CELEX: 62007TJ0334
Taimekaitsevahendid
Toimeaine diklorofoss
Direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse kandmata jätmine
Hindamismenetlus
Euroopa Toiduohutusameti teadusliku töörühma arvamus
Õigusvastasuse väide
Määruse (EÜ) nrº1490/2002 artikkel 20
Hindamismenetluse käigus uute uuringute ja andmete esitamine
Määruse (EÜ) nrº451/2000 artikkel 8
Määruse (EÜ) nrº178/2002 artikli 28 lõige 1
Õiguskindlus
Proportsionaalsus
Võrdne kohtlemine
Hea halduse põhimõte
Kaitseõigused
Subsidiaarsuse põhimõte
EÜ artikli 95 lõige 3, direktiivi 91/414 artikli 4 lõige 1 ja artikli 5 lõige 1

Õiguslik raamistik
Direktiiv 91/414/EMÜ
Nõukogu 15. juuli 1991. aasta direktiiv 91/414/EMÜ taimekaitsevahendite turuleviimise kohta (
EÜT L 230, lk 1
; ELT eriväljaanne 03/11, lk 332) kehtestab ühenduse korra taimekaitsevahendite turuleviimiseks loa andmise ja loa andmisest keeldumise kohta.
Direktiivi 91/414 artikli 4 lõige 1 sätestab, et „[l]iikmesriigid tagavad, et taimekaitsevahendi jaoks antakse luba üksnes juhul, kui […] selle toimeained on loetletud I lisas”.
Direktiivi 91/414 artikkel 5 täpsustab toimeinete I lisasse kandmise tingimusi:
„1.   Pidades silmas olemasolevaid teaduslikke ja tehnilist teadmisi, kantakse toimeaine I lisasse esialgu kuni kümneks aastaks, kui võib eeldada, et kõnealust toimeainet sisaldavad taimekaitsevahendid vastavad järgmistele tingimustele:
a)
jäägid, mis tulenevad taimekaitsevahendite kasutamisest vastavalt heale taimekaitsetavale, ei mõju kahjulikult inimeste ega loomade tervisele ega põhjaveele ega mõju ebasoodsalt keskkonnale, ning kui kõnealused jäägid on toksikoloogiliselt või keskkondlikult olulised, saab neid mõõta üldiselt kasutatavate meetoditega;
b)
nende kasutamine vastavalt heale taimekaitsetavale ei mõju kahjulikult inimeste ega loomade tervisele ega ebasoodsalt keskkonnale, nagu on sätestatud artikli 4 lõike 1 punkti b alapunktides iv ja v.
[…]”.
Direktiivi 91/414 artikli 6 lõige 1 sätestab:
„Toimeaine kandmine I lisasse otsustatakse artiklis 19 sätestatud korras.
Kõnealuses korras otsustatakse ka järgmised küsimused:
—
lisasse kandmise tingimused,
[…]”.
Teatud tingimustel võidakse direktiivi 91/414 I lisasse kandmata jäetud toimeainetele kohaldada erandlikku üleminekukorda. Direktiivi 91/414 artikli 8 lõike 2 kohaselt võib liikmesriik lubada 12 aasta jooksul pärast direktiivi 91/414 teatavakstegemist viia turule taimekaitsevahendid, mis sisaldavad I lisas loetlemata toimeaineid, mis on juba turul olnud kaks aastat pärast käesoleva direktiivi 91/414 teatavakstegemise kuupäeva ehk pärast 25. juulit 1993. Euroopa Ühenduste Komisjon alustab tööprogrammi kõnealuste toimeainete järkjärguliseks kontrollimiseks. Seejärel otsustatakse nimetatud toimeaine direktiivi 91/414 I lisasse kandmine või kandmata jätmine. Liikmesriigid tagavad lubade asjakohase andmise, tühistamise või muutmise.
Komisjoni 12. augusti 2005. aasta määruse (EÜ) nr 1335/2005 (millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2076/2002 ja otsuseid 2002/928/EÜ, 2004/129/EÜ, 2004/140/EÜ, 2004/247/EÜ ja 2005/303/EÜ seoses nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ artikli 8 lõikes 2 osutatud ajavahemikuga ja teatavate kõnealuse direktiivi I lisasse kandmata ainete jätkuva kasutamisega (
ELT L 211, lk 6
)) artikkel 1 pikendas seda 12-aastast tähtaega toimeainetele, mida hinnati teise etapi raames kooskõlas komisjoni . aasta määrusega (EÜ) nr 451/2000 (millega nähakse ette nõukogu direktiivi 91/414 artikli 8 lõikes 2 osutatud tööprogrammi teise ja kolmanda etapi üksikasjalikud rakenduseeskirjad (
EÜT L 55, lk 25
; ELT eriväljaanne 03/28, lk 292)).
Määrus nr 451/2000
Määrus nr 451/2000, mida on muudetud komisjoni 14. augusti 2002. aasta määrusega (EÜ) nr 1490/2002 (millega nähakse ette nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ artikli 8 lõikes 2 osutatud tööprogrammi kolmanda etapi täiendavad üksikasjalikud rakenduseeskirjad ning muudetakse määrust (EÜ) nr 451/2000 (
EÜT L 224, lk 23
; ELT eriväljaanne 03/36, lk 524)), näeb ette mitme toimeaine hindamise korra nende võimalikuks kandmiseks direktiivi 91/414 I lisasse. Need toimeained hõlmavad diklorofossi.
Määrusega nr 451/2000 ette nähtud menetlus algab määruse artikli 4 lõikes 1 sätestatud huvitatud isiku teatega, mille peab diklorofossi puhul esitama hiljemalt 31. augustiks 2000 määruse I lisas nimetatud referentliikmesriigile ehk Itaalia Vabariigile tootja, kes taotleb kande tegemist direktiivi 91/414 I lisasse.
Määruse nr 451/2000 artikli 6 lõike 1 kohaselt peab iga teataja esitama referentliikmesriigile koondtoimiku ja täieliku toimiku, mille määratlevad sama määruse artikli 6 lõiked 2 ja 3.
Nende toimikute ja toimeainete hindamist mõjutada võiva muu asjaomase teabe esitamise tähtaeg on 30. aprill 2002 tulenevalt määruse nr 451/2000 artikli 5 lõike 4 punktidest c ja d, koosmõjus komisjoni . aasta määruse (EÜ) nr 703/2001 (milles sätestatakse taimekaitsevahendite toimeained, mida kontrollitakse nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ artikli 8 lõikes 2 osutatud tööprogrammi teises etapis, ning vaadatakse läbi kõnealuste ainete puhul referentideks määratud liikmesriikide loetelu (
EÜT L 98, lk 6
; ELT eriväljaanne 03/32, lk 77)) artikliga 2.
Määruse nr 451/2000 artikli 7 lõike 1 kohaselt peab referentliikmesriik hiljemalt kuue kuu jooksul pärast kõikide toimeainet käsitlevate toimikute saamist andma komisjonile aru toimikute täielikkuse kohta. Kui toimeaine toimikut võib pidada täielikuks, asub referentliikmesriik seda toimikut hindama.
Toimeainete hindamise etappi reguleerib määruse nr 451/2000 artikkel 8, mida on muudetud määruse nr 1490/2002 artikliga 20.
Määruse nr 451/2000 artikli 8 lõige 1 sätestab:
„Referentliikmesriik hindab üksnes neid toimeaineid, mille kohta esitatud toimikutest vähemalt üks on […] täielikuks tunnistatud, ning esitab aruande üksnes nende kohta. […] Referentliikmesriik saadab toimiku hindamisaruande projekti Euroopa Toiduohutusametile […] võimalikult kiiresti ja hiljemalt 12 kuud pärast toimiku täielikuks tunnistamist.
Samal ajal esitab referentliikmesriik komisjonile soovituse kas:
—
kanda toimeaine direktiivi [91/414] I lisasse, esitades kandmise tingimused, või
—
jätta toimeaine direktiivi [91/414] I lisasse kandmata, esitades kandmata jätmise põhjused.
[…]”.
Määruse nr 451/2000 muudetud artikli 8 lõike 2 kohaselt ei ole hindamise selles etapis „uute uuringute esitamine [põhimõtteliselt] lubatud”, kuid „[r]eferentliikmesriik võib nõuda, et teatajad esitaksid toimiku selgitamiseks vajalikud täiendavad andmed” ja „määrab […] tähtaja, mille jooksul tuleks [see] teave esitada”.
Kooskõlas määruse nr 451/2000 artikli 8 lõike 5 esimese lõiguga „[Euroopa Toiduohutusamet] edastab referentliikmesriigi hindamisaruande projekti liikmesriikidele ja võib korraldada konsultatsiooni ekspertide, sealhulgas referentliikmesriigi ekspertidega”. Määruse nr 451/2000 muudetud artikli 8 lõike 5 teine lõik täpsustab:
„Ilma et see piiraks direktiivi [91/414] artikli 7 kohaldamist, ei ole uute uuringute esitamine lubatud. Referentliikmesriik võib [Euroopa Toiduohutusameti] nõusolekul nõuda, et teatajad esitaksid ettenähtud ajavahemike jooksul täiendavaid andmeid, mida referentliikmesriik või [Euroopa Toiduohutusamet] peab toimiku selgitamiseks vajalikuks.”
Määruse nr 451/2000 artikli 8 lõige 7 sätestab:
„[Euroopa Toiduohutusamet] hindab referentliikmesriigi hindamisaruande projekti ning esitab komisjonile hiljemalt aasta pärast referentliikmesriigi hindamisaruande projekti saamist oma arvamuse selle kohta, kas toimeaine vastab eeldatavalt direktiivis [91/414] sätestatud ohutusnõuetele. Vajaduse korral esitab [Euroopa Toiduohutusamet] oma arvamuse väidetavalt ohutusnõuetele vastavate olemasolevate valikute kohta.[…]”
Määruse nr 451/2000 artikli 8 lõige 8 sätestab:
„Hiljemalt kuus kuud pärast lõikes 7 osutatud [Euroopa Toiduohutusameti] arvamuse saamist esitab komisjon aruandeprojekti. [K]omisjon [esitab] komiteele:
a)
direktiivi eelnõu toimeaine kandmiseks direktiivi [91/414] I lisasse, sätestades vajaduse korral kandmise tingimused, kaasa arvatud tähtaja;
b)
liikmesriikidele adresseeritud otsuse eelnõu, et tunnistada vastavalt direktiivi [91/414] artikli 8 lõike 2 neljandale lõigule kehtetuks toimeainet sisaldavate taimekaitsevahendite load ning seega jätta kõnealune toimeaine direktiivi [91/414] I lisasse kandmata, esitades kandmata jätmise põhjused.
[…]”.
Määrus (EÜ) nr 178/2002
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002. aasta määrus (EÜ) nr 178/2002 (millega sätestatakse toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega seotud menetlused (
EÜT L 31, lk 1
, ELT eriväljaanne 15/06, lk 463)) artikli 28 lõige 1 sätestab:
„Teaduskomitee ja alalised teaduskomisjonid vastutavad igaüks oma pädevusvaldkonnas [Euroopa Toiduohutus]ameti teaduslike arvamuste esitamise eest ning võivad vajaduse korral korraldada avalikke ärakuulamisi.”
Vaidluse taust
Hageja Denka International BV on diklorofossi ja diklorofossi alusel toodetud taimekaitsevahenditega kauplev ettevõtja.
Diklorofoss on toimeaine, mida kasutatakse organofosfaat insektitsiidina kasvuhoone hooldamisel, samuti ladudes pärast saagi koristust.
20. aprillil 2000 teavitas hageja komisjoni oma soovist, et diklorofoss kantaks direktiivi 91/414 I lisasse.
17. aprillil 2002 esitas hageja referentliikmesriigile oma toimiku. Pärast toimiku kohta täpsustavate andmete küsimist tunnistas referentliikmesriik toimiku täielikuks ja asus seda hindama, kohaldades määruse nr 451/2000 artiklit 8.
20. oktoobril 2003 esitas referentliikmesriik Euroopa Toiduohutusametile (edaspidi „EFSA”) oma hindamisaruande projekti (edaspidi „projekt”). Projekt soovitab jätta diklorofossi direktiivi 91/414 I lisasse kandmata põhjusel, et paljud andmed on puudu.
21. juunil 2004 teavitas EFSA projektist liikmesriike ja hagejat. Selle teatise peale esitas hageja ekspertarvamuse kroonilise toksilisuse kohta, samuti oma märkused projekti kohta. Projektist teavitamine tähistas määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikes 5 sätestatud „vastastikuse eksperdihinnangu” menetluse algust.
9. veebruaril 2005 toimus hindamiskoosolek, millel osalesid liikmesriikide esindajad, EFSA ja hageja.
Mais 2005 avaldas referentliikmesriik projekti täienduse, milles arvestatakse nii 9. veebruari 2005. aasta koosolekul tehtud otsust seoses ekspertarvamusega kroonilise toksilisuse kohta, kui ka liikmesriikide ja hageja märkusi. Referentliikmesriik märkis selles täienduses, et hoolimata hageja esitatud andmetest, jäävad lahtiseks kaks küsimust – diklorofossi pikaajaline toksilisus ja mutageensus. Selles täienduses jäi referentliikmesriik oma soovituse juurde jätta diklorofoss direktiivi 91/414 I lisasse kandmata.
27. juunist kuni toimus EFSA vastastikuse eksperdihinnangu koordineerimisrühma (edaspidi „EPCO”) koosolek, mille käigus hinnati diklorofossi toksilisust. Selle koosoleku tulemusena ei jõudnud EPCO lõpliku järelduseni diklorofossi mutageensuse ja kantserogeensuse kohta. Seetõttu otsustati esitada kaks küsimust EFSA taimetervise, taimekaitsetoodete ja nende jääkide töörühmale (edaspidi „SPR töörühm”). EPCO küsis SPR töörühmalt esiteks, kas on võimalik teha kindlaks mehhanism, kuidas diklorofoss põhjustab kasvajaid, ja milline on kasvajate ilmnemiseks vajalik kokkupuutelävi, ning teiseks, kas kasvajate tuvastamine rottidel ja hiirtel oli inimeste tervisele diklorofossi mõju hindamiseks asjakohane.
1. aprillil 2006 andis SPR töörühm oma arvamuse, mida analüüsiti diklorofossi lõpliku hindamise . aasta koosolekul, millel osalesid liikmesriikide esindajad ja EFSA.
12. mail 2006 valmis EFSA arvamus pealkirjaga „Kokkuvõte pestitsiidina kasutatava diklorofossi toimeainega seotud riskide vastastikuse eksperdihinnangu kohta” (edaspidi „EFSA arvamus”), mille viimane esitas komisjonile, kohaldades määruse nr 451/2000 artikli 8 lõiget 7.
22. juunil 2006 esitas hageja oma märkused EFSA arvamuse kohta.
Liikmesriigid ja komisjon tutvusid EFSA arvamusega toiduahela ja loomatervise alalise komitee raames. Selle komitee esimene koosolek toimus 14. juulil 2006. ja toimunud teise koosoleku raames võttis komitee vastu diklorofossi hindamisaruande, milles komitee teeb ettepaneku jätta see toimeaine direktiivi I lisasse kandmata.
6. juunil 2007 võttis komisjon vastu otsuse 2007/387/EÜ diklorofossi nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse kandmata jätmise ja kõnealust toimeainet sisaldavate taimekaitsevahendite lubade tühistamise kohta (
ELT L 145, lk 16
, edaspidi „vaidlustatud otsus”).
Vaidlustatud otsuse artikkel 1 sätestab, et diklorofoss ei ole kantud direktiivi 91/414 I lisasse. Seetõttu tuleb selle otsuse artikli 2 kohaselt tühistada kõigile diklorofossi sisaldavatele taimekaitsevahenditele antud load enne 6. detsembrit 2007 ja alates sellistele toodetele lubasid ei anta ega uuendata. Artikli 4 alusel on vaidlustatud otsus adresseeritud liikmesriikidele.
Diklorofossi direktiivi 91/414 I lisasse kandmata jätmise põhjused on märgitud vaidlustatud otsuse põhjenduses 5:
„Kõnealuse toimeaine hindamisel on esile kerkinud mitmeid küsimusi. Võttes arvesse olemasolevaid toksikoloogilisi andmeid, toimeaine genotoksiliste ja kantserogeensete omaduste ebaselgust ning toimiku puudulikku kvaliteeti, ei olnud võimalik tõestada, et kasutajate, töötajate ja kõrvalseisjate hinnanguline kokkupuude toimeainega on lubatav.”
