts
importē transportlīdzekli, kas šajā dalībvalstī nav bijis reģistrēts. Tā precizē, ka minētās atļaujas izsniegšanai nav nekādas
tiešas saistības ar robežas šķērsošanu, jo tā ir saistīta tikai ar transportlīdzekļa lietošanas uzsākšanu, tādējādi prasība
saņemt tranzīta atļauju vienādi attiecas uz visiem transportlīdzekļiem, kuri vēl nav reģistrēti Somijā.
Somijas Republika papildus tranzīta atļaujas nelielajai cenai uzsver minētās atļaujas iegūšanas procedūras ātrumu un vienkāršību,
jo to izsniedz bez iepriekšējas transportlīdzekļa tehniskās kontroles, turklāt šīs atļaujas pieteikuma iesniegšanas brīdī
transportlīdzeklim nav jābūt pieteikuma iesniedzēja valdījumā.
Tā turklāt norāda, ka ir noteikti nosacījumi tranzīta atļaujas izsniegšanai un ka tāpēc kompetento iestāžu lēmums nevar balstīties
uz patvaļīgu vērtējumu.
Pakārtoti Somijas Republika uzskata, ka tranzīta atļaujas procedūra katrā ziņā ir attaisnojama kā visvienkāršākais pasākums,
lai nodrošinātu efektīvu fiskālo kontroli un saglabātu drošību uz ceļiem.
Šajā sakarā tā, pirmkārt, apgalvo – ja Somijas teritorijā lietošanā ir transportlīdzeklis, kas Somijā nav reģistrēts, ir jābūt
iespējai nekļūdīgi pārbaudīt, vai tas ir transportlīdzeklis, par kuru nav jāmaksā vienotā nodeva, vai arī transportlīdzeklis,
par kuru šī nodeva būtu bijusi jāsamaksā. Tranzīta atļauju pastāvēšana ļauj par Somijā dzīvojošām personām piederošiem transportlīdzekļiem
droši noskaidrot datumu, kad transportlīdzeklis sākts lietot – brīdi, no kura skaitāms atbrīvojuma izmantošanas ilgums, un
ļauj novērst plašu ceļu kontroles izmantošanu attiecībā uz transportlīdzekļiem, kas aprīkoti ar ārvalstu numura zīmēm, kāda
būtu nepieciešama, nepastāvot šīm atļaujām.
Otrkārt, Somijas Republika apliecina, ka tranzīta atļauju režīms nodrošina, ka informācija par izmantoto transportlīdzekli
un minētās atļaujas turētāju ir iekļauta transportlīdzekļu reģistrā. Šī reģistra aktualizācija ir nepieciešama, lai pārbaudītu,
vai ir pareizi iekasēta ikgadējā nodeva. Turklāt minētā informācija ir būtiska drošības uz ceļiem mērķim, it īpaši notiekot
Ceļu kodeksa pārkāpumam vai satiksmes negadījumam.
Attiecībā uz tranzīta atļaujas derīguma termiņu šī dalībvalsts uzskata, ka tas atbilst samērīguma principam un tādējādi nav
pretrunā EKL 28. un 30. pantam. Tā precizē, ka pēc pieprasījuma derīguma termiņu var pagarināt.

