CELEX: 62008CJ0274
Nesplnenie povinnosti členským štátom
Smernica 2003/54/ES
Článok 15 ods. 2
Článok 23 ods. 2
Vnútorný trh s elektrinou
Predchádzajúce schválenie metodík používaných na výpočet alebo stanovenie podmienok pre pripojenie a prístup do národných sietí, vrátane taríf za prenos a distribúciu
Národný regulačný úrad

Touto žalobou Komisia Európskych spoločenstiev navrhuje, aby Súdny dvor určil, že tým, že
—
neprijalo v súlade s článkom 15 ods. 2 písm. b) a c) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/54/ES z 26. júna 2003 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrickou energiou a o zrušení smernice 96/92/ES (
Ú. v. EÚ L 176, s. 37
; Mim. vyd. 12/002, s. 61, a korigendum
Ú. v. EÚ L 16, 2004, s. 74
, ďalej len „smernica“) ustanovenia požadované na to, aby sa v rámci vertikálne integrovaného podniku zaručilo funkčné rozdelenie medzi záujmami distribúcie a výroby, a tým, že
—
nepoverilo regulačný úrad stanovením alebo schválením, ešte pred ich vstupom do platnosti, minimálne metodík používaných na výpočet alebo stanovenie podmienok pripojenia a prístupu do národných sietí vrátane taríf za prenos a distribúciu v súlade s článkom 23 ods. 2 písm. a) smernice,
si Švédske kráľovstvo nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú zo smernice.
Právny rámec
Právo Spoločenstva
Podľa odôvodnenia č. 2 smernice sú potrebné konkrétne opatrenia na zabezpečenie rovnakých podmienok vo výrobe a zníženie rizík uplatňovania dominantného postavenia na trhu a koristníckeho správania, ktoré zaručia nediskriminačné prenosové a distribučné tarify prostredníctvom prístupu do siete na základe taríf uverejnených pred nadobudnutím ich platnosti.
V zmysle odôvodnenia č. 6 smernice „kvôli fungovaniu hospodárskej súťaže musí byť prístup do siete nediskriminačný, transparentný a za spravodlivú cenu“.
Podľa odôvodnenia č. 13 smernice by sa mali prijať ďalšie opatrenia na zabezpečenie predvídateľných, transparentných a nediskriminačných taríf pre prístup do sietí, ktoré by sa mali uplatňovať na všetkých užívateľov sústavy na nediskriminačnom základe.
Odôvodnenie č. 15 smernice znie takto:
„Existencia účinnej regulácie vykonávanej jedným alebo viacerými národnými regulačnými úradmi je dôležitým faktorom v zaručení nediskriminačného prístupu do siete. Členské štáty určujú funkcie, príslušnosť a správnu právomoc regulačných úradov. Je dôležité, aby regulačné úrady vo všetkých členských štátoch mali rovnakú minimálnu príslušnosť. Tieto úrady by mali mať príslušnosť stanovovať alebo schvaľovať tarify alebo prinajmenšom metodiky tvoriace základ pre výpočet prenosových a distribučných taríf. S cieľom zabrániť nejasnostiam a nákladným a časovo náročným sporom by sa tieto tarify mali uverejňovať pred svojím vstupom do platnosti.“
Odôvodnenie č. 28 smernice znie takto:
„Národné regulačné úrady by mali byť schopné stanovovať a schvaľovať tarify alebo metodiky na výpočet taríf na základe návrhu od prevádzkovateľa prenosovej sústavy alebo prevádzkovateľov distribučných sústav alebo na základe návrhu dohodnutého medzi týmito prevádzkovateľmi a užívateľmi siete. Pri vykonávaní týchto úloh by národné regulačné úrady mali zabezpečiť, aby prenosové a distribučné tarify neboli diskriminačné a odrážali náklady a mali by vziať do úvahy dlhodobé marginálne náklady, ktoré nie sú efektívne pre sieť, a náklady vyplývajúce z opatrení na riadenie distribuovanej výroby energie a riadenie na strane dopytu.“
Podľa odôvodnení č. 26 a 31 smernice sa medzi jej cieľmi nachádzajú „rovnaká úroveň hospodárskej súťaže vo všetkých členských štátoch“ a „vytvorenie plne fungujúceho vnútorného trhu s elektrickou energiou, v ktorom prevláda spravodlivá hospodárska súťaž“.
