CELEX: 62008TJ0074
Ihmisille tarkoitetut lääkkeet
Harvinaislääkkeeksi määrittelemisessä noudatettava menettely
Hakemus Extrait liquide spécial de Chelidonii radix (Ukrain) -nimisen lääkkeen määrittelemisestä harvinaislääkkeeksi
Komission päätös harvinaislääkkeeksi määrittelemisen epäämisestä

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Jotta harvinaisista sairauksista Euroopan yhteisössä kärsivillä potilailla olisi mahdollisuus saada tehokasta hoitoa, Euroopan
parlamentti ja neuvosto antoivat 16.12.1999 harvinaislääkkeistä asetuksen (EY) N:o 141/2000 (EYVL L 2000, 18, s. 1). Tällä
asetuksella, joka tuli voimaan 22.1.2000, otettiin käyttöön kannustinjärjestelmä, jolla pyritään rohkaisemaan lääkealan yrityksiä
rahoittamaan harvinaisten sairauksien diagnosointiin, ehkäisyyn tai hoitoon tarkoitettujen lääkkeiden tutkimusta, kehittämistä
ja markkinoille saattamista.
Asetuksen N:o 141/2000 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Lääke määritellään harvinaislääkkeeksi, jos sen rahoittaja voi osoittaa:
a)       että lääke on tarkoitettu sellaisen hengenvaarallisen sairaudentilan tai pysyvän invaliditeetin aiheuttavan sairaudentilan
diagnosointiin, ehkäisyyn tai hoitoon, jota esiintyy enintään viidellä potilaalla kymmentä tuhatta henkilöä kohti yhteisössä
hakemuksen jättämisajankohtana, tai
että lääke on tarkoitettu hengenvaarallisen, vaikean invaliditeetin aiheuttavan tai vaikean ja kroonisen sairaudentilan diagnosointiin,
ehkäisyyn tai hoitoon yhteisössä ja että sen kaupan pitäminen ilman kannustimia ei todennäköisesti antaisi riittävää tuottoa
tarvittavien investointien kattamiseksi,
ja
b)      että mainittuun sairaudentilaan ei ole olemassa tyydyttävää yhteisössä luvan saanutta diagnoosi-, ehkäisy- tai hoitomenetelmää
tai, jos sellainen menetelmä on olemassa, että lääkkeestä on merkittävää etua tällaisesta sairaudentilasta kärsiville.”
Asetuksen N:o 141/2000 5 artiklassa, sellaisena kuin se oli voimassa tämän asian tosiseikkojen tapahtuma-aikana, säädetään
harvinaislääkkeeksi määrittelemisessä noudatettavasta menettelystä seuraavaa:
”1. Jotta lääke voidaan määritellä harvinaislääkkeeksi, rahoittajan on tehtävä [Euroopan lääkevirastolle] sitä koskeva hakemus
missä tahansa lääkkeen kehittämisvaiheessa ennen markkinoille saattamista koskevan lupahakemuksen tekemistä.
2. Hakemukseen on liitettävä seuraavat tiedot ja asiakirjat:
a)      rahoittajan nimi tai toiminimi ja vakituinen osoite,
b)      lääkkeen vaikuttavat ainesosat,
c)      aiottu terapeuttinen käyttöaihe,
d)      osoitus siitä, että 3 artiklan 1 kohdassa esitetyt edellytykset täyttyvät, ja kuvaus kehittämisvaiheesta, odotetut käyttöaiheet
mukaan lukien.
3. Komissio laatii jäsenvaltioita, virastoa ja niitä, joiden etua asia koskee, kuullen yksityiskohtaiset ohjeet harvinaislääkkeeksi
määrittelemistä koskevien hakemusten muodosta ja sisällöstä.
4. Virasto tarkastaa, että hakemus on oikein laadittu, ja laatii [harvinaislääkkeitä käsittelevälle komitealle] yhteenvedon.
Virasto voi tarvittaessa pyytää rahoittajaa täydentämään hakemukseen liitettyjä tietoja ja asiakirjoja.
5. Virasto huolehtii, että komitea antaa lausuntonsa 90 päivän kuluessa oikein laaditun hakemuksen vastaanottamisesta.
6. Lausuntoa valmistellessaan komitea pyrkii kaikin tavoin pääsemään yksimielisyyteen. Jos yksimielisyyttä ei saavuteta, lausunto
voidaan hyväksyä komitean jäsenten kahden kolmasosan enemmistöllä. Lausunnosta voidaan päättää kirjallista menettelyä käyttäen.
7. Kun komitean lausunnosta käy ilmi, ettei hakemus täytä 3 artiklan 1 kohdassa säädettyjä arviointiperusteita, virasto ilmoittaa
tästä välittömästi rahoittajalle. Rahoittaja voi 90 päivän kuluessa lausunnon vastaanottamisesta esittää yksityiskohtaiset
perustelut valitukselle, jotka virasto antaa komitean käsiteltäväksi. Komitea harkitsee seuraavassa kokouksessaan, onko lausuntoa
tarpeen tarkistaa.
8. Virasto toimittaa komitean lopullisen lausunnon välittömästi komissiolle, joka tekee sitä koskevan päätöksen kolmenkymmenen
päivän kuluessa lausunnon vastaanottamisesta. Jos ehdotus päätökseksi ei poikkeuksellisissa tilanteissa ole komitean lausunnon
mukainen, lopullinen päätös tehdään [ihmisille ja eläimille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön luvananto- ja valvontamenettelyistä
sekä Euroopan lääkearviointiviraston perustamisesta 22.7.1993 annetun neuvoston] asetuksen (ETY) N:o 2309/93 [(EYVL L 214,
s. 1)] 73 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. Päätöksestä ilmoitetaan rahoittajalle, ja se annetaan tiedoksi virastolle
ja jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille.
9. Harvinaislääkkeiksi määritellyt lääkkeet merkitään yhteisön harvinaislääkkeiden rekisteriin.
− −”
Lääkkeiden harvinaislääkkeiksi määrittelemistä koskevien arviointiperusteiden soveltamista koskevista säännöksistä sekä ”vastaavanlaisen
lääkkeen” ja ”kliinisen paremmuuden” käsitteiden määrittelemisestä 27.4.2000 annetun komission asetuksen (EY) N:o 847/2000
(EYVL L 103, s. 5) 3 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Sovellettaessa harvinaislääkkeistä − − annetun asetuksen − − N:o 141/2000 3 artiklaa käytetään seuraavaa määritelmää:
–        ’merkittävällä edulla’ tarkoitetaan kliinisesti merkityksellistä hyötyä tai suurta vaikutusta potilaan hoitoon.”
Euroopan komissio on lisäksi antanut asetuksesta N:o 141/2000 tiedonannon (EUVL 2003, C 178, s. 2), jonka A kohdan 4 alakohdassa
todetaan seuraavaa:
”− −
Merkittävä etu määritellään − − asetuksessa − − 847/2000 ’kliinisesti merkittäväksi hyödyksi tai suureksi vaikutukseksi potilaan
hoitoon’. Hakijan on osoitettava edellä tarkoitettu merkittävä etu harvinaislääkkeeksi määrittelemisen ajankohtana olemassa
oleviin markkinoille saattamista koskevan luvan saaneisiin lääkkeisiin tai menetelmiin verrattuna. Koska kyseisestä harvinaislääkkeestä
ei ehkä ole juurikaan kliinistä kokemusta, hakijan on todennäköisesti osoitettava merkittävä etu oletusten perusteella. Kaikissa
tapauksissa harvinaislääkkeitä käsittelevän komitean (COMP) tehtävänä on arvioida, tukevatko hakijan todisteeksi toimittamat
tiedot näitä oletuksia.
Hakijan on kaikissa tapauksissa perusteltava merkittävää etua koskeva oletus toimittamalla sitä todistavat tiedot, joita on
tarkasteltava kyseisen sairaudentilan erityispiirteiden ja olemassa olevien menetelmien kannalta − −”
Lisäksi Euroopan lääkeviraston (EMA) harvinaislääkkeitä käsittelevän komitean (jäljempänä komitea) 8.12.2004 vahvistetun työjärjestyksen
(COMP/8212/00 Rev 2) 10 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Komitea ja sen perustamat työryhmät voivat, jos ne pitävät sitä tarpeellisena, käyttää apunaan asiantuntijoita tieteellisissä
ja teknisissä kysymyksissä. Asiantuntijoiden on oltava mainittuina Euroopan asiantuntijoiden luettelossa.”
Komitean työjärjestyksen 11 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätään lopuksi seuraavaa:
”2. Komitean ja työryhmien jäsenillä sekä asiantuntijoilla, jotka mainitaan tämän työjärjestyksen eri artikloissa, ei saa
olla mitään sellaista välitöntä sidonnaisuutta lääketeollisuuteen, joka voisi vaikuttaa heidän puolueettomuuteensa. Heidän
on toimittava yleisen edun nimissä ja täysin riippumattomina ja heidän on joka vuosi ilmoitettava taloudelliset sidonnaisuutensa.
Kaikki lääketeollisuuteen liittyvät välilliset sidonnaisuudet on merkittävä EMA:n pitämään julkiseen rekisteriin. Komitean
jäsenten sidonnaisuuksia koskevat ilmoitukset asetetaan lisäksi saataville EMA:n internetsivustolla.
3. Kunkin kokouksen alussa komitean ja työryhmien jäsenten (sekä kokoukseen osallistuvien asiantuntijoiden) on ilmoitettava
kaikki erityiset seikat, joita voidaan esityslistalla olevien asioiden kannalta pitää heidän riippumattomuutensa vaarantavina.
Nämä ilmoitukset on asetettava julkisesti saataville.”

Asian tausta
Kantaja Now Pharm AG on kehittänyt Extrait liquide spécial de Chelidonii radix ‑nimisen lääkkeen (jäljempänä Ukrain), joka
on tarkoitettu haimasyövän hoitoon. Kantajan mukaan kyseinen lääke on keltamosta saatava alkaloidiyhdiste, joka annetaan laskimonsisäisesti,
kertyy ensisijaiseen kasvaimeen ja sen etäpesäkkeisiin muutamassa minuutissa, loistaa laservalossa siten, että sairaat kudokset
voidaan erottaa selvästi terveistä, ja tuhoaa syöpäsolut vahingoittamatta terveitä kudoksia.
Kantaja on saanut luvan saattaa Ukrain markkinoille useissa Euroopan unionin ulkopuolella sijaitsevissa valtioissa. Se huomauttaa
sitä vastoin, että tällainen lupa evättiin Itävallassa vuonna 2002 professori H. W:n asiantuntijalausunnon perusteella.
Kantaja teki 6.2.2007 EMA:lle hakemuksen Ukrainin määrittelemisestä harvinaislääkkeeksi.
