CELEX: 62007TJ0438
Ühenduse kaubamärk
Vastulausemenetlus
Ühenduse sõnamärgi SpagO taotlus
Varasem siseriiklik sõnamärk SPA
Suhteline keeldumispõhjus
Maine rikkumise puudumine
Määruse (EÜ) nr 40/94 artikli 8 lõige 5 (nüüd määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõige 5)

Vaidluse taust
Menetlusse astuja De Francesco Import GmbH esitas 27. juulil 2001 Siseturu Ühtlustamise Ametile (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (edaspidi „ühtlustamisamet”) nõukogu . aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (
EÜT 1994, L 11, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146) (muudetud kujul) (asendatud nõukogu . aasta määrusega (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (
ELT L 78, lk 1
)) alusel ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse.
Kaubamärk, mille registreerimist taotleti, on sõnamärk SpagO.
Kaubad, mille jaoks kaubamärgi registreerimist taotleti, kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassi 33 ning vastavad järgmisele kirjeldusele: „(alkoholjoogid (v.a õlu)”.
Kaubamärgitaotlus avaldati 4. märtsil 2002 väljaandes
Bulletin des marques communautaires
(Ühenduse Kaubamärgibülletään) nr 18/2002.
Hageja Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV esitas 4. juunil 2002 määruse nr 40/94 artikli 42 (nüüd määruse nr 207/2009 artikkel 41) alusel taotletava kaubamärgi registreerimisele kõigi sellega tähistatud kaupade osas vastulause.
Vastulause põhineb varasemal sõnamärgil SPA, mis on Beneluxi kaubamärgiametis (Bureau Benelux des marques) registreeritud klassi 32 kuuluvatele kaupadele „mineraal- ja gaseervesi ning muud alkoholivabad joogid; siirupid ja teised joogivalmistusained”.
Ühtlustamisameti vastulausete osakonna 28. juuli 2006. aasta otsusega määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 5 (nüüd määruse nr 207/2009 artikli 8 lõige 5) alusel esitatud vastulause rahuldati. Menetlusökonoomia kaalutlustel piirdus vastulausete osakond vastulause kontrollimisel Beneluxi kaubamärgiametis registreeritud sõnamärgiga SPA. Vastulausete osakond nentis, et vastandatud kaubamärgid on ühise elemendi „spa” tõttu piisavalt sarnased. Mis puutub kaubamärgitaotluses osutatud alkoholjookidesse, siis on vastulausete osakonna sõnul võimalik, et varasema kaubamärgi mainet kahjustatakse alkoholi võimaliku kahjuliku mõju tõttu tervisele.
Menetlusse astuja esitas 28. septembril 2006 vastulausete osakonna otsuse peale kaebuse.
Ühtlustamisameti teine apellatsioonikoda tühistas vastulausete osakonna otsuse 13. septembri 2007. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus”). Apellatsioonikoda leidis, et segiajamine määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b (nüüd määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkt b) tähenduses ei ole tõenäoline, kuna sarnasus ühelt poolt klassi 32 ja klassi 33 kuuluvate kaupade vahel ja teiselt poolt vastandatud kaubamärkide vahel on vähene. Apellatsioonikoda ühines määruse nr 40/94 artikli 8 lõiget 5 puudutavas osas vastulausete osakonna järeldusega, et kaubamärk SPA on mineraalveega seoses Beneluxi riikides mainekas. Samas nentis apellatsioonikoda, et vastandatud kaubamärgid on vaid vähesel määral sarnased, et sarnasus ei ole vastandatud kaubamärkide vahel asjaomase avalikkuse poolt seose loomiseks piisav ning et taotletava kaubamärgi kasutamine ei kahjusta varasema kaubamärgi mainet.
Poolte nõuded
Hageja palub Esimese Astme Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud otsus;
—
mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.
Ühtlustamisamet ja menetlusse astuja paluvad Esimese Astme Kohtul:
—
jätta hagi rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
Hageja esitab oma hagiavalduse toetuseks ühe väite, mis põhineb määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 5 rikkumisel.
