CELEX: 62000CJ0087
Sokeri
Hintajärjestelmä
Alueellistaminen
Alijäämäalueet
Italian luokitus
Markkinointivuosi 1998/1999
Asetukset (ETY) N:o 1785/81 ja (EY) N:o 1361/98
Asetuksen N:o 1361/98 pätevyys

Ennakkoratkaisupyyntö koskee sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 30 päivänä kesäkuuta 1981 annetun neuvoston asetuksen
(ETY) N:o 1785/81 (EYVL L 177, s. 4), sellaisena kuin se on muutettuna 24 päivänä huhtikuuta 1995 annetulla neuvoston asetuksella
(EY) N:o 1101/95 (EYVL L 110, s. 1; jäljempänä asetus N:o 1785/81), tulkintaa sekä valkoisen sokerin johdettujen interventiohintojen,
raakasokerin interventiohinnan, A-juurikkaan ja B-juurikkaan vähimmäishintojen sekä varastointikustannusten tasaamiseksi suoritettavan
korvauksen määrän vahvistamisesta markkinointivuodeksi 1998/1999 26 päivänä kesäkuuta 1998 annetun neuvoston asetuksen (EY)
N:o 1361/98 (EYVL L 185, s. 3) pätevyyttä.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Roberto Nicoli, juurikastuottaja Italiassa, ja sokerintuotantoyhtiö
Eridania SpA (jäljempänä Eridania), jolle ensin mainittu on toimittanut sokerijuurikkaita, ja jossa on kyse siitä, onko perusteltua
määrittää Italia muuksi kuin alijäämäalueeksi markkinointivuodeksi 1998/1999 ja näin ollen jättää vahvistamatta tämän jäsenvaltion
alueille valkoisen sokerin johdettu interventiohinta sekä juurikkaiden tuottajille maksettavat korotetut vähimmäishinnat.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Sokerialan yhteinen markkinajärjestely
Sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn puitteissa asetuksen N:o 1785/81 I osastossa otetaan käyttöön hintajärjestelmä ja
II osastossa kiintiöjärjestelmä.
Kiintiöjärjestelmässä jokaiselle jäsenvaltiolle myönnetään erityisesti kansallisen tuotannon peruskiintiö. Tämä jaetaan jokaisen
jäsenvaltion sisällä asetuksessa N:o 1785/81 asetetuin kriteerein tuotantoyrityksille tuotantokiintiöinä A ja B. Näillä kahdella
kiintiöllä on myyntitakuu sekä yhteisön markkinoilla että kolmansissa maissa valkoisen sokerin interventiohintojen avulla
sekä sopivan korvauksen takuu, joka on kuitenkin eritasoinen, koska B-kiintiössä maksut ovat korkeammat. Silloin kun tuotantoyritys
ei siirrä ylituotantoa, jota kutsutaan C‑sokeriksi, asetettujen kiintiöiden rajoissa seuraavaan markkinointivuoteen kyseisen
vuoden tuotannon lukuun, se on vietävä kolmansiin maihin ilman yhteisön tukea.
Hintajärjestelmässä hinnat vahvistetaan joka vuosi markkinointivuodeksi, joka alkaa 1.7. seuraavana vuonna. Tähän liittyen
asetuksen N:o 1785/81 3 artiklan 4 ja 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”4.

Valkoisen sokerin interventiohinta vahvistetaan ennen 1 päivää elokuuta seuraavan vuoden 1 päivänä heinäkuuta alkavaksi markkinointivuodeksi
perustamissopimuksen 43 artiklan 2 kohdassa määrättyä menettelyä noudattaen.
Neuvosto määrittää samaa menettelyä noudattaen vakiolaadun, johon tätä hintaa sovelletaan.
5.

Neuvosto vahvistaa määräenemmistöllä komission ehdotuksesta raakasokerin interventiohinnan ja johdetut interventiohinnat joka
vuosi samanaikaisesti kuin valkoisen sokerin interventiohinnan.
Neuvosto määrittää samaa menettelyä noudattaen vakiolaadun, johon raakasokerin interventiohintaa sovelletaan.”