Komitea antoi 31.5.2007 asetuksen N:o 141/2000 5 artiklan 6 kohdan mukaisesti kielteisen lausunnon ja suositti Ukrainin harvinaislääkkeeksi
määrittelemisen epäämistä. Se katsoi, ettei Ukrain täyttänyt asetuksen N:o 141/2000 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa olevia
edellytyksiä ja ettei tämän asetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti ollut osoitettu, että Ukrainista voi olla
merkittävää etua tällaisesta sairaudentilasta, johon on olemassa tyydyttävä yhteisössä luvan saanut hoitomenetelmä, kärsiville
henkilöille. Kantaja valitti tästä lausunnosta 25.6.2007 asetuksen N:o 141/2000 5 artiklan 7 kohdan mukaisesti. Se esitti
6.9.2007 yksityiskohtaiset perustelut valitukselle.
Komitea antoi 10.10.2007 lopullisen kielteisen lausunnon asetuksen N:o 141/2000 5 artiklan 8 kohdan mukaisesti. Komitea katsoi,
että Ukrain täytti asetuksen N:o 141/2000 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan edellytykset mutta että kantaja ei ollut osoittanut
asetuksen N:o 141/2000 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla, että Ukrainista voi olla merkittävää etua
tällaisesta sairaudentilasta kärsiville henkilöille ottaen huomioon, että kyseiseen sairaudentilaan on jo olemassa tyydyttäviä
yhteisössä luvan saaneita hoitomenetelmiä. Komitea piti näin ollen voimassa 31.5.2007 antamansa kielteisen lausunnon ja suositti,
että Ukrainin määritteleminen haimasyövän hoitoon tarkoitetuksi harvinaislääkkeeksi evättäisiin.
Komissio noudatti EMA:n 10.10.2007 antamassa lausunnossa olevaa suositusta 4.12.2007 tekemässään päätöksessä (jäljempänä riidanalainen
päätös), joka annettiin kantajalle tiedoksi 5.12.2007, ja hylkäsi hakemuksen Ukrainin määrittelemisestä haimasyövän hoitoon
tarkoitetuksi harvinaislääkkeeksi.

Asian käsittelyn vaiheet ja asianosaisten vaatimukset
Kantaja nosti nyt käsiteltävän kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 6.2.2008 toimittamallaan kannekirjelmällä.
Esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella unionin yleinen tuomioistuin (viides jaosto) päätti aloittaa suullisen käsittelyn.
Asianosaisten suulliset lausumat ja niiden vastaukset unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 28.4.2010
pidetyssä istunnossa.
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–        kumoaa riidanalaisen päätöksen
–        määrää, että komissio tekee uuden päätöksen kantajan 6.2.2007 tekemästä hakemuksesta ottaen huomioon unionin yleisen tuomioistuimen
esittämät oikeudelliset näkökohdat
–        velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–        hylkää kanteen perusteettomana
–        velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi

Vaatimus, jonka mukaan on määrättävä, että komissio tekee uuden päätöksen kantajan 6.2.2007 tekemästä hakemuksesta ottaen
huomioon unionin yleisen tuomioistuimen esittämät oikeudelliset näkökohdat
Koska unionin tuomioistuimet eivät voi perussopimuksessa niille annettua kumoamisvaltaansa käyttäessään osoittaa yhteisön
toimielimille määräyksiä, tällaisia vaatimuksia ei voida ottaa tutkittavaksi.

Kumoamista koskeva vaatimus
Kantaja esittää kanteensa tueksi kolme kumoamisperustetta.  Ensimmäisen perusteensa yhteydessä kantaja arvostelee komissiota
siitä, että tämä on rikkonut asetuksen N:o 141/2000 3 artiklan 1 kohtaa.  Toinen peruste koskee yhden komitean kuuleman asiantuntijan
puutteelliseksi väitettyä pätevyyttä ja puolueellisuutta. Lopuksi kolmannessa perusteessaan kantaja väittää, että riidanalaisessa
päätöksessä on ilmeisiä arviointivirheitä.
Ensimmäinen peruste, joka koskee asetuksen N:o 141/2000 3 artiklan 1 kohdan rikkomista
–       Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että komissio on loukannut asetuksen N:o 141/2000 3 artiklan 1 kohtaa, jossa säädetään edellytyksistä, joiden
nojalla lääke määritellään harvinaislääkkeeksi.
Kantaja väittää ensinnäkin, että päätyessään johtopäätökseen, jonka mukaan Ukrainista ei ollut merkittävää etua haimasyövästä
kärsiville henkilöille verrattuna hoitomenetelmiin, joille on tällä hetkellä lupa, komissio nojautui todellisuudessa asetuksen
N:o 141/2000 8 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettuun perusteeseen eli kliiniseen paremmuuteen. Kantaja huomauttaa
kuitenkin, että tätä perustetta sovelletaan vain silloin, kun harvinaislääkkeen rahoittaja hakee harvinaislääkkeen markkinoille
saattamista koskevaa lupaa. Kantaja katsoo, että Ukrainin harvinaislääkkeeksi määrittelemiseksi riittää, että näytetään toteen
kyseisestä lääkkeestä olevan merkittävän edun olemassaolo eikä sen kliinistä paremmuutta.
Kantaja toteaa erityisesti, että asetuksen N:o 141/2000 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan edellytykset, myös merkittävää etua
koskeva edellytys, täyttyvät ja että Ukrain olisi näin ollen pitänyt määritellä harvinaislääkkeeksi. Se huomauttaa nimittäin,
että Ukrain on yhtäältä tarkoitettu harvinaisen sairaudentilan eli haimasyövän hoitoon ja että toisaalta tästä lääkkeestä
on sellaisenaan merkittävää etua, koska se on toksinen ainoastaan syöpäsoluille eikä terveille soluille, että se pidentää
haimasyövästä kärsivien henkilöiden elinikää ja että se on viimeinen mahdollisuus potilaille, joiden osalta luvan saanut hoito
olisi vaikutuksiltaan liian toksinen.
Kantaja korostaa esittäneensä komitealle näiden väitteidensä tueksi lukuisia prekliinisiä tutkimuksia ja neljä kliinistä tutkimusta
(Zemskovin tutkimus vuonna 2002, Gansaugen tutkimus vuonna 2002, Aschhoffin tutkimus vuonna 2003 ja Gansaugen tutkimus vuonna
2007) harvinaislääkkeeksi määrittelemistä koskevan hakemuksensa yhteydessä, kesäkuussa 2007 tekemälleen valitukselle syyskuussa
2007 esittämiensä perustelujen yhteydessä ja EMA:n kokouksessa lokakuussa 2007 esittämiensä huomautusten yhteydessä. Nämä
eri tutkimukset ovat osaltaan selventäneet Ukrainin vaikutusmekanismin yksityiskohtia ja niiden perusteella voidaan todeta,
ettei millään toisella aineella ole yhtä edullisia ominaisuuksia syövän hoidon kannalta.
Kantaja kiistää tältä osin aluksi erään tutkimuksen (Panzer, vuonna 2000), jossa todettiin, että Ukrain olisi toksinen myös
normaaleille soluille. Se väittää, että yhtäältä tämän tutkimuksen tekijät eivät selittäneet tämän tutkimuksen ja aikaisempien
tutkimusten välisiä ilmeisiä ristiriitaisuuksia ja että toisaalta missään myöhemmässä tutkimuksessa ei ole vahvistettu tätä
päätelmää.
Kantaja huomauttaa tämän jälkeen, että saksalaisen yliopiston varoilla rahoitetun kliinisen ”pilottitutkimuksen” eli Gansaugen
vuonna 2007 tekemän tutkimuksen perusteella voidaan osoittaa, ettei Ukrain ollut haimasyövän hoidossa tehokas ainoastaan in
vitro vaan että siitä oli myös merkittävää kliinistä etua tehokkuuden ja toleranssin osalta perinteisiin hoitoihin verrattuna.
Käytettynä yhdessä erään jo luvan saaneen lääkkeen eli Gemcitabinen kanssa Ukrain pidensi potilaiden elinikää keskimäärin
120 päivällä.
Kantaja lisää, että Ukrain on saanut haimasyövän osalta harvinaislääkkeen aseman Yhdysvalloissa ja Australiassa samojen asiakirjojen
perusteella, jotka on esitetty komissiolle, ja että Ukrainin keksijää on ehdotettu Nobel-palkinnon saajaksi vuonna 2005 ja
vaihtoehtoisen Nobel-palkinnon saajaksi vuonna 2007.
Kantaja huomauttaa lopuksi, että kliinisiä tutkimuksia, joissa verrattaisiin suoraan Ukrainia ja muita haimasyövän hoidossa
käytettyjä lääkkeitä, ei ole tehty, mutta vetoaa välilliseen vertailuun Gemcitabinen ja Ukrainin yhdistelmän sekä Gemcitabinen
ja Erlotinibin yhdistelmän välillä. Se toteaa, että ensimmäisessä tapauksessa eloonjäämisluvut ovat selvästi korkeammat ja
että näiden neljän kliinisen tutkimuksen perusteella on osoitettu, että eloonjäämisluvut ovat paljon korkeammat käytettäessä
Ukrainia yksin tai yhdistettynä Gemcitabineen kuin käytettäessä yksin jälkimmäistä lääkettä. Se katsoo näiden alustavien tietojen
osoittavan Ukrainin vahvistavan kliinisen tehokkuuden.
Toiseksi kantaja väittää, että komissio on asettanut kohtuuttomia vaatimuksia merkittävän edun osoittamiselle. Se katsoo,
että edellytykset, joita komitea asetti sen esittämille II vaiheen kliinisille tutkimuksille, vastasivat todellisuudessa vaatimustasoa,
joka asetetaan tavallisesti III vaiheen kliinisille tutkimuksille, joita käytetään harvinaislääkkeen markkinoille saattamista
koskevassa yhteisön lupamenettelyssä. Komitea käsitteli toisin sanoen Ukrainia koskevia ”pilottitutkimuksia” samalla tavalla
kuin III vaiheen tutkimuksia. Kantaja korostaa tältä osin, että muutoksenhakuvaiheessa asiantuntijoiksi nimetyille N:lle ja
K:lle esitetyt kysymykset olivat sellaisia, joita olisi voitu esittää vain markkinoille saattamista koskevan yhteisön lupamenettelyn
yhteydessä.
Kantaja väittää kolmanneksi, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on loukattu. Se katsoo, että komitea on asettanut sille
Ukrainin harvinaislääkkeeksi määrittelemisessä täytettävien edellytysten ja esitettävien asiakirjojen osalta ankarampia vaatimuksia
kuin muiden lääkehoitojen, kuten mesoteliinin kimeeristen vasta-aineiden ja Nimuzutebin, rahoittajille. Kantajan mukaan näiden
jälkimmäisten rahoittajat ovat saaneet ”harvinaislääkettä koskevan luvan” ilman, että olisi edellytetty yhtä laajojen tutkimusten
esittämistä kuin komissio edellytti Ukrainin osalta.
Tältä osin kantaja väittää, että komissio otti huomioon epäasianmukaisia seikkoja. Kantaja katsoo nimittäin, että riidanalainen
päätös on perustunut pikemminkin ”markkinapolitiikkaan” kuin vahvistettuihin arviointiperusteisiin. Se moittii näin ollen
komissiota siitä, ettei se ole ottanut huomioon asetuksen N:o 141/2000 päätavoitetta eli harvinaisten sairaudentilojen hoitojen
kehittämistä.