Hageja väidab sisuliselt, et apellatsioonikoda järeldas valesti, et vastandatud tähiste sarnasus ei ole piisav selleks, et asjaomane tarbija looks vastandatud kaubamärkide vahel seose, ning et vaidlustatud kaubamärgi kasutamine alkoholjookide jaoks ei ole mineraalvett tähistava varasema kaubamärgi mainet ja kaubanduslikku potentsiaali kahjustav.
Esimese Astme Kohus meenutab, et määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 5 sõnastuse kohaselt sõltub selle artikli kohaldamine kolmest tingimusest, millest esimene on vastandatud kaubamärkide identsus või sarnasus, teine vastulause toetuseks esitatud varasema kaubamärgi mainekus ja kolmandaks tõenäosus, et taotletava kaubamärgi kasutamine ilma tungiva põhjuseta tähendaks varasema kaubamärgi eristusvõime või maine ärakasutamist või kahjustamist. Nimetatud kolm tingimust on kumulatiivsed ning ka neist ainult ühe puudumisel ei ole see säte kohaldatav (Esimese Astme Kohtu 25. mai 2005. aasta otsus kohtuasjas
T-67/04: Spa Monopole
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Spa-Finders Travel Arrangements (SPA-FINDERS), EKL 2005, lk II-1825
, punkt 30).
Kohtupraktikast tuleneb, et määruse nr 40/94 artikli 8 lõikes 5 käsitletud rikkumised on nende esinemise korral vastandatud kaubamärkide teatava sarnasuse tagajärg, mille tõttu asjaomane avalikkus seostab neid kaubamärke, st loob nende vahel seose, olgugi et ta ei aja neid omavahel segi (vt analoogia alusel Euroopa Kohtu 27. novembri 2008. aasta otsus kohtuasjas
C-252/07: Intel Corporation, EKL 2008, lk I-8823
, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellise seose olemasolu hindamisel tuleb arvesse võtta kõiki käesoleval juhul asjakohaseid tegureid, eriti vastandatud kaubamärkide sarnasuse ulatust, nende kaupade või teenuste laadi, mille jaoks vastandatud kaubamärgid on registreeritud, sh nende kaupade või teenuste sarnasuse või erisuse ulatust ning samuti asjaomast avalikkust, varasema kaubamärgi maine tugevust ning tõenäosust, et avalikkus võib kaubamärgid omavahel segi ajada (vt eespool viidatud kohtuotsus Intel Corporation, punktid 41 ja 42 ning seal viidatud kohtupraktika).
Vaidlustatud otsuse seaduslikkust tuleb kontrollida eelnimetatud kaalutlusi arvesse võttes.
Käesoleval juhul märkis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 24 õigesti, et asjaomane avalikkus on Beneluxi riikide lai avalikkus. Nii Beneluxi riikides registreeritud varasema kaubamärgiga kui taotletava kaubamärgiga hõlmatud kaubad on laiatarbekaubad.
Mis puutub varasema kaubamärgi mainesse, siis ei vaidle pooled selle üle, et varasem kaubamärk on Beneluxi riikides mainekas mineraalvee kaubamärk.
Vastandatud kaubamärkide identsuse või sarnasuse tingimuse osas tuleb märkida, et vastandatud kaubamärkide sarnasuse aste eeldab visuaalsete, foneetiliste või kontseptuaalsete sarnasuste olemasolu (Euroopa Kohtu 23. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-408/01: Adidas-Salomon ja Adidas Benelux, EKL 2003, lk I-12537
, punkt 28).
Käesoleval juhul järeldas apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktides 44 ja 45, et vastandatud tähiste kolme esimese tähe visuaalseid ja foneetilisi sarnasusi ning elemendi „go” lisamisega loodud visuaalseid ja foneetilisi erinevusi arvestades on vastandatud tähiste sarnasus vähene. Nimetatud sarnasus ei ole piisav selleks, et asjaomane tarbija looks vastandatud tähiste vahel seose.
Selle järeldusega tuleb nõustuda.
Tarbija omistab üldjuhul tõesti suuremat tähtsust sõnade esimesele osale (Esimese Astme Kohtu 17. märtsi 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades
T-183/02 ja T-184/02: El Corte Inglés
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – González Cabello ja Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR), EKL 2004, lk II-965
, punkt 81). Samas ei ole see järeldus õige kõigil juhtudel (vt Esimese Astme Kohtu . aasta otsus kohtuasjas T-158/05: Trek Bicycle
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Audi (ALLTREK), kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 70 ja seal viidatud kohtupraktika) ega sea igal juhul kahtluse alla põhimõtet, mille kohaselt kaubamärkide sarnasuse kontrollimisel tuleb võtta arvesse nendest jäävat tervikmuljet.