Valkoisen sokerin interventiohinnalle on kaksi luokitusta: varsinainen interventiohinta koskee sokeria, joka on tuotettu muilla
kuin alijäämäalueilla, ja johdettu interventiohinta koskee alijäämäalueilla tuotettua sokeria. Alijäämäalueilla tuotetun sokerin
vahvistettu hinta on korkeampi kuin hinta, joka on säädetty muille kuin alijäämäalueille. Tätä erottelua hintojen suhteen
kutsutaan alueellistamiseksi.
Samoin kuin sokerin hinta, se vähimmäishinta, millä sokeritehtaiden on ostettava juurikkaat tuottajilta, vahvistetaan joka
vuosi samanaikaisesti kuin valkoisen sokerin interventiohinta asetuksen N:o 1785/81 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Kuten
sokerin osalta, hintaluokituksia on kaksi: A- ja B-juurikkaat, jotka vastaavat A-sokeria ja B-sokeria, joiden raaka-aineena
käytetään näitä juurikkaita.
Jotta rinnakkaisuus sokeriin sovellettavan järjestelmän kanssa säilyisi, säädetään asetuksen N:o 1785/81 5 artiklan 3 kohdassa,
että ”niiden alueiden, joille on vahvistettu valkoisen sokerin johdettu interventiohinta, A-juurikkaan ja B‑juurikkaan vähimmäishintoja
korotetaan määrällä, joka on kyseisen alueen johdetun interventiohinnan ja interventiohinnan välinen erotus kerrottuna kertoimella
1,30”.
Näin ollen asetuksella N:o 1785/81 käyttöön otetussa järjestelmässä säädetään sokerin tuottamisen vaatiman raaka-aineen korkeammasta
ostohinnasta alijäämäalueilla ja jaetun kiintiön rajoissa sekä samanaikaisesti tae korkeammasta korvauksesta sokerille, joka
on tuotettu näillä alueilla.
Asetus N:o 1785/81 on korvattu sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 13 päivänä syyskuuta 1999 annetulla neuvoston asetuksella
(EY) N:o 2038/1999 (EYVL L 252, s. 1), joka puolestaan on kumottu sokerialan yhteisestä markkinajärjestelystä 19 päivänä kesäkuuta
2001 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1260/2001 (EYVL L 178, s. 1).
Asetuksen (ETY) N:o 1785/81 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä sokerialan tietojen ilmoittamiseksi 29 päivänä
huhtikuuta 1996 annetun komission asetuksen (EY) N:o 779/96 (EYVL L 106, s. 9) 14 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jokaisen jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle
1)
ennen 1 päivää syyskuuta edellisen markkinointivuoden osalta ja ennen 1 päivää tammikuuta edellisen tuotantovuoden osalta
kyseistä ajanjaksoa vastaavat sokerin, isoglukoosin ja inuliinisiirapin hankintatasetta koskevat tiedot liitteessä II olevan
mallin mukaisesti.”
Asetuksen N:o 779/96 liitteessä II on kaavio, jonka mallin mukaisesti kyseisen asetuksen 14 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut
ilmoitukset on tehtävä. Kaavion vasen sarake on seuraavanlainen:
1. ALKUVARASTOT: 1 päivänä……………Yhteensä
– –
2. TUOTANTO
– –
3. TUONTI KOLMANSISTA MAISTA
a) sellaisenaan
– –
b) jalostettuina tuotteina
4. TUONTI MUISTA JÄSENVALTIOISTA
a) sellaisenaan
b) jalostettuina tuotteina
5. KÄYTETTÄVISSÄ OLEVA MÄÄRÄ YHTEENSÄ
6. VIENTI MUIHIN JÄSENVALTIOIHIN
a) sellaisenaan
b) jalostettuina tuotteina
7. VIENTI KOLMANSIIN MAIHIN
a) sellaisenaan
b) jalostettuina tuotteina
– –
8. KULUTUS YHTEENSÄ:
[5 – (6 + 7 + 9)]
9. LOPULLISET VARASTOT: 30 päivänä……………Yhteensä
– –
Asetukset (EY) N:o 1360/98 ja (EY) N:o 1361/98
Tiettyjen sokerialan hintojen sekä juurikkaiden vakiolaadun vahvistamisesta markkinointivuodeksi 1998/1999 26 päivänä kesäkuuta
1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1360/98 (EYVL L 185, s. 1) säädettiin muun muassa valkoisen sokerin interventiohinta
pääasiassa kyseessä olevaksi markkinointivuodeksi.
