CELEX: 62009CJ0371
Regulamentul (CEE) nr. 2913/92
Codul vamal
Articolul 212a
Regulamentul nr. (CEE) nr. 2454/93
Articolul 292
Regulamentul (CE) nr. 88/97
Articolul 14
Taxă antidumping
Cadre de biciclete

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 212a din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92
al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5,
p. 58), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2700/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 16
noiembrie 2000 (JO L 311, p. 17, Ediție specială, 02/vol. 13, p. 12, denumit în continuare „Codul vamal”), și a articolului
292 din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului
(CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 253, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 7, p. 3),
astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1602/2000 al Comisiei din 24 iulie 2000 (JO L 188, p. 1, Ediție specială,
02/vol. 12, p. 122, denumit în continuare „Regulamentul de punere în aplicare”).
Cererea a fost formulată în cadrul unui litigiu între Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs, pe de o parte,
și Isaac International Limited (denumită în continuare „Isaac”), pe de altă parte, în legătură cu recuperarea ulterioară a
unor taxe vamale și a unei taxe pe valoarea adăugată.

Cadrul juridic

Dreptul Uniunii
Prin Regulamentul (CEE) nr. 2474/93 al Consiliului din 8 septembrie 1993 de impunere a unei taxe antidumping definitive la
importurile în Comunitate de biciclete originare din Republica Populară Chineză și de percepere definitivă a taxei antidumping
provizorii (JO L 228, p. 1) a fost introdusă o taxă antidumping.
Această taxă antidumping a fost extinsă la anumite piese pentru biciclete prin Regulamentul (CE) nr. 71/97 al Consiliului
din 10 ianuarie 1997 de extindere a taxei antidumping definitive, instituită prin Regulamentul (CEE) nr. 2474/93 asupra bicicletelor
originare din Republica Populară Chineză, la importurile de anumite piese pentru biciclete originare din Republica Populară
Chineză și de percepere a taxei extinse aplicate importurilor respective înregistrate în conformitate cu Regulamentul (CE)
nr. 703/96 (JO L 16, p. 55).
Regulamentul (CE) nr. 88/97 al Comisiei din 20 ianuarie 1997 privind autorizarea scutirii importurilor de anumite piese pentru
biciclete originare din Republica Populară Chineză în ceea ce privește extinderea, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 71/97
al Consiliului, a taxei antidumping instituite prin Regulamentul (CEE) nr. 2474/93 al Consiliului (JO L 17, p. 17, denumit
în continuare „Regulamentul privind autorizarea scutirii”) cuprinde orientări precise destinate părților interesate în ceea
ce privește funcționarea sistemului de scutire de taxa antidumping.
Articolul 14 din acest regulament, intitulat „Scutire sub rezerva controlului destinației speciale”, prevede:
„Atunci când importurile de piese esențiale pentru biciclete sunt declarate pentru punerea în liberă circulație de către o
altă persoană decât partea scutită începând cu data intrării în vigoare a Regulamentului [nr. 71/97], acestea sunt scutite
de aplicarea taxei extinse dacă sunt declarate în conformitate cu structura Taric care figurează în anexa III, sub rezerva
îndeplinirii condițiilor enunțate la articolul 82 din [Codul vamal] și la articolele 291-304 din Regulamentul [de punere în
aplicare], care se aplică
mutatis mutandis
, și atunci când:
(a)      piesele esențiale pentru biciclete sunt livrate unei părți scutite în temeiul articolelor 7 sau 12
sau
(b)      piesele esențiale pentru biciclete sunt livrate altui titular al unei autorizații, în sensul articolului 291 din Regulamentul
[de punere în aplicare]
sau
(c)      atunci când, lunar, mai puțin de 300 de unități pe tip de piese esențiale pentru biciclete sunt fie declarate pentru punerea
în liberă circulație de către o parte, fie livrate către aceasta. Numărul de piese care sunt declarate de o parte sau care
sunt livrate acesteia se calculează prin raportare la numărul de piese declarate sau livrate tuturor părților care sunt asociate
părții respective sau care au încheiat angajamente de compensare cu aceasta.”