Komissio kiistää kantajan väitteet ja vaatii, että tämä peruste hylätään.
–       Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aivan aluksi on todettava, että harvinaislääkkeitä koskevassa menettelyssä on kaksi eri vaihetta. Ensimmäinen vaihe koskee
lääkkeen määrittelemistä harvinaislääkkeeksi ja toinen harvinaislääkkeeksi määritellyn lääkkeen markkinoille saattamista koskevan
luvan myöntämistä ja siihen liittyvää kaupallista yksinoikeutta.
Harvinaislääkkeeksi määrittelemisessä noudatettavan menettelyn osalta asetuksen N:o 141/2000 3 artiklassa säädetään edellytyksistä,
jotka lääkkeen on täytettävä, jotta se voidaan määritellä harvinaislääkkeeksi. Harvinaislääkkeen rahoittajan on erityisesti
osoitettava, että tyydyttävää yhteisössä luvan saanutta diagnoosi-, ehkäisy- tai hoitomenetelmää ei ole olemassa siihen sairaudentilaan,
jonka hoitoon se lääke, jonka harvinaislääkkeeksi määrittelemistä on haettu, on tarkoitettu. Jos tällainen menetelmä on kuitenkin
olemassa, lainsäätäjä on antanut mahdollisuuden määritellä harvinaislääkkeeksi kaikki mahdolliset sellaiset lääkkeet, jotka
on tarkoitettu saman sairaudentilan hoitoon, sillä edellytyksellä, että lääkkeen rahoittaja osoittaa, että kyseisestä lääkkeestä
on merkittävää etua tällaisesta sairaudentilasta kärsiville potilaille.
Merkittävän edun osalta on syytä muistuttaa, että se määritellään asetuksessa N:o 847/2000 ”kliinisesti merkittäväksi hyödyksi
tai suureksi vaikutukseksi potilaan hoitoon”.
Menettelyn toisen vaiheen eli harvinaislääkkeen markkinoille saattamista koskevan luvan myöntämistä koskevan vaiheen osalta
on todettava, että tähän vaiheeseen tullaan vasta sitten, kun kyseinen lääke on määritelty harvinaislääkkeeksi.
Nyt käsiteltävässä asiassa riidanalainen päätös tehtiin menettelyn ensimmäisessä vaiheessa eli Ukrainin harvinaislääkkeeksi
määrittelemistä koskevassa vaiheessa. Asianosaisten kesken on myös kiistatonta, että haimasyövän hoitoon tarkoitetuille lääkkeille
oli jo annettu markkinoille saattamista koskevia lupia ja että näin ollen oli kantajan asiana osoittaa, että sen lääkkeestä
on merkittävää etua tällaisesta sairaudesta kärsiville potilaille.
Tältä osin on todettava, että merkittävä etu, johon kantaja on vedonnut, perustuu siihen, että Ukrain vaikuttaa vain syöpäsoluihin
eikä ole näin ollen toksinen terveille soluille, että sen avulla voidaan pidentää haimasyövästä kärsivien potilaiden elinikää
ja että se on viimeinen mahdollisuus potilaille, jotka eivät enää kestäisi muiden lääkkeiden toksisia vaikutuksia.
Näiden huomautusten perusteella on tarkasteltava väitteitä, jotka liittyvät perusteeseen, joka koskee asetuksen N:o 141/2000
3 artiklan 1 kohdan rikkomista.
Kantaja väittää ensimmäisessä väitteessä yhtäältä, ettei merkittävän edun osoittaminen edellytä lääkkeen, jonka harvinaislääkkeeksi
määrittelemistä on haettu, ja olemassa olevien hoitomenetelmien välistä vertailevaa arviointia vaan että se on osoitettava
lääkkeen omien ominaisuuksien perusteella. Se korostaa toisaalta, että Ukrainilla on juuri tällaisia ominaisuuksia ja siitä
on näin ollen merkittävää etua.
Asetuksen N:o 141/2000 3 artiklan 1 kohdasta ja asetuksen N:o 847/2000 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta ”merkittävän edun” määritelmästä
ilmenee yksiselitteisesti, että kyseessä olevan merkittävän edun osoittamista edellytetään ainoastaan sellaisessa erityistapauksessa,
että kyseiseen sairaudentilaan on jo olemassa luvan saanut tyydyttävä diagnoosi-, ehkäisy- tai hoitomenetelmä.
Asetuksen N:o 141/2000 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan ensimmäisen alakohdan ja b alakohdan mukaan lääkkeen, jonka harvinaislääkkeeksi
määrittelemistä on haettu, rahoittajan on nimittäin osoitettava, että se on tarkoitettu harvinaisen sairaudentilan diagnosointiin,
ehkäisyyn tai hoitoon ja että mainittuun sairaudentilaan ei ole vielä olemassa tyydyttävää luvan saanutta diagnoosi-, ehkäisy-
tai hoitomenetelmää. Sitä vastoin mahdollisen lääkkeen, joka on tarkoitettu sellaisen harvinaisen sairaudentilan hoitoon,
johon on jo olemassa tällainen tyydyttävä luvan saanut diagnoosi-, ehkäisy- tai hoitomenetelmä, rahoittajan ei ole ainoastaan
osoitettava tämän saman 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan ensimmäisen alakohdan nojalla, että kyseinen lääke on tosiasiallisesti
tarkoitettu harvinaisen sairaudentilan diagnosointiin, ehkäisyyn tai hoitoon, vaan kyseisen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan
nojalla myös, että mahdollisesta lääkkeestä on merkittävää etua tällaisesta sairaudentilasta kärsiville potilaille.
Merkittävä etu määritellään siis olemassa olevan ja luvan saaneen hoidon tai lääkkeen kanssa tehtävän vertailevan arvioinnin
perusteella. ”Kliinisesti merkityksellistä hyötyä” ja ”suurta vaikutusta potilaan hoitoon”, joihin mahdollisesta harvinaislääkkeestä
oleva merkittävä etu perustuu, voidaan nimittäin arvioida vain vertaamalla tätä lääkettä jo luvan saaneisiin hoitoihin.
Tämä tulkinta on vahvistettu komission asetuksesta N:o 141/2000 antamassa tiedonannossa (ks. edellä 5 kohta), jossa todetaan,
että ”hakijan on osoitettava edellä tarkoitettu merkittävä etu harvinaislääkkeeksi määrittelemisen ajankohtana olemassa oleviin
markkinoille saattamista koskevan luvan saaneisiin lääkkeisiin tai menetelmiin verrattuna”.
Riidanalaisesta päätöksestä ja erityisesti komitean lausunnosta, joka on sen liitteenä ja muodostaa sen erottamattoman osan,
ilmenee, että Ukrainin määritteleminen harvinaislääkkeeksi evättiin sillä perusteella, ettei ollut osoitettu, että siitä olisi
merkittävää etua verrattuna muihin haimasyövän hoitomenetelmiin, joille on tällä hetkellä lupa. Komission tutkimus suoritettiin
siten perustellusti vertailemalla Ukrainia ja olemassa olevia lääkkeitä ja siinä päädyttiin siihen, ettei ensimmäisestä ole
osoitettu olevan merkittävää etua jälkimmäisiin verrattuna.
Koska on niin, kuten edellä on esitetty, että merkittävän edun osoittaminen perustuu olemassa olevan ja luvan saaneen menetelmän
tai lääkkeen kanssa tehtävään vertailevaan arviointiin, komissio ei ole rikkonut asetuksen N:o 141/2000 3 artiklan 1 kohdan
b alakohtaa katsoessaan, että kantajan olisi tullut osoittaa, että Ukrainista on merkittävää etua unionissa jo luvan saaneisiin
lääkkeisiin verrattuna, eikä tällaista hyötyä voida näin ollen näyttää toteen ainoastaan esittämällä Ukrainin ominaisuudet
vertaamatta niitä luvan saaneiden menetelmien ominaisuuksiin.
Kantaja väittää näin ollen virheellisesti, että komission olisi pitänyt rajoittaa Ukrainia koskeva tarkastelunsa siihen, oliko
Ukrainista sellaisenaan kliinisesti merkittävää hyötyä tai oliko sillä suurta vaikutusta potilaan hoitoon, vertaamatta sitä
olemassa oleviin ja luvan saaneisiin hoitomenetelmiin. Kantaja vetoaa turhaan myös siihen, että pelkästään sen vuoksi, että
komissio tarkasteli merkittävää etua Ukrainin ja luvan saaneiden lääkkeiden välisen vertailevan arvioinnin nojalla, komissio
olisi soveltanut asetuksen N:o 141/2000 8 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua kliinistä paremmuutta koskevaa edellytystä.
Kantaja esittää toisessa väitteessä, että vaatimukset, jotka komissio asetti merkittävän edun osoittamiselle, olivat kohtuuttomia,
koska nämä asetuksen N:o 141/2000 8 artiklan 3 kohdassa asetetut vaatimukset koskivat tavallisesti kyseisen lääkkeen kliinisen
paremmuuden osoittamista. Kantaja katsoo erityisesti, että edellytykset, joita komissio asetti sen esittämille II vaiheen
kliinisille tutkimuksille, vastasivat vaatimustasoa, joka asetetaan yleensä III vaiheen kliinisille tutkimuksille, joita käytetään
harvinaislääkkeen markkinoille saattamista koskevassa yhteisön lupamenettelyssä. Kantaja korostaa tältä osin, että muutoksenhakuvaiheessa
asiantuntijoiksi nimetyille N:lle ja K:lle esitetyt kysymykset olivat sellaisia, joita olisi voitu esittää vain markkinoille
saattamista koskevan yhteisön lupamenettelyn yhteydessä.
Tämä väite ei voi menestyä. On nimittäin muistutettava, kuten komission asetuksesta N:o 141/2000 antamassa tiedonannossa (ks.
edellä 5 kohta) todetaan, että on niin, että koska mahdollisesta lääkkeestä, jonka määrittelemistä harvinaislääkkeeksi on
haettu, ei ehkä ole juurikaan kliinistä kokemusta, rahoittajan on todennäköisesti osoitettava merkittävä etu oletusten perusteella,
joita rahoittajan todisteeksi toimittamien tietojen on tuettava.
Harvinaislääkkeeksi määrittelemistä koskeva hakemus voi näin ollen nojautua tapauksesta riippuen alustaviin tietoihin, jotka
perustuvat prekliinisiin tutkimuksiin eli solututkimuksiin ja/tai eläinkokeisiin eivätkä ihmisillä tehtyihin tutkimuksiin,
tai jos niitä on olemassa, tietoihin, jotka perustuvat kliinisiin tutkimuksiin eli ihmisillä tehtyihin tutkimuksiin. Jos prekliinisten
tutkimusten nojalla saadaan ennusteena kiinnostavaa tietoa merkittävästä edusta, jota mahdollisesta lääkkeestä voi olla muihin
luvan saaneisiin aineisiin verrattuna, kliinisten tutkimusten perusteella voidaan saada sitäkin enemmän asiaa koskevaa tietoa.