Tiesas vērtējums
Komisija Somijas Republikai pārmet, ka tā ir pārkāpusi pienākumus, kas tai ir saskaņā ar EKL 28. un 30. pantu, pieprasot,
lai persona, kas dzīvo Somijā un vēlas importēt transportlīdzekli, kas ir likumīgi reģistrēts citā dalībvalstī, iesniegtu
pieteikumu tranzīta atļaujas saņemšanai, lai šo transportlīdzekli uzsāktu lietot pirms tā reģistrācijas Somijā un pirms transportlīdzekļa
nodevas nomaksāšanas.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, EKL 28. pantā paredzētais aizliegums noteikt pasākumus ar kvantitatīviem ierobežojumiem līdzvērtīgu
iedarbību attiecas uz jebkuru dalībvalstu tiesisko regulējumu, kas tieši vai netieši, faktiski vai iespējami varētu ietekmēt
tirdzniecību Kopienā (skat. cita starpā 2003. gada 19. jūnija spriedumu lietā C‑420/01 Komisija/Itālija,
Recueil
, I‑6445. lpp., 25. punkts; 2003. gada 23. septembra spriedumu lietā C‑192/01 Komisija/Dānija,
Recueil
, I‑9693. lpp., 39. punkts; 2004. gada 2. decembra spriedumu lietā C‑41/02 Komisija/Nīderlande, Krājums, I‑11375. lpp., 39. punkts
un tajā minētā judikatūra, kā arī 2006. gada 10. janvāra spriedumu lietā C‑147/04
De Groot en Slot Allium
un
Bejo Zaden
, Krājums, I‑245. lpp., 71. punkts).
Turklāt Tiesa jau ir nospriedusi, ka EKL 28. pants liedz tirdzniecībā Kopienas ietvaros piemērot valsts tiesību aktus, kuri
prasa, lai arī tikai formāli, importa licences vai jebkādu līdzīgu procedūru (šajā sakarā skat. 1983. gada 8. februāra spriedumu
lietā 124/81 Komisija/Apvienotā Karaliste, tā dēvētajā “
UHT
piena” lietā,
Recueil
, 203. lpp., 9. punkts; 1990. gada 5. jūlija spriedumu lietā C‑304/88 Komisija/Beļģija,
Recueil
, I‑2801. lpp., 9. punkts, un 2006. gada 28. septembra spriedumu lietā C‑434/04
Ahokainen
un
Leppik
, Krājums, I‑9171. lpp., 20. punkts).
Netiek apstrīdēts, ka tranzīta atļaujas režīms, kas citā dalībvalstī likumīgi reģistrēta transportlīdzekļa lietošanas uzsākšanu
Somijā pakļauj formālām prasībām, var kavēt motorizēto transportlīdzekļu tirdzniecību Kopienas ietvaros un kavēt tādu preču
piekļuvi tirgum, kuras ir likumīgi ražotas un/vai tirgotas citās dalībvalstīs.
Šo šķērsli īpaši raksturo soļi, kas mortorizēta transportlīdzekļa ar izcelsmi citā dalībvalstī turētājam jāsper, pirms šo
transportlīdzekli iespējams likumīgi izmantot Somijas teritorijā un kas attiecīgā gadījumā var prasīt, lai attiecīgā persona
apstātos robežpunktā, lai saņemtu tranzīta atļauju, un kas jebkurā gadījumā rada izdevumus, jo atļauja nav bezmaksas. Turklāt,
ja, šķērsojot robežu, šādas atļaujas nav, transportlīdzekli principā uzsākt lietot nedrīkst.
Turklāt tranzīta atļaujas izsniegšanai nav noteikts termiņš, kas būtu skaitāms no pieteikuma minētās atļaujas saņemšanai iesniegšanas,
un atbilstoši Rīkojuma par reģistrāciju 48. panta 1. punkta noteikumiem attiecīgajām iestādēm nav pienākuma to izsniegt, ko
tiesas sēdē turklāt apliecināja arī Somijas Republika.
Ievērojot kompetento iestāžu rīcības brīvību, pieteikuma iesniedzējam nav garantiju, ka tas saprātīgā laika periodā saņems
tranzīta atļauju, kas ir obligāta, lai atbilstoši normatīvo aktu prasībām uzsāktu lietot transportlīdzekli. Šajā sakarā nav
nozīmes tam, ka pastāv iespēja iesniegt sūdzību par iestādes lēmumu, ar kuru noraidīts pieteikums minētās atļaujas saņemšanai.
Brīva aprite ir tiesības, kuru izmantošana nedrīkst būt atkarīga no rīcības brīvības vai valsts iestāžu tolerances (skat.
iepriekš minēto spriedumu tā dēvētajā “
UHT
piena” lietā, 10. punkts).