Articolul 82 alineatul (1) din Codul vamal prevede:
„Atunci când mărfurile sunt puse în liberă circulație cu taxe la import reduse sau zero pe motivul destinației lor [speciale],
acestea rămân sub supraveghere vamală. Supravegherea vamală se încheie atunci când condițiile prevăzute pentru acordarea unei
astfel de taxe reduse sau zero încetează a mai fi aplicate, în cazul în care mărfurile sunt exportate sau distruse sau utilizarea
mărfurilor în alte scopuri decât cele prevăzute pentru aplicarea taxei reduse sau zero este permisă cu condiția achitării
taxelor datorate.”
Articolul 204 alineatul (1) din Codul vamal prevede:
„(1)      O datorie vamală la import ia naștere prin:
(a)      neexecutarea uneia dintre obligațiile care rezultă, în privința mărfurilor supuse taxelor la import, din depozitarea lor temporară
sau din utilizarea regimului vamal sub care sunt plasate sau
(b)      nerespectarea unei condiții care reglementează plasarea mărfurilor sub regimul respectiv sau acordarea unei rate reduse sau
zero a taxelor la import ținând seama de destinația [specială a] mărfurilor,
în alte cazuri decât cele menționate la articolul 203 doar dacă nu se stabilește că acele omisiuni nu au un efect semnificativ
asupra utilizării corecte a regimului de depozitare temporară sau a regimului vamal în cauză.”
Versiunea inițială a articolului 212a din Codul vamal a fost introdusă prin Regulamentul (CE) nr. 82/97 al Parlamentului European
și al Consiliului din 19 decembrie 1996 de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 de instituire a Codului vamal comunitar
(JO 1997, L 17, p. 1).
Considerentul (12) al Regulamentului nr. 82/97 prevede:
„întrucât, atunci când legislația Comunității prevede scutirea sau exonerarea de plata taxelor la import sau la export, o
astfel de scutire trebuie să fie aplicabilă în toate cazurile, indiferent de circumstanțele în care a luat naștere datoria;
întrucât, în aceste circumstanțe, aplicarea taxei obișnuite nu pare a fi o sancțiune adecvată pentru cazul în care nu au fost
respectate regulile de procedură vamală”.
Articolul 212a menționat arată:
„Atunci când legislația vamală prevede un tratament tarifar favorabil mărfurilor în temeiul naturii sau destinației lor speciale,
o scutire sau o exonerare totală sau parțială de taxe la import sau la export în temeiul articolelor 21, 82, 145 sau 184-187,
acest tratament tarifar favorabil, această scutire sau această exonerare se aplică și în cazurile în care a luat naștere o
datorie vamală în temeiul articolelor 202-205, 210 sau 211, numai când comportamentul persoanei interesate nu implică manevre
dolozive sau neglijență manifestă și face dovada că au fost îndeplinite celelalte condiții de aplicare a tratamentului favorabil,
a scutirii sau exonerării.”
Articolul 292 din Regulamentul de punere în aplicare prevede:
„(1) Atunci când mărfurile fac obiectul supravegherii vamale pe motivul destinației lor [speciale], acordarea tratamentului
tarifar favorabil în conformitate cu articolul 21 din Cod se face pe baza unei autorizații scrise.
Atunci când mărfurile sunt puse în liberă circulație cu taxe vamale reduse sau zero pe motivul destinației lor [speciale]
și, potrivit dispozițiilor în vigoare, mărfurile trebuie să rămână sub supraveghere vamală în conformitate cu articolul 82
din Cod, este necesară o autorizație scrisă în scopul supravegherii vamale pe motivul destinației [speciale].
(2) Cererile trebuie făcute în scris folosind modelul din anexa 67. Autoritățile pot permite reînnoirea sau modificarea autorizației
pe baza unei cereri simple în scris.
(3) În împrejurări speciale, autoritățile vamale pot permite ca declarația pentru libera circulație făcută în scris [sau]
prin intermediul tehnicii de prelucrare a datelor folosind procedura normală să fie considerată cerere pentru autorizație,
cu condiția ca:
–        cererea să [nu implice mai mult de o singură administrație vamală];
–        solicitantul să atribuie mărfurilor numai destinația prevăzută și
–        să se asigure desfășurarea corectă a operațiunilor.