Tällaiset tutkimukset suoritetaan nimittäin in vivo ja ovat näin ollen paras mahdollinen tiedon lähde. Jos kliinisten tutkimusten
perusteella kyseisestä lääkkeestä ei ole merkittävää etua, näitä johtopäätöksiä ei voida lähtökohtaisesti kyseenalaistaa in
vitro suoritettujen prekliinisten tutkimusten perusteella. Voidaan kuitenkin kuvitella tilanne, jossa kliinisten tutkimusten
uskottavuus on kyseenalainen niihin liittyvien metodologisten ongelmien vuoksi. Tällaisten tutkimusten perusteella lääkkeen
ominaisuuksia ei voida kyseenalaistaa lopullisesti. On siten täysin mahdollista, että tällaisessa tilanteessa nojaudutaan
prekliinisiin tutkimuksiin arvioitaessa kyseisestä lääkkeestä mahdollisesti olevaa merkittävää etua.
Nyt käsiteltävässä asiassa kantaja on nojautunut Ukrainin harvinaislääkkeeksi määrittelemistä koskevan hakemuksensa tueksi
neljään kliiniseen tutkimukseen ja muihin tietoihin, kuten prekliinisiin tutkimuksiin.
Ensinnäkin kliinisten tutkimusten osalta riidanalaisessa päätöksessä todetaan useita metodologisia ongelmia, joiden vuoksi
näille tutkimuksille ei voida antaa riittävästi tieteellistä painoarvoa. Näiden metodologisten ongelmien vuoksi komitea on
pyytänyt kantajaa toimittamaan alkuperäiset tutkimuspöytäkirjat kokonaisuudessaan, jotta näitä tutkimuksia koskevat epäilykset
voitaisiin poistaa. Kantaja ei ole pystynyt toimittamaan näitä asiakirjoja eikä EMA ole pystynyt niitä hankkimaan tutkimusten
tekijöille esitetyistä pyynnöistä huolimatta. Komitea on näin ollen muodostanut lausuntonsa sen käytettävissä olevien asiakirjojen
perusteella, jotka sille on toimitettu.
Tältä osin on hylättävä kantajan väite siitä, että komissio on asettanut II vaiheen kliinisille tutkimuksille vaatimuksia,
jotka tavallisesti koskevat III vaiheen tutkimuksia. Komissio on nimittäin huomauttanut, että kahdessa satunnaiseksi väitetyssä
tutkimuksessa oli useita tasapainoon liittyviä ongelmia, että täydellisten pöytäkirjojen ja kattavien tulosten puuttumisen
vuoksi tuloksia ei voitu arvioida objektiivisesti, että kahteen muuhun tutkimukseen liittyi vastaavasti useita metodologisia
ongelmia, että neljässä tutkimuksessa mainittu keskimääräinen elossapysymisaika vaihteli 8,1 kuukaudesta 33,8 kuukauteen ja
että tällaiset erot saattoivat johtua pikemminkin mainituista metodologisista virheistä kuin Ukrainin käytön vaikutuksista.
Komissio on näin tehdessään ainoastaan todennut II vaiheen tutkimuksissa käytettyjen menetelmien epäselvyyden. Kantaja ei
ole näin ollen osoittanut, että edellytykset, jotka komitea asetti sen esittämille II vaiheen kliinisille tutkimuksille, olisivat
todellisuudessa vastanneet III vaiheen kliinisille tutkimuksille tavallisesti asetettavaa vaatimustasoa.
Toiseksi on niin, että koska komissio on katsonut, että neljää kliinistä tutkimusta, jotka kantaja on esittänyt, ei voida
pitää niiden tieteellistä uskottavuutta koskevien epäilysten vuoksi todisteena siitä, että Ukrainista on merkittävää etua
haimasyövästä kärsiville potilaille, on tutkittava, olisiko komission pitänyt ottaa huomioon muita seikkoja, joihin kantaja
on vedonnut ja jotka voivat osoittaa tällaisen edun olemassaolon.
Kantaja viittaa ensinnäkin useisiin prekliinisiin tutkimuksiin, joiden perusteella millään muulla lääkkeellä ei ole syövän
hoidon kannalta yhtä edullisia ominaisuuksia kuin Ukrainilla. Komissio toteaa kuitenkin perustellusti eikä kantaja ole tätä
selvästi riitauttanut, että nämä tutkimukset koskevat muita sairauksia kuin haimasyöpää. Kuten komissio korostaa, kantaja
ei ole kuitenkaan esittänyt mitään, millä voitaisiin osoittaa, että näiden tutkimusten tuloksia voitaisiin soveltaa myös haimasyöpään.
Kantaja ei ole myöskään esittänyt yhtään väitettä, jolla voitaisiin kyseenalaistaa riidanalaisen päätöksen niiden perustelujen
paikkansapitävyys, joiden mukaan olemassa olevien hoitomenetelmien kanssa tehtyjen vertailujen puuttuessa prekliiniset tutkimukset
eivät riitä osoittamaan, että Ukrainista olisi merkittävää etua.
Tämän jälkeen on todettava, ettei kantaja ole onnistunut osoittamaan, että komission päätelmät, jotka koskevat Ukrainin sytotoksisuutta,
olisivat ilmeisen virheellisiä. Riidanalaisesta päätöksestä (ks. liitteen s. 40 ja 41) nimittäin ilmenee, että yhtäältä komissio
nojautuu johtopäätöksissään tieteelliseen tutkimukseen (Panzer, vuonna 2000), jossa esitetään epäilyksiä Ukrainin valikoivasta
sytotoksisuudesta. Toisaalta se, että kantaja väittää, että tämä tutkimus on ristiriidassa muiden tieteellisten tutkimusten,
kuten Panzerin vuonna 1998 tekemän tutkimuksen kanssa, ei suinkaan horjuta komission perustelujen paikkansapitävyyttä, vaan
osoittaa pikemminkin, että tämä asia on tieteellisesti epävarma. Komissiota ei näin ollen voida moittia siitä, että se on
ottanut huomioon tämän tieteellisen epävarmuuden. Jos lisäksi kantajan väite hyväksyttäisiin, tämä merkitsisi sitä, että unionin
yleinen tuomioistuin vertailisi kunkin tutkimuksen, johon asianosaiset ovat vedonneet, tieteellistä paikkansapitävyyttä, mikä
ylittäisi sille tällä alalla kuuluvan valvontavallan rajat.
Myöskään se, että Ukrain on saanut harvinaislääkkeen aseman Yhdysvalloissa ja Australiassa, ei riitä asettamaan kyseenalaiseksi
komission päätelmiä, jotka koskevat merkittävän edun puuttumista.  Ainoastaan unionin säännökset, jotka koskevat harvinaislääkkeeksi
määrittelemisen perusteita, ovat merkityksellisiä, joten se, että Ukrain täyttää toisten valtioiden harvinaislääkkeeksi määrittelemistä
koskevat edellytykset, on tässä yhteydessä merkityksetöntä.
Lopuksi kantaja ei voi perustaa väitettään siihen, että Ukrainin keksijää on ehdotettu Nobel-palkinnon saajaksi vuonna 2005
ja vaihtoehtoisen Nobel-palkinnon saajaksi vuonna 2007, kyseenalaistaakseen riidanalaisen päätöksen paikkansapitävyyden. Komissio
ei ole nimittäin mitenkään kyseenalaistanut Ukrainin keksijän tieteellistä pätevyyttä vaan yksilöinyt useita tieteen metodologiaan
liittyviä ongelmia, joiden vuoksi on herännyt epäilyksiä kliinisten tutkimusten lääketieteellisten johtopäätösten uskottavuuden
osalta.
Kantaja on esittänyt kolmannessa väitteessä, että yhdenvertaisen kohtelun periaatetta on loukattu. Se moittii komissiota siitä,
että Ukrainin arvioinnissa käytetyt arviointiperusteet erosivat muiden lääkehoitojen, kuten Nimuzutebin ja mesoteliinin kimeeristen
vasta-aineiden, rahoittajien osalta asetetuista arviointiperusteista, ja väittää, että näille rahoittajille ei asetettu harvinaislääkkeeksi
määrittelemisessä yhtä tiukkoja vaatimuksia.
Kantaja katsoo lisäksi tulleensa syrjityksi siksi, että komissio on ottanut huomioon epäasianmukaisia seikkoja, joita ei ole
edellytetty harvinaislääkkeeksi määrittelemisessä noudatettavassa menettelyssä muiden lääkehoitojen, osalta. Se väittää, että
riidanalainen päätös on perustunut pikemminkin ”markkinapolitiikkaan” kuin vahvistettuihin arviointiperusteisiin. Komissio
väittää, että tämä jälkimmäinen väite on esitetty ensimmäisen kerran vastauskirjelmässä ja jätettävä tutkimatta unionin yleisen
tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista koskeva väite on hylättävä. Yhtäältä
perusteet, joihin komissio on vedonnut, ovat asianmukaisia, kuten edellä on osoitettu. Vaikka toisaalta harvinaislääkkeeksi
määrittelemisessä noudatettavassa menettelyssä olisi sovellettu muiden lääkkeiden osalta virheellisiä perusteita, kantaja
ei voisi pätevästi vedota tähän seikkaan, koska yhdenvertaisuusperiaate on sovitettava yhteen laillisuusperiaatteen kanssa
ja koska laillisuusperiaatteen mukaan kukaan ei voi edukseen vedota lainvastaisuuteen, joka hyödyttää jotakuta toista (ks.
vastaavasti asia T-327/94, SCA Holding v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok., s. II-1373, 160 kohta; asia T-106/00, Streamserve
v. SMHV (STREAMSERVE), tuomio 27.2.2002, Kok., s. II-723, 67 kohta ja asia T-23/99, LR AF 1998 v. komissio, tuomio 20.3.2002,
Kok., s. II-1705, 367 kohta).
Lisäksi väite, joka koskee sitä, että komissio olisi ottanut huomioon epäasianmukaisia seikkoja, joita ei ole edellytetty
muissa harvinaislääkkeeksi määrittelemisessä noudatettavissa menettelyissä, on hylättävä ilman, että sen tutkittavaksi ottamisen
edellytyksiä olisi tarkasteltava.
Kantaja ei nimittäin mitenkään osoita, että komissio olisi soveltanut jotain muuta kuin merkittävää etua koskevaa perustetta,
eikä esitä mitään sellaisia seikkoja, joilla pyrittäisiin osoittamaan, että tämä jälkimmäinen suosii tiettyjä lääkeyrityksiä
toisten kustannuksella. Riidanalaisesta päätöksestä sitä vastoin ilmenee, että komissio on ainoastaan edellyttänyt asetuksen
N:o 141/2000 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti todistetta siitä, että Ukrainista on merkittävää etua. Merkittävän edun vaatimusta
ei voida näin ollen mitenkään pitää ”markkinapolitiikkana” vaan pikemminkin sovellettavan lainsäädännön mukaisena arviointiperusteena.
Edellä esitetystä ilmenee, että peruste, joka koskee asetuksen N:o 141/2000 3 artiklan 1 kohdan rikkomista, on hylättävä.
