CELEX: 62007TJ0212
Марка на Общността
Процедура по възражение
Заявка за словна марка на Общността "Barbara Becker"
По-ранна словна марка на Общността "BECKER"
Относително основание за отказ
Вероятност от объркване
Прилика на знаците
Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 40/94

Обстоятелства, предхождащи спора
На 19 ноември 2002 г. встъпилата страна, г-жа Barbara Becker, подава до Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП) заявка за регистрация на словната марка на Общността „Barbara Becker“ въз основа на Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (
ОВ L 11, 1994 г., стp. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146), изменен.
Стоките, за които е заявена регистрацията на марката, попадат в клас 9 по смисъла на ревизираната и изменена Ницска спогодба относно Международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 г. и отговарят на следното описание: „Научни, навигационни, геодезични, електрически, фотографски, кинематографични, оптични, теглилни, измервателни, сигнални, контролни (надзорни), животоспасяващи и учебни апарати и уреди; апарати за записване, предаване, възпроизвеждане на звук или образ; магнитни носители на данни, записващи дискове; автомати за продажба и механизми за монетни апарати; касови апарати, изчислителни машини, оборудване за обработка на информация и компютри“.
Заявката за марка е публикувана в Бюлетин на марките на Общността № 13/2004 от 29 март 2004 г.
На 24 юни 2004 г. жалбоподателят Harman International Industries, Inc. прави възражение срещу регистрацията на марката, заявена за всички обхванати от заявката за регистрация стоки, въз основа на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 и на член 8, параграф 5 от същия регламент. Възражението се основава на словната марка на Общността „BECKER ONLINE PRO“ № NaN, регистрирана на 1 юли 2002 г., и на заявката за словна марка на Общността „BECKER“ № NaN от 2 ноември 2000 г., регистрирана на 17 септември 2004 г.
Стоките, обхванати от по-ранните марки, попадат в клас 9 по смисъла на Ницската спогодба и отговарят на следните описания: „електрически и електронни апарати и уреди; апарати за записване, предаване и възпроизвеждане на звук или образ; магнитни носители на данни; записващи дискове; оборудване за обработка на информация; оборудване за преподаване и обучение; компютри; софтуер; хардуер; периферни устройства за компютри; апарати и уреди, всичките за записване, произвеждане, предаване, издаване или обработка на аудио и/или видео сигнали; апарати за аудио обработка; Hi-Fi аудио и видео оборудване; високоговорители, преобразуватели, радиоапарати, навигационни и телематични системи; аудио апарати и уреди за автомобили; радиоапарати с вграден телефон за автомобили, навигационни системи, телематика (електронна връзка между моторни превозни средства и сателит), CD плейъри, MP3 плейъри и/или достъп до Интернет; оборудване за обработка на сигнали; оборудване за обработка на цифрови сигнали; процесори за гласови цифрови сигнали; звукови процесори, усилватели, предусилватели, усилватели на мощност, приемници, аудио видео приемници; тунери, кино-оборудване за дома, DVD плейъри, четящи устройства за компакт-дискове, механизми за пренос на компакт дискове и DVD, четящи устройства и механизми за пренос на оптични дискове; MP3 плейъри; дистанционни управления, високоговорители за ниски тонове, микрофони, слушалки, интегрирани звукови системи, телевизионни устройства, видеоекрани, системи за домашно кино; миксиращи аудиоустройства; аудио компресори и процесори; еквилайзъри; телефони; части и съставни части за всички изброени по-горе стоки, като нито една от изброените по-горе стоки не е кабели или части и съставни части за кабели“.
С решение от 15 февруари 2005 г. отделът по споровете уважава възражението с мотива, че съществува вероятност от объркване между конфликтните марки. Той приема, че означените с тези марки стоки са идентични и че като цяло марките са подобни, доколкото имат, от една страна, средна степен на визуална и фонетична прилика, и от друга страна, идентичност от концептуална гледна точка, доколкото се отнасят до едно и също фамилно име.
На 11 април 2006 г. встъпилата страна подава жалба пред СХВП срещу решението на отдела по споровете.