Podľa definície uvedenej v článku 2 bode 21 smernice na jej účely „vertikálne integrovaný podnikateľský subjekt“ znamená „podnik alebo skupinu podnikov, ktorých vzájomné vzťahy sú definované v článku 3 ods. 3 nariadenia Rady (EHS) č. 4064/89 z 21. decembra 1989 o kontrole koncentrácii medzi podnikmi [
Ú. v. ES L 395, s. 1
; Mim. vyd. 08/001, s. 31, korigendum
Ú. v. ES L 257, s. 13
, zmenené a doplnené nariadením Rady (ES) č. 1310/97 z ,
Ú. v. ES L 180, s. 1
] a kde príslušný podnik alebo skupina podnikov vykonávajú prinajmenšom jednu z funkcií prenosu alebo distribúcie a prinajmenšom jednu z funkcií výroby alebo dodávky elektrickej energie“.
Článok 15 týkajúci sa právneho rozdelenia prevádzkovateľov distribučnej sústavy, ktorý sa nachádza v kapitole V smernice nazvanej „Prevádzka distribučnej sústavy“, znie takto:
„1.   Keď je prevádzkovateľ distribučnej sústavy súčasťou vertikálne integrovaného podnikateľského subjektu, je prinajmenšom v zmysle svojej právnej formy, organizácie a rozhodovania nezávislý od iných činností, ktoré sa netýkajú distribúcie. Tieto pravidlá neznamenajú povinnosť oddeliť vlastníctvo majetku prevádzkovateľa distribučnej sústavy od vertikálne integrovaného podnikateľského subjektu.
2.   Okrem požiadaviek odseku 1, pokiaľ je prevádzkovateľ distribučnej sústavy súčasťou vertikálne integrovaného podnikateľského subjektu, je nezávislý v zmysle svojej organizácie a rozhodovania od iných činností, ktoré sa netýkajú distribúcie. Aby sa toto mohlo dosiahnuť, uplatňujú sa tieto minimálne kritériá:
a)
osoby zodpovedné za riadenie prevádzkovateľa distribučnej sústavy nemôžu byť prítomné v štruktúrach spoločnosti integrovaného elektroenergetického podnikateľského subjektu ani priamo, ani nepriamo zodpovedných [subjektu, ktoré sú priamo či nepriamo zodpovedné —
neoficiálny preklad
] za každodenné fungovanie výroby, prenosu a dodávky elektrickej energie;
b)
musia sa prijať primerané opatrenia na zabezpečenie toho, aby profesionálne záujmy osôb zodpovedných za riadenie prevádzkovateľa distribučnej sústavy sa brali do úvahy takým spôsobom, ktorý zabezpečuje, že sú schopné konať nezávisle;
c)
prevádzkovateľ distribučnej sústavy má efektívne rozhodovacie práva nezávislé od integrovaného elektroenergetického podnikateľského subjektu, pokiaľ ide o majetok, ktorý je potrebný na prevádzku, údržbu alebo rozvoj siete. Toto by nemalo brániť existencii náležitých koordinačných mechanizmov na zabezpečenie toho, aby boli chránené práva materskej spoločnosti dohliadať nad hospodárením a riadením, pokiaľ ide o návratnosť aktív v dcérskej spoločnosti regulovanú nepriamo v súlade s článkom 23 ods. 2. Toto konkrétne umožní materskej spoločnosti schvaľovať ročný finančný plán prevádzkovateľa distribučnej sústavy alebo akýkoľvek zodpovedajúci nástroj a stanovovať paušálne limity pre úroveň zadĺženia svojej dcérskej spoločnosti. Nedovoľuje materskej spoločnosti dávať pokyny týkajúce sa dennej prevádzky ani pokiaľ ide o jednotlivé rozhodnutia týkajúce sa výstavby alebo modernizácie distribučných vedení, ktoré nepresahujú podmienky schváleného finančného plánu alebo ktoréhokoľvek zodpovedajúceho nástroja;
d)
prevádzkovateľ distribučnej sústavy stanovuje program súladu, ktorý opisuje pravidlá prijaté na zabezpečenie vylúčenia diskriminačného správania, a zabezpečuje, aby sa jeho dodržiavanie primerane monitorovalo. Program opisuje osobitné povinnosti zamestnancov potrebné na splnenie tohto cieľa. Výročnú správu opisujúcu prijaté opatrenia predkladá osoba alebo organizácia zodpovedná za monitorovanie programu súladu regulačnému orgánu uvedenému v článku 23 ods. 1 a táto sa uverejňuje.
