CELEX: 61982CJ0342
Tjenestemænd
invaliditet
opofrende handling i offentlig interesse

1 Ved staevning , indgivet til Domstolens justitskontor den 24 . december 1982 , har Hartog Cohen , forhenvaerende tjenestemand ved Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber , anlagt sag , hvorunder han i det vaesentlige har paastaaet annullation af invaliditetsudvalgets afgoerelse af 27 . november 1981 og af Kommissionens afgoerelse af 11 . december 1981 , hvorved den afviste at yde sagsoegeren invalidepension i henhold til tjenestemandsvedtaegtens artikel 78 , stk . 2 , men tildelte ham en invalidepension i henhold til samme artikels stk . 3 .
2 I henhold til vedtaegtens artikel 78 , stk . 1 , er tjenestemaend , der er ramt af vedvarende invaliditet , som anses for fuldstaendig , berettiget til invalidepension , og artiklens stk . 2 og 3 er saalydende :
»Naar invaliditeten skyldes en ulykke under udoevelsen eller i forbindelse med udoevelsen af tjenesten , erhvervssygdom eller en opofrende handling i offentlig interesse eller , at tjenestemanden har sat sit liv paa spil for at redde menneskeliv , udgoer invalidepensionen 70 % af tjenestemandens grundloen .
§ OMMISSIONEN                                                        § LO :  § 3839                                                                      § LU :   Naar invaliditeten har andre aarsager , svarer invalidepensionen til den alderspension , som tjenestemanden ville vaere berettiget til ved det fyldte 65 . aar , hvis han var forblevet i tjenesten indtil denne alder.«
3 Det fremgaar af sagen , at sagsoegeren , der er nederlandsk statsborger og foedt den 17 . december 1917 , blev ansat som tjenestemand ved Kommissionen pr . 1 . juni 1970 , og at han senest gjorde tjeneste i en stilling i loenklasse LA 4 i generaldirektoratet for personale og administration .
4 Den 27 . november 1981 fastslog et invaliditetsudvalg , der var nedsat paa Kommissionens foranledning , at sagsoegeren var ramt »af vedvarende invaliditet , som anses for fuldstaendig , og medfoerer , at hans tjeneste ved Kommissionen af samme aarsag maa bringes til ophoer« . Endvidere udtalte invaliditetsudvalget , at sagsoegerens invaliditet »ikke skyldes en ulykke under udoevelsen af tjenesten , erhvervssygdom eller en opofrende handling i offentlig interesse eller , at han har sat sit liv paa spil for at redde menneskeliv« .
5 Under henvisning til invaliditetsudvalgets konklusioner besluttede Kommissionen den 11 . december 1981 at tildele sagsoegeren en invalidepension beregnet i henhold til vedtaegtens artikel 78 , stk . 3 .
6 Den 10 . marts 1982 indbragte sagsoegeren i henhold til vedtaegtens artikel 90 , stk . 2 , en klage over invaliditetsudvalgets og Kommissionens afgoerelser af henholdsvis 27 . november og 11 . december 1981 . Sagsoegeren gjorde i klagen gaeldende , at hans nuvaerende invaliditet er den direkte foelge af hans virksomhed i den nederlandske modstandsbevaegelse under anden verdenskrig , dvs . en opofrende handling i offentlig interesse , der berettiger ham til en invalidepension beregnet i henhold til vedtaegtens artikel 78 , stk . 2 .
7 Ved skrivelse af 5 . oktober 1982 afviste Kommissionen udtrykkeligt sagsoegerens klage . Kommissionen anfoerte i skrivelsen , at det i klagen rejste hoved § 1983_SAG342/82                                             § LO :  § 3840                                                                      § LU :   spoergsmaal var , om retten til pension i henhold til vedtaegtens artikel 78 , stk . 2 , forudsatte , at den opofrende handling havde fundet sted , mens den paagaeldende var ansat ved Faellesskaberne . Efter at Kommissionen havde besvaret dette spoergsmaal bekraeftende , fastslog den , at der herefter ikke var grund til atter at forelaegge sagen for invaliditetsudvalget med henblik paa en ny vurdering .