Professori H. W:n puutteellista pätevyyttä ja puolueellisuutta koskeva toinen peruste
–       Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää ensinnäkin, että professori H. W., jonka komitea nimesi asiantuntijaksi Ukrainin harvinaislääkkeeksi määrittelemisessä
noudatettavassa menettelyssä, ei ollut pätevä antamaan lausuntoa kyseisestä lääkkeestä, koska hän ei ole onkologian asiantuntija.
Toiseksi kantaja väittää, että professori H. W. oli jo antanut kielteisen lausunnon Ukrainista tätä samaa lääkettä Itävallassa
koskeneessa kahdessa menettelyssä ja tämä asetti hänen tieteellisen objektiivisuutensa tämän lääkkeen osalta kyseenalaiseksi.
Kantaja esittää useita väitteitä, joilla pyritään osoittamaan se, että professori H. W. ei ollut puolueeton. Se väittää ensinnäkin,
että tämä ei ottanut huomioon viimeaikaisissa tutkimuksissa esitettyjen arviointien uusia tuloksia.
Toiseksi kantaja huomauttaa, että professori H. W. ei ole ottanut huomioon eikä tuonut komission tietoon sitä, että Ukrainilla
hoito helpotti syöpäkasvaimen poistamista leikkauksella, että tietyt julkaisut, joihin tämä vetosi, olivat ristiriitaisia
Ukrainin väitetyn toksisuuden osalta ja että tämä lääke oli ainoa haimasyövän hoito, jota voitiin antaa lihakseen ilman, että
se aiheutti kudoskuoliota.
Kantaja ilmoittaa kolmanneksi, että se on esittänyt II vaiheen tutkimuksia eli ”pilottitutkimuksia”, joissa arvioidaan sitä,
voidaanko Ukrainin tehokkuus in vitro -tutkimuksissa erittäin vastustuskykyisiä haimasyöpäsoluja vastaan todeta myös kliinisesti.
Se moittii professoreita H. W., N. ja K. näiden ”pilottitutkimusten” käsittelemisestä III vaiheen tutkimuksina, joita käsitellään
yleensä vasta sitten, kun harvinaislääkkeeksi määritellyn lääkkeen markkinoille saattamista koskeva hakemus on tehty.
Kantaja esittää, että kliinisiä tutkimuksia ei voida pitää ehdottomana edellytyksenä sille, että lääke voidaan määritellä
harvinaislääkkeeksi. Sen mukaan komitea on kuitenkin lähes yksinomaan nojautunut näihin tutkimuksiin ja arvosteluun, jota
se on katsonut voivansa esittää niiden osalta perustellakseen kielteistä lausuntoaan.
Lisäksi kantaja huomauttaa, että kritiikki, jota professori H. W. on esittänyt kantajan esittämän neljän kliinisen tutkimuksen
osalta, vastaa lähes sanasta sanaan Itävallan terveysministeriölle annettua aikaisempaa lausuntoa. Kantajan mukaan se, että
tällä kritiikillä ei ole merkitystä, ilmenee selkeästi kahdesta kiistanalaisesta lausumasta, jotka koskevat Gansaugen vuonna
2002 tekemää tutkimusta.
Lisäksi kantaja katsoo, että komission väittämällä, jonka mukaan professori H.W:n ääntä ei ”otettu huomioon päätöksenteossa”,
ei ole merkitystä. Kantaja väittää nimittäin, että professori H. W. on valinnut päätöksenteossa käytetyt asiakirjat eivätkä
muutoksenhakuvaiheessa kuullut asiantuntijat tai komissio ole arvioineet Ukrainia muulla kuin professori H.W:n esittämällä
tavalla.
Komissio kiistää kantajan väitteet ja katsoo, että tämä kanneperuste on perusteeton.
–       Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on huomautettava, että asetuksen N:o 141/2000 4 artiklan 3 kohdassa säädetään, että komitean jäsenillä voi olla apunaan
asiantuntijoita.
On myös korostettava, että monitahoisella tieteellisellä alalla, kuten harvinaislääkkeiden alalla, komissio vahvistaa useimmissa
tapauksissa komitean lausunnon, koska sillä ei ole muita riittäviä tiedonlähteitä kyseisellä alalla. Yhteisön lainsäätäjä
on jo katsonut tämänsuuntaisesti, että sitä, että päätös ei olisi komitean lausunnon mukainen, on pidettävä poikkeuksellisena
tilanteena. Asetuksen N:o 141/2000 5 artiklan 8 kohdassa säädetään nimittäin, että ”jos ehdotus päätökseksi ei poikkeuksellisissa
tilanteissa ole komitean lausunnon mukainen, lopullinen päätös tehdään asetuksen − − N:o 2309/93 73 artiklassa säädettyä menettelyä
noudattaen”.
Näin ollen on huomautettava yhtäältä, että komitean on mahdollista suorittaa tehtävänsä ainoastaan, jos se muodostuu henkilöistä,
joilla on vaadittava tieteellinen tietämys kyseisiltä eri aloilta, tai jos sen jäsenet voivat saada neuvoja asiantuntijoilta,
joilla on tällainen tietämys (ks. vastaavasti ja analogisesti asia C-269/90, Technische Universität München, tuomio 21.11.1991,
Kok., s. I-5469, 22 kohta).
Toisaalta on huomattava, että harvinaislääkkeeksi määrittelemisessä noudatettava menettely on hallinnollinen menettely, jossa
suoritetaan monitahoisia tieteellisiä arviointeja, joissa komissiolla on laaja harkintavalta. Näin ollen tässä tapauksessa
on sitä suuremmalla syyllä kunnioitettava yhteisön oikeusjärjestyksessä vahvistettuja hallinnollisissa menettelyissä noudatettavia
takeita, joihin kuuluu velvoite tutkia huolellisesti ja puolueettomasti kaikki käsiteltävänä olevan tapauksen kannalta merkitykselliset
seikat. Tätä velvoitetta ei täytetä asianmukaisesti, jos komitean lausunnon, johon komissio nojautuu, ovat laatineet asiantuntijat,
jotka ovat puolueellisia.
Kantajan esittämiä väitteitä on tutkittava näiden huomautusten valossa.
Ensinnäkin väitteestä, joka koskee professori H. W:n, farmakologian asiantuntijan, puutteellista pätevyyttä asiaa koskevan
lausunnon antamiseen, on huomattava, että kantaja nojautuu pääasiallisesti siihen, että tämä jälkimmäinen ei ole erikoistunut
syöpäkasvaimiin, koska hän ei ole onkologian asiantuntija. Itse asiassa tämän väitteen mukaan ainoastaan onkologian asiantuntija
olisi ollut pätevä antamaan tieteellisesti merkityksellisen lausunnon Ukrainista ja koska komissio ei ole kääntynyt onkologian
asiantuntijan puoleen, se on näin ollen tehnyt ilmeisen arviointivirheen.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo kuitenkin, ettei komissio ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä yleisesti ottaen farmakologian
asiantuntijan valinnan eikä erityisesti professori H. W:n valinnan osalta.
Yhtäältä komitean päätös neuvojen pyytämisestä farmakologian asiantuntijalta sen arvioimiseksi, onko Ukrainista merkittävää
etua haimasyövästä kärsiville potilaille, vaikuttaa perustellulta. Farmakologi nimittäin tutkii vaikuttavan aineen ja organismin,
johon se vaikuttaa, vuorovaikutusta, jotta näitä tuloksia voitaisiin hyödyntää terapeuttisessa tarkoituksessa. Farmakologian
asiantuntija on tällä perusteella sopiva asiantuntija antamaan tieteellisesti merkityksellisen lausunnon mahdollisen lääkkeen
vaikutuksista organismiin.
Toisaalta ei voida kohtuullisesti kiistää sitä, että professori H. W:llä on paljon farmakologian alan asiantuntemusta. Asianosaisten
kesken on nimittäin kiistatonta, että hänet on mainittu Euroopan asiantuntijoiden luettelossa, että hän on toiminut erään
Itävallan yliopiston farmakologisen instituutin johtajana useiden vuosien ajan ja että hän on ollut vuosina 1997–2000 jäsenenä
lääkevalmisteita käsittelevässä komiteassa eli nykyisessä EMA:n ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä käsittelevässä komiteassa.
Lisäksi professori H. W:tä on jo kuultu asiantuntijana kahdessa Ukrainia koskeneessa menettelyssä Itävallassa. Tästä syystä
voidaan järkevästi ajatellen myöntää, että hänen kyseistä mahdollista lääkettä koskeva tietämyksensä on näytetty hyvin toteen.
Se, että komitea valitsi professori H. W:n asiantuntijaksi, on näin ollen perusteltua siksi, että hän on tunnettu farmakologian
asiantuntija ja että hänellä oli jo Ukrainia koskevaa tietämystä.
Näin ollen väite, joka koskee professori H. W:n puutteelliseksi väitettyä pätevyyttä Ukrainia koskevan lausunnon antamiseen,
on hylättävä.
Toiseksi on tarkasteltava väitettä, joka koskee professori H. W:n puolueellisuutta.
Ensinnäkin on syytä korostaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tilanteessa, jossa yhteisön toimielimillä on laaja
harkintavalta, yhteisön oikeusjärjestyksen sisältämien takeiden noudattamisella hallintomenettelyissä on erityisen perustavanlaatuinen
merkitys. Näihin takeisiin kuuluu muun muassa toimivaltaisen toimielimen velvollisuus tutkia huolellisesti ja puolueettomasti
kaikki yksittäistapauksessa asiaankuuluvat seikat (ks. vastaavasti edellä 76 kohdassa mainittu asia Technische Universität
München, tuomion 14 kohta; asia C-326/05 P, Industrias Químicas del Vallés v.  komissio, tuomio 18.7.2007, Kok., s. I-6557,
77 kohta ja asia T-167/94, Nölle v. komissio ja neuvosto, tuomio 18.9.1995, Kok., s. II-2589, 73 kohta).
On myös muistettava, että yhteisöjen toimielimiä koskeva puolueettomuusvaatimus ulottuu myös asiantuntijoihin, joita on kuultu
asiassa. Erityisesti silloin, kun asiantuntijalta pyydetään lausuntoa mahdollisen lääkkeen vaikutuksista, on tärkeää, että
hän suorittaa tehtävänsä täysin puolueettomasti (ks. vastaavasti ja analogisesti asia T-70/99, Alpharma v. neuvosto, tuomio
11.9.2002, Kok., s. II-3495, 172, 183 ja 211 kohta).
Komitean työjärjestyksen 10 artiklan 1 kohdassa määrätään tältä osin, että tieteellisissä ja teknisissä kysymyksissä komiteassa
ja sen perustamissa työryhmissä voi olla asiantuntijoita, jotka on mainittu Euroopan asiantuntijoiden luettelossa. Tämän työjärjestyksen
11 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaan komitean ja työryhmien jäsenillä tai asiantuntijoilla ei saa olla mitään sellaista välitöntä
sidonnaisuutta lääketeollisuuteen, joka voisi vaikuttaa heidän puolueettomuuteensa ja riippumattomuuteensa, ja heidän on ennen
kutakin kokousta ilmoitettava kaikki erityiset seikat, joita voidaan esityslistalla olevien asioiden kannalta pitää heidän
riippumattomuutensa vaarantavina.