Členské štáty sa môžu rozhodnúť neuplatňovať odseky 1 a 2 na integrované elektroenergetické podnikateľské subjekty obsluhujúce menej než 100000 pripojených zákazníkov alebo obsluhujúce malé izolované sústavy.“
Článok 20 týkajúci sa prístupu tretích strán do sústav, ktorý sa nachádza v kapitole VII smernice nazvanej „Organizácia prístupu do sústavy“, vo svojom odseku 1 stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia zavádzanie systému prístupu tretích strán do prenosových a distribučných sústav na základe uverejnených taríf uplatniteľných u všetkých oprávnených zákazníkov a uplatňovaných objektívne a bez diskriminácie voči niektorým užívateľom sústavy. členské štáty zabezpečia, aby tieto tarify alebo metodiky, na základe ktorých sa vypočítavajú, boli schválené pred tým, ako nadobudnú účinnosť v súlade s článkom 23, a aby sa tieto tarify a metodiky — pokiaľ sa schvaľujú iba metodiky — uverejňovali pred tým, ako nadobudnú účinnosť.“
Článok 23 týkajúci sa regulačných úradov, ktorý sa nachádza v tejto istej kapitole, vo svojich odsekoch 2 až 5 stanovuje:
„2.   Regulačné úrady sú zodpovedné za stanovovanie alebo schvaľovanie minimálne metodík používaných na výpočet alebo stanovenie podmienok, a to pred tým, ako nadobudnú účinnosť, pre:
a)
pripojenie a prístup do národných sietí, vrátane taríf za prenos a distribúciu. Tieto tarify alebo metodiky dovoľujú potrebné investície v sieťach takým spôsobom, ktorý umožňuje, aby tieto investície zabezpečili prevádzkyschopnosť sietí;
b)
poskytovanie vyrovnávacích služieb.
3.   Napriek odseku 2 môžu členské štáty stanoviť, aby regulačné úrady predkladali tarify alebo prinajmenšom metodiky uvedené v danom odseku na formálne rozhodnutie príslušnému orgánu v členskom štáte, rovnako ako modifikácie v odseku 4. Príslušný orgán má v takomto prípade právomoc buď schváliť, alebo odmietnuť návrh rozhodnutia, ktorý predložil regulačný úrad. Tieto tarify, metodiky alebo ich úpravy sa uverejňujú spolu s rozhodnutím o formálnom prijatí. Taktiež sa uverejňuje každé formálne odmietnutie návrhu rozhodnutia, vrátane jeho zdôvodnenia.
4.   Regulačné úrady majú právomoc v prípade potreby požadovať od prevádzkovateľov prenosovej a distribučnej sústavy, aby upravili podmienky, tarify, pravidlá, mechanizmy a metodiky uvedené v odsekoch 1, 2 a 3 s cieľom zabezpečiť ich primeranosť a uplatňovanie nediskriminačným spôsobom.
5.   Ktorákoľvek strana, ktorá vznesie sťažnosť na prevádzkovateľa prenosovej alebo distribučnej sústavy v súvislosti so záležitosťami uvedenými v odsekoch 1, 2 a 4, sa môže so sťažnosťou obrátiť na regulačný úrad, ktorý, konajúc ako úrad urovnávajúci spory, vydá rozhodnutie do dvoch mesiacov od obdržania sťažnosti. Táto lehota sa môže predĺžiť o dva mesiace, pokiaľ regulačný úrad získava dodatočné informácie. Táto lehota sa môže ďalej predlžovať so súhlasom sťažovateľa. Takéto rozhodnutie má záväzný účinok, pokiaľ nie je zrušené odvolaním.