Asetuksen N:o 1785/81 perusteella annetun asetuksen N:o 1361/98 johdanto-osan toisessa ja kolmannessa perustelukappaleessa
täsmennetään johdettujen interventiohintojen vahvistamisen osalta seuraavaa:
”asetuksen (ETY) N:o 1785/81 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, että valkoisen sokerin johdetut interventiohinnat on vahvistettava
jokaiselle alijäämäalueelle; niitä vahvistettaessa on aiheellista ottaa huomioon alueelliset erot, joita sokerin hinnoissa
markkinahintojen luonnollisten muodostumisedellytysten perusteella otaksuttavasti on sadon ollessa tavanomainen ja sokerin
liikkuessa vapaasti,
hankintatilanteesta ennakoidaan alijäämäistä Irlannin, Yhdistyneen kuningaskunnan, Espanjan, Portugalin ja Suomen tuotantoalueilla”.
Koska asetuksella N:o 1361/98 ei ollut vahvistettu valkoisen sokerin johdannaista interventiohintaa Italian alueelle, asetuksen
N:o 1360/98 1 artiklan 2 kohdassa säädettyä valkoisen sokerin interventiohintaa on sovellettu myös Italiassa markkinointivuonna
1998/1999. Näin ollen Italiaa on kohdeltu ylijäämäalueena.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Juurikastuottaja Roberto Nicoli on myynyt Eridanialle 2.12.1997 tehdyllä sopimuksella markkinointivuotta 1998/1999 vastaavan
juurikastuotantonsa, joka on kokonaispainoltaan 53,23 tonnia. Eridania on maksanut 6 651 350 Italian liiran (ITL) (3 435,14
euroa) suuruisen summan, johon ei sisälly hinnan ”alueellistamista” vastaavaa korotusta, jonka suuruus on 421 263,88 ITL (217,56
euroa).
Pitäen itseään saamamiehenä myös tälle jälkimmäiselle summalle Roberto Nicoli on aloittanut oikeustoimet Eridania vastaan
Giudice di pace di Genovassa saadakseen maksun jäännöshinnasta, jonka katsoo kuuluvan itselleen.
Kansallinen tuomioistuin tuo erityisesti esiin sen, että ylijäämäalueiden ja alijäämäalueiden määrittelyssä käytetyt perusteet
riippuvat siitä, ylittääkö tuotanto kulutuksen (ylijäämäalueet) vai kulutus tuotannon (alijäämäalueet).
Kulutuksen osalta kyseinen tuomioistuin haluaa erityisesti tietää, että kun määritetään, onko tiettyä aluetta pidettävä alijäämäalueena,
onko Italiassa kulutettuna sokerina – kuten loogista olisi – pidettävä myös sitä sokeria, joka Italiassa on sisällytetty elintarvikkeisiin,
jotka sittemmin kulutetaan muissa jäsenvaltioissa, vai onko tällaisen sokerin katsottava päinvastoin tulleen kulutetuksi siinä
valtiossa, jossa kyseiset elintarvikkeet kulutetaan.
Näin ollen Giudice di pace di Genova päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle kolme ennakkoratkaisukysymystä.
Yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 13.4.2000 tekemällä päätöksellä yhteisöjen tuomioistuin lykkäsi asian käsittelyä kunnes
asiassa C‑340/98, Italia vastaan neuvosto, annettaisiin tuomio, joka sittemmin annettiin 14.3.2002 (Kok. 2002, s. I‑2663)
ja joka nimenomaisesti koski asetusten N:o 1360/98 ja N:o 1361/98 pätevyyttä. Tämä tuomio toimitettiin Giudice di pace di
Genovalle, joka katsoi 30.7.2002 annetussa määräyksessä, joka merkittiin tuomioistuimen kirjaamon rekisteriin 19.8.2002, että
yhteisöjen tuomioistuin oli vastannut vain ensimmäiseen kysymykseen niistä kolmesta, jotka kansallinen tuomioistuin oli ennakkoratkaisupyynnössään
esittänyt.