Visbeidzot, nav apstrīdams, ka attiecīgais dokuments ir derīgs tikai īsu laika periodu un ka pastāv risks, ka transportlīdzeklis
vairs nebūs izmantojams braukšanai pēc Somijas tiesiskajā regulējumā paredzētā septiņu dienu termiņa beigām, pat pirms ir
bijis iespējams veikt reģistrāciju un samaksāt nodevu.
Lai gan attiecīgā tranzīta atļauja ietilpst EKL 28. panta piemērošanas jomā, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka valsts tiesiskais
regulējums, kas ir pasākums ar kvantitātes ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību, var attaisnot, pamatojot ar vienu no EKL
30. pantā uzskaitītajiem vispārējo interešu apsvērumiem vai ar obligātām prasībām (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu
lietā Komisija/Itālija, 29. punkts, un 2004. gada 5. februāra spriedumu lietā C‑270/02 Komisija/Itālija,
Recueil
, I‑1559. lpp., 21. punkts). Abos gadījumos valsts tiesību normai ir jābūt atbilstošai, lai nodrošinātu izvirzītā mērķa sasniegšanu,
un tā nedrīkst pārsniegt šī mērķa sasniegšanai nepieciešamo (skat. it īpaši 2002. gada 20. jūnija spriedumu apvienotajās lietās
C‑388/00 un C‑429/00
Radiosistemi
,
Recueil
, I‑5845. lpp., 40.–42. punkts, un 2003. gada 8. maija spriedumu lietā C‑14/02
ATRAL
,
Recueil
, I‑4431. lpp., 64. punkts).
Šajā sakarā kompetentajām valsts iestādēm ir jāpierāda, pirmkārt, ka to regulējums ir nepieciešams, lai sasniegtu vienu vai
vairākus no EKL 30. pantā minētajiem mērķiem vai izpildītu obligātās prasības, un, otrkārt, ka šis regulējums atbilst samērīguma
principam (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
ATRAL
, 67. punkts; iepriekš minēto 2003. gada 19. jūnija spriedumu lietā Komisija/Itālija, 30. un 31. punkts, kā arī iepriekš minēto
2004. gada 5. februāra spriedumu lietā Komisija/Itālija, 22. punkts).
Pirmkārt, attiecībā uz Somijas Republikas izvirzīto argumentu, ka tranzīta atļauja ir nepieciešama, lai sasniegtu drošības
uz ceļiem mērķi, jo tas ļauj nekļūdīgi identificēt transportlīdzekļus, izmantojot transportlīdzekļu reģistrā ietvertās informācijas
aktualizāciju, netiek apstrīdēts, ka drošība uz ceļiem patiešām ir pārāks vispārējo interešu iemesls, kas var attaisnot šķērsli
preču brīvai apritei (skat. it īpaši 1994. gada 5. oktobra spriedumu lietā C‑55/93
Van Schaik
,
Recueil
, I‑4837. lpp., 19. punkts; 2000. gada 12. oktobra spriedumu lietā C‑314/98
Snellers
,
Recueil
, I‑8633. lpp., 55. punkts, un 2002. gada 21. marta spriedumu lietā C‑451/99
Cura Anlagen
,
Recueil
, I‑3193. lpp., 59. punkts).
Tomēr nav pierādīts, ka tranzīta atļaujas saņemšana līdz ar pašlīmējošos uzlīmju izvietošanu uz transportlīdzekļiem, aizstājot
oriģinālās numura zīmes, un informācijas par šo atļauju ietveršana transportlīdzekļu reģistrā ir faktiski vērsta uz to, lai
sasniegtu mērķi, kas saistīts ar drošību uz ceļiem, it īpaši tādēļ, ka prasība saņemt minēto atļauju neattiecas uz visiem
citā dalībvalstī reģistrētajiem transportlīdzekļiem, kas uzsākti lietot Somijas teritorijā.