Pokiaľ sa sťažnosť týka taríf za pripájanie pre významné nové výrobné zariadenia, dvojmesačnú lehotu môže predĺžiť regulačný úrad.“
Článok 30 ods. 1 smernice stanovuje, že členské štáty uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou najneskôr do 1. júla 2004 a ihneď o tom informujú Komisiu. V zmysle odseku 2 tohto článku môžu členské štáty odložiť vykonávanie článku 15 ods. 1 do , čím nie sú dotknuté požiadavky obsiahnuté v článku 15 ods. 2.
Vnútroštátne právo
Podľa kapitoly 3 § 3 zákona (2005:551) o akciovej spoločnosti [Aktiebolagslag (2005:551)], je účelom spoločnosti poskytovať zisk svojim akcionárom, ibaže by stanovy tejto spoločnosti stanovovali inak. Právomoci valného zhromaždenia akcionárov sú opísané v kapitole 7 uvedeného zákona. Kapitola 8 tohto zákona obsahuje ustanovenia týkajúce sa predstavenstva a predsedu predstavenstva a upravuje najmä hlavné úlohy predstavenstva, funkcie predsedu predstavenstva a všeobecné obmedzenia právomocí zástupcu spoločnosti. Tento istý zákon v kapitole 17 § 3 nazvanom „Ochrana vlastných viazaných zdrojov a pravidlo opatrnosti“ obsahuje ustanovenia, ktoré zužujú možnosti presunu zisku z dcérskej spoločnosti na materskú spoločnosť.
Kapitola 4 zákona (1997:857) o elektrickej energii [Ellag (1997:857), ďalej len „LRE“)] upravuje sieťové tarify, kým kapitola 12 tohto zákona reguláciu a kontrolu. Stanovujú toto:
„Kapitola 4 — Sieťové tarify
Všeobecné ustanovenia
§ 1 — Sieťové tarify sú stanovené takým spôsobom, aby celkové zisky, ktoré koncesionár získa z prevádzky siete, boli primerané jednak vo vzťahu k objektívnym podmienkam prevádzky siete a jednak k spôsobom prevádzky siete koncesionárom.
Sieťové tarify musia byť objektívne a nediskriminačné.
Pri stanovovaní sieťových taríf pre prenos elektrickej energie sa musí zohľadniť najmä: počet prepojovacích uzlov, geografická situácia prepojovacích uzlov, množstvo prenesenej elektrickej energie, výkonnosť siete, náklady nadradenej siete a kvalita prenosu elektrickej energie.
Pri stanovovaní sieťových taríf na účely pripojenia na linku alebo obvod sa musí zohľadniť najmä: geografická situácia prepojovacích uzlov a výkonnosť siete v prepojovacom uzle.
Vláda alebo na základe jej poverenia regulačný úrad môže prijať podrobnejšie ustanovenia týkajúce sa stanovovania sieťových taríf.
…
Kapitola 12 — Regulácia
…
§ 2 — Regulačný úrad môže požadovať informácie a oboznámiť sa s dokumentmi nevyhnutnými pre reguláciu. Spolu so žiadosťou možno uložiť aj správnu pokutu.
Všetky rozhodnutia prijaté podľa prvého odseku sú okamžite uplatniteľné.
Vláda alebo na základe jej poverenia regulačný úrad môže prijať ustanovenia týkajúce sa zberu údajov nevyhnutných na posúdenie primeranosti sieťových taríf.
§ 3 — Regulačný úrad môže uložiť príkazy na účely zaručenia rešpektovania ustanovení a podmienok týkajúcich sa regulácie. Spolu s príkazom možno uložiť aj správnu pokutu.
Všetky príkazy týkajúce sa elektrickej bezpečnosti alebo bezpečnosti prevádzky národného elektrického systému sú okamžite uplatniteľné.“
Správne pokyny č. 3 z roku 2003 prijaté Švédskym regulačný úradom pre elektrickú energiu [Statens energimyndighets författningssamling (STEMFS) (2003:3)], v znení jeho správnych pokynov č. 2 z roku 2005 [Statens energimyndighets författningssamling (STEMFS) (2005:2), ďalej len „správne pokyny“], obsahujú podrobné ustanovenia týkajúce sa poskytovania informácií na účely posúdenia primeranosti sieťových taríf, technických špecifikácií taríf a predpisov týkajúcich sa poskytovania informácií regulačnému úradu.