Giudice di pace di Genovan mukaan on vielä vastausta vailla toinen kysymys, jossa kysytään yhtäältä, miten on tulkittava käsitettä
”kulutus tietyllä alueella”, ja toisaalta, pitääkö tämä käsite sisällään vai ei sokerin, joka käytetään jalostettuun tuotteeseen,
joka sittemmin kulutetaan toisessa maassa. Kyseisen tuomioistuimen mukaan ei ole myöskään vastattu tämän esittämään kolmanteen
kysymykseen, joka liittyy toiseen kysymykseen siinä mielessä, että se johtuu siitä ei pelkästään asetuksen N:o 1361/98 perusteluiden
puutteellisuuden johdosta vaan myös siksi, että asetuksessa jätetään vahvistamatta johdettu interventiohinta kaikille Italian
alueille.
Näin ollen Giudice di pace di Genova pysyttää voimassa kaksi viimeistä kysymystä, jotka sen ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä
28.2.2000 tehdyssä päätöksessä mainitaan, ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko asetusta N:o 1785/81 tulkittava siten, että määritettäessä, onko tietty alue alijäämäalue, on käytettävä laskentatapaa,
jonka mukaan tuolla alueella kulutettuna sokerina pidetään jalostettuun tuotteeseen sisältyvää sokeria, vaikka viimeksi mainittu
kulutetaan toisessa maassa, vai onko kyseistä määritystä tehtäessä otettava perustaksi sellainen laskentatapa, jonka mukaan
tuolla alueella kulutettuna sokerina ei pidetä sellaiseen jalostettuun tuotteeseen sisältyvää sokeria, joka kulutetaan toisessa
maassa?
2)
Onko – – asetus N:o 1361/98 – – pätevä, koska siinä ei asetuksen – – N:o 1785/81 3 artiklan 1 kohdan, 5 artiklan 3 kohdan
ja 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvisteta kaikkia Italian alueita koskevaa johdettua interventiohintaa, perustelematta
tätä millään tavoin?”
Ennakkoratkaisupyyntömenettely aloitettiin uudestaan yhteisöjen tuomioistuimen presidentin 3.9.2002 tekemällä päätöksellä.
Ennakkoratkaisukysymykset
Giudice di pace di Genovan voimassa pysyttämillä, yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä, jotka on käsiteltävä
yhdessä, pyritään selvittämään, onko asetus N:o 1361/98 pätemätön siinä mielessä, että sokerin arvioidun kulutuksen määrän
virheellisen laskutavan johdosta Italian aluetta ei ole katsottu markkinointivuodeksi 1998/1999 yhteisön alijäämäalueeksi,
jotka on lueteltu kyseisen asetuksen ensimmäisessä artiklassa. Kansallinen tuomioistuin kysyy myös, onko kyseinen asetus pätemätön
siksi, että siinä ei perustella mitenkään sitä, miksi johdettua interventiohintaa ei ole vahvistettu kaikille Italian alueille.
Edellä mainitussa asiassa Italia vastaan neuvosto annetun tuomion merkitys
On syytä todeta, että toisin kuin neuvosto ja komissio väittävät, edellä mainitussa asiassa Italia vastaan neuvosto annetussa
tuomiossa ei vastata kysymykseen siitä, onko asetus N:o 1361/98 pätevä yhteisön lainsäätäjän käyttämän sokerin arvioidun kulutuksen
laskutavan osalta.
Kulutuksen käsitteen tulkinnan osalta edellä mainitussa asiassa Italia vastaan neuvosto annetun tuomion 71–78 kohdasta käy
ilmi, että yhteisöjen tuomioistuin ei tutkinut kuin tapahtuneeksi väitettyä muutosta siinä menetelmässä, jota komissio ja
neuvosto sovelsivat Italian tulevaa tilannetta arvioidessaan.
Yhteisöjen tuomioistuin on erityisesti todennut kyseisen tuomion 73 kohdassa, että sovelletussa menetelmässä verrattiin yhtäältä
käytettävissä olevaa tuotantoa, joka muodostui A- ja B-sokerin ennakoiduista, mahdollisesti C-sokerin siirrolla korotetuista
määristä, ja toisaalta ennakoitua kulutusta.
Kuitenkaan edellä mainitussa asiassa Italia vastaan neuvosto annetussa tuomiossa ei tutkittu arvioidun kulutuksen laskentamenetelmää
eikä näin ollen asetuksen N:o 1361/98 pätevyyttä sen suhteen, että Italiaa ei ole katsottu siinä alijäämäalueeksi markkinointivuodeksi
1998/1999 sen johdosta, että on sovellettu arvioidun kulutuksen virheelliseksi todettua laskentamenetelmää.