[…]
(5) Atunci când se solicită o autorizație unică, este necesar acordul anterior al autorităților, potrivit următoarei proceduri.
Cererea se prezintă autorităților vamale desemnate pentru locul unde:
–        procedurile contabile ale solicitantului facilitează controalele pe bază de audit și unde se realizează cel puțin o parte
dintre operațiunile acoperite de autorizație sau
–        mărfurilor li se atribuie destinația [specială] prevăzută.
Aceste autorități vamale comunică cererea și autorizația provizorie celorlalte autorități vamale interesate, care trebuie
să confirme primirea în decurs de 15 zile.
Celelalte autorități vamale interesate anunță orice obiecții în decurs de 30 de zile de la data primirii autorizației provizorii.
Atunci când obiecțiile sunt anunțate în perioada de timp prevăzută mai sus și nu se ajunge la niciun acord, cererea se respinge
în măsura în care au fost exprimate obiecții.
Autoritățile vamale pot emite autorizația dacă nu primesc obiecții la autorizația provizorie în decurs de 30 de zile.
Autoritățile vamale care emit autorizația trimit un exemplar tuturor autorităților interesate.
(6) Atunci când două sau mai multe administrații vamale cad de acord cu privire la criteriile și condițiile pentru acordarea
autorizației unice, respectivele administrații pot, de asemenea, cădea de acord să înlocuiască consultația anterioară cu o
notificare simplă. O astfel de notificare este întotdeauna suficientă la reînnoirea sau revocarea unei autorizații unice.”

Dreptul național
În temeiul articolului 292 alineatul (3) din Regulamentul de punere în aplicare, utilizarea acestei autorizații simplificate
este supusă unor condiții suplimentare în Regatul Unit, definite în Tariful integrat al Regatului Unit (UK Tariff). În special,
în volumul 3 din anexa E2 la acesta se prevede:
„940069
1.      Mărfuri vizate: mărfurile importate în regim de procedură simplificată cu destinație specială, la taxă redusă sau zero, cu
condiția ca acestea să fie afectate destinației prevăzute în Comunitatea Europeană […]
[…]
9.      Note
[…]
9.2      Implică exclusiv vama britanică
[…]
9.5      Acest cod de regim vamal trebuie utilizat exclusiv pentru avioane civile, motoare de avioane și în situații «unice». Nu poate
fi utilizat ca mijloc obișnuit de import.”
Tariful integrat al Regatului Unit, care este actualizat de mai multe ori pe an, poate fi consultat gratuit în birourile administrației
fiscale și vamale a Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, precum și în anumite biblioteci publice, extrase
relevante fiind furnizate în mod gratuit, la cerere, de către administrație. Acesta nu este disponibil gratuit pe internet,
însă poate fi obținut de la administrație prin intermediul unui abonament anual.

Acțiunea principală și întrebările preliminare
Isaac este o societate de drept britanic care are o filială în Germania. Aceasta dispune de un birou și de un antrepozit în
Regatul Unit, precum și de un antrepozit și de un centru de distribuție în Germania. Aceasta are cinci angajați în Regatul
Unit care îndeplinesc sarcini referitoare la importuri și dispune de personal suplimentar în Germania, unde își desfășoară
operațiunile de marketing și de vânzare.
Obiectul de activitate principal al Isaac este importul de piese pentru biciclete originare din China. Toate aceste piese
sunt mai întâi importate în Regatul Unit, după care sunt imediat transmise spre centrul de distribuție din Germania.
Toate piesele pentru biciclete importate de Isaac erau „piese esențiale pentru biciclete” în sensul aplicării Regulamentului
nr. 2474/93 și a Regulamentului privind autorizarea scutirii în ceea ce privește extinderea prevăzută prin Regulamentul nr. 71/97.