Podľa kapitoly 1 § 2 zákona (2004:875) o oddelenej správe určitých elektrických zariadení [Lag (2004:875) om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar] môže länsrätt (správny súd) na základe žiadosti úradu pre reguláciu sietí nariadiť oddelenú správu určitého elektrického zariadenia, ak si podnik prevádzkujúci sieť, ktorý používa toto elektrické zariadenie, neplní podstatu svojich povinností v súlade s platnou právnou úpravou.
Konanie pred podaním žaloby
Keďže Komisia sa domnievala, že Švédske kráľovstvo prebralo články 15 ods. 2 písm. b) a c), ako aj článok 23 ods. 2 písm. a) a b) smernice nesprávne, začala konanie o nesplnení povinnosti podľa článku 226 ES.
Komisia potom tento členský vyzvala, aby predložil svoje pripomienky, a keďže sa domnievala, že tieto pripomienky neboli uspokojujúce vo vzťahu k všetkým vytýkaným skutočnostiam, vydala 15. decembra 2006 odôvodnené stanovisko, v ktorom Švédske kráľovstvo vyzvala na prijatie opatrení potrebných na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia.
Švédske kráľovstvo odpovedalo na odôvodnené stanovisko 14. januára 2007 tak, že uviedlo rôzne ustanovenia vnútroštátnej právnej úpravy.
Keďže Švédske kráľovstvo stále neprijalo opatrenia nevyhnutné na úplné prebratie článku 15 ods. 2 písm. b) a c) a článku 23 ods. 2 písm. a), Komisia podala túto žalobu.
O žalobe
O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení ustanovení článku 15 ods. 2 písm. b) a c) smernice
Týmto žalobným dôvodom Komisia Švédskemu kráľovstvu vytýka, že neprijalo ustanovenia podľa článku 15 ods. 2 písm. b) a c) smernice, ktoré sú nevyhnutné na zaručenie funkčného oddelenia medzi záujmami distribúcie a výroby v rámci vertikálne integrovaného podniku.
Vo svojom vyjadrení k žalobe Švédske kráľovstvo nepopiera závery Komisie týkajúce sa prebratia článku 15 ods. 2 písm. b) a c) smernice. Hoci sa domnieva, že jeho právna úprava v oblasti práva obchodných spoločností má v značnej miere za následok realizáciu funkčného oddelenia požadovaného uvedenými ustanoveniami, pripúšťa, že určité konkrétne opatrenia nevyhnutné pre ich prebratie musia ešte len byť prijaté. V tomto ohľade ďalej uvádza, že vláda sa obrátila na Energimarknadsinspektionen (národný úrad dozoru nad trhom s elektrickou energiou) so žiadosťou o preskúmanie nevyhnutných legislatívnych zmien alebo zmien iných právnych predpisov na účely správneho prebratia článku 15 smernice a požiadala o predloženie príslušnej správy najneskôr k 1. októbru 2008.
V prejednávanej veci je nesporné, že v okamihu uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku ešte neboli prijaté všetky opatrenia nevyhnutné na zabezpečenie prebratia dotknutých ustanovení smernice do švédskeho právneho poriadku.
Existencia nesplnenia povinnosti sa však musí posudzovať podľa situácie v členskom štáte ku dňu uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku (pozri rozsudky z 30. januára 2002, Komisia/Grécko,
C-103/00, Zb. s. I-1147
, bod 23, a z , Komisia/Nemecko, C-395/07, bod 8).
Za týchto okolností treba prvý žalobný dôvod Komisie považovať za dôvodný.
O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení ustanovení článku 23 ods. 2 písm. a) smernice
Komisia týmto žalobným dôvodom tvrdí, že prebratie článku 23 ods. 2 písm. a) smernice sa vo švédskom právnom poriadku neuskutočnilo správne, keďže regulačný úrad nebol poverený stanovením alebo predchádzajúcim schválením minimálne metodík výpočtu sieťových taríf v zmysle tohto ustanovenia.