Menetlus ja poolte nõuded
Hageja esitas käesolevas asjas menetluse algatamiseks hagiavalduse, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 31. augustil 2007.
Hageja palub Esimese Astme Kohtul:
—
tunnistada hagi vastuvõetavaks ja põhjendatuks;
—
tühistada vaidlustatud otsus;
—
mõista komisjonilt välja kohtukulud ja kahju hüvitamiseks viivis 8%.
Komisjon palub Esimese Astme Kohtul:
—
jätta hagi rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja kostjalt.
Õiguslik käsitlus
Hagi põhjenduseks esitas hageja õigusvastasuse väite ja üheksa väidet tühistamise kohta. Õigusvastasuse väide tuleneb määruse nr 1490/2002 artikli 20 õigusvastasusest. Ülejäänud väited tulenevad esiteks määruse nr 451/2000 artikli 8 lõike 7, määruse nr 178/2002 artikli 28 lõike 1 ja määruse nr 451/2000 artikli 8 rikkumisest, teiseks vaidlustatud otsuse objektiivse teadusliku aluse puudumisest, kolmandaks direktiivi 91/414 artikli 5 rikkumisest, neljandaks proportsionaalsuse põhimõtte, õiguse olla ära kuulatud ja kaitseõiguste rikkumisest, viiendaks õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumisest, kuuendaks hea halduse ning teadusliku arvamuse kvaliteedi ja sõltumatuse põhimõtete rikkumisest, seitsmendaks diskrimineerimiskeelu põhimõtte rikkumisest, kaheksandaks EÜ artikli 95, direktiivi 91/414 artikli 4 lõike 1 ja artikli 5 lõike 1 rikkumisest ning üheksandaks subsidiaarsuse põhimõtte ja EÜ artikli 5 rikkumisest.
Määruse nr 1490/2002 artikli 20 õigusvastasus
Poolte argumendid
Hageja tugineb määruse nr 1490/2002 artikli 20 õigusvastasusele, mis hageja väitel oluliselt kahjustas tema õigusi ja õiguspärast ootust, kuna selles nähakse ette EFSA sekkumine selliste toimeainete nagu diklorofoss hindamismenetlusse, mille näeb ette tööprogrammi teine etapp, mis kujutab endast toimeainete hindamise kohustuslikku täiendavat etappi, kuigi varasemate õigusnormide kohaselt ei olnud see etapp kohustuslik. Määruse nr 1490/2002 artikkel 20 tuleb tunnistada õigusvastaseks ja jätta see hageja suhtes kohaldamata, kuna seda sätet kohaldati diklorofossi hindamismenetlusele tagasiulatuvalt.
Hageja meenutab, et ühenduse õiguse tagasiulatuva jõu puudumise põhimõte nõuab, et direktiivi 91/414 kohasele diklorofossi hindamismenetlusele kohaldataks hindamismenetluse alustamise ajal jõus olevaid õigusnorme. Sellest põhimõttest tulenevalt ei tohi neid õigusnorme seejärel oluliselt muuta. Seetõttu võib õigusaktide tagasiulatuv kohaldamine olla lubatud ainult erandjuhtudel, kui on olemas kaalukas põhjus ning kui sellega ei kahjustata ettevõtjate õiguspäraseid ootusi.
Hageja rõhutab, et ei direktiiv 91/414, määrus nr 451/2000 ega määruse nr 1490/2002 artikkel 20 ei sisalda põhjust, miks peaks EFSA käimasolevasse hindamismenetlusse tagasiulatuvalt sekkuma. Lisaks rikuti hageja õiguspärast ootust, kuna ta ei oleks saanud ette näha sellise eriametkonna nagu EFSA sekkumist hindamismenetluse raames projekti hilinenud vastastikuse eksperdihinnangu puhul.
Komisjon on seisukohal, et hageja esitatud õigusvastasuse väide tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Esimese Astme Kohtu hinnang
Esiteks tuleb meenutada, et määruse nr 451/2000 artikli 8 sätteid muudeti määruse nr 1490/2002 artikliga 20. Kuigi enne määruse nr 1490/2002 jõustumist hindasid toimeaineid referentliikmesriik ja komisjon, kusjuures määruse nr 451/2000 artikli 8 lõike 3 teise lõigu alusel võis viimane „korraldada ühe või mitme liikmesriigi ekspertide konsultatsiooni”, andis määrus nr 1490/2002 EFSA-le toimeainete hindamise ülesande. Lisaks esitab referentliikmesriik vastavalt määruse nr 451/2000 muudetud artikli 8 lõikele 1 täielikuks tunnistatud toimikuga toimeainete kohta projekti EFSA-le, kes vastavalt sama määruse artikli 8 lõikele 7 hindab seda ja esitab komisjonile arvamuse toimeainete vastavuse kohta direktiivi 91/414 ohutusnõuetele.
Esiteks etteheite osas määruse nr 1490/2002 artikli 20 tagasiulatuva kohaldamise kohta tuleb märkida, et määrus nr 1490/2002 ei näe ette selle määruse sätete ja eelkõige artikli 20 kohaldamist tagasiulatuvalt. Nimetatud määruse artikli 21 kohaselt jõustus see määrus seitsmendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Ühenduste Teatajas, seega 28. augustil 2002, ning selle sätted olid alates sellest kuupäevast vahetult kohaldatavad.
Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et erinevalt ühenduse materiaalõigusnormidest, mida tuleb tõlgendada nii, et need põhimõtteliselt ei käsitle enne nende jõustumist tekkinud olukordi, saab menetlusnorme viivitamata kohaldada (vt Esimese Astme Kohtu 25. oktoobri 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades
T-27/03, T-46/03, T-58/03, T-79/03, T-80/03, T-97/03 ja T-98/03: SP jt
vs.
komisjon, EKL 2007, lk II-4331
, punkt 116 ja seal viidatud kohtupraktika).
Määruse nr 1490/2002 sätted, mis näevad ette EFSA sekkumise toimeainete hindamismenetlusse, on menetlusnormid, mida saab eespool punktis 45 viidatud kohtupraktika kohaselt viivitamatult kohaldada.
Järelikult ei saa hageja väita, et määruse nr 451/2000 artikli 8 uute sätete viivitamatu kohaldamine asjaomaste toimeainete hindamismenetlusele on õigusvastane. Lisaks ei nõua määrus nr 1490/2002 mingit erilist põhjendust menetlussätete viivitamatuks kohaldamiseks.
Teiseks nähtub väljakujunenud kohtupraktikast õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte väidetava rikkumise osas, et selle põhimõtte kohaldamisala ei saa laiendada selleni, et see hakkab üldiselt takistama uute õigusnormide kohaldamist varasemate õigusnormide kehtivusajal tekkinud olukordade tulevaste tagajärgede suhtes (Euroopa Kohtu 20. septembri 1988. aasta otsus kohtuasjas
203/86: Hispaania
vs.
nõukogu, EKL 1988, lk 4563
, punkt 19; . aasta otsus kohtuasjas
C-60/98: Butterfly Music, EKL 1999, lk I-3939
, punkt 25, ja . aasta otsus kohtuasjas
C-162/00: Pokrzeptowicz-Meyer, EKL 2002, lk I-1049
, punkt 55).
Lisaks tuleb märkida, et esiteks määrus nr 1490/2002 tegelikult ei loonud toimeainete hindamismenetluse täiendavat etappi. Vastavalt eespool punktis 43 sedastatule sätestas määruse nr 451/2000 artikli 8 lõike 3 teine lõik enne selle muutmist määrusega nr 1490/2002, et komisjon võib „korraldada ühe või mitme liikmesriigi ekspertide konsultatsiooni”. Seega selle alusel oleks hageja referentliikmesriigile oma toimikust teatamisel võinud eeldada vastastikuse eksperdihinnangu koostamise võimalust.
Teiseks, arvestades, et määrus nr 178/2002 avaldati 1. veebruaril 2002, oleks hageja eeskätt selle põhjenduste 34 ja 36 ning artikli 22 alusel võinud eeldada, et taimekaitsevahendites sisalduvate toimeainete hindamismenetluse raames antakse EFSA-le ülesanne esitada teaduslik arvamus. Hagejal ei tekkinud seega õiguspärast ootust, et EFSA ei sekku hindamisse.
Seetõttu tuleb õigusvastasuse vastuväide tagasi lükata.
Esimene väide, et rikutud on määruse nr 451/2000 artikli 8 lõiget 7, määruse nr 178/2002 artikli 28 lõiget 1 ja määruse nr 451/2000 artiklit 8
Esimese väite esimene osa
– Poolte argumendid
Esimese väite esimeses osas väidab hageja, et määruse nr 451/2000 artikli 8 lõike 7 kohaselt ei oleks EFSA oktoobris 2004 tohtinud komisjonile oma arvamust esitada. Ta oleks tohtinud seda teha üksnes mais 2006. Hageja arvates viis EFSA seega hindamise läbi ajavahemikus, mil tal puudus selleks pädevus ja komisjoni või muu ühenduse institutsiooni erivolitus. Järelikult ületas EFSA oma pädevuse piire.
Kuna EFSA arvamus esitati määruse nr 451/2000 artikli 8 lõike 7 kohaselt vaidlustatud otsuse alusel, õigustab vaidlustatud otsuse tühistamist menetlusviga. Kui EFSA oleks järginud määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikes 7 sätestatud tähtaega, oleks vaidlustatud otsus võinud olla teistsugune, kuna komisjon oleks pidanud esitama projekti EFSA-le või muule sõltumatule teadusasutusele seoses hilisema vastastikuse eksperdihinnanguga. Seega oleks referentliikmesriik saanud teavitada hagejat kahtlustest ja viimasel oleks olnud ajaline eelis projekti hindamiseks ja täiendavate uuringute või lisatõendite esitamiseks.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu ja palub väite käesolev osa tagasi lükata.
– Esimese Astme Kohtu hinnang
Tuleb meenutada, et määruse nr 451/2000 artikli 8 lõike 7 kohaselt hindab EFSA projekti ja esitab komisjonile projekti saamisest ühe aasta jooksul arvamuse toimeaine vastavuse kohta direktiivi 91/414 ohutusnõuetele. Käesoleval juhul tuleb märkida, et EFSA ei järginud seda tähtaega. Kuigi EFSA sai projekti 20. oktoobril 2003, esitas ta komisjonile oma arvamuse alles .
Isegi eeldusel, et määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikes 7 sätestatud tähtaeg on siduv, mõjutab selle möödalaskmine vaidlustatud otsuse õiguspärasust üksnes juhul, kui on võimalik kindlaks teha, et selle puuduseta oleks vaidlustatud otsus võinud olla teistsuguse sisuga (vt selle kohta Euroopa Kohtu 23. aprilli 1986. aasta otsus kohtuasjas
150/84: Bernardi
vs.
parlament, EKL 1986, lk 1375
, punkt 28, ja Esimese Astme Kohtu . aasta otsus kohtuasjas
T-279/02: Degussa
vs.
komisjon, EKL 2006, lk II-897
, punkt 416).
Hageja väitel on tegemist sellise juhuga, sest kui EFSA oleks määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikes 7 sätestatud tähtajast kinni pidanud, oleks komisjon pidanud esitama projekti EFSA-le või mõnele muule sõltumatule teadusasutusele uueks vastastikuseks eksperdihinnanguks. Seega oleks referentliikmesriik saanud teavitada hagejat kahtlustest ja viimasel oleks olnud ajaline eelis projekti hindamiseks ja täiendavate uuringute või lisatõendite esitamiseks.
Niisiis tuleb järeldada, et nii projekt, selle täiendus, kui ka EFSA arvamus tingisid selle, et hageja teavitatud toimik ei sisaldanud kõiki diklorofossi kahjuliku mõju piisavaks hindamiseks vajalikke asjaolusid. EFSA ei suutnud mitme kuu vältel korraldatud seisukohtade- ja teabevahetuse alusel 12. mail 2006 jõuda järeldusele diklorofossi kahjutuse osas, seda enam ei oleks viimane temale teavitatud toimiku ebatäielikkust arvestades saanud jõuda erinevale järeldusele, kui ta oleks oma arvamuse vastu võtnud üheaastase tähtaja jooksul alates projekti edastamisest. Vastupidi, referentliikmesriik ei oleks projekti täiendust saanud siis mais 2005 esitada.
Lisaks, vastupidi hageja väitele, et komisjon oleks saanud esitada projekti EFSA-le või mõnele muule sõltumatule teadusasutusele uueks vastastikuseks eksperdihinnanguks, ei näe määrus nr 451/2000 ette sellist võimalust. Esiteks nähtub selle määruse artikli 8 lõikest 1, et komisjonil puudub projekti esitamise pädevus. See ülesanne on üksnes referentliikmesriigil, kes peab projekti esitama EFSA-le hiljemalt 12 kuu jooksul alates toimiku täielikuks tunnistamisest. Teiseks on määruse nr 451/2000 artikli 8 lõike 4 kohaselt uue projekti esitamine võimalik üksnes erijuhtudel, kui see dokument ei vasta komisjoni soovitatud vorminõuetele. Sellisel juhul lepib komisjon EFSA ja referentliikmesriigiga kokku uue projekti esitamise tähtajas, mis määruse nr 451/2000 artikli 8 lõike 4 kohaselt ei tohi ületada nelja kuud. Seega tuleb järeldada, et ekslik on hageja väide, et kui EFSA oleks oma arvamuse vastu võtnud tähtaegselt, oleks komisjon pidanud projekti esitama EFSA-le või mõnele muule sõltumatule teadusasutusele, mis oleks hagejale andnud ajalise eelise täiendavate uuringute esitamiseks.
Seega tuleb esimese väite esimene osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Esimese väite teine osa
– Poolte argumendid
Esimese väite teises osas leiab hageja, et määruse nr 178/2002 artikli 28 lõike 1 kohaselt esitas EPCO SPR töörühmale direktiivi 91/414 kohase hindamise käigus diklorofossi kantserogeensust ja genotoksilisust puudutavad küsimused. Hageja arvates esindab SPR töörühma arvamus EFSA kollektiivset teaduslikku arvamust tulenevalt määruse nr 178/2002 artikli 28 lõikest 1. EFSA arvamus oleks seega pidanud selle arvamusega muutmata kujul arvestama. Kuna nimetatud arvamus on SPR töörühma arvamusega vastuolus, rikuti määruse nr 178/2002 artikli 28 lõiget 1. Lisaks, kuna vaidlustatud otsus tugineb teaduslikust küljest EFSA arvamusele, puudub vaidlustatud otsusel teaduslik ja menetluslik alus, mistõttu tuleb see otsus tühistada.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu ja palub väite käesolev osa tagasi lükata.
– Esimese Astme Kohtu hinnang
Sisuliselt tõusetuvad hageja väidetest kaks küsimust. Esimene puudutab SPR töörühma arvamuse õiguslikku tähendust. Täpsemalt tuleb kindlaks teha, kas see arvamus on EFSA-le siduv. Teine küsimus, mis tõusetub üksnes eelnevale küsimusele jaatava vastuse korral, käsitleb väidetavat vastuolu SPR töörühma ja EFSA arvamuse vahel. Neid kahte küsimust tuleb hinnata üksteise järel.
SPR töörühma arvamuse õigusliku tähenduse küsimuses tuleb kõigepealt selgitada, millist osa SPR töörühm etendab toimikute – millest teatavad tootjad, kes soovivad toimeaine kandmist direktiivi 91/414 I lisasse kooskõlas määruse nr 451/2000 artikliga 8 – hindamismenetluses.