Între 18 noiembrie 2003 și 11 aprilie 2005, Isaac a efectuat 33 de importuri de cadre pentru biciclete pe care le‑a declarat
în vederea punerii în liberă circulație sub regimul controlului destinației speciale, prin intermediul codului de regim vamal
940069, pentru a obține o exceptare de la plata taxei antidumping în temeiul articolului 14 litera (c) din Regulamentul privind
autorizarea scutirii. În ceea ce privește cele 33 de importuri care fac obiectul prezentului litigiu, Isaac a importat mai
puțin de 300 de unități lunar în perioada de referință.
În perioada în care a efectuat aceste 33 de importuri, Isaac nu citise și nu luase la cunoștință în vreun alt mod de dispozițiile
relevante ale Codului vamal, ale Regulamentului de punere în aplicare sau ale Regulamentului privind autorizarea scutirii.
Isaac angajase un agent de import renumit pentru a se ocupa de formalitățile de import.
Isaac nu deținea o autorizație de destinație specială în vederea aplicării articolului 14 litera (c) din Regulamentul privind
autorizarea scutirii, însă considera că poate să utilizeze autorizația simplificată prevăzută la articolul 292 alineatul (3)
din Regulamentul de punere în aplicare.
În acea perioadă, Isaac nu s‑a informat la autoritățile fiscale în legătură cu utilizarea procedurii de autorizare simplificate.
Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs au ajuns la concluzia că Isaac nu deținea autorizația necesară pentru
a beneficia de scutirea de taxa antidumping în temeiul articolului 14 litera (c) din Regulamentul privind autorizarea scutirii
și au solicitat recuperarea ulterioară a sumei de 161 120,76 GBP cu titlu de taxe vamale și a sumei de 28 196,13 GBP cu titlu
de taxă pe valoarea adăugată.
La 18 aprilie 2006, Isaac a introdus o cerere de autorizare în temeiul articolului 292 alineatul (2) din Regulamentul de punere
în aplicare. Această autorizație i‑a fost acordată cu efect retroactiv de maximum un an în temeiul articolului 294 alineatul
(3) din Regulamentul de punere în aplicare. Prin urmare, nu s‑a solicitat nicio recuperare ulterioară pentru importurile efectuate
după 18 aprilie 2005.
Sesizat cu o acțiune formulată de Isaac, VAT and Duties Tribunal a declarat că, deși nu a avut o autorizație de destinație
specială valabilă și nu a avut dreptul să utilizeze procedura simplificată, Isaac a putut beneficia de scutire în temeiul
articolului 212a din Codul vamal, întrucât nu a făcut dovada unei neglijențe manifeste atunci când a considerat că procedura
simplificată putea să se aplice. Autoritățile vamale au formulat apel împotriva acestei decizii.
În aceste condiții, High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division, a hotărât să suspende judecarea cauzei și
să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)      În împrejurări precum cele din prezenta cauză, în care un importator este stabilit și desfășoară activități în două state
membre și importă mărfuri într‑un stat membru pentru a le transporta imediat către al doilea stat membru, autorizația de destinație
specială solicitată pentru obținerea unei scutiri de plata taxei antidumping în temeiul articolului 14 litera (c) din Regulamentul
[privind autorizarea scutirii] implică mai mult de o singură administrație vamală, în scopul aplicării articolului 292 alineatul
(3) din Regulamentul [de punere în aplicare]?
2)      În împrejurări precum cele din prezenta cauză, în care un importator nu a obținut autorizația necesară pentru a putea utiliza
procedura privind destinația specială prevăzută la articolul 14 litera (c) din Regulamentul [privind autorizarea scutirii],
scutirea de plata taxei antidumping poate totuși să se aplice în temeiul articolului 212a din [Codul vamal]?