Edellä mainitussa asiassa Italia vastaan neuvosto annetun tuomion 56–63 kohdasta, joissa yhteisöjen tuomioistuin on tutkinut
kanneperusteen, jonka mukaan asetuksen N:o 1361/98 perustelut puuttuvat tai ovat riittämättömät EY:n perustamissopimuksen
190 artiklan (josta on tullut EY 253 artikla) valossa, käy sen sijaan ilmi, että näiden perusteluiden on katsottu täyttävän
kyseisessä artiklassa säädetyt edellytykset. Itse asiassa kyseisen tuomion 63 kohdassa yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että
kun otetaan huomioon kaikki asiaa koskevat säännökset ja kyseisten markkinoiden kehitys, on todettava, että asetuksen N:o 1361/98
perustelut, jotka koskivat Italian luokittelemista muuksi kuin alijäämäalueeksi markkinointivuonna 1998/1999, olivat siitä
huolimatta, että ne olivat hyvin suppeat, yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisten perusteluvelvollisuutta koskevien
vaatimusten kannalta riittävät.
Näin ollen asetuksen N:o 1361/98 pätevyyttä ei voida kyseenalaistaa siksi, että päätöksen, jolla Italian kaikille alueille
jätettiin vahvistamatta johdettu interventiohinta, perustelut eivät vastaisi niille asetettuja vaatimuksia.
Arvioidun kulutuksen laskentamenetelmä
Aluksi on syytä muistaa, että tulevan markkinointivuoden arvioitu kulutus on toinen niistä tekijöistä, joihin toimielimien
täytyy perustaa arvionsa siitä, onko tietyn alueen tilanteesta tulossa alijäämäinen vai ylijäämäinen. Itse asiassa asetuksessa
N:o 1785/81 tarkoitettua alijäämää esiintyy silloin, kun käytettävissä oleva kokonaistuotanto on pienempi kuin kulutus (ks.
asia C‑289/97, Eridania, tuomio 6.7.2000, Kok. 2000, s. I‑5409, 46 kohta ja em. asia Italia v. neuvosto, tuomion 76 kohta).
Kulutuksen käsitettä ei ole määritelty sokerialan yhteiseen markkinajärjestelyyn liittyvässä lainsäädännössä. Vaikka asetuksen
N:o 779/96, joka oli voimassa pääasian tosiseikkojen tapahtumahetkellä, liitteessä II olevassa 8 kohdassa on laskentamenetelmä
kulutukselle yhteensä, tällä liitteellä ei pyritä määrittämään kulutuksen käsitettä, jota tulisi käyttää alueen alijäämäisyyden
tai ylijäämäisyyden määrittämiseen. Kyseisessä liitteessä on ennemminkin tarkoituksena vahvistaa yhteinen malli niiden tietojen
ilmoittamiselle, joita käytetään useissa sokerialan yhteisen markkinajärjestelyn mekanismeissa.
Kuitenkin on selvää, että neuvosto ja komissio arvioivat alueen alijäämäisyyden tai ylijäämäisyyden tässä 8 kohdassa olevan,
kulutusta yhteensä koskevan määritelmän pohjalta. Ne siis arvioivat kokonaiskulutuksen vähentämällä käytettävissä olevasta
määrästä niiden määrien yhteenlasketun summan, jotka vastaavat vientiä muihin jäsenvaltioihin, vientiä kolmansiin maihin ja
siirtoa lopullisiin varastoihin. Tästä seuraa, että arvioinnissa otetaan huomioon sokeri, joka sisältyy jalostettuihin tuotteisiin,
jotka tuodaan kolmansista maista tai muista jäsenvaltioista, mutta sitä sokeria, joka sisältyy jalostettuihin tuotteisiin,
jotka viedään muihin maihin, ei katsota kulutetuksi kyseisessä jäsenvaltiossa.
Roberto Nicolin mukaan tämä kulutuksen laskemismenetelmä on selvästi virheellinen, koska näitä viimeksi mainittuja sokerimääriä
ei oteta huomioon kulutuksena.