Tuleb rõhutada, et selles artiklis puudub mis tahes otsene viide SPR töörühmale. Määruse nr 451/2000 artikli 8 lõike 1 kohaselt koostab referentliikmesriik projekti, mille edastab EFSA-le. Kooskõlas sama määruse artikli 8 lõikega 5 edastab EFSA selle projekti liikmesriikidele ja võib korraldada konsultatsiooni ekspertidega. Viimaks, artikli 8 lõike 7 kohaselt hindab EFSA projekti ning esitab komisjonile oma arvamuse selle kohta, kas toimeaine vastab eeldatavalt direktiivis 91/414 sätestatud ohutusnõuetele.
SPR töörühma roll võib siiski tuleneda määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikest 5. Kooskõlas selle artikliga peab EFSA projekti hindamiseks läbi viima vastastikuse eksperdihinnangu, nimelt liikmesriikide ja vajaduse korral ka siseriiklike ekspertide abil. Selle hindamise ratsionaliseerimise huvides töötas EFSA välja erimenetlused. Neid menetlusi on kirjeldatud dokumendis pealkirjaga „Pocedure of the peer review of active substances used in plant protection products evaluated in the second stage of the review programme” (tööprogrammi teises etapis hinnatud taimekaitsevahendites kasutatavate toimeainete vastastikuse eksperdihinnangu menetlus). Selles dokumendis loetleb EFSA neli menetlust, mille seast tuleb valida vastavalt toimikust tulenevatele probleemidele. EFSA nimel haldab neid menetlusi pestitsiidide vastastikuse eksperdihinnangu koordineerimisosakond, mida nimetatakse ka PRAPeR-iks (EFSA’s Pesticide Risk Assessment Peer Review) ja mis võttis üle ülesanded, mida varem täitis EPCO. EFSA andis SPR töörühmale ülesanded määruse nr 178/2002 artikli 28 lõike 4 alusel menetluse raames, mille EFSA nägi spetsiaalselt ette selliste toimeainete hindamiseks, mille kahjutuse suhtes esineb kahtlusi; tegemist on ühega eespool viidatud neljast menetlusest. Seega nägi EFSA nende toimeainete puhul ette siseriiklike ekspertide koosolekute korraldamise ja SPR töörühmalt probleemsetes küsimustest nõu küsimise võimaluse.
Järgnevalt tuleb tuvastada, kas SPR töörühma arvamus on EFSA-le arvamuse koostamisel siduv. Tuginedes määruse nr 178/2002 artikli 28 lõikele 1, väidab hageja, et käesoleval juhul on see nii.
Selle artikli nõuete kohaselt „alalised teaduskomisjonid vastutavad igaüks oma pädevusvaldkonnas [EFSA] teaduslike arvamuste esitamise eest”. Sama moodi hageja väidetuga tuleb tõdeda, et selle artikli sõnastusest nähtub, et kui EFSA küsib sellise rühma teaduslikku arvamust, peab ta seda järgima. Seda tõlgendust kinnitavad nõuded, mida EFSA on endale kehtestanud: SPR töörühmalt arvamuse küsimisel peavad eespool punktis 66 viidatud siseriiklike ekspertide koosolekute aruanded selle arvamusega arvestama. Erandi sellest reeglist võib teha üksnes juhul, kui EFSA-l on teaduslikud tõendid, mis õigustavad selle arvamuse eiramist.
Siiski tuleb täpsustada, et erinevalt hageja väidetust ei tohi toimikute – millest teatavad tootjad, kes soovivad toimeaine kandmist direktiivi 91/414 I lisasse – hindamismenetluse raames SPR töörühma arvamust segi ajada määruse nr 451/2000 artikli 8 lõike 7 alusel antud EFSA arvamusega toimeaine vastavuse kohta direktiivi 91/414 ohutusnõuetele. Nagu juba märgitud, võib PRAPeR eespool viidatud menetluse raames küsida SPR töörühmalt nõu teatud eripäraste probleemide kohta seoses toimikuga, mille hindamist PRAPeR koordineerib. Seevastu ei tohi SPR töörühm mingil juhul EFSA-t asendada määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikes 7 nimetatud arvamuse ettevalmistamisel.
Eeltoodust tulenevalt on EFSA määruse nr 451/2000 artiklis 8 sätestatud menetluse korral seotud SPR töörühma arvamusega küsimustes, milles viimaselt nõu küsiti, ent see ei sea kahtluse alla üldist hinnangut asjaomase toimeaine riskide kohta.
Teiseks tuleb tuvastada, kas SPR töörühma arvamust ei ole moonutatud või kas see on vastuolus EFSA arvamusega. Tuleb meenutada, et SPR töörühma teaduslik arvamus koostati EPCO taotlusel. SPR töörühmale esitati kaks küsimust. Esiteks küsiti nimetatud töörühmalt, kas on võimalik teha kindlaks mehhanism, kuidas diklorofoss põhjustab kasvajaid, ning jaatava vastuse korral – milline on kasvajate ilmnemiseks vajalik kokkupuutelävi. Teiseks küsiti töörühmalt, kas kasvajate tuvastamine loomadel oli inimeste tervisele diklorofossi mõju hindamiseks asjakohane.
Esimese küsimuse osas eristas SPR töörühm oma vastuses genotoksilisust kantserogeensusest. Diklorofossi võimaliku genotoksilisuse tegelike mehhanismide osas järeldas SPR töörühm oma arvamuses esiteks diklorofossi
in vitro
mutageensust ja teiseks teatud tõendite olemasolu diklorofossi mutageensuse kohta
in vivo
kokkupuute puhul, kuid seda mõju põhjustavat mehhanismi tuntakse vähe. Diklorofossi kantserogeensuse osas rõhutas SPR töörühm, et ainuke kantserogeenne mõju täheldati hiirte maos leitud kasvajate näol. SPR töörühma arvates tundub, et neid kasvajaid põhjustab diklorofossi suurem lokaalne kontsentratsioon pikema ajavahemiku vältel (loomade nuumamisest tingituna). SPR töörühm märkis, et on võimalik, kuid kaugeltki mitte kindel, et neid kasvajaid põhjustas rakkude DNA-muundumise kokkupuutepunktis, millest saab põhimõtteliselt järeldada, et kasvajad võivad ilmneda ka mujal. Siiski leidis SPR töörühm, et kasvajate põhjustamiseks vajalikud kogused on nii suured, et selliste kasvajate ilmnemine mujal on vähetõenäoline. SPR töörühma arvates nähtub sellest, et on olemas teatud lävi, millest allpool ei teki mingit kantserogeenset reaktsiooni.
Teise küsimuse osas järeldas SPR töörühm, et kuna hiirte magu ei ole samastatav inimolendite omaga, valitseb märkimisväärne teaduslik ebakindlus, kuivõrd rakendatav ja asjakohane on inimolendite seisukohalt hiirte maos diklorofossi põhjustatud kasvajate tuvastamine. SPR töörühm kordas, et kuigi nende kasvajate tekke kriitilisel etapil ei saa välistada DNA kaasmõju, tundub, et neid kasvajaid põhjustab diklorofossi suurem pikaajaline lokaalne kontsentratsioon. SPR töörühma arvates tundub, et olemasolevad tõendid viitavad, et need kasvajad ei teki neil kokkupuutetasemetel, mis tekivad selle toimeaine kavandatava kasutamise korral, eeldusel, et raske süstemaatiline toksilisus ilmneb enne kasvajate tekkimist.
Tuleb märkida, et EFSA arvamus sisaldab nende vastustele vastavat kokkuvõtet. Selle kokkuvõtte järel möönis EFSA, et tulenevalt SPR töörühma arvamusest on teoreetiliselt võimalik kindlaks teha lävi, millest allpool on diklorofossi kasutamine ohutu. Kuna toimik ei sisaldanud põhjalikku pikaaegset uuringut kantserogeensuse kohta, siis EFSA arvamuse kohaselt ei ole võimalik kindlaks teha „täheldatava kahjuliku toimeta doosi” (NOAEL) ega toimeaine toksikoloogiliste omaduste tervikpilti. Järelikult kinnitab EFSA arvamus, et sellist läve ei ole käesoleval juhul võimalik tuvastada.
Eeltoodust tulenevalt peab järeldama, et EFSA arvamus ei moonuta ega eira SPR töörühma arvamust. Tuleb märkida, et asjaolu, et EFSA asus oma arvamuses seisukohale, et hinnangud dikolorofossi riskide kohta inimtervisele ei ole täielikud tulenevalt selle toimeaine genotoksiliste ja kantserogeensete omadustega seonduva ebakindlusega, kuigi SPR töörühm rõhutas, et olemasolevad tõendid viitavad minimaalsele genotoksilisele ja kantserogeensele riskile, on otseselt seotud eespool viidatud punktis 69 sisalduva järeldusega, mille kohaselt võib SPR töörühmalt küsida nõu teatud eripäraste probleemide kohta seoses hinnatava toimikuga, kuid SPR töörühm ei tohi mingil juhul EFSA-t asendada määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikes 7 nimetatud arvamuse ettevalmistamisel. Kuigi SPR töörühma riskianalüüs on teoreetiline, peab EFSA samasuguse hinnangu tegemisel arvestama nende riskide haldamise praktilisi seoseid. Kuigi käesoleval juhul leidis SPR töörühm, et teoreetiliselt on genotoksilised ja kantserogeensed riskid minimaalsed, märkis EFSA arvamus, et kuna lüngad hageja esitatud andemetes ei võimalda läve kindlaks määrata, on riskianalüüs ebatäielik.
Järelikult tuleb esimese väite teine osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Esimese väite kolmas osa
– Poolte argumendid
Esimese väite kolmandas osas asub hageja seisukohale, et vastavalt kohtupraktikale peab komisjon liikmesriikidele esitama enne toiduahela ja loomatervise alalises komitees hääletamist kogu teabe, mis võib olla kasulik toimeaine sissekandmise otsuse seisukohalt. Selle kohustuse eiramine on määruse nr 451/2000 artikli 8 menetlusnõuete rikkumine.
Hageja märgib, et vaidlustatud otsuse põhjendusest 6 tuleneb, et komisjon uuris tähelepanelikult kõiki hageja märkusi. Viimased hõlmasid hageja 22. juuni 2006. aasta märkusi EFSA arvamuse kohta. Kuna neid märkusi liikmesriikidele ei edastatud, rikkus komisjon määruse nr 451/2000 artiklist 8 tulenevaid kohustusi, mis õigustab vaidlustatud otsuse tühistamist.
Lisaks väidab hageja oma repliigis, et isegi kui need märkused oleksid tegelikult edastatud liikmesriikidele 11. septembril 2006 – nagu komisjon seda väidab – esitas komisjon esmakordselt ettepaneku diklorofossi sissekandmata jätmise kohta alles toiduahela ja loomatervise alalise komitee . aasta koosolekul. Seega ei olnud liikmesriikide esindajatel juurdepääsu neile dokumentidele komisjoni ettepaneku esmakordsel hindamisel. Lisaks avanes neile see ligipääs alles 17 päeva enne toiduahela ja loomatervise alalise komitee . aasta koosolekut, mille käigus võeti vastu vaidlustatud otsus.
Komisjon vaidleb neile argumentidele vastu ja palub esimese väite käesolev osa tagasi lükata.
– Esimese Astme Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb märkida, et kooskõlas määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikega 8 esitab komisjon hiljemalt kuus kuud pärast EFSA arvamuse saamist aruandeprojekti, samuti direktiivi eelnõu toimeaine kandmiseks I lisasse või liikmesriikidele adresseeritud otsuse eelnõu, et tunnistada kehtetuks toimeainet sisaldavate taimekaitsevahendite load ning seega jätta kõnealune toimeaine direktiivi 91/414 I lisasse kandmata.
Käesoleval juhul tuleb märkida, et sõltumata küsimusest, kas komisjon oli kohustatud teavitama liikmesriike hageja märkustest EFSA arvamuse kohta, nähtub kohtutoimiku materjalidest, et hageja 22. juuni 2006. aasta märkused edastati liikmesriikidele seoses toiduahela ja loomatervise alalise komitee ja . aasta koosolekuga. Isegi kui selle komitee esimene koosolek toimus , nagu väidab hageja, ei võetud sellel koosolekul vastu ühtegi otsust diklorofossi kandmise kohta direktiivi 91/414 I lisasse, vaid selles komitees hääletati diklorofossi direktiivi 91/414 I lisasse kandmata jätmise küsimuses alles ja . aasta koosolekul. Seetõttu tuleb järeldada, et liikmesriike teavitati hageja märkustest piisavalt vara, et viimased saaksid hääletamisel nendega arvestada.
Järelikult tuleb esimese väite kolmas osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine väide, et vaidlustatud otsusel puudub objektiivne teaduslik alus
Poolte argumendid
Esiteks väidab hageja, et komisjonil ei ole piisavalt teaduslikke tõendeid, mis võimaldaksid teha objektiivset järeldust, et diklorofossi keelamine on vajalik.
Hageja väitel põhineb vaidlustatud otsus olulisel teaduslikul järeldusel, et diklorofossi genotoksilisus ja kantserogeensus ei ole välistatud. See järeldus räägib vastu SPR töörühma arvamusele, mille kohaselt ei kätke diklorofoss endas kantserogeenset või genotoksilist ohtu. Selle arvamuse sõnastus, et „[p]ärast kõigi tema valduses olevate andmete uurimist järeldas SPR töörühm, et peale hiirte maos olevate kasvajate ei ole ühtki teist tõendit, mis kinnitaks arvamust kasvajate esinemise kohta”, on vastuolus EFSA arvamuses ja vaidlustatud otsuses sisalduvate järeldustega.
Esiteks peaks SPE töörühma arvamus tervikuna olema õiguslikult samastatav EFSA arvamusega.
Teiseks, sama moodi EFSA-ga saab komisjon kas tugineda SPR töörühma arvamusele või sellest kõrvale kalduda, viidates viimasel juhul SPR töörühma uuele arvamusele või sama staatuse ja tasemega teadusasutuse arvamusele. EFSA arvamusse tuleb suhtuda erilise ettevaatlikkusega, kuna see koostati kõigest viie päevaga pärast SPR töörühma arvamusest teavitamist, kusjuures viimane kulutas metoodilisele analüüsile ühe aasta. Lisaks ei ole komisjon diklorofossi genotoksilisuse ja kantserogeensuse puudumise küsimuses tuginenud sellistele tõsiseltvõetavatele teaduslikele avastustele, mis nähtuvad SPR töörühma arvamusest, ning ei ole tehtud mis tahes tõsiseltvõetavaid uuringuid, millest ilmneks vastupidine. Viimaks ei maini vaidlustatud otsus SPR töörühma arvamust ja komisjon ei ole esitanud ühtegi õigustust viimati mainitu eiramise kohta vaidlustatud otsuses.
Teiseks väidab hageja, et isegi kui EFSA arvamust võiks lugeda vaidlustatud otsuse vastuvõetavaks aluseks, on see arvamus ise puudulik, kuna selle koostamisel tegutses EFSA ekspertide koosolekute koordineerija, mitte sõltumatu asutusena, mis esitab oma teaduslikku arvamust. Viimane järeldus tuleneb vaidlustatud otsuse põhjendusest 4, samuti EFSA arvamusest endast.
Kolmandaks väidab hageja, et diklorofossi üldine mõju rahvastikule ja keskkonnale ei ole asjakohane, arvestades diklorofossi kavandatud kasutusviisi, nimelt lillesibulate sees. Nii loogilisest kui ka teaduslikust seisukohalt on ilmne, et diklorofossi kasutamine üksnes lillesibulate sees ei kätke mis tahes ohtu rahvastikule või keskkonnale. Järelikult puudub mis tahes teaduslik õigustus vaidlustatud otsuses sisalduvale piirangule, mis põhineb oletuslikel probleemidel.