3)      Dacă răspunsul la a doua întrebare este afirmativ, în aprecierea faptului dacă un comerciant aflat într‑o situație precum
aceea în care se află Isaac a dat dovadă de neglijență evidentă,
a)      Dispozițiile articolului 14 litera (c) din Regulamentul [privind autorizarea scutirii] și ale articolului 292 alineatul (3)
din Regulamentul [de punere în aplicare] sunt suficient de clare astfel încât să fie necesar să se considere că un comerciant
care nu a realizat, prin consultarea
Jurnalului Oficial al Uniunii Europene
, că nu putea utiliza autorizația simplificată din cauza implicării a mai mult de o singură administrație vamală a dat dovadă
de o neglijență evidentă?
b)      În subsidiar, dacă dispozițiile relevante sunt considerate complexe, comerciantul ar avea obligația ca, înainte de a efectua
importurile, să solicite clarificări din partea autorităților fiscale? Răspunsul la această întrebare depinde de faptul dacă
comerciantul, în mod subiectiv, însă eronat, a ajuns la concluzia că dispozițiile relevante sunt clare?
c)      Cum trebuie să fie calificată experiența unui comerciant aflat într‑o situație precum aceea în care se află Isaac, a cărui
activitate principală constă în importul de piese pentru biciclete din China, care are cinci angajați care se ocupă de importuri
și care a efectuat 33 de importuri similare într‑o perioadă de 16 luni? Mai precis, un asemenea comerciant trebuie considerat
experimentat?
d)      Atunci când verifică dacă un comerciant aflat într‑o situație precum aceea în care se află Isaac a dat dovadă de o neglijență
evidentă, autoritățile fiscale ale unui stat membru se pot întemeia pe un act normativ publicat, precum Tariful integrat al
Regatului Unit, care, deși este disponibil spre consultare în mod gratuit la anumite birouri ale autorităților fiscale și
la biblioteci publice, pe internet nu este disponibil decât în schimbul plății unui abonament anual?”

Cu privire la întrebările preliminare

Cu privire la prima întrebare
Prima întrebare preliminară se referă la expresia „cererea să [nu implice mai mult de o singură administrație vamală]” care
figurează la articolul 292 alineatul (3) din Regulamentul de punere în aplicare.
Prin intermediul acestei întrebări, instanța de trimitere solicită Curții, în esență, să stabilească dacă procedura prevăzută
la dispoziția menționată poate servi drept autorizație unui importator care este stabilit și desfășoară activități în două
state membre și care importă mărfuri în primul stat membru pentru a le transporta imediat către al doilea stat membru, astfel
încât să beneficieze de o scutire de taxa antidumping în temeiul articolului 14 litera (c) din Regulamentul privind autorizarea
scutirii.
Articolul 292 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul de punere în aplicare prevede că acordarea tratamentului tarifar
favorabil se face pe baza unei autorizații scrise atunci când mărfurile fac obiectul supravegherii vamale pe motivul destinației
lor speciale.
Prin derogare de la această dispoziție, alineatul (3) al articolului menționat permite, „în împrejurări speciale”, ca autoritățile
vamale să poată accepta ca declarația pentru libera circulație să fie considerată cerere pentru autorizație.
Această posibilitate presupune, printre altele, astfel cum rezultă de la prima liniuță a acestei dispoziții, ca „cererea să
[nu implice mai mult de o singură administrație vamală]”.
Pentru a determina dacă, în împrejurări precum cele din acțiunea principală, este implicată mai mult de o singură administrație
vamală în sensul articolului 292 alineatul (3) prima liniuță din Regulamentul de punere în aplicare, trebuie să se țină seama
de contextul în care se plasează autorizația care poate fi acordată în temeiul acestei dispoziții.
În această privință, trebuie amintit de la bun început că articolul 14 din Regulamentul privind autorizarea scutirii, care
prevede scutiri de plata taxelor antidumping în anumite situații, este intitulat „Scutiri sub rezerva controlului destinației
speciale”.
În plus, scutirea „
de minimis
”, în temeiul articolului 14 litera (c) din regulamentul menționat, în discuție în acțiunea principală, presupune că sunt
vizate „lunar, mai puțin de 300 de unități”. Această dispoziție precizează că acest număr „se calculează prin raportare la
numărul de piese [de biciclete] declarate sau livrate tuturor părților care sunt asociate părții respective sau care au încheiat
angajamente de compensare cu aceasta”.