С решение от 7 март 2007 г. (наричано по-нататък „обжалваното решение“) първи апелативен състав на СХВП уважава жалбата и отменя решението на отдела по споровете. Апелативният състав счита, че обозначените с конфликтните марки стоки са отчасти идентични и отчасти подобни. Той прави разграничение на съответните потребители според разглежданите стоки, а именно предназначените за обща употреба, предназначените за професионалисти и тези от една междинна категория, които могат, в зависимост от тяхното естество и предназначение, да бъдат предназначени за обща употреба и за професионалистите.
Що се отнася до конфликтните знаци, апелативният състав е взел предвид, от една страна, по съображения за процесуална икономия по-ранната словна марка „BECKER“, и от друга страна, словната марка, чиято регистрация е поискана от Barbara Becker. Апелативният състав установява, че съществува само известна степен на визуална и фонетична прилика между конфликтните знаци, поради обстоятелството че друг елемент, а именно собственото име Barbara, е поставен в началото на марката, чиято регистрация се иска. Апелативният състав счита, че в концептуално отношение конфликтните знаци се отличават ясно в Германия и в другите страни от Европейския съюз. Апелативният състав приема, че фамилното име Becker не е отличителният и доминиращ елемент на марката, чиято регистрация се иска, поради факта че съответните потребители биха възприели същата по-скоро в нейната цялост, а именно „Barbara Becker“, а не като съчетание от „Barbara“ и „Becker“. Той отбелязва също, че г-жа Barbara Becker е знаменитост в Германия, докато името Becker обикновено се разпознава като разпространено и обикновено фамилно име. Поради това апелативният състав прави извода, че различията между разглежданите знаци са достатъчно големи, за да бъде изключена вероятността от объркване.
Впрочем апелативният състав установява, че в случая не е изпълнено установеното в съдебната практика по прилагане на член 8, параграф 5 от Регламент № 40/94 условие, според което между конфликтните марки трябва да съществува такава степен на прилика, че съответните потребители да направят връзка между тях.
Искания на страните
Жалбоподателят иска от Първоинстанционния съд:
—
да отмени обжалваното решение,
—
да разпореди да бъде отхвърлена заявката за регистрация на марка на Общността „Barbara Becker“,
—
да осъди СХВП да заплати съдебните разноски.
СХВП и встъпилата страна искат от Първоинстанционния съд:
—
да отхвърли жалбата,
—
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
От правна страна
В самото начало следва да се отбележи, че второто искане на жалбоподателя е Първоинстанционният съд да разпореди отхвърлянето на заявката за регистрация на марка на Общността „Barbara Becker“. Съгласно член 63, параграф 6 от Регламент № 40/94 обаче СХВП е длъжна да вземе необходимите мерки за изпълнение на решението на общностния съд. Според постоянната съдебна практика Първоинстанционният съд не може да дава разпореждания на СХВП (Решение на Първоинстанционния съд от 31 януари 2001 г. по дело Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld/СХВП (Giroform),
T-331/99, Recueil, стp. II-433
, точка 33, Решение на Първоинстанционния съд от 12 юли 2006 г. по дело Vitakraft-Werke Wührmann/СХВП — Johnson’s Veterinary Products (VITACOAT),
T-277/04, Recueil, стp. II-2211
, точка 74 и Решение на Първоинстанционния съд от 17 юни 2008 г. по дело El Corte Inglés/СХВП — Abril Sánchez и Ricote Saugar (Boomerang
TV
),
T-420/03, Сборник, cтp. II-837
, точка 31). Следователно второто искане на жалбоподателя е недопустимо.
В подкрепа на жалбата си жалбоподателят посочва две правни основания, изведени от нарушението на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 и от нарушението на член 8, параграф 5 от същия регламент.