Švédske kráľovstvo sa naopak domnieva, že jeho systém je v súlade s touto smernicou, lebo jeho právna úprava obsahuje metodiky, ktorých použitie vyžaduje spolu s možnosťou opravy získaných výsledkov
a posteriori
prostredníctvom regulačných úradov.
Vzhľadom na toto tvrdenie treba preskúmať, či táto právna úprava spĺňa požiadavky článku 23 ods. 2 písm. a) smernice.
Toto ustanovenie smernice obsahuje aj základné pravidlo spočívajúce najmä v tom, že tarify alebo metodiky musia umožňovať uskutočnenie investícií nevyhnutných pre prevádzkyschopnosť sietí. Takéto investície možno očakávať od hospodárskych subjektov len vtedy, ak sú tieto tarify alebo metodiky dostatočne presné a poskytujú dostatočnú predvídateľnosť.
Na úvod treba uviesť, že Švédske kráľovstvo pripúšťa absenciu predpisov vnútroštátneho práva týkajúcich sa predchádzajúceho schválenia minimálne metodík používaných na výpočet alebo stanovenie podmienok pripojenia a prístupu do národných sietí vrátane taríf za prenos a distribúciu.
Tento členský štát sa však napriek tomu domnieva, že švédsky systém umožňuje dosiahnuť cieľ smernice, konkrétne vytvorenie plne funkčného vnútorného trhu s elektrickou energiou, v rámci ktorého sú zaručené podmienky spravodlivej hospodárskej súťaže, a to najmä na účely zabezpečenia toho, aby bol prístup do siete v zmysle odôvodnenia č. 6 smernice nediskriminačný, transparentný a za spravodlivú cenu.
Takúto argumentáciu nemožno prijať.
Treba totiž zdôrazniť, že hoci by prebratie či výklad určitého ustanovenia smernice ponúknutý členským štátom umožňoval rešpektovať, respektíve lepšie rešpektovať niektoré ciele sledované touto smernicou, tento členský štát sa nemôže odchýliť od výslovne stanovených ustanovení smernice (pozri analogicky rozsudok zo 6. októbra 2005, Komisia/Francúzsko,
C-243/03, Zb. s. I-8411
, bod 35).
V dôsledku toho Komisia z právneho hľadiska správne tvrdila, že na účely rešpektovania požiadaviek smernice sa Švédske kráľovstvo nemôže uspokojiť s uplatnením systému, v ktorom sa kontrola metodiky použitej najmä na stanovenie taríf za prenos a distribúciu elektrickej energie uskutočňuje
a posteriori
, a to aj za predpokladu, že by táto kontrola bola rovnako účinná ako mechanizmus predchádzajúcej kontroly, pretože smernica výslovne stanovuje povinnosť uplatniť systém predchádzajúceho schválenia a nedáva členským štátom možnosť použiť iný systém.
Švédske kráľovstvo tiež tvrdí, že na účely dodržania požiadaviek stanovených v článku 23 ods. 2 písm. a) smernice stačí zaviesť vnútroštátny regulačný systém, v rámci ktorého sa musia vopred schváliť výlučne usmernenia, na základe ktorých sa budú následne uplatňovať sieťové tarify. V prejednávanej veci vnútroštátny rámec právnej úpravy upravuje metodiky na stanovenie sieťových taríf v zmysle článku 23 ods. 2 písm. a) smernice. Tento členský štát odkazuje v tomto ohľade na kapitolu 4 zákona (1997:857) o elektrickej energii, na správne pokyny, ako aj na rozhodnutie švédskeho regulačného úradu v oblasti elektrickej energie z 21. júna 2004.
V zmysle znenia odôvodnenia č. 15 smernice vnútroštátne regulačné úrady stanovujú alebo schvaľujú tieto tarify alebo minimálne metodiky ich výpočtu. Podľa odôvodnenia č. 18 tejto smernice musia tieto isté regulačné úrady zabezpečiť, aby takto stanovené alebo schválené tarify neboli diskriminačné a odrážali náklady spôsobené prenosom alebo distribúciou elektrickej energie.