Referitor la procedura care trebuie urmată în temeiul articolului 292 din Regulamentul de punere în aplicare, din acest cadru
normativ rezultă că această procedură trebuie să garanteze un control efectiv al condițiilor la care este supusă scutirea
în temeiul articolului 14 litera (c) din Regulamentul privind autorizarea scutirii. În această privință, trebuie subliniat
în special că această dispoziție prevede o limită cantitativă lunară și precizează că numărul de unități se calculează luându‑se
în considerare toate părțile care sunt asociate sau care au încheiat angajamente de compensare cu importatorul sau cu declarantul.
Or, într‑o situație precum cea din acțiunea principală, în care importatorul este stabilit și desfășoară activități în două
state membre și importă mărfuri în primul stat membru pentru a le transporta imediat către al doilea stat membru, întrucât
procedura simplificată presupune că este implicată doar o singură autoritate vamală, nu este de natură să garanteze un control
efectiv al condițiilor care rezultă de la articolul 14 litera (c) din Regulamentul privind autorizarea scutirii.
Într‑adevăr, astfel cum susțin guvernul Regatului Unit și Comisia Comunităților Europene, limita cantitativă nu poate fi controlată
în mod satisfăcător doar de administrația vamală din Regatul Unit. Pe de o parte, limitele cantitative ar putea fi ușor eludate
prin importuri efectuate atât în Regatul Unit, cât și în Germania. Pe de altă parte, controlul destinației speciale trebuie
efectuat, în temeiul articolului 82 alineatul (1) din Codul vamal, pe parcursul întregii perioade de referință, adică o lună,
pentru a verifica dacă limita cantitativă, și anume mai puțin de 300 de unități lunar, este respectată. Or, atunci când mărfurile
sunt expediate imediat către un al doilea stat membru, autoritățile vamale ale primului stat membru nu sunt capabile să controleze
singure respectarea acestei limite, ci depind de colaborarea autorităților celuilalt stat membru, astfel încât este implicată
în mod obligatoriu mai mult de o singură autoritate vamală.
Având în vedere considerațiile de mai sus, trebuie să se răspundă la prima întrebare că procedura prevăzută la articolul 292
alineatul (3) din Regulamentul de punere în aplicare nu poate servi drept autorizație unui importator care este stabilit și
desfășoară activități în două state membre și care importă mărfuri în primul stat membru pentru a le transporta imediat către
al doilea stat membru, astfel încât să beneficieze de o scutire de taxa antidumping în temeiul articolului 14 litera (c) din
Regulamentul privind autorizarea scutirii.

Cu privire la a doua și la a treia întrebare
Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită Curții, în esență, să stabilească dacă articolul
212a din Codul vamal autorizează acordarea unei scutiri de taxe antidumping unui importator care nu dispunea de autorizația
necesară pentru a beneficia de scutirea de asemenea taxe în temeiul articolului 14 litera (c) din Regulamentul privind autorizarea
scutirii, deși îndeplinea condițiile materiale prin respectarea limitei cantitative.
Potrivit articolului 212a din Codul vamal, tratamentul favorabil prevăzut de reglementarea vamală se aplică și în cazurile
în care datoria vamală a luat naștere în temeiul articolelor 202-205, atunci când comportamentul persoanei interesate nu implică
manevre dolozive sau neglijență manifestă, iar aceasta din urmă face dovada că au fost îndeplinite „celelalte condiții de
aplicare” a tratamentului favorabil.
Întrucât instanța de trimitere a plecat de la premisa că datoria vamală, în speță taxele antidumping, a luat naștere în temeiul
articolului 204 din Codul vamal, iar scutirea de asemenea taxe trebuie considerată „tratament tarifar favorabil”, în sensul
articolului 212a din Codul vamal, trebuie să se stabilească, prin urmare, dacă împrejurarea că Isaac respecta limita cantitativă
este suficientă pentru a se concluziona că „celelalte condiții de aplicare”, în sensul acestei din urmă dispoziții, erau îndeplinite.