По първото правно основание, изведено от нарушението на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94
Доводи на страните
Жалбоподателят изтъква, че името Becker представлява доминиращият и отличителен елемент на марката „Barbara Becker“, или във всеки случай има самостоятелна отличаваща роля в същата, и че в концептуално отношение между конфликтните марки съществува прилика, тъй като те се основават на фамилното име Becker, без да има видима връзка между това име и означените продукти. Въз основа на съдебната практика в конкретния случай трябвало да се направи извод за наличие на вероятност от объркване, с мотива че с оглед на идентичността на стоките, които конфликтните марки обозначават, различията между тези марки не са достатъчни, за да неутрализират вероятността от объркване. Средният потребител щял да бъде накаран да счита стоките, предмет на марката, чиято регистрация се иска, за произхождащи от образувание, икономически свързано с това, от което произхождат означените с по-ранната марка стоки.
СХВП изтъква, че според съдебната практика дадена сложна марка, една от чиито съставни части е идентична или прилича на съставна част на друга марка, и тази друга марка могат да се считат за подобни само ако тази съставна част представлява доминиращият елемент в общото впечатление, което създава сложната марка.
Не съществувало общо правило, според което когато марка, чиято регистрация се иска, е съставена от два елемента, единият от които е идентичен с по-ранна марка, съставена от един-единствен елемент, тези марки трябва обикновено да се смятат за подобни. За да се установи съществуването на вероятност от объркване, било необходимо този елемент да заема поне самостоятелна отличителна позиция в марката, съставена от два елемента. В конкретния случай съответните потребители не биха разделили на съставните ѝ части марката, чиято регистрация се иска, а биха я възприели в нейната цялост като име на жена, а именно Barbara Becker и никой от нейните елементи не заемал самостоятелна отличителна позиция нито представлявал нейният доминиращ елемент.
Впрочем потребителите по правило отдавали по-голямо значение на началото на марките. Собственото име Barbara съдържало отекващи и отворени гласни, които сравнени с късите гласни на фамилното име Becker образували специфична комбинация.
Поради това отделът по споровете с основание е приел, че в случая не съществува вероятност от объркване.
Встъпилата страна изтъква, че съществува концептуална разлика между разглежданите знаци. Поради това жалбоподателят не можел да се позовава на принципа, според който две марки са подобни, когато съдържат еднакъв елемент. Този принцип следвало да се прилага само в хипотезата, в която еднаквите елементи са лишени от концептуално значение за съответните потребители.
Жалбоподателят не можел да се позовава и на съдебната практика, според която би могло да се предположи, че дадена марка е вариация на по-ранна марка, когато тя се състои от по-ранната марка, съчетана с нов елемент, като се има предвид, че в случая, за разлика от обстоятелствата, дали повод за тази съдебна практика, марката, чиято регистрация се иска, не се състои от съчетание между име на дружество и втори елемент, а се състои от едно собствено име. Съответните потребители биха възприели конфликтните марки като две различни марки, между които не съществува никаква връзка.
Преценка на Първоинстанционния съд
Съгласно член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 при възражение на притежателя на по-ранна марка се отказва регистрация на заявената марка, когато поради своята идентичност или прилика с по-ранната марка и поради идентичността или приликата на стоките или услугите, които двете марки обозначават, съществува вероятност от объркване в съзнанието на хората на територията, в която по-ранната марка е защитена. Освен това по силата на член 8, параграф 2, буква a), подточка i) от Регламент № 40/94 по-ранни марки са марките на Общността, чиято дата на подаване на заявката е по-ранна от тази на подаване на заявката за регистрация на марка на Общността.
Съгласно постоянната съдебна практика вероятност от объркване означава вероятност потребителите да сметнат, че разглежданите стоки или услуги произлизат от едно и също предприятие или от икономически свързани предприятия. Вероятността от объркване следва да се преценява цялостно, според възприятието, което съответните потребители имат за въпросните знаци и продукти или услуги, като се отчитат и всички релевантни фактори в дадения случай (Решение на Първоинстанционния съд от 9 юли 2003 г. по дело Laboratorios RTB/СХВП — Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS),
T-162/01, Recueil, стр. II-2821
, точки 30 и 31 и Решение на Първоинстанционния съд от 16 януари 2008 г. по дело Inter-Ikea/СХВП — Waibel (idea), T-112/06, непубликувано в Сборник, точка 32).