Neljandaks rõhutab hageja oma repliigis komisjoni kinnituse osas, mille kohaselt ei ole riskide korralik hindamine võimalik toimikus sisalduvate lünkade tõttu, et referentliikmesriik ise tunnistas toimiku täielikuks. Selline avaldus eeldab tingimata, et referentliikmesriigi arvates sisaldab toimik kõiki direktiivis 91/414 nõutavaid andmeid, mille pinnalt saab toimeainet hinnata. Asjaolu, et pädevad ametiasutused hindasid toimiku täielikuks ja asusid seda hindama, tekitas hagejas õiguspärase ootuse, et kõik nõutud andmed on esitatud.
Komisjon vaidleb nendele argumentidele vastu ja palub käesolev väide tagasi lükata.
Esimese Astme Kohtu hinnang
Tuleb meenutada, et direktiivi 91/414 põhjendustest 5, 6 ja 9 nähtub, et selle direktiivi eesmärk on taimekaitsevahenditega kauplemise siseturu tõkete kõrvaldamine, säilitades sealjuures keskkonna, samuti inimeste ja loomade tervise kaitse kõrge taseme (Euroopa Kohtu 14. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-138/05: Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, EKL 2006, lk I-8339
, punkt 43, ja Esimese Astme Kohtu . aasta otsus kohtuasjas
T-75/06: Bayer CropScience jt
vs.
komisjon, EKL 2008, lk II-2081
, punkt 81).
Selles osas tuleb märkida, et komisjonile tuleb anda lai kaalutlusõigus, et ta saaks tõhusalt täita talle pandud eesmärke, võttes arvesse neid keerulist laadi tehnilisi hinnanguid, mis ta peab andma (Euroopa Kohtu 18. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-326/05 P: Industrias Químicas del Vallés
vs.
komisjon, EKL 2007, lk I-6557
, punkt 75, edaspidi „IQV kohtuotsus”, ja eespool punktis 92 viidatud kohtuotsus Bayer CropScience jt
vs.
komisjon, punkt 82).
Selline kaalutlusõigus ei ole siiski kohtuliku kontrolli suhtes sõltumatu. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et sellise kontrolli raames tuleb ühenduse kohtul kontrollida menetlusnormidest kinnipidamist, et komisjoni poolt aluseks võetud faktilised asjaolud oleksid sisuliselt õiged, et nende asjaolude hindamisel ei oleks tehtud ilmset hindamisviga ja et tegemist ei oleks võimu kuritarvitamisega (Euroopa Kohtu 25. jaanuari 1979. aasta otsus kohtuasjas
98/78: Racke, EKL 1979, lk 69
, punkt 5; . aasta otsus kohtuasjas
C-16/90: Nölle, EKL 1991, lk I-5163
, punkt 12, ja eespool punktis 92 viidatud kohtuotsus Bayer CropScience jt
vs.
komisjon, punkt 83).
Samuti tuleb meenutada, et määruse nr 451/2000 artikli 6 lõike 2 punktist b tuleneb, et teavitaja peab tõendama, et ühe või mitme piiratud hulga kasutusotstarvetega preparaadi kohta esitatud andmete alusel on võimalik täita direktiivi 91/414 nõudeid artiklis 5 osutatud kriteeriumide osas. Seega on toimeaine kahjutuse osas tõendamiskoormis teavitajal (vt analoogia korras eespool punktis 92 viidatud kohtuotsus Bayer CropScience jt
vs.
komisjon, punkt 85).
Eelnevate kaalutluste põhjal tuleb hinnata, kas vaidlustatud otsuses sisalduvatel teaduslikel järeldustel puudub objektiivne ja vastuvõetav teaduslik alus, nagu väidab hageja.
Esiteks hageja argumendi osas, et vaidlustatud otsus põhineb olulisel teaduslikul järeldusel, et diklorofossi genotoksilisus ja kantserogeensus ei ole välistatud, mis räägib vastu SPR töörühma arvamusele, tuleb esiteks meenutada, et vaidlustatud otsuse põhjendusest 5 nähtub, et lisaks diklorofossi genotoksiliste ja kantserogeensete omaduste ebaselgusele viitab see otsus terve toimiku puudulikule kvaliteedile, mis takistas selle tõestamist, et kasutajate, töötajate ja kõrvalseisjate kokkupuude selle toimeainega on lubatav.
Kuigi komisjon ei täpsusta vaidlustatud otsuses toimiku lünkasid, sisaldab neid täpsustusi EFSA arvamus, mis kujutab endast vaidlustatud otsuse teaduslikku alust – asjaolu, mida ei ole vaidlustatud. EFSA arvamus viitab järgmistele probleemidele seoses diklorofossi genotokslisite ja kantserogeensete omaduste ebaselgusega:
—
lõplik kontrollväärtus ei ole kindlaks tehtud;
—
kokkuleppe puudumisel lõplike kontrollväärtuste osas ei ole kasutajate, töötajate ja kõrvalseisjatega seotud riskianalüüs veenev;
—
diklorofossi tehnilist kirjeldust ei ole võimalik kindlaks teha;
—
puudub analüütiline meetod diklorofossi jääkide tuvastamiseks pinnases, vees, õhus, veres ja loomses koes.
Järelikult on hageja ekslikult eiranud vaidlustatud otsuses märgitud muid probleeme peale diklorofossi genotoksilisuse ja kantserogeensusega seotud ebaselguse.
Teiseks tuleb märkida, et vastupidi hageja väidetule ei ole vaidlustatud otsus vastuolus SPR töörühma arvamusega. Nagu eespool punktides 71–75 juba märgiti, kajastab vaidlustatud otsuse teaduslikuks aluseks olev EFSA arvamus tõeselt SPR töörühma arvamusest. Isegi kui EFSA arvamuse kohaselt ei ole riskianalüüs veenev, kuna SPR töörühma arvates on diklorofossi genotoksilisuse ja kantserogeensusega seotud oht minimaalne, selgitab EFSA oma arvamuses kooskõlas eespool punktis 74 rõhutatuga, põhjust, miks ohud, mis teoreetiliselt näivad vastuvõetavad, seda käesoleval juhul ei ole. Lisaks, nagu näidati eespool punktis 98, viitab EFSA arvamus muudele probleemidele peale diklorofossi genotoksilisuse ja kantserogeensusega seotud ebaselguse, mille osas ei ole SPR töörühmalt nõu küsitud.
Eeltoodust tulenevalt tuleb tagasi lükata hageja väide, et vaidlustatud otsus põhineb olulisel teaduslikul järeldusel, et diklorofossi genotoksilisus ja kantserogeensus ei ole välistatud, mis räägib vastu SPR töörühma arvamusele.
Teiseks, väite osas, et EFSA arvamuse koostamisel tegutses EFSA ekspertide koosolekute koordineerija, mitte sõltumatu teadusasutusena, tuleb märkida, et hageja selline avaldus näitab toimeaine, mille kandmist direktiivi 91/414 I lisasse tootjad taotlevad, toimikute hindamise menetluse, mis on sätestatud määruse nr 451/2000 artiklis 8, eiramist.
Eespool punktis 65 on juba märgitud, et määruse nr 451/2000 artikli 8 lõike 1 tingimuste kohaselt koostab referentliikmesriik projekti, mille ta edastab EFSA-le. Sama määruse artikli 8 lõike 5 alusel edastab EFSA projekti liikmesriikidele ja võib korraldada konsultatsiooni ekspertidega. Viimaks, sama määruse artikli 8 lõike 7 kohaselt hindab EFSA projekti ja edastab komisjonile arvamuse toimeaine vastavuse kohta direktiivi 91/414 ohutusnõuetele.
Seda hindamismenetlust tuleb tõlgendada kooskõlas määruse nr 1490/2002 preambuliga, kuna see määrus muutis määruse nr 451/2000 artiklit 8. Määruse nr 1490/2002 põhjendusest 12 nähtub, et „EFSA peaks referentliikmesriikide koostatud aruandeprojektid üle vaatama enne nende esitamist toiduahela ja loomatervise alalisele komiteele”. Kooskõlas määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikega 5 viiakse see ülevaatamine läbi vastastikuse eksperdihinnangu kaudu. Selle hinnangu alusel edastab EFSA vastavalt määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikele 7 komisjonile projekti ja asjaomase arvamuse.
Järelikult täpsustas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 4 õigesti, et liikmesriigid ja EFSA esitasid projekti kohta „vastastikuse eksperdihinnangu” ja esitasid selle komisjonile EFSA arvamuse näol. Seetõttu ei saa nõustuda, et see arvamus oli vigane, kuna EFSA ei tegutsenud selle koostamisel sõltumatu asutusena.
Kolmandaks, hageja väite osas, et diklorofossi üldine mõju rahvastikule ja keskkonnale ei ole asjakohane, kuna diklorofossi kavatsetakse kasutada üksnes lillesibulate sees, tuleb märkida, et isegi kui puudub üldine oht rahvastikule ja keskkonnale, on hageja kooskõlas määruse nr 451/2000 artikli 6 lõike 2 punktiga b kohustatud tõendama, et toimeainega käitajatele tulenevad ohud on kooskõlas direktiivi 91/414 nõuetega ja eelkõige nimetatud direktiivi artiklis 5 osutatud kriteeriumidega. Nagu eespool punktides 97–99 on juba märgitud, ei võimalda toimiku lüngad veenvat riskianalüüsi.
Neljandaks, hageja väide, et kuna referentliikmesriik tunnistas toimiku täielikuks, ei oleks komisjon tohtinud hagejale ette heita puudulikku teavet, ei ole Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 48 lõike 2 kohaselt vastuvõetav, kuna see esitati esmakordselt alles repliigis.
Igal juhul ei ole selline väide põhjendatud. Tuleb meenutada, et määruse nr 451/2000 artikli 6 lõike 1 kohaselt peavad teatajad „esitama referentliikmesriigi määratud asutusele iga toimeaine kohta lõikes 3 osutatud täieliku toimiku”. Kooskõlas määruse nr 451/2000 artikli 6 lõikega 3 sisaldab täielik toimik „füüsiliselt […] katsete ja uuringute aruandeid”.
Vastupidi, asjaolu, et referentliikmesriik on toimiku määruse nr 451/2000 artikli 6 lõike 1 tähenduses täielikuks tunnistanud, ei pruugi tingimata tagada, et viimane sisaldab kõiki vajalikke andmeid, et referentliikmesriik, EFSA ja komisjon saaksid kujundada seisukohta asjaomase toimeaine ohtliku mõju osas direktiivi 91/414 artikli 5 lõike 1 tähenduses. Tuleb täpsustada, et referentliikmesriik peaks tunnistama täielikuks määruse nr 451/2000 artikli 6 lõikes 3 sätestatud uuringuid ja aruandeid sisaldava toimiku, mis aga ei mõjuta toimiku kvaliteeti ja ei välista täiendavate andmete esitamise nõuet, et referentliikmesriik ja/või EFSA saaksid toimeainet teaduslikult hinnata.
Kõigest eeltoodust tuleneb, et teine väide tuleb tagasi lükata.
Kolmas väide, et on rikutud direktiivi 91/414 artiklit 5
Poolte argumendid
Hageja väitel peab kohtupraktikast tulenevalt tegema vahet ohul ja riskil. Hageja arvates põhinevad direktiivi 91/414 artikli 5 hindamiskriteeriumid riskianalüüsil. Vaidlustatud otsus rikub seda artiklit, kuna ei põhine riskianalüüsil, vaid andmetel diklorofossile omaste ohtlike omaduste kohta.
Hageja arvates viitab komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 5 ebaselgusele seoses selle toimeaine genotoksiliste ja kantserogeensete omadustega, et õigustada selle direktiivi 91/414 I lisasse kandmata jätmist. Diklorofossi genotoksilisus ja kantserogeensus on seotud selle olemuslikult ohtlike omadustega. Nende omaduste tuvastamine ei anna iseenesest alust järelduseks, et diklorofoss kätkeb lubamatut ohtu keskkonnale ja inimeste tervisele. Selles osas piirdub vaidlustatud otsus täpsustusega, et olemasolevad andmed ei ole piisavad, jõudmata selge järelduseni, kas see toimeaine kätkeb lubamatut ohtu keskkonnale ja inimeste tervisele.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu ja palub käesolev väide tagasi lükata.
Esimese Astme Kohtu hinnang
Tuleb meenutada, et direktiivi 91/414 põhjendusest 9 tuleneb, et loa andmist reguleerivate sätetega tuleb tagada kõrge kaitsetase, millega välditakse eelkõige selliste taimekaitsevahendite lubamist, mille puhul on võimalus, et ohte tervisele, põhjaveele ja keskkonnale ei ole piisavalt uuritud.
Selles kontekstis tuleb märkida, et direktiivi 91/414 artikli 5 lõike 1 kriteeriumid toimeaine kandmiseks I lisasse on sõnastatud laiatähenduslikult ning tuginevad riskianalüüsil, mis käsitleb kahjulikku mõju inimeste ja loomade tervisele ja põhjaveele ning ebasoodsat mõju keskkonnale (eespool punktis 92 viidatud kohtuotsus Bayer CropScience jt
vs.
komisjon, punkt 184).
Lisaks tuleb seda sätet tõlgendada kooskõlas ettevaatuspõhimõttega. Selle põhimõtte kohaselt juhul, kui teadlastel püsivad kahtlused, kas oht inimeste tervisele on olemas või kui suur see on, võivad ühenduse institutsioonid võtta kaitsemeetmeid, ilma et nad peaksid ootama, kuni tõendatakse täielikult, et need ohud on reaalsed ja tõsised (Euroopa Kohtu 5. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas
C-180/96: Ühendkuningriik
vs.
komisjon, EKL 1998, lk I-2265
, punkt 99, ja Esimese Astme Kohtu . aasta otsus kohtuasjas
T-13/99: Pfizer Animal Health
vs.
nõukogu, EKL 2002, lk II-3305
, punkt 139). Lisaks ei saa ettevaatuspõhimõtte kohaldamise kontekstis, milles võib esineda teaduslikku ebakindlust, riskianalüüsilt nõuda, et see annaks tingimata ühenduse institutsioonidele teaduslikud tõendid tegeliku riski kohta ja riski realiseerumise korral selle potentsiaalse kahjuliku mõju kohta (eespool viidatud kohtuotsus Pfizer Animal Health
vs.
nõukogu, punkt 142).
Eeltoodu alusel ja eespool punktides 92–95 viidatud kohtupraktika kontekstis tuleb meenutada, et vaidlustatud otsuse põhjendusest 5 nähtub, et see otsus ei põhine üksnes olemasolevatel toksikoloogilistel andmetel ja ebaselgusel diklorofossi genotoksiliste ja kantserogeensete omaduste kohta, vaid üldisemas plaanis ka terve toimiku puudulikul kvaliteedil. Eespool punktis 98 juba sedastati, et hageja esitatud toimik on lünklik, kuna see ei võimaldanud teha ühtegi kindlat järeldust diklorofossi genotoksiliste ja kantserogeensete omaduste ning üldisemalt diklorofossi ohutuse kohta. EFSA arvamuse kohaselt võib mõningaid ebaselgusi kõrvaldada üksnes puuduvate andmete ja uuringute esitamisega.
Ettevaatuspõhimõtte kontekstis tuleb kinnitada, et arvestades olemasolevaid toksikoloogilisi andmeid, ebaselgust diklorofossi genotoksiliste ja kantserogeensete omaduste kohta ja toimiku lünkasid, mis ei võimaldanud veenvat riskianalüüsi, ei ole komisjon vaidlustatud otsuse vastuvõtmisega teinud ilmset hindamisviga ega rikkunud direktiivi 91/414 artiklit 5.
Seega tuleb kolmas väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Neljas väide, et on rikutud hageja kaitseõigusi, õigust olla ära kuulatud ja proportsionaalsuse põhimõtet
Neljanda väite esimene osa
– Poolte argumendid