On todettava, että professori H. W. on vakuuttanut kunniansa kautta, ettei hänellä ole mitään välitöntä tai välillistä sidonnaisuutta
lääketeollisuuteen eikä kantaja ole kyseenalaistanut tätä toteamusta. Näin ollen on todettava, että tämä asiantuntija on noudattanut
työjärjestyksen 10 ja 11 artiklan mukaisia ilmoituksia koskevia vaatimuksia eikä hänen osaltaan ole ilmennyt mitään eturistiriitoja,
jotka voisivat vaikuttaa hänen puolueettomuuteensa.
Toiseksi kantaja väittää virheellisesti, että pelkästään se, että asiantuntija H. W. on jo laatinut asiantuntijalausunnon
kahdessa Ukrainia koskeneessa menettelyssä, merkitsisi sellaisenaan, että hän ei ole voinut puolueettomuusvaatimusta rikkomatta
toimia samassa ominaisuudessa hallinnollisessa menettelyssä, jossa riidanalainen päätös tehtiin.
Ainoa komitean työjärjestyksessä asetettu velvollisuus, jonka noudattamatta jättämisen perusteella professori H. W:n puolueettomuus
olisi voitu kyseenalaistaa, on vaatimus, joka koskee kaikkien lääketeollisuuden kanssa olevien eturistiriitojen välttämistä.
Kuten edellä 90 kohdassa korostetaan, sitä, että tällä asiantuntijalla ei ole mitään sellaista sidonnaisuutta, joka voisi
johtaa ristiriitaan hänen asiantuntijatehtävänsä kohteen kanssa, ei ole kuitenkaan mitenkään asetettu kyseenalaiseksi.
Puolueettomuusvaatimuksesta ei voida päätellä, että asiantuntijan kuulemiselle harvinaislääkkeeksi määrittelemisessä noudatettavassa
menettelyssä olisi oikeudellinen este yksinomaan siksi, että hän on jo antanut lausunnon samasta lääkkeestä toisessa menettelyssä
eli jossain unionin jäsenvaltiossa käydyssä kansallisessa menettelyssä.
Kolmanneksi kantaja pyrkii tuloksetta asettamaan kyseenalaiseksi professori H. W:n puolueettomuuden tältä osin useiden seikkojen
perusteella.
Jos ensinnäkin katsottaisiin, kuten kantaja väittää, että professori H. W:n esittämät huomautukset vastasivat lähes sanasta
sanaan Itävallan terveysministeriölle annettua aikaisempaa lausuntoa, tämä ei silti osoita, että professori H. W. olisi ollut
puolueellinen. Tämä voisi merkitä sitä, että professori H. W. katsoi, että kyseessä oli ainoa tieteellisesti hyväksyttävissä
oleva päätelmä Ukrainin osalta.
Vaikka kantaja toisin väittääkin, tämä asiantuntija ei ole jättänyt lausuntoa antaessaan ottamatta huomioon kantajan esittämiä
viimeaikaisia tutkimuksia. Riidanalaisen päätöksen liitteestä nimittäin ilmenee, että professori H. W. on ottanut huomioon
Aschhoffin vuonna 2003 ja Gansaugen vuonna 2007 tekemän tutkimuksen kaltaisia tutkimuksia, jotka on tehty sen jälkeen, kun
hän antoi Itävallan terveysministeriön pyynnöstä lausunnot kahdessa Ukrainia koskeneessa kansallisessa hallinnollisessa menettelyssä.
Lisäksi on myös hylättävä kantajan väite, jonka mukaan professori H. W:n puolueettomuus voidaan asettaa kyseenalaiseksi sen
vuoksi, että hän on ottanut tietoisesti huomioon ainoastaan Ukrainia koskevia kielteisiä julkaisuja. Vaikka professori H.
W. ei olekaan voimakkaammin tuonut esiin Ukrainia koskevia myönteisiä julkaisuja, hän on kuitenkin esittänyt riittävästi kielteisiä
seikkoja, joiden nojalla jo yksistään voitiin perustellusti antaa kielteinen lausunto tieteellisesti katsoen täysin objektiivisesti
siitä kysymyksestä, onko Ukrainista merkittävää etua.
Lisäksi väite, jonka mukaan professori H. W:n ohella myös professorit N. ja K. olisivat käsitelleet II vaiheen kliinisiä tutkimuksia
III vaiheen tutkimuksina, on hylättävä. Kuten edellä 53 kohdassa on korostettu, komissio on ainoastaan todennut II vaiheen
tutkimuksissa käytettyjen menetelmien epäselvyyden.
Lopuksi on todettava, että toisin kuin kantaja antaa ymmärtää, tietyissä tutkimuksissa olevia myönteisiä seikkoja, kuten ”kasvaimen
kapseloitumista” koskevaa ilmiötä, ei ole piilotettu, vaan ne on todellakin tuotu komitean tietoon, joten komitean jäsenet
ovat antaneet kielteisen lausuntonsa tietoisina kaikista kantajan esittämistä huomautuksista ja selityksistä.
Näin ollen kantaja ei ole osoittanut, että professori H. W:n antama lausunto olisi perustunut muihin kuin puhtaasti tieteellisiin
seikkoihin.
Edellä esitetyistä näkökohdista seuraa, että peruste, joka koskee professori H. W:n puutteellista pätevyyttä ja puolueellisuutta,
on hylättävä.
Kolmas peruste, joka koskee komission tekemiä ilmeisiä arviointivirheitä
–       Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että komitean lausunto on virheellinen.
Ensinnäkin kantaja korostaa, että Ukrainin vaikutusmekanismi on erilainen kuin luvan saaneilla lääkkeillä ja että jo tämän
vuoksi tämä lääke on määriteltävä harvinaislääkkeeksi. Se katsoo nimittäin, että Ukrainin vaikutus on valikoiva, koska se
ei vahingoita normaaleja soluja eikä siten heikennä potilaiden elämänlaatua. Se väittää, että toisin kuin perinteisissä hoidoissa,
Ukrainin antaminen lihakseen ei aiheuta kudoskuoliota. Se väittää lisäksi, että Ukrain pidentää potilaiden elinikää, ja korostaa
erityisesti, että yhdistettynä Gemcitabineen Ukrain pidentää potilaiden elinikää 120 päivällä.
Kantaja väittää, että Ukrainin antamisesta potilaille saadut kiinnostavat tulokset on esitetty sen harvinaislääkkeeksi määrittelemistä
koskevassa hakemuksessa ja että niitä tukevat neljä kliinistä tutkimusta sekä erittäin lupaavat prekliiniset tutkimukset.
Kliinisistä tutkimuksista kantaja korostaa, että niistä ilmenee, että Ukrainin tehokas vaikutus voidaan osoittaa yhtäältä
Gemcitabinen ja Ukrainin ja toisaalta Gemcitabinen ja Erlotinibin yhdistelmän välisen välillisen vertailun perusteella. Prekliinisistä
tutkimuksista kantaja toteaa, että vaikka farmakologiassa todetaan usein eroja hyvien prekliinisten tulosten ja heikkojen
kliinisten tulosten välillä, asia ei ollut näin Ukrainin osalta. Se katsoo näin ollen, että näiden seikkojen perusteella sen
olisi pitänyt saada Ukrain määritellyksi harvinaislääkkeeksi.
Toiseksi kantaja kiistää tältä osin metodologiset ongelmat, jotka asiantuntija H. W. ja asiantuntijat N. ja K. ovat maininneet
komitean esittämiin kysymyksiin antamissaan vastauksissa.
Zemskovin vuonna 2002 tekemän tutkimuksen osalta kantaja kiistää sen, että tilastollisia menetelmiä ei olisi tutkimuksessa
täsmennetty, ja toteaa, että tässä tutkimuksessa on mainittu Kaplan-Meierin eloonjäämiskäyrät ja sovellettu log-rank–testiä.
Aschhoffin vuonna 2003 tekemästä tutkimuksesta kantaja väittää, että siitä ilmenee selvästi, että tutkimukseen osallistui
elokuun 1997 ja joulukuun 2003 välisenä aikana 28 potilasta, joista 21:n osalta Gemcitabinella ei ollut vaikutusta ja 7 oli
kieltäytynyt kemoterapiasta, ja että tästä voidaan päätellä, että 28 potilaasta vähintään 21:n osalta sairaus oli pitkälle
edennyt ja että kaikki mahdolliset terapeuttiset keinot oli heidän osaltaan jo käytetty. Kantaja lisää, että kahden edellä
mainitun tutkimuksen osalta potilaiden vähäinen määrä selittyy sillä, että tutkimukseen osallistuneet kaksi klinikkaa eivät
olleet erikoistuneet haimasyövän hoitoon.
Gansaugen vuonna 2002 tekemästä tutkimuksesta kantaja väittää, että tässä tutkimuksessa käytetyt kriteerit, joiden perusteella
potilaiden sairauden astetta arvioitiin (staging-kriteerit), olivat Kansainvälisen syöpäunionin (UICC) kansainvälisesti tunnustamia
ja näin ollen täsmällisiä.
Gansaugen vuonna 2007 tekemän tutkimuksen osalta kantaja vetoaa siihen, että tähän julkaisuun sisältyi lisätietoja sellaisesta
liitännäishoidosta saatavasta edusta, jossa Gemcitabine ja Ukrain yhdistetään, ja siitä johtuvasta eloonjäämisajan huomattavasta
pidentymisestä.
Näin ollen kantaja katsoo, että komitean lausuntoa ei ole laadittu objektiivisesti. Se huomauttaa, että eräitä esitettyjä
tieteellisiä julkaisuja on tulkittu virheellisesti tai jopa jätetty huomioon ottamatta. Se väittää, että väite, jonka mukaan
”metodologiset sääntöjenvastaisuudet” ovat saattaneet vaikuttaa tutkimusten tuloksiin Ukrainin eduksi, on epätäsmällinen ja
perusteeton.
Komissio katsoo, että nyt käsiteltävä kanneperuste on hylättävä.