За целите на тази обща преценка възприятието, което има средният потребител за разглежданите стоки и услуги, има определяща роля. Следва да се държи сметка за обстоятелството, че на средния потребител рядко се удава възможността да пристъпи към пряко сравнение на различните марки, а трябва да се довери на несъвършения образ, останал в съзнанието му (Решение на Първоинстанционния съд от 3 март 2004 г. по дело Mülhens/СХВП — Zirh International (ZIRH),
T-355/02, Recueil, стp. II-791
, точка 41). Впрочем нивото на внимание на средния потребител може да варира в зависимост от категорията разглеждани стоки или услуги (Решение на Съда от 22 юни 1999 г. по дело Lloyd Schuhfabrik Meyer,
C-342/97, Recueil, стp. I-3819
, точка 26 и Решение на Първоинстанционния съд от 13 юни 2006 г. по дело Inex/СХВП — Wiseman (Изображение на кожа на крава),
T-153/03, Recueil, стp. II-1677
, точка 24). Когато средният потребител на разглежданите стоки е специалист, при своя избор той може да прояви степен на внимание, по-висока от средната (вж. в този смисъл Решение на Първоинстанционния съд от 20 април 2005 г. по дело Faber Chimica/СХВП — Nabersa (Faber),
T-211/03, Recueil, стp. II-1297
, точка 24).
В настоящия случай защитата на по-ранната марка се разпростира в цялата Общност. Следователно трябва да се прецени именно възприемането на конфликтните марки от потребителя на разглежданите стоки на тази територия. Следва все пак да се припомни, че за да бъде отказана регистрацията на марка на Общността, е достатъчно само в част от Общността да съществува относително основание за отказ по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 (Решение по дело ZIRH, точка 24 по-горе, точка 36).
Безспорно е впрочем, че разглежданите стоки, предназначени отчасти за обща употреба, отчасти за професионалисти и отчасти както за обща употреба, така и за професионалисти, са стоки от техническо естество. Следователно става въпрос за потребители, които проявяват относително висока степен на внимание.
Тъй като идентичността или приликата на разглежданите стоки не се оспорва, следва да се направи само сравнение на конфликтните марки.
Според съдебната практика две марки са подобни, когато от гледна точка на съответните потребители между тях съществува поне частично равенство по отношение на един или няколко релевантни аспекта (Решение на Първоинстанционния съд от 23 октомври 2003 г. по дело Matratzen Concord/СХВП — Hukla Germany (MATRATZEN),
T-6/01, Recueil, стp. II-4335
, точка 30 и Решение на Първоинстанционния съд от 26 януари 2006 г. по дело Volkswagen/СХВП — Nacional Motor (Variant),
T-317/03, Recueil, 2006 г., стp. II-12*
, резюме, точка 46).
Общата преценка на вероятността от объркване, що се отнася до визуалната, фонетичната или концептуалната прилика на конфликтните марки, трябва да се основава на създаденото от тях цялостно впечатление, като се имат предвид по-конкретно техните отличителни и доминиращи елементи (вж. Решение на Първоинстанционния съд от 14 октомври 2003 г. по дело Phillips-Van Heusen/СХВП — Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS),
T-292/01, Recueil, стр. II-4335
, точка 47 и Решение на Първоинстанционния съд от 14 октомври 2003 г. по дело Изображение на кожа на крава, точка 24 по-горе, точка 26).
В случай че един от двата самостоятелни термина, които съставляват словна марка, е визуално и фонетично идентичен с единствения термин, съставляващ по-ранна словна марка, и в случай че разгледани като цяло или поотделно, тези термини нямат никакво значение от концептуална гледна точка за съответните потребители, разглежданите марки — всяка от които разгледана в своята цялост — обикновено се считат за подобни (Решение на Първоинстанционния съд от 25 ноември 2003 г. по дело Oriental Kitchen/СХВП — Mou Dybfrost (KIAP MOU),
Т-286/02, Recueil, стр. II-4953
, точка 39 и Решение на Първоинстанционния съд от 4 май 2005 г. по дело Reemark/СХВП — Bluenet (Westlife),
Т-22/04, Recueil, стр. II-1559
, точка 37).