Kuna vastandatud tähised on lühikesed, siis keskendub asjaomane avalikkus käesoleval juhul sõnale tervikuna. Selles osas tuleb märkida, et taotletava kaubamärgi lühikest ja lihtsat struktuuri arvestades on vähetõenäoline, et keskmine tarbija võib poolitada tähise SpagO kaheks sõnaks „spa” ja „go”.
Lisaks nähtub toimikust, et komisjoni 13. detsembri 1995. aasta määruse nr 2868/95, millega rakendatakse nõukogu määrus nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (
EÜT L 303, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 189) (muudetud kujul), eeskirja 3 lõike 1 viimase lause kohaselt koosneb taotletav kaubamärk sõnalisest elemendist „spago”, mis algab ja lõppeb suurtähega.
Visuaalsest küljest erineb taotletavast kaubamärgist jääv tervikmulje lühemast varasemast kaubamärgist jäävast tervikmuljest taotletavasse kaubamärki lisatud järelliite „go” poolest. Foneetilisest küljest tuleb märkida, et kuigi vastandatud tähised algavad elemendiga „spa”, muudab elemendi „go” taotletavale kaubamärgile lisamine kaubamärgid teineteisest erinevaks. Taotletavat kaubamärki hääldatakse kui lühikest sõna, mille silpide vahel ei ole pikka pausi ning mille silp „spa” ei mängi iseseisvat rolli, vaid on otseselt seotud teise silbiga „go”.
Kuigi element „spa” on vastandatud tähistel ühine, on taotletav kaubamärk asjaomase avalikkuse jaoks väljamõeldud sõna.
Siinkohal tuleb meenutada, et kontseptuaalsest küljest, nagu apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 44 õigesti märkis, ei ole võrdlus võimalik. Asjaomane avalikkus tajub varasemat kaubamärki nii, et sellega viidatakse Belgia linnale Spa, mis on tuntud tänu oma mineraalveele ja mineraalveekeskustele, Belgia autoringrajale Spa-Francorchamps või ka näiteks hammami- ja saunateenuseid pakkuva mineraalveekeskuse üldnimetusele (eespool viidatud kohtuotsus SPA-FINDERS, punkt 44). Mõiste „spago” on väljamõeldud sõna, millel ei ole Beneluxi riikide ametlikes keeltes tähendust.
Seetõttu on vastandatud kaubamärkide sarnasus vähene.
Peale selle tuleb vastandatud kaubamärkide vahelise seose kindlakstegemisel võtta arvesse ka asjaomaste kaupade olemust. Selles osas tuleb kõigepealt märkida, et jookide alkoholisisaldus võimaldab neid veest ja alkoholivabadest jookidest eristada. Viimati nimetatud jookide omadused on teistsugused. Kui alkoholjooke tarbitakse tavaliselt erilistel koosviibimistel, siis vett ja alkoholivabu jooke tarbitakse iga päev. Lisaks on vee tarbimine eluline vajadus. Piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas keskmine tarbija teeb alkoholjookidel ja alkoholivabadel jookidel selget vahet, mis on väga tähtis, sest mõned tarbijad ei soovi või ei saa alkoholi tarbida. Peale selle on alkoholjoogid alkoholivabadest jookidest üldiselt kallimad. Samuti on alkoholi turustamine mitmes osas enam reglementeeritud. Alkoholi saab turustada vaid sellekohase loa olemasolul ning alkoholi saab osta teatavast vanusest alates. Asjaolu, et kõnealuseid jooke võidakse tarbida samades kohtades ning üksteist täiendavalt, st neid võidakse segada või siis koos serveerida ning et tihti tarbivad neid samad inimesed ja neid müüakse sarnastes müügikohtades, ei sea seda järeldust kahtluse alla (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 15. veebruari 2005. aasta otsus kohtuasjas
T-296/02: Lidl Stiftung
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – REWE-Zentral (LINDENHOF), EKL 2005, lk II-563
, punktid 54–57).