–       Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on muistutettava siitä, että komissiolla on katsottava olevan laaja harkintavalta aloilla, joilla sen on tehtävä teknisesti
ja/tai tieteellisesti monitahoisia arviointeja. Yhteisöjen tuomioistuinten tehtävänä on harjoittamansa valvonnan puitteissa
valvoa, että menettelysääntöjä on noudatettu, että komission huomioon ottamat tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, ettei
näitä tosiseikkoja ole arvioitu ilmeisen virheellisesti ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin (ks. edellä kohdassa 87
mainittu asia Industrias Químicas del Vallés v. komissio, 76 kohta; yhdistetyt asiat T-74/00, T-76/00, T-83/00–T-85/00, T-132/00,
T-137/00 ja T-141/00, Artegodan ym. v. komissio, tuomio 26.11.2002, Kok., s. II-4945, 201 kohta ja asia T-326/07, Cheminova
ym. v. komissio, tuomio 3.9.2009, 107 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Tämän jälkeen on korostettava, että asetuksen N:o 141/2000 5 artiklassa säädetylle menettelylle on ominaista, että komitean
suorittamalle objektiiviselle ja perusteelliselle tieteelliselle mahdollisten lääkkeiden tehokkuutta koskevalle arvioinnille
on annettu keskeinen asema. Koska komissiolla ei ole mahdollisuutta tehdä lääkkeen tehosta ja/tai haitallisuudesta tieteellisiä
arviointeja harvinaislääkkeeksi määrittelemisessä noudatettavassa menettelyssä, komitean pakollisen kuulemisen tarkoituksena
on antaa komissiolle tieteelliset arviointiperusteet, jotka ovat välttämättömiä, jotta se voi tietoisena kaikista asiaa koskevista
seikoista määritellä kansanterveyden korkean suojelun tason varmistamiseksi soveltuvat toimenpiteet (ks. vastaavasti edellä
111 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Artegodan ym. v. komissio, tuomion 198 kohta). Vaikka tämän komitean antama lausunto
ei sido komissiota, sillä on kuitenkin ratkaisevaa merkitystä. Kuten edellä 75 kohdassa on muistutettu, asetuksen N:o 141/2000
5 artiklan 8 kohdan perusteella sitä, että päätös ei olisi komitean lausunnon mukainen, on pidettävä poikkeuksellisena tilanteena.
Lopuksi riidanalaisen päätöksen 1 artiklasta ilmenee, että Ukrainin määritteleminen harvinaislääkkeeksi käyttöaihetta ”haimasyövän
hoito” varten evättiin syistä, jotka ilmenevät komitean muistiosta, joka on kyseisen päätöksen liitteenä. Täten on todettava,
että nyt käsiteltävässä asiassa komissio ei ole poikennut komitean lausunnosta, vaan on sitä vastoin hyväksynyt siinä esitetyt
päätelmät.
Unionin yleinen tuomioistuin on näin ollen sitä mieltä, että ilmeisen arviointivirheen valvonta on suoritettava kaikkien riidanalaisessa
päätöksessä olevien päätelmien, mukaan lukien niiden päätelmien, johon kyseisessä päätöksessä viitataan, jolloin tarkasteluun
otetaan mukaan myös sen liite, joka on sen erottamaton osa, perusteella.
Ilmeisen arviointivirheen valvonta edellyttää ensiksi riidanalaiseen päätökseen sisältyvien olennaisten seikkojen luettelemista.
Riidanalaisen päätöksen liitteen neljässä ensimmäisessä osassa komissio esittää, että kantaja on nojautunut neljään kliiniseen
tutkimukseen osoittaakseen Ukrainin terapeuttiset ominaisuudet: Zemskovin vuonna 2002, Gansaugen vuonna 2002, Aschhoffin vuonna
2003 ja Gansaugen vuonna 2007 tekemään tutkimukseen. Se toteaa kuitenkin, että näihin neljään tutkimukseen, joista haimasyöpää
koskevat kliiniset tiedot ovat peräisin, sisältyy metodologisia ja käytännön ongelmia, jotka heikentävät vakavasti niiden
käyttökelpoisuutta arvioitaessa päätelmien lääketieteellistä uskottavuutta ja erityisesti merkittävän edun olemassaoloa.
Komissio täsmentää tästä, että neljään edellä mainittuun tutkimukseen osallistui yhteensä 190 haimasyövästä kärsivää potilasta
ja että niissä todettiin huomattava vaikutus Ukrainilla hoidettujen potilaiden eloonjäämislukuihin. Komissio huomauttaa kuitenkin,
että kahdessa satunnaiseksi väitetyssä tutkimuksessa oli useita tasapainoon liittyviä ongelmia, mikä vaikeutti vakavasti niiden
tulosten tulkitsemisen selkeyttä, ja että täydellisten pöytäkirjojen ja kattavien tulosten puuttumisen vuoksi niitä ei voitu
arvioida objektiivisesti. Komissio on täsmentänyt tästä, että EMA oli pyytänyt kantajaa useita kertoja tuloksetta toimittamaan
sille nämä tutkimukset. Komissio on myös katsonut, että kahteen muuhunkin tutkimukseen liittyi useita metodologisia ongelmia.
Se on todennut, että neljässä tutkimuksessa mainittu keskimääräinen eloonjäämisaika vaihteli 8,1 kuukaudesta 33,8 kuukauteen.
Se on huomauttanut, että kantaja on myöntänyt nämä erot ja katsonut, että ne johtuivat ”kohderyhmissä ja käytetyissä annostuksissa
olleista eroista”. Komissio on puolestaan katsonut, että nämä erot saattoivat johtua pikemminkin eräistä mainituista metodologisista
virheistä kuin hoidon vaikutuksista. Se on myös korostanut, että eräässä viimeaikaisessa riippumattomassa tutkimuksessa (Ernst
ja Schmidt, vuonna 2005), joka koski Ukrainin mahdollista onkologista tehokkuutta ja joka on julkaistu eräässä julkaisussa
ja tutkittu vertaisarvioinnissa, todettiin, että useimpien Ukrainia koskeneiden tutkimusten menetelmät olivat laadultaan keskinkertaisia,
että eräät muut ongelmat haittasivat useiden kokeiden tulkintaa, useat varaumat estivät myönteisten päätelmien tekemisen ja
että oli pikaisesti tehtävä täsmällisiä ja riippumattomia tutkimuksia.
Komissio katsoi, että käytettävissä oleviin asiakirjoihin ei sisältynyt yhtään tällaista riippumatonta tutkimusta, ja korosti
tältä osin, että kun toiset tutkijat olivat yrittäneet tutkia Ukrainia II vaiheen kliinisissä kokeissa selvittääkseen sen
tehokkuuden useiden erilaisten syöpien hoidossa, he olivat ilmoittaneet, etteivät he olleet saaneet hankittua tätä lääkettä
(Farrugia ja Slevin, vuonna 2000).
Lisäksi komissio katsoi, että käytettävissä olevat todisteet eivät riittävästi tukeneet väitettä merkittävästä edusta verrattuna
muihin saatavilla oleviin hoitomenetelmiin, erityisesti saman sairaudentilan hoitoon tarkoitettuihin luvan saaneisiin lääkkeisiin
(Gemcitabine ja Erlotinib), ottaen huomioon ristiriitaiset prekliiniset todisteet, metodologiset ongelmat ja uusittavuuden
puuttuminen, jotka on mainittu erikoiskirjallisuudessa.
Julkaistujen tietojen uskottavuutta koskevien epäilyjen takia komissio on todennut pyytäneensä kantajaa toimittamaan sille
täydelliset alkuperäiset tutkimuspöytäkirjat ja tutkimusmuistiot voidakseen arvioida annettuja tietoja merkittävää etua koskevan
väitteen perustelujen kannalta. Se on todennut, että kantaja ei ole pystynyt toimittamaan sille näitä asiakirjoja ja että
kantaja on perustellut tätä sillä, että neljä kliinistä tutkimusta, joihin merkittävää etua koskevat väitteet perustuivat,
kuuluivat nämä tutkimukset tehneille tutkijoille. Komissio on täsmentänyt, että EMA oli ottanut yhteyttä neljään tutkijaan,
jotka olivat tehneet kyseiset kliiniset tutkimukset, ja pyytänyt heiltä tietoja menetelmistä ja tuloksista. Komissio on todennut,
että tri Gansaugen toimittamat tiedot eivät sisältäneet uusia seikkoja ja että Zemskovin tutkimuksen osalta ei saatu mitään
tietoja.
Lopuksi komissio on todennut, että kantaja on oikeutetusti korostanut sitä, että näiden tietojen antaminen ei ollut pakollista
harvinaislääkkeeksi määrittelemisen vaiheessa, mutta että oli vaikeaa hyväksyä merkittävää etua koskevaa väitettä yksinomaan
erikoiskirjallisuudessa julkaistujen tietojen perusteella, kun otetaan huomioon näissä artikkeleissa todetut useat metodologiset
ongelmat.
Riidanalaisen päätöksen liitteen viidennessä osassa komissio on todennut, että kantaja oli esittänyt asetuksen N:o 141/2000
5 artiklan 7 kohdan mukaisesti 6.9.2007 yksityiskohtaiset perustelut 25.6.2007 tehdylle valitukselle, joka koski komitean
31.5.2007 antamaa kielteistä lausuntoa. Sen jälkeen komissio on muistuttanut, että muutoksenhakuvaiheessa nimettiin kaksi
asiantuntijaa, professorit K. ja N., joiden tehtävänä oli vastata kolmeen kysymykseen. Ensimmäisellä kysymyksellä asiantuntijoilta
tiedusteltiin, olivatko he yhtä mieltä komitean lausunnon kanssa siitä, että käytettävissä olevat todisteet eivät riittäneet
osoittamaan, että Ukrainista oli merkittävää etua. Toisella kysymyksellä tiedusteltiin, yhtyivätkö asiantuntijat komitean
näkemykseen siitä, että neljässä tutkimuksessa, joihin kantaja on vedonnut, oli metodologisia ongelmia. Kolmas kysymys koski
sitä, selvennettiinkö yksityiskohtaisissa perusteluissa ensimmäisessä lausunnossa todettuja ongelmia.
Liitteen mukaan asiantuntijat ovat vastanneet myönteisesti kahteen ensimmäiseen kysymykseen. Kolmannen kysymyksen osalta he
ovat todenneet, ettei kantaja ole mitenkään selventänyt ensimmäisessä lausunnossa todettuja ongelmia.
Tämän jälkeen komissio on maininnut liitteessä kantajan väitteisiin annetut tyhjentävät vastaukset ja näin ollen ne syyt,
joiden vuoksi merkittävän edun olemassaoloa ei ollut osoitettu.
Näiden riidanalaisessa päätöksessä ja sen liitteessä, joka on sen erottamaton osa, esitettyjen seikkojen perusteella on toiseksi
arvioitava, onko kantajan esittämien väitteiden perusteella mahdollista osoittaa, että asiassa on tehty ilmeisiä arviointivirheitä.
Ensinnäkin on tarkasteltava kantajan väitettä, joka koskee Ukrainin ominaisuuksia. Se väittää, että toisin kuin haimasyövän
hoitoon tarkoitettujen luvan jo saaneiden lääkkeiden, Ukrainin vaikutus on valikoiva, koska se ei aiheuta terveiden solujen
tuhoutumista ja vaikuttaa vain syöpäsoluihin, sillä ei ole merkittäviä sivuvaikutuksia ja se pidentää potilaiden eliniänodotetta.
Vaikka tällaisista ominaisuuksista voikin olla asetuksen N:o 141/2000 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua merkittävää
etua haimasyövästä kärsiville henkilöille verrattuna luvan saaneiden lääkkeiden ominaisuuksiin, on kuitenkin todettava, että
nyt käsiteltävässä asiassa on asetettu kyseenalaiseksi juuri niiden tutkimusten, joihin nämä päätelmät perustuvat, tieteelliset
menetelmät sellaisenaan.