В случая предмет на разглеждане са по-ранната словна марка „BECKER“ и словната марка „Barbara Becker“, чиято регистрация е поискана.
Елементът „becker“ е едновременно единственият елемент, съставляващ марката „BECKER“ и вторият от двата елемента, съставляващи марката „Barbara Becker“. Следователно елементът „becker“ е общ за двете марки.
Във визуален и фонетичен аспект конфликтните марки са с различна дължина и са съставени от различен брой думи. Независимо от това цялостното впечатление, което тези две марки създават, води до констатацията, че те имат известна прилика във визуален и фонетичен аспект поради техния общ елемент, както с основание отбелязва апелативният състав.
Също с основание апелативният състав констатира, че в концептуален план по-ранната марка „BECKER“ ще бъде възприемана от съответните потребители като фамилното име и че марката „Barbara Becker“ ще бъде възприемана от съответните потребители като име на лице, състоящо се от собствено и фамилно име, като последното е идентично с фамилното име, образуващо по-ранната марка. Преценката на апелативния състав относно относителното значение на елемента „becker“ по отношение на елемента „barbara“ в марката „Barbara Becker“ обаче не би могла да се възприеме.
Независимо че възприемането на марки, съставени от имена на лице, може да варира в различните страни на Общността, съдебната практика приема, поне в Италия, че потребителите по правило придават по-голям отличителен характер на фамилното име, отколкото на собственото име, съдържащо се в марки (вж. в този смисъл Решение на Първоинстанционния съд от 1 март 2005 г. по дело Fusco/СХВП — Fusco International (ENZO FUSCO),
T-185/03, Recueil, стp. II-715
, точка 54). От това следва, че на фамилното име Becker може да бъде придаден по-голям отличителен характер, отколкото на собственото име Barbara в марката „Barbara Becker“.
Впрочем обстоятелството, че като бивша съпруга на г-н Boris Becker г-жа Barbara Becker се ползва в Германия със статут на знаменитост, не означава, че в концептуален план конфликтните марки не са подобни. Действително по-ранната марка „BECKER“ и марката „Barbara Becker“ препращат към същото фамилно име Becker. Следователно те са подобни, още повече като се има предвид, че в част от Общността на елемента „becker“ на марката, чиято регистрация се иска, като фамилно име може да бъде придаден по-голям отличителен характер, отколкото на елемента „barbara“, който е едно обикновено собствено име. В това отношение следва да се припомни, че съответните потребители запаметяват несъвършен образ на конфликтните марки.
Освен това според съдебната практика, когато една марка е съставена чрез съчетаване на един елемент и на друга марка, тази друга марка, дори да не е доминиращият елемент в съставната марка, може да запази самостоятелна отличителна позиция в съставната марка. В такъв случай съставната марка и тази друга марка могат да се разглеждат като подобни (вж. в този смисъл Решение на Съда от 6 октомври 2005 г. по дело Medion,
C-120/04, Recueil, стp. I-8551
, точки 30 и 37). В случая трябва да се отбележи, че елементът „becker“ ще се възприема като фамилно име, което често се използва за обозначаване на дадено лице. Следва да се приеме, че този елемент запазва самостоятелна отличителна позиция в марката „Barbara Becker“.
От това следва, че като се преценят конфликтните марки, взети заедно, и като се сравнят във визуален, фонетичен и концептуален аспект, те трябва да се приемат за подобни.
Следователно апелативният състав погрешно е направил извода, че конфликтните марки ясно се различават.