8 Sagsoegeren anlagde herefter naervaerende sag , hvorunder han principalt har paastaaet annullation af invaliditetsudvalgets og Kommissionens afgoerelser af henholdsvis 27 . november og 11 . december 1981 , samt at Kommissionen tilpligtes med tilbagevirkende kraft fra 1 . januar 1982 at betale invalidepension efter den i vedtaegtens artikel 78 , stk . 2 , omhandlede sats . Subsidiaert har sagsoegeren paastaaet , dels , at det statueres , at den naevnte bestemmelse ogsaa finder anvendelse i tilfaelde , hvor en opofrende handling i offentlig interesse ligger forud for ansaettelsen ved Faellesskaberne , dels , at der anordnes nedsaettelse af et nyt invaliditetsudvalg . Endelig har sagsoegeren mere subsidiaert paastaaet , at der , forinden sagen paadoemmes , ved Domstolens foranstaltning foretages den fornoedne bevisfoerelse for at fastslaa , hvorvidt invaliditetsudvalget har undersoegt spoergsmaalet om aarsagsforbindelsen mellem sagsoegerens invaliditet og hans virksomhed i den nederlandske modstandsbevaegelse under anden verdenskrig .
9 Til stoette for sine paastande har sagsoegeren anfoert , at de omtvistede afgoerelser ikke er tilstraekkeligt begrundet , og at de er behaeftet med dels faktisk , dels retlig vildfarelse . Sagsoegeren har isaer anfoert , at det ikke fremgaar af invaliditetsudvalgets afgoerelse , at det tog stilling til spoergsmaalet om aarsagsforbindelsen mellem den paagaeldende opofrende handling og sagsoegerens invaliditet .
10 Det bemaerkes , at der ved afgoerelsen af sagen foerst maa tages stilling til det forudgaaende spoergsmaal , som Kommissionen har rejst i sit svar paa sagsoegerens klage , og som vedroerer fortolkningen af vedtaegtens artikel 78 , stk . 2 . Saafremt det maa antages , at den opofrende handling skal vaere foretaget efter tjenestemandens ansaettelse ved Faellesskaberne for at stifte ret til en pension i henhold til den naevnte bestemmelse , vil sagsoegerens soegsmaal under alle omstaendigheder vaere uden grundlag .
§ OMMISSIONEN                                                        § LO :  § 3841                                                                      § LU :    11 Sagsoegeren har i saa henseende anfoert , at det ikke fremgaar af ordlyden af vedtaegtens artikel 78 , stk . 2 , at den opofrende handling skal have fundet sted , mens tjenestemanden var ansat ved Faellesskaberne , og han har anfoert , at en saadan indskraenkende fortolkning maa afvises . Dels _ har sagsoegeren anfoert _ er bestemmelsens ordlyd klar , hvorfor den ikke kan underkastes en fortolkning , dels praeciserer bestemmelsen , for saa vidt angaar en ulykke , at denne skal have fundet sted under udoevelsen eller i forbindelse med udoevelsen af tjenesten . Dér hvor lovgiveren har oensket at begraense bestemmelsens anvendelsesomraade , er dette efter sagsoegerens opfattelse saaledes gjort udtrykkeligt , hvilket imidlertid ikke er tilfaeldet , for saa vidt angaar den opofrende handling . Efter sagsoegerens opfattelse vil en indskraenkende fortolkning i oevrigt stride mod bestemmelsens aand og vaere urimelig ; der er tale om at beloenne en handlemaade , der er udtryk for fornemme menneskelige egenskaber , som ikke kan bedoemmes som mere eller mindre fortjenstfuld , alt efter hvornaar de blev lagt for dagen . Endelig viste de skadelige virkninger af den paagaeldende handling sig , mens sagsoegeren var ansat ved Faellesskaberne .
12 Det bemaerkes , at indtil den 1 . juli 1972 sondrede vedtaegten ikke mellem de forskellige omstaendigheder , der havde foert til at en tjenestemand var blevet fuldstaendigt invalid . Indtil det naevnte tidspunkt blev invalidepensionen ydet efter én sats , svarende til alderspension efter den hoejeste sats . Foerst ved Raadets forordning nr . 1473/72 af 30 . juni 1972 om aendring af vedtaegten for tjenestemaend i De europaeiske Faellesskaber ( EFT 1972 III , s . 672 ) blev denne sats i de normale tilfaelde nedsat , saaledes at den svarede til den alderspension , som tjenestemanden ville vaere berettiget til ved det fyldte 65 . aar , hvis han var forblevet i tjenesten indtil denne alder , idet maksimumssatsen alene skulle finde anvendelse i undtagelsestilfaelde , hvor invaliditeten skyldes saerlige omstaendigheder .