Hageja väitel rikkus komisjon tema kaitseõigusi ja õigust olla ära kuulatud sellega, et ei andnud hagejale võimalust ega piisavalt aega märkuste tegemiseks ja uuringute esitamiseks vastuseks diklorofossi hindamisel tõstatatud etteheidetele, mis käsitlesid genotoksilisust ja kantserogeensust välistada võimaldavate pikaajaliste uuringute puudumist, ja teiseks sellega, et ta rikkus oma kohustust analüüsida hoolikalt hageja märkusi.
Mis puutub esiteks sellesse, et komisjon ei andnud hagejale võimalust ega piisavalt aega märkuste tegemiseks ja uuringute esitamiseks, leiab hageja, et on vaja analüüsida, kas komisjon või EFSA tõstatasid pikaajaliste uuringute vajaduse piisavalt aegsasti hindamismenetluse jooksul ja kas hagejal oli piisavalt aega puuduvate andmete esitamiseks.
Mis puutub ajahetke, mil komisjon ja EFSA tõstatasid pikaajaliste uuringute puudumise, väidab hageja esiteks, et referentliikmesriik ega SPR töögrupp ei esitanud küsimust pikaajaliste uuringute kohta teadusliku hinnangu olulise aspektina. Teiseks esitas EFSA selle küsimuse formaalse teabenõudena alles toimiku hindamismenetluse väga hilises etapis, mil EFSA lõpetas oma arvamuse. Kolmandaks oli see taotlus hagejale ootamatu, kuna SPR töörühm ei pidanud selle esitamist vajalikuks. Neljandaks väidab hageja oma repliigis, et komisjoni väide, mille kohaselt ta ei hoiatanud hagejat lünkadest toimikus ega andnud talle aega nende kõrvaldamiseks, kuna teataja võib alati esitada uue taotluse, tuleb lugeda ebaproportsionaalseks vastuseks, mis ei sobi olukorras, kus hindamismenetluse käigus ilmnes ettearvamatu puudus andmetes.
Küsimuses, kas hagejal oli piisavalt aega pikaajaliste uuringute ettevalmistamiseks, väidab hageja, et komisjon ei andud talle võimalust ega aega oma seisukoha esitamiseks, kuna viimane eeldas, et selle tegemise tähtajad olid möödunud. Komisjon oleks pidanud pikendama või peatama vastavad menetluslikud tähtajad, et hagejale oleks tagatud õiglane võimalus oma seisukoha kaitsmiseks. Eeltoodu kehtib eeskätt seoses asjaoluga, et 27. juunist kuni toimunud EPCO koosolekul sai hageja SPR töörühmalt täpse kinnituse, et pikaajaline uuring ei ole vajalik. Seega on hageja olukord sarnane eespool punktis 93 viidatud IQV asjas tehtud kohtuotsuse hageja omaga. Asjaolu, et komisjon eiras hageja õigust olla ära kuulatud, tõstab esile see, et hageja oli kogu hindamismenetluse jooksul andnud endast parima pädevate ametivõimude kõikide taotluste rahuldamiseks. Kuna pädevad ametivõimud eirasid sätestatud tähtaegasid, ei saanud nad õiguspäraselt oodata, et hageja peab nõuetekohaselt talle kehtestatud tähtaegadest kinni.
Teiseks, mis puutub sellesse, et komisjon ei analüüsinud hoolikalt hageja märkusi, rõhutab viimane, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 6 väidab komisjon, et uuris hoolikalt kõiki temale esitatud märkusi. See ei vasta tõele.
Lisaks väidab hageja, et komisjon tegi olulise hindamisvea, kuna ta ei võimaldanud hagejal esitada uusi pikaajalisi uuringuid, pärast seda, kui ta lükkas tagasi hageja ja SPR töörühma argumendid, mille kohaselt need uuringud ei ole vajalikud.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu ja palub käesolev väide tagasi lükata.
– Esimese Astme Kohtu hinnang
Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt isiku kaitseõiguste austamine tema vastu algatatud menetluses, mis võib viia selle isiku huve kahjustava otsuseni, kujutab endast ühenduse õiguse üldpõhimõtet, mis peab olema tagatud isegi menetluseeskirjade puudumisel. See põhimõte eeldab, et isikutele, kelle suhtes tehakse nende huve oluliselt riivav otsus, antakse reaalne võimalus oma seisukoha väljendamiseks (vt selle kohta Euroopa Kohtu 15. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-28/05: Dokter jt, EKL 2006, lk I-5431
, punkt 74, ja eespool punktis 92 viidatud kohtuotsus Bayer CropScience jt
vs.
komisjon, punkt 130).
Käesoleval juhul peab nõustuma, et vaidlustatud otsus kahjustab hagejat sellega, et jätab rahuldamata hageja taotluse diklorofossi kandmiseks direktiivi 91/414 I lisasse.
Esiteks tuleb hageja väite osas, et tema kaitseõigusi rikuti, kuna talle ei antud võimalust ega piisavalt aega uuringute esitamiseks vastuseks EFSA arvamuses esitatud etteheidetele pikaajaliste uuringute puudumise kohta, märkida, et kohaldamisele kuuluvad sätted ei näe ette kohustust anda teavitajale hindamismenetluse käigus uuringute esitamise võimalus.
Määruse nr 451/2000 artikli 8 lõiked 2 ja 5 sätestavad, et põhimõtteliselt ei ole „uute uuringute” esitamine lubatud alates hetkest, mil vastavalt referentliimesriik ja EFSA on alustanud toimeaine hindamist. Nende sätete kohaselt isegi kui – nagu käesoleval juhul – referentliikmesriik võib EFSA loal, kellele projekt on juba edastatud, teha teavitajale ettepaneku esitada ettenähtud tähtajal täiendavaid andmeid, mida referentliikmesriik või EFSA peab vajalikuks toimiku selgitamiseks, ei tulene neist sätetest sellist erandit uute uuringute esitamiseks. Seda enam ei ole võimalik esitada täiendavaid andmeid või uuringuid pärast EFSA arvamuse kinnitamist.
Teiseks, vastupidi hageja väidetule ei ole komisjon kohustatud pikendama või peatama seadusjärgseid tähtaegasid, et hageja saaks tõhusalt kaitsta oma seisukohta. Hageja arvates tuleneb selline kohustus esiteks SPR töörühma täpsetest kinnitustest, et mis tahes pikaajaline uuring ei ole vajalik, mille hageja sai 27. juunist toimunud EPCO koosolekul, ja teiseks eespool punktis 93 viidatud IQV kohtuotsusest.
Esiteks sõltumata küsimusest, kas hageja sai tegelikult täpseid kinnitusi, et mis tahes pikaajaline uuring ei ole vajalik, ei oleks ükski selline kinnitus saanud hagejal tekitada õiguspärast ootust, kuna määruse nr 451/2000 artikli 8 lõige 5 sätestab sõnaselgelt, et põhimõtteliselt ei ole uute uuringute esitamine lubatav alates hetkest, mil EFSA on alustanud toimeaine hindamise menetlust. Kohtupraktikast nähtub, et õiguspärane ootus saab tekkida vaid kohaldatavate õigusnormide alusel (Esimese Astme Kohtu 30. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas
T-347/03: Branco
vs.
komisjon, EKL 2005, lk II-2555
, punkt 102, ja . aasta otsus kohtuasjas
T-282/02: Cementbouw Handel & Industrie
vs.
komisjon, EKL 2006, lk II-319
, punkt 77).
Teiseks ei ole eespool punktis 93 viidatud IQV kohtuotsus käesoleval juhul asjakohane. Sellest kohtuotsusest nähtub, et toimeaine hindamise tähtaja pikendamine on kohustuslik juhul, kui kõnealuste õigusnormidega kindlaksmääratud menetlustähtaegadest on võimalik kõrvale kalduda ning teiseks mõjutab toimeainest teatanud poolte olukorda vääramatu jõud, mis ei võimalda neil menetlustähtaegadest kinni pidada – ja millega võib olla tegemist juhul, kui kõnealustest tähtaegadest kinnipidamise võimatuse põhjustas vähemalt osaliselt pädevate ametiasutuste vastuoluline käitumine (eespool punktis 93 viidatud IQV kohtuotsus, punktid 84–88, ja eespool punktis 92 viidatud kohtuotsus Bayer CropScience jt
vs.
komisjon, punkt 89). Ilma et oleks vaja hinnata, kas asjaomaste õigusnormidega sätestatud menetlustähtaegadest oli võimalik kõrvale kalduda, tuleb käesoleval juhul märkida, et hageja ei ole esitanud ühtegi tõendit, et tema olukorda mõjutas vääramatu jõud, mis takistas tal neist tähtaegadest kinni pidada. Vastupidi, nagu sedastati eespool punktis 58, nähtus juba projektist, millest hagejat teavitati juunis 2004, et hageja teavitatud toimik ei sisalda kõiki asjaolusid, mis olid vajalikud, et EFSA saaks piisaval määral hinnata diklorofossi kahjulikku mõju. Eeskätt viitas projekti punkt 4.6 vajadusele esitada uuring diklorofossi pikaajalise toksilisuse kohta.
Teiseks, väite osas, et rikuti kohustust anda hagejale piisavalt aega märkuste esitamiseks ja kohustust uurida hageja märkusi tähelepanelikult, tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse põhjendusest 6 nähtub, et hagejale tehti ettepanek esitada märkused EFSA arvamuse kohta, mida hageja ka 22. juunil 2006 tegi. Sama põhjendus kinnitab, et hageja märkusi „uuriti tähelepanelikult”, kuid et „probleemid [jäid] lahendamata”. Sellest nähtub, et lisaks ettepanekule, et hageja esitaks oma märkused, uuriti neid märkusi ka tähelepanelikult.
Niisiis tuleb järeldada, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmisele eelnenud menetluse käigus järgiti hageja õigust olla ära kuulatud. Seega tuleb neljanda väite esimene osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Neljanda väite teine osa
– Poolte argumendid
Hageja väitel rikkus komisjon proportsionaalsuse põhimõtet, kuna lükkas tagasi SPR töörühma arvamuse ja 22. juunil 2006 esitatud hageja märkused,, ilma et komisjon oleks ette näinud viisi ekspertidevahelise lahkarvamuse lahendamiseks, näiteks teise arvamuse küsimise või hagejale vajalike andmete kogumiseks täiendava aja andmisega.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu ja palub neljanda väite käesolev osa tagasi lükata.
– Esimese Astme Kohtu hinnang
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt nõuab ühenduse õiguse üldpõhimõtete hulka kuuluv proportsionaalsuse põhimõte, et ühenduse institutsioonide tegevus ei läheks kaugemale sellest, mis on asjaomaste õigusnormidega taotletavate õiguspäraste eesmärkide saavutamiseks asjakohane ja vajalik, ning juhul, kui on võimalik valida mitme sobiva meetme vahel, tuleb võtta kõige vähem piirav meede, ning loodud piirangud peavad olema vastavuses seatud eesmärkidega (Euroopa Kohtu 18. novembri 1987. aasta otsus kohtuasjas
137/85: Maizena jt, EKL 1987, lk 4587
, punkt 15; eespool punktis 116 viidatud kohtuotsus Pfizer Animal Health
vs.
nõukogu, punkt 411, ja eespool punktis 92 viidatud kohtuotsus Bayer CropScience jt
vs.
komisjon, punkt 223).
Põllumajandusküsimustes on proportsionaalsuse põhimõtte kohtulik kontroll eriline seetõttu, et Euroopa Kohus ja Esimese Astme Kohus tunnustavad ühenduse seadusandja kaalutlusõigust, mis vastab temale EÜ artiklitega 34 kuni 37 antud poliitilistele ülesannetele (Euroopa Kohtu 5. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas
C-157/96: National Farmers’ Union jt, EKL 1998, lk I-2211
, punkt 61). Järelikult saab sellises valdkonnas võetud meetme õiguspärasust mõjutada vaid selle meetme ilmselge ebasobivus pädeva institutsiooni püstitatud eesmärgiga (Euroopa Kohtu . aasta otsus kohtuasjas C-189/01: Jippes jt, lk I-5689, punkt 82; Esimese Astme Kohtu otsus eespool punktis 116 viidatud kohtasjas Pfizer Animal Health
vs.
nõukogu, punkt 412, ja . aasta otsus kohtuasjas
T-70/99: Alpharma
vs.
nõukogu, EKL 2002, lk II-3495
, punktid 177–180).
Sisuliselt väidab hageja, et komisjon ei oleks tohtinud tagasi lükata SPR töörühma arvamust ja 22. juunil 2006 esitatud hageja märkusi, ilma et komisjon oleks ette näinud viisi ekspertidevahelise lahkarvamuse lahendamiseks, näiteks teise arvamuse küsimise või hagejale täiendava aja andmisega vajalike andmete kogumiseks.
Tuleb märkida, et väitel, mille kohaselt komisjon oleks pidanud küsima teist arvamust või pikendama õigusnormidega sätestatud tähtaegasid, puudub kohaldatavas õiguslikus raamistikus igasugune alus. Ajaks, mil komisjon sekkub toimeaine hindamismenetlusse, on EFSA kooskõlas määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikega 7 juba koostanud arvamuse selle toimeaine vastavuse kohta direktiivi 91/414 ohutusnõuetele. Sel menetlusetapil ei näe direktiiv 91/414 ega määrus nr 451/2000 ette täiendava arvamuse küsimise võimalust. Lisaks on eespool punktides 129–133 sedastatud, et välja arvatud vääramatu jõu esinemisel ei ole õigusnormidega sätestatud tähtaegade pikendamine võimalik ja hageja ei ole esitanud ühtegi tõendit, et tema olukorda mõjutas vääramatu jõud.
Seega tuleb järeldada, et hageja ei ole tõendanud, et komisjonil oleks valida mitme asjakohase meetme vahel, millest tulenevalt oleks komisjon pidanud kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega valima kõige vähem piirava meetme.
Igal juhul tuleb märkida, et väide, mille kohaselt komisjon lükkas tagasi SPR töörühma arvamuse ja hageja märkused EFSA arvamuse kohta, on faktiliselt vale. Eespool punktides 74 ja 134 tehti kindlaks, et EFSA arvamus andis tõeselt edasi SPR arvamuse ja et hageja vastavaid märkusi uuriti tähelepanelikult. Seega tuleb järeldada, et hageja väide ei ole põhjendatud.
Järelikult ei saa ka neljanda väite teise osaga nõustuda, mistõttu see tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Viies väide, et on rikutud õiguspärase ootuse põhimõtet
Poolte argumendid
Hageja väitel rikuti õiguspärase ootuse põhimõtet kahel korral. Esiteks sai hageja kinnituse, et uusi andmeid, mida ta diklorofossi hindamismenetluse käigus esitas, uuriti ja et need on hõlmatud vastastikuse eksperdihinnanguga. Neid kinnitusi andsid kaks komisjoni nimel ja volitusel tegutsevat ametiasutust: referentliikmesriik ja EFSA. Kuna komisjon jättis hageja esitatud andmed vastastikusest eksperdihinnangust välja, siis rikkus ta hageja õiguspärast ootust.
Teiseks väidab hageja, et temas tekitati uskumus, et ei ole vaja esitada uuringut toimeaine pikaajaliste kantserogeensete omaduste kohta, kuna seda ei võimaldanud töögraafik, ja et SPR töörühmale on see küsimus esitatud, milles viimane teeb lõpliku järelduse. Asjaolu, et SPR töörühm hajutas oma arvamuses kõik kahtlused seoses toimeaine kantserogeensete ja genotoksiliste omadustega, tugevdasid hageja õiguspärast ootust, et EFSA koostatav arvamus on selle arvamusega kooskõlas.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu ja palub neljanda väite käesolev osa tagasi lükata.