Що се отнася до вероятността от объркване, следва да се припомни, че идентичността или приликата на означените от конфликтните марки стоки не се оспорва и че марката „Barbara Becker“ и марката „BECKER“ имат визуални, фонетични и концептуални прилики. Независимо че съответните стоки са предназначени за потребители, притежаващи относително високо ниво на внимание, тези потребители може да сметнат, че тези стоки произхождат от едно и също предприятие или от икономически свързани предприятия. При това положение следва да се приеме, че съществува вероятност от объркване между конфликтните марки.
Тази констатация не се оборва от довода на СХВП, според който дадена сложна марка и друга марка могат да се считат за подобни само ако тяхната обща съставна част представлява доминиращият елемент в общото впечатление, което сложната марка създава. Действително когато словна марка е съставена от два елемента, единият от които е общ с единствения елемент, съставляващ друга словна марка, за установяването на вероятност от объркване не се изисква общият за конфликтните марки елемент да бъде доминиращият елемент в общото впечатление, което създава съставната марка. Ако се изисква подобно условие, при положение че общият елемент има и самостоятелна отличителна позиция в съставната марка, притежателят на по-ранната марка ще бъде лишен от изключителното право, което тази марка предоставя (вж. в този смисъл Решение по дело Medion, точка 37 по-горе, точки 32 и 33). След като елементът „becker“ запазва самостоятелна отличителна позиция в марката „Barbara Becker“, не може да се изисква, за да има вероятност от объркване, този елемент да бъде доминиращият елемент в общото впечатление, което създава тази марка.
Доводът на встъпилата страна, според който съдебната практика относно съставните марки не била приложима в случая, поради това че марката, чиято регистрация се иска, е съставена от собствено име и от фамилно име, също не може да бъде възприет. Действително критериите за преценка на съществуването на вероятност от объркване по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94, когато става въпрос за марки, съставени от име на лице, при липсата на разпоредба в обратен смисъл в този регламент са същите като приложимите по отношение на другите категории марки. Така знак, съдържащ собственото и фамилното име на физическо лице, не би могъл да бъде регистриран като марка на Общността, когато се сблъсква с относително основание за отказ от регистрация в резултат на възражението на притежателя на по-ранна марка (Решение на Първоинстанционния съд от 13 юли 2005 г. по дело Murúa Entrena/СХВП — Bodegas Murúa (Julián Murúa Entrena),
T-40/03, Recueil, стр. II-2831
, точки 49 и 50).
С оглед на изложеното по-горе следва да се приеме, че апелативният състав е допуснал грешка при прилагане на правото, като е направил извода, че липсва вероятност от объркване по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94. Вследствие на това първото посочено от жалбоподателя правно основание, изведено от нарушението на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94, трябва да бъде уважено.
С оглед на обстоятелството, че в настоящия случай съществува вероятност от объркване по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 и че за да се откаже регистрацията на марка, е достатъчно да съществува относително основание за отказ по смисъла на член 8 от Регламент № 40/94, обжалваното решение трябва да се отмени, без да е необходимо да се изследва дали съществува друго относително основание за отказ и следователно без да е необходимо Първоинстанционният съд да разглежда второто правно основание, посочено от жалбоподателя.
По съдебните разноски
По смисъла на член 87, параграф 2 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като СХВП е загубила делото, тя следва да бъде осъдена да заплати направените от жалбоподателя съдебни разноски съобразно с искането му. Тъй като исканията на встъпилата страна са отхвърлени, тя ще понесе направените от нея съдебни разноски в съответствие с член 87, параграф 4, трета алинея от Процедурния правилник.

По изложените съображения
ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯТ СЪД (първи състав)
реши:

1)
Отменя решението на първи апелативен състав на Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП) от 7 март 2007 г. (Преписка R 502/2006-1).

2)
Отхвърля като недопустимо искането на Harman International Industries, Inc. за отхвърляне на заявката за регистрация на марката на Общността „Barbara Becker“.

3)
СХВП понася, наред с направените от нея съдебни разноски, и тези на Harman International Industries.

4)
Г-жа Barbara Becker понася направените от нея съдебни разноски.

Tiili
Dehousse
Wiszniewska-Białecka
Постановено в открито съдебно заседание в Люксембург на 2 декември 2008 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.