V duchu týchto úvah, ktoré definujú ciele sledované normotvorcom Spoločenstva, nemožno poskytnúť taký výklad článku 23 ods. 2 písm. a) smernice, ktorý by sa odkláňal od znenia tohto ustanovenia. Zo samotného textu tohto ustanovenia totiž vyplýva, že na jednej strane vnútroštátne regulačné úrady stanovujú alebo schvaľujú minimálne metodiky používané na výpočet alebo stanovenie podmienok pripojenia a prístupu do národných sietí vrátane taríf za prenos a distribúciu, a to ešte predtým, ako vstúpia do platnosti, a na druhej strane, že tieto tarify alebo metodiky musia umožňovať uskutočnenie investície nevyhnutné pre prevádzkyschopnosť sietí.
Článok 23 ods. 2 písm. a) smernice si teda vyžaduje dostatočnú úroveň predvídateľnosti uvedených taríf, ktorá by umožnila zaručiť uskutočnenie investícií nevyhnutných pre prevádzkyschopnosť sietí na prenos a distribúciu elektrickej energie.
Hoci na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia, uvedené ustanovenie nevyžaduje od členských štátov, aby stanovili rovnicu, ktorá po vložení skupiny údajov umožní konkrétny a priamy výpočet taríf, musí sa konštatovať, že právny rámec, na ktorý odkazuje Švédske kráľovstvo, obsahuje len všeobecné zásady a kritériá, ktoré musia spĺňať sieťové tarify, a teda neobsahuje metodiky umožňujúce hospodárskym subjektom predvídať, hoci len približne, budúce platné tarify.
Cieľ smernice možno dosiahnuť len stanovením konkrétnych taríf alebo metodík výpočtu taríf s takou úrovňou presnosti, ktorá umožní hospodárskym subjektom odhadnúť svoje náklady na prístup do prenosovej a distribučnej siete.
Z toho vyplýva, že švédsky právny rámec nezodpovedá požiadavke predvídateľnosti taríf vyplývajúcej zo smernice, ktorá je nevyhnutná pre umožnenie uskutočnenia investícií zaručujúcich prevádzkyschopnosť sietí na prenos a distribúciu elektrickej energie. V každom prípade do vnútroštátneho práva nezavádza mechanizmus predchádzajúcej kontroly v zmysle článku 23 ods. 2 písm. a) smernice. Švédska právna úprava totiž nezavádza taký systém, v rámci ktorého by návrhy taríf podliehali kontrole regulačného úradu predtým, ako vstúpia do platnosti.
Druhý žalobný dôvod Komisie sa preto musí považovať za dôvodný.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba konštatovať, že tým:
—
neprijalo ustanovenia požadované na to, aby sa v rámci vertikálne integrovaného podniku zaručilo funkčné rozdelenie medzi záujmami distribúcie a výroby v súlade s článkom 15 ods. 2 písm. b) a c) smernice, a tým, že
—
nepoverilo regulačný úrad stanovením alebo schválením, ešte pred ich vstupom do platnosti, minimálne metodík používaných na výpočet alebo stanovenie podmienok pripojenia a prístupu do národných sietí vrátane taríf za prenos a distribúciu v súlade s článkom 23 ods. 2 písm. a) smernice,
si Švédske kráľovstvo nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú zo smernice.
O trovách
Na základe článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Švédske kráľovstvo na náhradu trov konania a Švédske kráľovstvo nemalo úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol a vyhlásil:

1.
Švédske kráľovstvo si tým, že
—
neprijalo ustanovenia požadované na to, aby sa v rámci vertikálne integrovaného podniku zaručilo funkčné rozdelenie medzi záujmami distribúcie a výroby v súlade s článkom 15 ods. 2 písm. b) a c) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/54/ES z 26. júna 2003 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrickou energiou a o zrušení smernice 96/92/ES, a tým, že
—
nepoverilo regulačný úrad stanovením alebo schválením, ešte pred ich vstupom do platnosti, minimálne metodík používaných na výpočet alebo stanovenie podmienok pripojenia a prístupu do národných sietí vrátane taríf za prenos a distribúciu v súlade s článkom 23 ods. 2 písm. a) smernice 2003/54,
nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú zo smernice.

2.
Švédske kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: švédčina.