Arvestades vastandatud kaubamärkidega tähistatud kaupade olemuse erinevust, tuleb märkida, et Beneluxi riikide keskmine tarbija ei taju taotletavas kaubamärgis SpagO sisalduvat elementi „spa” kui viidet varasema kaubamärgi all turustatavale mineraalveele.
Paralleel, mida hageja tõmbab registreerimisest keeldumisega varasema kaubamärgi mainekuse tõttu, ei ole asjakohane.
Esiteks, mis puutub ühtlustamisameti otsustuspraktikale viitamisse, siis piisab väljakujunenud kohtupraktikale tuginedes selle meenutamisest, et apellatsioonikodade otsuste seaduslikkust tuleb hinnata üksnes määruse nr 40/94 alusel, nii nagu ühenduste kohus on seda tõlgendanud, mitte aga nendest otsustest varasema otsustuspraktika alusel (vt Esimese Astme Kohtu 16. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas
T-112/03: L’Oréal
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Revlon (FLEXI AIR), EKL 2005, lk II-949
, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika).
Teiseks ei ole käesoleval juhul taotletav kaubamärk SPA GO või SPA-GO, vaid üks sõna SpagO. Selles osas tuleb märkida, et taotletava kaubamärgi kujutis erineb hageja poolt hagiavalduses esitatud kaubamärkidest, milles element „spa” eristub selgesti, on domineeriv ja talle on lisatud täiendavad elemendid, mis on üldiselt ainult kirjeldavad. Esimese Astme Kohtu 19. juuni 2008. aasta otsuse kohtuasjas T-93/06: Mülhens
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Spa Monopole (MINERAL SPA) (kohtulahendite kogumis ei avaldata, punktid 29–39) aluseks olnud asjas eristus mõiste „spa” esimesest elemendist ja mõiste „minéral” kirjeldas asjaomaste kaupade koostist, samas kui käesolevas kohtuasjas on sõna „spago” puhul tegemist uudiskeelendiga, mille element „spa” läheb taotletavast kaubamärgist jäävas tervikmuljes kaduma.
Samal põhjusel ei saa nõustuda hageja argumendiga, et kuna varasem kaubamärk on taotletavasse kaubamärki tervikuna üle võetud, siis tuleb vastandatud kaubamärke sarnasteks pidada. Käesoleval juhul ei ole element „spa” vastupidi hageja väidetele taotletava tähise domineeriv element. Isegi kui tarbijad ei mäleta, et tähed „s” ja „o” on taotletavas kaubamärgis suurtähed, käsitleb asjaomane avalikkus, nagu eespool märgitud, tähist SpagO kui väljamõeldud sõna, millel puudub tähendus.
Kuigi hageja sõnul on varasem kaubamärk mainekas või lausa väga mainekas, ei muuda see järeldust, et käesoleval juhul on varasema kaubamärgi ja taotletava kaubamärgi visuaalne ja foneetiline sarnasus vähene. See, kui mainekuse kriteerium on täidetud, ei tähenda tingimata seose olemasolu vastandatud kaubamärkide vahel (eespool viidatud kohtuotsus Intel Corporation, punkt 64).
Seetõttu leidis apellatsioonikoda õigesti, et varasema kaubamärgi poolt vahepeal omandatud suurest eristusvõimest hoolimata ei piisa vastandatud tähiste vahelistest sarnasustest seose loomiseks ühelt poolt alkoholjookide jaoks taotletava kaubamärgi ja teiselt poolt mineraalvee jaoks registreeritud varasema kaubamärgi vahel.
Kuna üks määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 5 kohaldamise kumulatiivsetest tingimustest ei ole täidetud, ei ole vaja uurida küsimust, kas selle sätte kohaldamise kolmandas tingimuses käsitletud rikkumised on aset leidnud.
Sellest tuleneb, et määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 5 rikkumisel põhinev väide ei ole põhjendatud ning seetõttu tuleb jätta hagi rahuldamata.
Kohtukulud
Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud hageja kahjuks, tuleb kohtukulud vastavalt ühtlustamisameti ja menetlusse astuja nõudele välja mõista hagejalt.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (kaheksas koda)
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV-lt.

Martins Ribeiro
Papasavvas
Wahl
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 12. novembril 2009 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.