Sen yhteisöjen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan, joka kohdistuu toimielimien soveltamaan menetelmään niiden arvioidessa
kyseisen markkinointivuoden sokerin kulutusta, laajuuden osalta on syytä muistaa, että neuvoston ja komission on jäsenvaltioiden
toimittamien tietojen perusteella tehtävä ennusteita, jotka koskevat sekä kuluvaa markkinointivuotta kulutuksen kehityksen
osalta että tulevan markkinointivuoden näkymiä käytettävissä olevan tuotannon määrän osalta (ks. em. asia Eridania, tuomion
47 kohta).
Kun siis on kyse monitahoisen taloudellisen tilanteen arvioimisesta, yhteisön toimielimillä on laaja harkintavalta. Yhteisöjen
tuomioistuimet eivät tällaisen toimivallan käytön lainmukaisuutta valvoessaan voi korvata toimivaltaisen viranomaisen arviointeja
omilla arvioinneillaan, vaan niiden on ainoastaan tutkittava, että arvioinnissa ei ole tapahtunut ilmeistä virhettä, että
harkintavaltaa ei ole käytetty väärin tai että kyseinen toimielin ei ole selvästi ylittänyt harkintavaltansa rajoja (ks. asia
C‑369/95, Somalfruit ja Camar, tuomio 27.11.1997, Kok. 1997, s. I‑6619, 50 kohta ja asia C‑99/99, Italia v. komissio, tuomio
14.12.2000, Kok. 2000, s. I‑11535, 26 kohta).
Näin ollen asetuksen N:o 1361/98 osalta on syytä tutkia tämän oikeuskäytännön valossa, onko komissio, silloin kun se arvioi
markkinointivuoden 1998/1999 arvioitua sokerinkulutusta ottamalla huomioon vain paikan päällä kulutetut määrät ja jättämällä
arvion ulkopuolelle sokerin, joka sisältyy kyseisellä alueella jalostettuihin tuotteisiin, jotka sittemmin menevät vientiin,
tehnyt ilmeisen harkintavirheen.
Kuten komissio toi kirjallisissa huomautuksissaan esille, alijäämäalueille vahvistettavan korkeamman johdetun interventiohinnan
tarkoituksena on yhtäältä mahdollistaa näiden alueiden sokerintarpeen kattaminen muiden kuin alijäämäalueiden sokerilla –
ottaen huomioon tietyssä määrin erityisesti kuljetuskustannukset – ja toisaalta välttää sokerijuurikkaan tuotannon väheneminen,
josta seuraisi entistä suurempi alijäämä seuraavina markkinointivuosina.
Vaikka oletettaisiin, että Roberto Nicolin suosittelemalla kulutuksen laskentamenetelmällä saavutettaisiin paremmin edellisessä
kohdassa mainitut tavoitteet, komissio ei ole tehnyt ilmeistä arviointivirhettä soveltaessaan sellaista arvioidun sokerinkulutuksen
laskentamenetelmää, jossa sokeria, joka sisältyy jalostettuihin tuotteisiin, jotka viedään muihin valtioihin, ei katsota kulutetuksi
kyseisessä jäsenvaltiossa. Itse asiassa sovelletussa menetelmässä otetaan samaan aikaan huomioon kyseistä kulutusta laskettaessa
sokeri, joka sisältyy jalostettuihin tuotteisiin, jotka tuodaan yhteisön ulkopuolelta tai muista jäsenvaltioista.
Asetuksen N:o 1361/98 pätevyys
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että esitettyjen kysymysten tutkiminen ei ole tuonut esiin yhtään seikkaa, jolla olisi
vaikutusta asetuksen N:o 1361/98 pätevyyteen.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Esitettyjen kysymysten tutkiminen ei ole tuonut esiin yhtään seikkaa, jolla olisi vaikutusta valkoisen sokerin johdettujen
interventiohintojen, raakasokerin interventiohinnan, A-juurikkaan ja B-juurikkaan vähimmäishintojen sekä varastointikustannusten
tasaamiseksi suoritettavan korvauksen määrän vahvistamisesta markkinointivuodeksi 1998/1999 26 päivänä kesäkuuta 1998 annetun
neuvoston asetuksen (EY) N:o 1361/98 pätevyyteen.
Allekirjoitukset
–
Oikeudenkäyntikieli: italia.