Tämän vuoksi on tutkittava, voidaanko kantajan esittämien väitteiden nojalla asettaa kyseenalaiseksi arvostelu, jota asiantuntijat
ja komissio ovat esittäneet niiden eri tutkimusten osalta, joihin kantaja on vedonnut hakemuksensa tueksi.
Ensinnäkin kantaja riitauttaa asiantuntija K:n muutoksenhakuvaiheessa esittämät toteamukset, joiden mukaan Zemskovin vuonna
2002 ja Aschhoffin vuonna 2003 tekemälle tutkimukselle on tunnusomaista se, että ne koskevat vähäistä määrää potilaita hyvin
pitkän ajanjakson aikana. Kantaja kuitenkin väittää ainoastaan, että potilaiden vähäinen määrä selittyy sillä, että tutkimuksissa
mukana olleet kaksi klinikkaa eivät ole erikoistuneet haimasyövän hoitoon. Tällaisen selityksen perusteella ei voida mitenkään
osoittaa, että asiassa olisi tältä osin tehty ilmeisiä arviointivirheitä.
Toiseksi on määritettävä, onko niin, kuten kantaja väittää, että tutkimuksissa, joihin kantaja on vedonnut, ei ole niihin
vaikuttavia metodologisia ongelmia.
Aluksi Zemskovin vuonna 2002 tekemän tutkimuksen osalta kantaja kiistää sen, että tilastollisia menetelmiä ei olisi tutkimuksessa
täsmennetty, ja toteaa, että tässä tutkimuksessa mainitaan Kaplan-Meierin eloonjäämiskäyrät ja sovelletaan log-rank-testiä.
Vaikka onkin todettava, että edellä mainitut kaksi tilastollista menetelmää sisältyvät kyllä Zemskovin tutkimukseen, huomattakoon
kuitenkin, että komission väite tilastollisten menetelmien puuttumisesta koskee näitä menetelmiä edeltävää vaihetta. Komissio
on nimittäin katsonut oikeutetusti, että jotta tutkimukseen osallistuneiden eloonjäämiskäyriä voitaisiin arvioida, tutkimuksessa
olisi pitänyt ilmoittaa tapa, jolla osallistujien ryhmät oli muodostettu, ja eri ryhmiin kuuluvia osallistujia koskevat kriteerit
(ikä, sukupuoli jne.). Komissio on kuitenkin todennut kantajan sitä kiistämättä, että tähän tutkimukseen ei sisälly mitään
tällaisia tietoja.
Gansaugen vuonna 2002 tekemän tutkimuksen osalta kantaja väittää tuloksetta, että tässä tutkimuksessa käytetyt sairauden astetta
(”staging”) koskevat kriteerit olivat UICC:n tunnustamia. Kuten Zemskovin vuonna 2002 tekemän tutkimuksen osalta on todettu,
komissio on korostanut, että tämän tutkimuksen osalta todettu metodologinen ongelma koskee sen alkuvaihetta. Se on todennut,
että tutkimuksessa käytetyt mukaanottamisperusteet ovat epätarkkoja, koska kriteereitä, joiden perusteella potilaiden sairauden
astetta arvioitiin (staging), ei ollut määritelty ennen tutkimukseen mukaanottamista, eikä myöskään sitä ollut täsmennetty,
oliko kaikille potilaille suoritettu tähystys. Komissio on korostanut, että näillä tiedoilla saattoi olla merkitystä potilaan
eloonjäämisen kannalta riippumatta annetusta hoidosta.
Kantaja on ainoastaan todennut, että nämä kriteerit olivat UICC:n tunnustamia, eikä ole esittänyt mitään väitettä, jolla pyrittäisiin
kyseenalaistamaan edellä esitetty toteamus. Tässä tilanteessa on katsottava, että komissio katsoi ilmeistä arviointivirhettä
tekemättä, että Gansaugen vuonna 2002 tekemään tutkimukseen sisältyneet Ukrainia koskevat päätelmät olivat kyseenalaisia eikä
niiden perusteella voitu osoittaa, että Ukrainista olisi merkittävää etua haimasyövästä kärsiville potilaille.
Lisäksi Aschhoffin vuonna 2003 tekemästä tutkimuksesta komissio on todennut, että kyseessä oli jälkikäteen tehty tutkimus
ja että mukaanottamis- ja jakamisperusteita ei ollut ilmoitettu, joten vääristymää eli tuloksia vääristävää metodologista
virhettä ei voitu sulkea pois. Kantajan päättely, jonka mukaan tutkimuksesta ilmenisi selvästi, että siihen osallistui elokuun
1997 ja joulukuun 2003 välisenä aikana 28 potilasta, joista 21:n osalta Gemcitabinella ei ollut vaikutusta ja 7 oli kieltäytynyt
kemoterapiasta, ja että tästä voidaan päätellä, että 28 potilaasta vähintään 21:n osalta sairaus oli pitkälle edennyt ja että
kaikki mahdolliset terapeuttiset keinot oli heidän osaltaan jo käytetty, ei riitä asettamaan kyseenalaiseksi komission tämän
tutkimuksen osalta esittämiä perusteltuja varauksia.
Lopuksi Gansaugen vuonna 2007 tekemän tutkimuksen osalta, joka koski liitännäishoitoa, jossa Gemcitabinea ja Ukrainia käytetään
yhdessä, on muistutettava, että komissio on katsonut, että sen perusteella Ukrainin vaikutusta ei voida erottaa Gemcitabinen
vaikutuksesta eikä todeta, olisiko hoito yleisesti tehokas. Komissio on nimittäin huomauttanut, että tutkimuksessa ei ollut
mukana ”lumeryhmää”, joka on tavallisesti välttämätön silloin kun liitännäishoitoon ei ole olemassa luvan saanutta lääkettä,
joten vertailu tehtiin aikaisempien tietojen perusteella. Komissio on täsmentänyt, että kaikilla tutkimukseen osallistuneilla
potilailla oli terveet resektiomarginaalit kirurgisen toimenpiteen yhteydessä ja että he muodostivat näin ollen tarkasti esikarsitun
ryhmän, jolla oli paras ennuste. Kiistämättä komission huomautuksia kantaja ainoastaan korostaa, että tähän julkaisuun sisältyi
lisätietoja sellaisesta liitännäishoidosta saatavasta edusta, jossa Gemcitabinea ja Ukrainia käytetään yhdessä, ja siitä johtuvasta
eloonjäämisajan huomattavasta pidentymisestä. Tällaiset päätelmät eivät mitenkään osoita, että komissio olisi tehnyt minkäänlaista
arviointivirhettä.
Toiseksi kantajan väite, jonka mukaan Ukrainin vaikutusmekanismi on erilainen kuin luvan saaneilla lääkkeillä ja yksin tämä
peruste on riittävä syy katsoa, että Ukrainista on merkittävää etua, on hylättävä. Kuten edellä on todettu ensimmäisen kanneperusteen
tarkastelun yhteydessä, Ukrainista olevan merkittävän edun osoittaminen ei voi perustua yksin tämän lääkkeen vaikutusmekanismiin
vaan edellyttää lääkkeen vertaamista jo luvan saaneisiin lääkkeisiin. Pelkästään se, että lääkkeen vaikutusmekanismi on erilainen
kuin toisella jo luvan saaneella lääkkeellä, ei merkitse sellaisenaan, että ensimmäisestä lääkkeestä olisi merkittävää etua
siitä sairaudentilasta, jonka hoitoon nämä kaksi lääkettä on tarkoitettu, kärsiville. Jos ensimmäisen lääkkeen käytöstä saadut
tulokset eivät eroa toisen lääkkeen käytön tuloksista, sillä ei ole merkitystä, että näillä kahdella lääkkeellä päästään pääasiallisesti
samaan tulokseen erilaisilla vaikutusmekanismeilla, eikä tällaisessa tilanteessa ole kysymys ensimmäisen lääkkeen käytöstä
saatavasta merkittävästä edusta.
Lisäksi kantaja on turhaan toistanut siltä osin kuin kyse on komitean huomautuksista, jotka tämä esitti muutoksenhakuvaiheessa
loppuvaatimuksinaan, toteamuksensa, jonka mukaan Ukrainista on ominaisuuksiensa vuoksi merkittävää etua. On nimittäin korostettava,
että sekä alkuperäisessä menettelyssä ja muutoksenhakuvaiheessa kuultavina olleet asiantuntijat että komitean jäsenet ovat
todenneet niissä neljässä tutkimuksessa, joihin kantaja on vedonnut, olleen vakavia metodologisia ongelmia. Näiden metodologisten
ongelmien vuoksi komissio on katsonut, että se ei voi antaa näiden tutkimusten tuloksille objektiivista tieteellistä arvoa.
Näin ollen pelkästään toistamalla näiden tutkimusten tulokset kantaja ei ole mitenkään osoittanut, että komissio olisi tehnyt
ilmeisen arviointivirheen.
Tältä osin on myös hylättävä väitteet, jotka kantaja on esittänyt riidanalaisessa päätöksessä olevien lääkkeen toksisuutta
koskevien toteamusten osalta. Komissio on nimittäin nojautunut Panzerin vuonna 2000 tekemään tutkimukseen esittäessään Ukrainin
ainesosien valikoivaksi väitettyä sytotoksisuutta koskevia varauksia. Kuten edellä 56 kohdassa on korostettu, näin monitahoisella
tieteellisellä alalla komissiolla on yhtäältä laaja harkintavalta tämänkaltaisen ongelman osalta. Toisaalta pelkästään se,
että tämän tutkimuksen päätelmiä ei ole vahvistettu muissa tutkimuksissa, ei sellaisenaan osoita, että komissio olisi tehnyt
ilmeisen arviointivirheen.
Kaiken edellä esitetyn perusteella ilmeisiä arviointivirheitä koskeva peruste on hylättävä.
Koska kantaja on hävinnyt asian kaikkien kumoamisperusteidensa osalta, käsiteltävä kanne on hylättävä.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut
komission vaatimusten mukaisesti.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
Now Pharm AG velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Vilaras
Prek
Ciucă
Julistettiin Luxemburgissa 9 päivänä syyskuuta 2010.
Allekirjoitukset
Sisällys
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asian tausta
Asian käsittelyn vaiheet ja asianosaisten vaatimukset
Oikeudellinen arviointi
Vaatimus, jonka mukaan on määrättävä, että komissio tekee uuden päätöksen kantajan 6.2.2007 tekemästä hakemuksesta ottaen
huomioon unionin yleisen tuomioistuimen esittämät oikeudelliset näkökohdat
Kumoamista koskeva vaatimus
Ensimmäinen peruste, joka koskee asetuksen N:o 141/2000 3 artiklan 1 kohdan rikkomista
– Asianosaisten lausumat
– Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Professori H. W:n puutteellista pätevyyttä ja puolueellisuutta koskeva toinen peruste
– Asianosaisten lausumat
– Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kolmas peruste, joka koskee komission tekemiä ilmeisiä arviointivirheitä
– Asianosaisten lausumat
– Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Oikeudenkäyntikulut
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.