Esimese Astme Kohtu hinnang
Kooskõlas väljakujunenud kohtupraktikaga laieneb õigus nõuda õiguspärase ootuse kaitset igale eraõiguslikule isikule, kes on olukorras, kus ühenduse haldusasutuse antud täpsete kinnituste tõttu on tal tekkinud põhjendatud ootus (Euroopa Kohtu 15. juuli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-37/02 ja C-38/02: Di Lenardo et Dilexport, EKL 2004, lk I-6911
, punkt 70; Esimese Astme Kohtu . aasta otsus kohtuasjas
T-203/96: Embassy Limousines & Services
vs.
parlament, EKL 1998, lk II-4239
, punkt 74; vt selle kohta lisaks eespool punktis 92 viidatud kohtuotsus Bayer CropScience jt
vs.
komisjon, punkt 153). Selliseks kinnituseks on täpne, tingimusteta ja vastastikku kooskõlas olev teave, mis olenemata selle edastamise vormist on pärit volitatud ja usaldusväärsest allikast (vt selle kohta Euroopa Kohtu . aasta otsus kohtuasjas C-82/98 P: Kögler
vs.
Euroopa Ühenduste Kohus, lk I-3855, punkt 33). Keegi ei saa aga tugineda selle põhimõtte rikkumisele, kui puuduvad haldusasutuse poolt antud täpsed kinnitused (Euroopa Kohtu . aasta otsus kohtuasjas C-506/03 Saksamaa
vs.
komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, lk 58, ja . aasta otsus liidetud kohtuasjas C-182/03 ja C-217/03: Belgia ja Forum 187
vs.
komisjon, lk I-5479, punkt 147).
Esiteks tuleb märkida, et direktiivi 91/414 I lisasse kandmise eesmärgil toimeaine hindamise menetluses, mis on ette nähtud määruse nr 451/2000 artiklis 8, hindab EFSA asjaomase toimeaine kahjulikke omadusi ja edastab komisjonile vastavasisulise teadusliku arvamuse. See teaduslik arvamus koostatakse projekti põhjal, nagu seda on hinnatud liikmesriikide ja vajadusel siseriiklike ekspertide vastastikuse eksperdihinnangu käigus. Põhimõtteliselt puutub toimeainest teavitaja või teavitajad EFSA-ga kokku enne vastastikuse eksperdihinnangu alustamist. Seejärel peab komisjon – ja vajadusel nõukogu – võtma vastu lõpliku otsuse asjaomase toimeaine kohta. EFSA-le toimeaine hindamise menetluses antud rolli osas tuleb märkida, et vastupidi komisjoni väidetule võisid hagejas õiguspärase ootuse toimeaine hindamismenetluse käigus tekitada nii komisjoni kui ka EFSA antud täpsed kinnitused.
Teiseks, mis puutub hagejale väidetavalt antud kinnitustesse, et uued andmed, mida ta esitas diklorofossi hindamise käigus, vaadati läbi ja et need on hõlmatud vastastikuse eksperdihinnanguga, tuleb esiteks märkida, et hageja ei ole täpsustanud, millised on need andmed, mida ta esitas ja mis jäid hindamata. Kooskõlas Euroopa Kohtu põhikirja artikli 21 esimese lõiguga, mida sama kodukorra artikli 53 esimese lõigu alusel kohaldatakse Esimese Astme Kohtu menetluses, ja Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punktiga c peab hagi eelkõige sisaldama ülevaadet fakti- ja õigusväidetest. Seega tuleb hagiavalduses selgitada, milles seisneb väide, millel hagi põhineb, ning ainuüksi selle abstraktne äramärkimine ei vasta Euroopa Kohtu põhikirja ja Esimese Astme Kohtu kodukorra nõuetele (eespool punktis 92 viidatud kohtuotsus Bayer CropScience jt
vs.
komisjon, punkt 120). Seega, arvestades seda, et hageja väide esitatud, kuid hindamata jäetud andmete kohta on ebatäpne, tuleb see väide vastuvõetamatuse tõttu jätta läbi vaatamata.
Kolmandaks, väite osas, et hagejas tekitati uskumus, et puudub vajadus esitada uuring diklorofossi pikaajaliste kantserogeensete omaduste kohta, kuna esiteks ei võimaldanud seda töögraafik, teiseks, kuna see küsimus esitati SPR töörühmale lõpliku vastuse saamiseks, ja kolmandaks, kuna SPR töörühma arvamus kõrvaldas kõik kahtlused seoses diklorofossi kantserogeensete ja genotoksiliste omadustega, tuleb märkida, et hageja ei ole väitnud, et temale antud täpsete kinnituste kohaselt ei ole sellise uuringu läbiviimine vajalik. Seega piirdub hageja väitega, et ta järeldas teatud faktilistest asjaoludest, et pikaajalist uuringut ei ole vaja esitada. Sellest tuleneb, et EFSA või komisjoni vastavate täpselt sõnastatud kinnituste puudumisel ei saa tugineda õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumisele.
Eeltoodust tulenevalt tuleb viies väide tagasi lükata.
Kuues väide, et on rikutud hea halduse ning teadusliku arvamuse kvaliteedi ja sõltumatuse põhimõtteid
Poolte argumendid
Hageja väitel rikkus komisjon EÜ artiklis 211 sätestatud hea halduse põhimõtet, kuna vaidlustatud otsus ei põhinenud esiteks sõltumatul teaduslikul arvamusel, teiseks otsustavatel tõenditel, kolmandaks aegsasti tehtud teaduslikul hinnangul, neljandaks kõikide andmete hoolikal ja üksikasjalikul hinnangul, ning lisaks ei hoiatanud komisjon hagejat viimase toimiku ebapiisavast kvaliteedist.
Esiteks on hageja seisukohal, et EFSA arvamus ja vaidlustatud otsus ei vasta sõltumatuse nõuetele. Sellest arvamusest, mille kohaselt „järeldati liikmesriikide esindajatega aprillis 2006 peetud koosolekul, et riskianalüüs ei ole veenev”, ja vaidlustatud otsuse põhjendusest 4 nähtub, et EFSA võttis oma arvamuse vastu, allutades enda ekspertiisi diklorofossi kantserogeensete ja genotoksiliste omaduste kohta liikmesriikide esindajate 5. aprilli 2006. aasta hinnangule ja analüüsile. EFSA teadusliku arvamuse sõltumatuse välistab liikmesriikide esindajate osalemine selle arvamuse koostamises vastavalt määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikele 7.
Teiseks märgib hageja, et siseriiklikud eksperdid piirdusid kinnitusega, mille kohaselt ei ole andmed toimeaine kantserogeensete ja genotoksiliste omaduste kohta veenvad, et sel menetlusetapil on uus pikaajaline uuring vastunäidustatud ja et SPR töörühm peab tegema selles küsimuses lõpliku otsuse. Hageja arvates leidsid eksperdid esiteks, et uus pikaajaline uuring on vastunäidustatud üldiste haldustähtaegade möödumise tõttu. Eespool punktis 93 viidatud IQV kohtuotsusest nähtub, et vajadus järgida rangeid tähtaegu ei tohi üles kaaluda ammendava ja viimaseid teadusandmeid arvestava riskianalüüsi läbiviimist. Teiseks, kui andmed ei olnud veenvad ja kui üksnes SPR töörühm oli võimeline tegema lõpliku otsuse selles küsimuses, jääb arusaamatuks, miks eksperdid ei tuginenud SPR töörühma arvamusele. Järelikult SPR töörühma arvamuse eiramisega tegi komisjon ilmse hindamisvea ja rikkus hea halduse põhimõttest kinnipidamise kohustust.
Kolmandaks väidab hageja, et käesoleval juhul ei pidanud komisjon kinni direktiiviga 91/414 ja selle lisadega taimekaitsevahendite hindamiseks ette nähtud töögraafikust, kuna EFSA esitas komisjonile oma arvamuse määrusega nr 451/2000 sätestatud tähtaja möödumisel.
Neljandaks on hageja seisukohal, et komisjon rikkus veel kord hea halduse põhimõtet ning kohustust hinnata iga juhtumit hoolikalt ja erapooletult sellega, et ta ei esitanud liikmesriikidele ja EFSA-le hageja 22. juuni 2006. aasta märkusi, kuigi kohtupraktika kohaselt oleks ta pidanud diklorofossi hindamiseks olulisi uuringuid ja andmeid analüüsima samamoodi, kui kõiki muid, hindamistöö käigus mainitud uuringuid.
Viiendaks väidab hageja repliigis, et kui komisjon leidis, et toimiku madal kvaliteet ei võimalda riskianalüüsi läbi viia, oleks ta hea halduse põhimõttest tulenevalt pidanud hagejat sellest hoiatama aprillis 2002 toimiku esitamise ja juunis 2007 vaidlustatud otsuse avaldamise vahelisel ajal.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu ja palub neljanda väite käesolev osa tagasi lükata.
Esimese Astme Kohtu hinnang
Esiteks hageja etteheite osas, et vaidlustatud otsus ei tugine sõltumatule teaduslikule arvamusele, tuleb märkida, et hageja esitatud argumendid selle väite raames on samased teises väites esitatud argumentidega. Esimese Astme Kohus on juba otsustanud, et need argumendid on põhjendamatud. Seega tuleb käesolev etteheide tagasi lükata.
Teiseks hageja etteheite osas, et vaidlustatud otsus ei tugine otsustavatele tõenditele, tuleb märkida, et sisuliselt väidab hageja esiteks seda, et vajadus järgida rangeid tähtaegu ei tohi üles kaaluda ammendava ja viimaseid teadusandmeid arvestava riskianalüüsi läbiviimist, ja teiseks seda, et SPR töörühma arvamuse eiramisega tegi komisjon ilmse hindamisvea. Tuleb märkida, et sisuliselt on need argumendid samad neljanda väite esimeses osas ja esimese väite teises osas esitatud argumentidega. Esimese Astme Kohus on juba otsustanud, et need argumendid on põhjendamatud. Seega tuleb käesolev etteheide tagasi lükata.
Kolmandaks, mis puutub hageja etteheitesse, et vaidlustatud otsus ei põhine õigeaegselt läbi viidud teaduslikul uuringul, tuleb märkida, et need argumendid on samad esimese väite esimeses osas esitatud argumentidega. Esimese Astme Kohus on juba otsustanud, et need argumendid on põhjendamatud. Seega tuleb käesolev etteheide tagasi lükata.
Neljandaks, hageja etteheite osas, et vaidlustatud otsus ei põhine kõikide andmete hoolikal ja üksikasjalikul hinnangul, tuleb märkida, et hageja etteheide põhineb asjaolul, et komisjon ei teavitanud liikmesriike ja EFSA-t hageja 22. juunil 2006 esitatud märkustest. Sisuliselt on see argument sama esimese väite kolmandas osas esitatud argumendiga. Esimese Astme Kohus on juba otsustanud, et see argument on põhjendamatu. Seega tuleb käesolev etteheide samuti tagasi lükata.
Viiendaks, hageja etteheite osas, mille kohaselt komisjon oleks hea halduse põhimõttest tulenevalt pidanud hagejat hoiatama toimiku madalast kvaliteedist aprillis 2002 toimiku esitamise ja vaidlustatud otsuse avaldamise vahelisel ajal, siis märkis Esimese Astme Kohus eespool punktis 58, et nii projekt, selle täiendus kui ka EFSA arvamus, mis kõik edastati hagejale ajavahemikus 2004 kuni 2006, viitasid, et toimik, millest hageja teavitas, ei sisalda kõiki asjaolusid, mida EFSA vajab diklorofossi kahjuliku mõju piisavaks hindamiseks. Lisaks nähtub kohtutoimiku materjalidest, et hagejat teavitati tema toimiku lünklikkusest 2003. aastal, enne projekti lõpetamist. Järelikult ei saa hageja väita, et teda ei ole tema toimiku madalast kvaliteedist hoiatatud.
Eeltoodust tulenevalt tuleb kuues väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Seitsmes väide, et on rikutud võrdse kohtlemise põhimõtet
Poolte argumendid
Hageja väitel on direktiivi 91/414 artikli 8 lõike 2 alusel komisjoni üleminekukorra järgse tegevuse raames riskianalüüsiga hõlmatud toimeained samas olukorras. Hageja juhib tähelepanu asjaolule, et direktiivi 91/414 I lisasse kanti mitu toimeainet, nagu maneeb, mankotseeb ja oksamüül, mis esitatud andmete põhjal kätkevad endas toksilist ohtu, tingimusel, et kõnealuste toimeainetega viiakse läbi täiendavaid katseid kooskõlas direktiivi 91/414 artikli 6 lõikega 1.
Järelikult rikub vaidlustatud otsus diskrimineerimiskeelu põhimõtet, kuna puudub igasugune objektiivne õigustus oksamüüli, mankotseebi ja maneebi eristamiseks diklorofossist direktiivi 91/414 artikli 6 lõike 1 kohaldamisel.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu ja palub neljanda väite käesolev osa tagasi lükata.
Esimese Astme Kohtu hinnang
Tuleb meenutada, et võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisega on tegemist ainult siis, kui sarnaseid olukordi koheldakse erinevalt või kui erinevaid olukordi koheldakse ühetaoliselt, välja arvatud juhul, kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud (Esimese Astme Kohtu 25. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas T-38/02: Groupe Danone
vs.
komisjon, lk II-4407, punkt 453, ja eespool punktis 92 viidatud kohtuotsus Bayer CropScience jt
vs.
komisjon, punkt 236).
Käesoleval juhul leiab hageja, et diklorofoss sarnaneb toimeainetega, mida reguleerib komisjoni 21. oktoobri 2005. aasta direktiiv 2005/72/EÜ (millega muudetakse nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ toimeainete kloropürifossi, metüülkloropürifossi, mankotseebi, maneebi ja metiraami lisamiseks (
ELT L 279, lk 63
)), komisjoni . aasta direktiiv 2006/16/EÜ (millega muudetakse nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ, et lisada toimeainete hulka oksamüül (
ELT L 36, lk 37
), samuti komisjoni . aasta direktiiv 2007/25/EÜ (millega muudetakse nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ, et kanda sellesse toimeainetena dimetoaat, dimetomorf, glufosinaat, metribusiin, fosmet ja propamokarb (
ELT L 106, lk 34
)). Neis direktiivides nõustub komisjon kõnealuste toimeainete kandmisega direktiivi 91/414 I lisasse tingimusel, et viiakse läbi täiendavad uuringud.
Esimese Astme Kohus märgib, et direktiivi 2005/72 põhjendusest 5, direktiivi 2006/16 põhjendusest 4 ja direktiivi 2007/25 põhjendusest 4 nähtub komisjoni järeldus, et erinevad hindamised on tõendanud, et nende direktiividega reguleeritavaid toimeaineid sisaldavaid taimekaitsevahendeid saab üldiselt lugeda direktiivi 91/414 artikli 5 lõike 1 punkti a ja b nõudeid täitvaks. Seega need toimeained kanti nimetatud direktiivi I lisasse, kuid seda siiski tingimusel, et viiakse läbi täiendavaid uuringuid eesmärgiga kinnitada riskianalüüsi teatud küsimustes.