13 Vedtaegtens artikel 78 , stk . 2 , maa derfor anses som en undtagelsesbestemmelse , hvilket maa tilskynde til forsigtighed , for saa vidt angaar en udvidende fortolkning . Det er herefter ikke muligt at give sagsoegeren medhold i det synspunkt , at det rejste fortolkningsspoergsmaal lader sig besvare ved en henvisning til , at den omhandlede bestemmelse ikke angiver det tidsrum , hvorunder den opofrende handling skal have fundet sted .
14 For saa vidt som sagsoegeren har argumenteret ud fra en modsaetningsslutning fra bestemmelsen om arbejdsulykker , kan der heller ikke gives ham medhold heri . Ifoelge den omhandlede bestemmelse skal ulykken ganske vist vaere § 1983_SAG342/82                                             § LO :  § 3842                                                                      § LU :   indtruffet under udoevelsen af eller i forbindelse med tjenestemandens udoevelse af tjenesten , men denne praecisering har alene til formaal at undtage ulykker , der sker i privatlivet .
15 Den omtvistede bestemmelse skal herefter betragtes i sammenhaeng med de oevrige vedtaegtsbestemmelser , herunder de med aendringen af 1972 forfulgte maal .
16 Det maa i denne forbindelse beklages , at betragtningerne til den ovenfor naevnte forordning nr . 1473/72 ikke giver naermere oplysninger vedroerende de saerlige begrundelser for de enkelte gennemfoerte aendringer , men blot indeholder en almindelig henvisning til de opnaaede erfaringer . Under den mundtlige forhandling udtalte Kommissionen imidlertid , uden at blive modsagt af sagsoegeren , at aendringen af bestemmelserne om invalidepension havde til formaal at forhindre uretmaessige ydelser .
17 Det er i overensstemmelse med dette formaal at fortolke de nye bestemmelser saaledes , at begivenheder , der udelukkende har fundet sted forud for tjenestemandens ansaettelse , falder uden for stk . 2 . En saadan fortolkning er dernaest ikke i strid med Faellesskabernes interesse i at undgaa , at tjenestemaendene afholder sig fra at udfoere saadanne handlinger af frygt for de oekonomiske foelger for dem selv og for deres familie .
18 Der kan heller ikke gives sagsoegeren medhold i det argument , hvorefter denne fortolkning er urimelig over for den tjenestemand , der har udfoert en saadan handling , foer han blev ansat . Erstatning for invaliditet , der skyldes handlinger udfoert i offentlig interesse , herunder i krigstid , ydes i almindelighed i henhold til medlemsstaternes lovgivning . Det fremgaar af akterne i den foreliggende sag , at de nederlandske myndigheder har antaget , at sagsoegerens invaliditet har aarsagsforbindelse med hans virksomhed i den nederlandske modstandsbevaegelse , samt at de paa dette grundlag rent faktisk har tildelt ham en saerpension . Det kan vanskeligt begrundes , at han alene ved at vaere indtraadt i Faellesskabernes tjeneste 25 aar efter den omhandlede virksomhed skulle faa ret til en ydelse i tillaeg til den godtgoerelse , han har modtaget i henhold til national lovgivning .
§ OMMISSIONEN                                                        § LO :  § 3843                                                                      § LU :    19 Det foelger af det anfoerte , at vedtaegtens artikel 78 , stk . 2 , skal fortolkes saaledes , at den ikke hjemler ret til den forhoejede invalidepension til en tjenestemand , der som sagsoegeren er ramt af en vedvarende og fuldstaendig invaliditet , der skyldes en opofrende handling i offentlig interesse , men ligger forud for ansaettelsen ved Faellesskaberne .
20 Sagsoegte 342/82maa herefter frifindes , uden at der er anledning til at tage stilling til sagsoegerens andre soegsmaalsgrunde .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 Ifoelge procesreglementets artikel 69 , stk . 2 , doemmes den part , der taber sagen , til at afholde sagens omkostninger . I henhold til procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne dog selv de udgifter , de har afholdt i sager anlagt af de ansatte ved Faellesskaberne .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( anden afdeling )
1 . Sagsoegte frifindes .
2 . Hver part baerer sine omkostninger .