Katrā gadījumā ir jāuzsver – kā to ir darījis ģenerāladvokāts savu secinājumu 72. punktā, ka, gaidot transportlīdzekļu galīgo
reģistrāciju Somijā, to tehniskos parametrus ir iespējams identificēt neatkarīgi no dalībvalsts, kurā tie reģistrēti, jo visām
dalībvalstīm ir transportlīdzekļu reģistrēšanas sistēmas (šajā sakarā skat. 2006. gada 23. februāra spriedumu lietā C‑232/03
Komisija/Somija, Krājumā nav publicēts, 51. punkts).
No iepriekš iztirzātā izriet, ka Somijas Republika nav pierādījusi, ka mērķis nodrošināt drošību uz ceļiem būtu tāds, ka tas
attaisno tranzīta atļaujas procedūru.
Otrkārt, kas attiecas uz argumentu, kurš saistīts ar nepieciešamību, izmantojot tranzīta atļauju, nodrošināt efektīvu fiskālo
kontroli, tā kā saskaņā ar pastāvīgo judikatūru šāds mērķis ir obligāta prasība, ar kuru iespējams attaisnot ar EKL 28. pantu
aizliegto pasākumu ar līdzvērtīgu iedarbību (skat. it īpaši 1987. gada 12. marta spriedumu lietā 176/84 Komisija/Grieķija,
Recueil
, 1193. lpp., 25. punkts), netiek apstrīdēts, ka Somijas Republika var likumīgā kārtā ieviest kontroles procedūras, kas ļauj
pārbaudīt, attiecībā uz kuriem transportlīdzekļiem – lai gan tie ir reģistrējami Somijā – var piešķirt atbrīvojumu no transportlīdzekļa
nodevas.
Tomēr, kas attiecas uz šī tiesiskā regulējuma samērīguma novērtējumu un to, vai izvirzīto mērķi var sasniegt, izmantojot ierobežojumus,
kas tirdzniecību Kopienas ietvaros iespaidotu mazāk, ir jāatzīst, ka Somijas Republika nav konkrēti pierādījusi, ka attiecīgie
preču brīvas aprites ierobežojumi bija samērīgi ar izvirzīto mērķi.
Faktiski līdzīgu rezultātu varētu panākt, izmantojot mazāk ierobežojošus pasākumus, vienlaicīgi ļaujot noteikt datumu, kad
sākusies transportlīdzekļa izmantošana, nesamaksājot transportlīdzekļa nodevu. To ievērojot, no iesniegtajiem procesuālajiem
rakstiem un tiesas sēdē notikušajām debatēm, kā arī no ģenerāladvokāta secinājumu 83. punkta īpaši izriet, ka viens no šādiem
pasākumiem ir režīms, kas paredz, ka transportlīdzekļa īpašnieks vai turētājs obligāti deklarētu transportlīdzekļa lietošanas
uzsākšanu, paredzot atbilstošas sankcijas, ja šī administratīvā prasība netiktu izpildīta. Šādai deklarācijai varētu pievienot
saprātīgu laika periodu, kura tecējums sāktos ar deklarāciju par transportlīdzekļa lietošanas uzsākšanu, kura laikā būtu atļauta
transportlīdzekļa izmantošana, neatbrīvojot attiecīgo personu no transportlīdzekļa nodevas samaksāšanas.
Ievērojot iepriekš iztirzātos apsvērumus, ir jāatzīst, ka, pieprasot saņemt tranzīta atļauju, lai importētu un uzsāktu lietot
citā dalībvalstī likumīgi reģistrētus un izmantotus transportlīdzekļus, kā to paredz Rīkojums par reģistrāciju, Somijas Republika
nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 28. un 30. pants.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Somijas
Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums ir nelabvēlīgs, tad jāpiespriež Somijas Republikai
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1)
pieprasot saņemt tranzīta atļauju, lai importētu un uzsāktu lietot citā dalībvalstī likumīgi reģistrētus un izmantotus transportlīdzekļus,
kā to paredz 1995. gada 18. decembra Rīkojums Nr. 1598/1995 par transportlīdzekļu reģistrāciju [
asetus ajoneuvojen rekisteröinnistä
(1598/1995)], Somijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 28. un 30. pants;
2)
Somijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – somu.