Komisjon ei ole seevastu kunagi väitnud, et diklorofossi sisaldavad taimekaitsevahendid täidavad direktiivi 91/414 artikli 5 lõike 1 punkti a ja b nõudeid. Vastupidi, vaidlustatud otsuse põhjenduses 6 märkis komisjon, et „EFSA ekspertide kohtumistel esitatud ja kaalutud teabe põhjal koostatud hindamisaruandest ei järeldu, et diklorofossi sisaldavad taimekaitsevahendid võiksid kavandatud kasutustingimustes üldiselt vastata direktiivi 91/414/EMÜ artikli 5 lõike 1 punktides a ja b sätestatud nõuetele”.
Kuna diklorofossi hinnangu tulemused erinevad direktiividega 2005/72, 2006/16 ja 2007/25 reguleeritud toimeainete hinnangutest, võis komisjon diklorofossi erinevalt kohelda ja teha otsuse viimati nimetatu direktiivi 91/414 I lisasse kandmata jätmise kohta, ilma et sellega oleks rikutud võrdse kohtlemise põhimõtet.
Järelikult tuleb seitsmes väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kaheksas väide, et on rikutud EÜ artiklit 95, direktiivi 91/414 artikli 4 lõiget 1 ja artikli 5 lõiget 1
Poolte argumendid
Hageja väitel ei arvestanud komisjon vaidlustatud otsuse vastuvõtmisel selle kuupäeva ehk 6. juuni 2007. aasta seisuga kättesaadavaid teaduslikke ja tehnilisi teadmisi. Sellega rikkus komisjon EÜ artiklit 95, direktiivi 91/414 artikli 4 lõiget 1 ja artikli 5 lõiget 1.
Hageja meenutab, et EÜ artikli 95 lõige 3 sätestab, et tervishoidu ja keskkonnakaitset käsitlevate aktide vastuvõtmisel arvestavad ühenduse institutsioonid kõiki nende käsutuses olevaid teaduslikke asjaolusid. Lisaks ei võimalda direktiivi 91/414 artikkel 5 komisjonil kõrvale kalduda kohustusest pidada otsuse vastuvõtmisel silmas teaduslike ja tehniliste teadmiste hetkeseisu. Seda seisukohta kinnitab Euroopa Kohtu ja Esimese Astme Kohtu praktika. Viimaks viitab direktiivi 91/414 artikkel 4 vajadusele võtta teaduslikke ja tehnilisi teadmisi arvestades vastu toimeaineid puudutavad asjaomased otsused.
Esiteks märgib hageja, et komisjon ei uurinud kõiki tema käsutuses olnud andmeid. Augustis 2005 esitas hageja komisjonile palju uuringuid, milles hageja hindas esiteks käitaja kokkupuutetaset diklorofossiga, teiseks ohtu, millega kõrvalseisjad kokku puutuvad, kolmandaks diklorofossi füüsikalisi ja keemilisi omadusi ja neljandaks analüütilist meetodit vee puhul. Lisaks esitas hageja märtsis 2006 temalt nõutud uuringu, mis käsitleb analüütilist meetodit õhu puhul. Komisjon ei ole neid uuringuid kunagi hinnanud, olenemata sõnaselgetest kinnitustest. Teiseks väidab hageja, et komisjon ei lubanud tal esitada täpsemaid andmeid, leides, et nende esitamise tähtaeg on möödunud.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu ja palub neljanda väite käesolev osa tagasi lükata.
Esimese Astme Kohtu hinnang
– Etteheide, et on rikutud direktiivi 91/414 artikli 5 lõiget 1
Tuleb meenutada, et direktiivi 91/414 artikli 5 lõike 1 punkt b sätestab, et toimeaine kantakse selle direktiivi I lisasse, kui olemasolevaid teaduslikke ja tehnilisi teadmisi silmas pidades võib eeldada, et seda toimeainet sisaldavate taimekaitsevahendite kasutamine vastab heale taimekaitsetavale, ei mõju kahjulikult inimeste ega loomade tervisele ega ebasoodsalt keskkonnale, nagu on sätestatud sama direktiivi artikli 4 lõike 1 punkti b alapunktides iv ja v.
See säte, tõlgendatuna koos ettevaatuspõhimõttega, tähendab seda, et inimeste tervise osas selliste sügavate põhjuste olemasolu, mis teaduslikku ebakindlust kõrvaldamata võimaldavad mõistlikult kahelda aine ohutuses, takistab põhimõtteliselt selle aine kandmist direktiivi 91/414 I lisasse. Ettevaatuspõhimõte peab ennetama potentsiaalseid riske (Esimese Astme Kohtu 11. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas T-229/04: Rootsi
vs.
komisjon, lk II-2437, punkt 161).
On oluline siiski täpsustada, et direktiivi 91/414 artikli 5 lõike 1 viitest „teaduslikele ja tehnilistele teadmistele” ei saa tuletada, et toimeainest teavitanud ettevõtjatel, kes seisavad silmitsi tõenäosusega, et seda toimeainet ei kanta direktiivi 91/414 I lisasse, on võimalik esitada uusi andmeid senikaua, kuni püsivad kahtlused nimetatud toimeaine ohutuse suhtes. Selline tõlgendamine oleks vastuolus eesmärgiga tagada keskkonna ning inimeste ja loomade tervise kõrgetasemeline kaitse, mis on direktiivi 91/414 artikli 5 lõike 1 aluseks, kuna see tähendaks, et toimeainest teatavale poolele, kes peab ühelt poolt tõendama selle kahjutust ja kes teiselt poolt tunneb kõnealust ainet kõige paremini, antaks seeläbi vetoõigus juhtudeks, kui võidakse teha otsus jätta see aine direktiivi 91/414 I lisasse kandmata (eespool punktis 92 viidatud kohtuotsus Bayer CropScience jt
vs.
komisjon, punkt 93).
Pealegi tuleb tõdeda, et nimetatud sätte selline tõlgendamine oleks seda enam mõeldamatu, kuna toimeainest on võimalik teatada uuesti, taotledes selle võimalikku kandmist direktiivi 91/414 I lisasse selle direktiivi artikli 6 lõike 2 alusel, nagu on märgitud vaidlustatud otsuse põhjenduses 10 (vt selle kohta eespool punktis 92 viidatud kohtuotsus Bayer CropScience jt
vs.
komisjon, punkt 94).
Lisaks, vastavalt eespool punktis 130 sedastatule tuleb märkida, et on olemas täpsed sätted, mis näevad teatajatele ette kohustuslikud tähtajad uuringute ja andmete esitamiseks direktiivi 91/414 alusel läbi viidava toimeainete üldise hindamismenetluse raames, ning seda eeskätt määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikes 5. Kuna hageja ei väida, et esitas kokkuleppel referentliikmesriigiga EFSA soovitatud täiendavaid andmeid 9. veebruari 2005. aasta hindamiskoosolekul, tuleb järeldada, et komisjon jättis arvestamata uuringud, mida ei esitatud selle artikliga kooskõlas oleval viisil.
Kuigi määruse nr 451/2000 artikli 8 lõige 5 ei võimalda komisjonil direktiivi 91/414 kohaldamisel kõrvale kalduda kohustusest pidada otsuse vastuvõtmisel silmas teaduslike ja tehniliste teadmiste hetkeseisu, nagu väidab hageja, tuleb seda sätet tõlgendada kooskõlas direktiivi 91/414 artikli 5, mille kohaldamise üksikasju see säte reguleerib, mõtte ja eesmärgiga,.
Eespool punktis 133 sedastati juba, et toimeaine hindamise tähtaja pikendamine – ja käesoleval juhul uute andmete esitamise võimaldamine – on kohustuslik üksnes juhul, kui kõnealuste õigusnormidega kindlaksmääratud menetlustähtaegadest on võimalik kõrvale kalduda ning teiseks mõjutab toimeainest teatanud poolte olukorda vääramatu jõud, mis ei võimalda neil menetlustähtaegadest kinni pidada. Lisaks eespool punktis 133 nimetatud juhule, kus tähtaegadest kinnipidamise võimatuse põhjustas pädevate ametiasutuste vastuoluline käitumine, on selline olukord võimalik, kui pärast referentliikmesriigile toimikust teatamist arenevad teaduslikud ja tehnilised teadmised ettearvamatul viisil.
Käesoleval juhul tuleb järeldada, et hageja ei ole esitanud ühtegi tõendit, et tema olukorda mõjutas vääramatu jõud, mis ei võimaldanud tal menetlustähtaegadest kinni pidada. Eeskätt ei ole tõendatud, et pärast referentliikmesriigile toimiku esitamist toimus uus areng diklorofossi puudutavates teaduslikes ja tehnilistes teadmistes, millest nähtub asjaomaste andmete puudulikkus.
Järelikult tuleb etteheide direktiivi 91/414 artikli 5 lõike 1 rikkumise kohta tagasi lükata.
– Etteheide, et on rikutud EÜ artikli 95 lõiget 3
Tuleb meenutada, et EÜ artikli 95 lõige 3 sätestab, et nõukogule esitatavates tervishoidu, ohutust, keskkonnakaitset ja tarbijakaitset käsitlevates ettepanekutes liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamise meetmete kohta, mille eesmärk on siseturu rajamine ja selle toimimine, võtab komisjon aluseks kaitstuse kõrge taseme, võttes eriti arvesse kõiki uusi teaduslikel faktidel põhinevaid suundumusi. EÜ artikli 152 lõike 1 kohaselt tagatakse kogu ühenduse poliitika ja meetmete määratlemisel ja rakendamisel inimeste tervise kõrgetasemeline kaitse.
Muu hulgas tuleb märkida, et oma kirjalikes märkustes väidab hageja, et direktiivi 91/414 artikkel 5 rakendab ja tõlgendab EÜ asutamislepingu neid sätteid. Seetõttu tuleb järeldada, et hageja argumendid EÜ artikli 95 lõike 3 kohta on vastuolus tema argumentidega direktiivi 91/414 artikli 5 osas. Esimese Astme Kohus on otsustanud, et need argumendid on põhjendamatud. Seega tuleb etteheide EÜ artikli 95 lõike 3 rikkumise kohta tagasi lükata, ilma et peaks võtma seisukoha EÜ artikli 95 lõike 3 kohaldamise osas – mida komisjon vaidlustab.
– Etteheide, et on rikutud direktiivi 91/414 artikli 4 lõiget 1
Direktiivi 91/414 artikli 4 lõige 1 näeb ette, et liikmesriigid tagavad, et taimekaitsevahendi jaoks antakse luba (edaspidi „taimekaitsevahendite luba”) üksnes juhul, kui selle ohutus on kindlaks tehtud, arvestades teaduslikke ja tehnilisi teadmisi. Kuna taimekaitsevahendite jaoks liikmesriikide loa andmist puudutava artikli tingimused on sõnastatud sisuliselt analoogiliselt direktiivi 91/414 artikli 5 lõike 1 tingimustega, tuleb neid artikleid sama moodi tõlgendada.
Niisiis, sõltumata asjaolust, et see artikkel on suunatud liikmesriikidele, mitte komisjonile, tuleb märkida, et sama moodi etteheitega EÜ artikli 95 lõike 3 rikkumise kohta, on argumendid direktiivi 91/414 artikli 4 lõike 1 rikkumise kohta vastuolus argumentidega sama direktiivi artikli 5 lõike 1 kohta. Esimese Astme Kohus on otsustanud, et need argumendid on põhjendamatud. Seega tuleb etteheide direktiivi 91/414 artikli 4 lõike 1 rikkumise kohta tagasi lükata.
Eeltoodust tulenevalt on tulemusetu hageja väide, mis käsitleb komisjoni kohustust arvestada „olemasolevate teaduslike ja tehniliste teadmistega”. Seega tuleb kaheksas väide põhjendamatuse tõttu tervikuna tagasi lükata.
Üheksas väide, et on rikutud subsidiaarsuse põhimõtet ja EÜ artiklit 5
Poolte argumendid
Hageja on seisukohal, et kui komisjon otsustab keelata mõne toimeaine turuleviimist, hindamata, kas sellist otsust oleks parem vastu võtta liikmesriikide tasandil, rikub komisjon sellega subsidiaarsuse põhimõtet, millel hageja arvates põhineb direktiiv 91/414.
Hageja väitel on komisjoni praktika selline, et ta hindab, kas toimeainet saab kanda direktiivi 91/414 I lisasse, tingimusel, et taimekaitsevahendite loa omanikud võivad selle loa säilitamise õigustamiseks esitada liikmesriikide ametiasutustele täiendavaid või kinnitavaid andmeid. Selle praktikaga jäetakse liimesriigi, kus taimekaitsevahendi luba taotletakse, hoolde viimase võimalusena taimekaitsevahendis sisalduva toimeaine teaduslik hindamine. Järelikult on liimesriikide pädevuses otsustada, kas siseriiklikul tasandil esitatud andmetest piisab kahtluste hajutamiseks. Tegemist on süsteemi loogilise aspektiga, arvestades seda, et objektiivse riskianalüüsi kriteeriumidel põhinev toimeaine hindamine ei tohi näiteks lähtuda üksnes vastava liimesriigi geograafilistest ja põllumajanduslikest tingimustest.
Isegi kui komisjonil oli seadusest tulenev kohustus uurida, kas tal oli liikmesriikidest sobivamas olukorras, et tegeleda kahtlustega, mis vaidlustatud otsusest tulenevalt alles jäid, hoidus komisjon igasugusest vastavasisulisest arutlusest.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu ja palub käesolev väide tagasi lükata.
Esimese Astme Kohtu hinnang
Tuleb meenutada, et subsidiaarsuse põhimõte sisaldub EÜ artikli 5 teises lõigus, mille kohaselt valdkondades, mis ei kuulu ühenduse ainupädevusse, võtab ühendus meetmeid ainult niisuguses ulatuses ja siis, kui liikmesriigid ei suuda täielikult saavutada kavandatava meetme eesmärke ning seetõttu võib neid kavandatava meetme ulatuse või toime tõttu paremini saavutada ühenduse tasandil.
Muu hulgas tuleb märkida, et vaidlustatud otsus on vastu võetud kooskõlas direktiivis 91/414 ja määruses nr 451/2000 sätestatud menetlustega, mis näevad ette selles direktiivi artikli 8 lõikes 2 sätestatud tööprogrammi teise etapi üksikasjalikud rakenduseeskirjad. Hageja ei ole väitnud, et see direktiiv ja määrus on subsidiaarsuse põhimõtte seisukohast õigusvastased.
Tuleb märkida, et direktiiv 91/414 jagab vastutust ühenduse ja liikmesriikide vahel, lähtudes kavandatava meetme eesmärkidest. Vastavalt direktiivi 91/414 artiklitele 3 ja 4 on taimekaitsevahendite lubade andmine jäetud liikmesriikide pädevusse. Siiski, vastavalt nimetatud direktiivi artikli 4 lõikele 1 tohivad liikmesriigid põhimõtteliselt anda loa taimekaitsevahendile üksnes siis, kui asjaomased toimeained on I lisas loetletud. Lisaks tuleneb määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikest 8, et üksnes komisjon – või vajadusel üksnes nõukogu – on pädev otsustama tööprogrammi teise etapiga seotud toimeaine kandmist direktiivi 91/414 I lisasse. See säte ei võimalda liikmesriikidel mingil juhul teha lõplikku otsust küsimuses, kas toimeaine täidab direktiivi 91/414 artikli 5 lõike 1 tingimusi.
Kuna vaidlustatud otsuse vastuvõtmist reguleeriv õiguslik raamistik ei võimalda sel juhul liikmesriikide sekkumist, ei saa komisjonile ette heita subsidiaarsuse põhimõtte rikkumist.
Järelikult tuleb üheksas väide tagasi lükata, kuna see on tulemusetu.
Kõigest eeltoodust tulenevalt tuleb hagi tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna otsus on tehtud hageja kahjuks ja komisjon on nõudnud hagejalt kohtukulude väljamõistmist, tuleb komisjoni kohtukulud välja mõista hagejalt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (teine koda)
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Mõista Euroopa Ühenduste Komisjoni kohtukulud välja Denka International BV-lt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.