Pe de o parte, articolul 14 din Regulamentul privind autorizarea scutirii, adoptat de legiuitor la puțin timp după Regulamentul
nr. 82/97, prin care s‑a inserat articolul 212a în Codul vamal, face trimitere expresă la condițiile enunțate la articolele
291-304 din Regulamentul de punere în aplicare, prevăzându‑se acordarea scutirii de taxele antidumping în cauză sub rezerva
îndeplinirii acestora. Printre aceste condiții se numără cea referitoare la eliberarea unei autorizații prealabile, enunțată
la articolul 292 din Regulamentul de punere în aplicare.
În aceste condiții, trebuie să se constate că legiuitorul a condiționat în mod explicit și specific acordarea beneficiului
scutirii de eliberarea unei asemenea autorizații. Or, a aplica articolul 212a din Codul vamal într‑un caz precum cel din acțiunea
principală considerând că simpla împrejurare că importatorul a respectat condiția limitei cantitative care rezultă din articolul
14 litera (c) din Regulamentul privind autorizarea scutirii ar fi suficientă pentru a concluziona că „celelalte condiții de
aplicare” sunt întrunite ar însemna să nu se țină seama de impunerea acestei condiții a unei autorizări prealabile. Or, având
în vedere că articolul menționat prevede o exceptare de taxele antidumping și că acesta este, prin urmare, de strictă interpretare
(a se vedea prin analogie, referitor la interpretarea articolului 239 din Codul vamal, Hotărârea din 11 noiembrie 1999, Söhl
& Söhlke, C‑48/98, Rec., p. I‑7877, punctul 52), trebuie să se țină seama și de această condiție în vederea interpretării
articolului 212a din Codul vamal.
Pe de altă parte, trebuie arătat că autorizația prealabilă menționată anterior prezintă o importanță aparte în contextul regimului
stabilit prin Regulamentul privind autorizarea scutirii în măsura în care acesta permite autorităților vamale să verifice
la momentul faptelor dacă sunt întrunite toate cerințele referitoare la scutirea de taxele antidumping în cauză.
Prin urmare, aplicarea articolului 212a din Codul vamal nu poate, în aceste condiții, să conducă la rezultatul ca o asemenea
scutire de taxele antidumping, care este supusă, în temeiul articolului 14 din Regulamentul privind autorizarea scutirii coroborat
cu articolul 292 din Regulamentul de punere în aplicare, unor condiții procedurale, să poată fi acordată chiar și în lipsa
respectării acestor condiții.
Având în vedere considerațiile de mai sus, trebuie să se răspundă la a doua întrebare că articolul 212a din Codul vamal nu
autorizează acordarea unei scutiri de taxe antidumping unui importator care nu dispune de autorizația prealabilă pentru a
beneficia de scutirea de asemenea taxe în temeiul articolului 14 litera (c) din Regulamentul privind autorizarea scutirii.
Având în vedere răspunsul la a doua întrebare, nu este necesar să se răspundă la a treia întrebare.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară:
1)
Procedura prevăzută la articolul 292 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire
a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului vamal comunitar, astfel
cum a fost modificat prin Regulamentul (CEE) nr. 1602/2000 al Comisiei din 24 iulie 2000, nu poate servi drept autorizație
unui importator care este stabilit și desfășoară activități în două state membre și care importă mărfuri în primul stat membru
pentru a le transporta imediat către al doilea stat membru, astfel încât să beneficieze de o scutire de taxa antidumping în
temeiul articolului 14 litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 88/97 al Comisiei din 20 ianuarie 1997 privind autorizarea scutirii
importurilor de anumite piese pentru biciclete originare din Republica Populară Chineză în ceea ce privește extinderea, în
temeiul Regulamentului (CE) nr. 71/97 al Consiliului, a taxei antidumping instituite prin Regulamentul (CEE) nr. 2474/93 al
Consiliului.
2)
Articolul 212a din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar,
astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CEE) nr. 2700/2000 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie
2000, nu autorizează acordarea unei scutiri de taxe antidumping unui importator care nu dispune de autorizația prealabilă
pentru a beneficia de scutirea de asemenea taxe în temeiul articolului 14 litera (c) din Regulamentul nr. 88/97.
Semnături
*
Limba de procedură: engleza.