Pelikánová
Jürimäe
Soldevila Fragoso
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 19. novembril 2009 Luxembourgis.
Allkirjad
Sisukord

Õiguslik raamistik

Direktiiv 91/414/EMÜ

Määrus nr 451/2000

Määrus (EÜ) nr 178/2002

Vaidluse taust

Menetlus ja poolte nõuded

Õiguslik käsitlus

Määruse nr 1490/2002 artikli 20 õigusvastasus

Poolte argumendid

Esimese Astme Kohtu hinnang

Esimene väide, et rikutud on määruse nr 451/2000 artikli 8 lõiget 7, määruse nr 178/2002 artikli 28 lõiget 1 ja määruse nr 451/2000 artiklit 8

Esimese väite esimene osa

– Poolte argumendid

– Esimese Astme Kohtu hinnang

Esimese väite teine osa

– Poolte argumendid

– Esimese Astme Kohtu hinnang

Esimese väite kolmas osa

– Poolte argumendid

– Esimese Astme Kohtu hinnang

Teine väide, et vaidlustatud otsusel puudub objektiivne teaduslik alus

Poolte argumendid

Esimese Astme Kohtu hinnang

Kolmas väide, et on rikutud direktiivi 91/414 artiklit 5

Poolte argumendid

Esimese Astme Kohtu hinnang

Neljas väide, et on rikutud hageja kaitseõigusi, õigust olla ära kuulatud ja proportsionaalsuse põhimõtet

Neljanda väite esimene osa

– Poolte argumendid

– Esimese Astme Kohtu hinnang

Neljanda väite teine osa

– Poolte argumendid

– Esimese Astme Kohtu hinnang

Viies väide, et on rikutud õiguspärase ootuse põhimõtet

Poolte argumendid

Esimese Astme Kohtu hinnang

Kuues väide, et on rikutud hea halduse ning teadusliku arvamuse kvaliteedi ja sõltumatuse põhimõtteid

Poolte argumendid

Esimese Astme Kohtu hinnang

Seitsmes väide, et on rikutud võrdse kohtlemise põhimõtet

Poolte argumendid

Esimese Astme Kohtu hinnang

Kaheksas väide, et on rikutud EÜ artiklit 95, direktiivi 91/414 artikli 4 lõiget 1 ja artikli 5 lõiget 1

Poolte argumendid

Esimese Astme Kohtu hinnang

– Etteheide, et on rikutud direktiivi 91/414 artikli 5 lõiget 1

– Etteheide, et on rikutud EÜ artikli 95 lõiget 3

– Etteheide, et on rikutud direktiivi 91/414 artikli 4 lõiget 1

Üheksas väide, et on rikutud subsidiaarsuse põhimõtet ja EÜ artiklit 5

Poolte argumendid

Esimese Astme Kohtu hinnang

Kohtukulud
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.