CELEX: 62002CJ0336
Augu šķirnes
Aizsardzības režīms
Regulas (EK) Nr. 2100/94 14. panta 3. punkts un Regulas (EK) Nr. 1768/95 9. pants
Ievāktā produkta izmantošana, ko veic lauksaimnieki
Apstrādātāji
Pienākums sniegt informāciju Kopienu aizsardzības tiesību saņēmējam

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz Padomes 1994. gada 27. jūlija Regulas (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu
aizsardzību (OV L 227, 1. lpp.) 14. panta 3. punkta sestā ievilkuma un Komisijas 1995. gada 24. jūlija Regulas (EK) Nr. 1768/95,
ar ko īsteno noteikumus par izņēmumu lauksaimniecībā, kas paredzēts 14. panta 3. punktā Padomes Regulā (EK) Nr. 2100/94 par
Kopienas augu šķirņu aizsardzību (OV L 173, 14. lpp.), 9. panta interpretāciju.
Šis lūgums tika iesniegts saistībā ar prāvu starp
Saatgut-Treuhandverwaltungsgesellschaft mbH
(turpmāk tekstā – "
STV
") un
Brangewitz GmbH
(turpmāk tekstā – "
Brangewitz
") par informāciju, ko pēdējai kā attiecīgajam apstrādātājam ir pienākums pēc
STV
pieprasījuma sniegt saistībā ar apstrādi, ko tā veikusi, ievācot dažādus ar Regulu Nr. 2100/94 un/vai valsts tiesisko regulējumu
aizsargātus augus.

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesiskais regulējums
No Regulas Nr. 2100/94 1. panta izriet, ka ar to tiek izveidota Kopienas augu šķirņu aizsardzības sistēma kā vienīgais un
ekskluzīvais Kopienas rūpnieciskā īpašuma aizsardzības veids, kas attiecas uz augu šķirnēm.
Atbilstoši minētās regulas 11. panta 1. punktam personai, sauktai par "selekcionāru", ir tiesības uz Kopienas augu šķirņu
aizsardzību, un tā ir persona, kas "selekcionējusi vai atklājusi un attīstījusi attiecīgo šķirni, vai kas ir viņas tiesību
pārņēmējs".
Saskaņā ar Regulas Nr. 2100/94 13. panta 1. un 2. punktu:
"1.      Kopienas augu šķirņu aizsardzības nolūks ir panākt, ka Kopienas augu šķirņu aizsardzības tiesību īpašnieks vai īpašnieki,
kas šeit turpmāk saukti par "īpašnieku", ir tiesīgi veikt darbības, kas izklāstītas 2. punktā.
2.      Neierobežojot 15. un 16. pantu, attiecībā uz šķirnes komponentiem vai no aizsargājamās šķirnes ievākto materiālu, šeit turpmāk
abi saukti "materiāls", vajadzīga īpašnieka atļauja šādām darbībām:
a)      ražošanai vai atjaunošanai (pavairošanai);
b)      kvalitātes uzlabošanai nolūkā pavairot;
c)      piedāvāšanai pārdošanai;
d)      pārdošanai vai kādai citādai laišanai tirgū;
e)      eksportēšanai no Kopienas;
f)      importēšanai Kopienā;
g)      uzglabāšanai jebkurā a) līdz f) apakšpunktā minētajā nolūkā.
Īpašnieks var dot atļauju, ievērojot nosacījumus un ierobežojumus."
Tomēr Regulas Nr. 2100/94 14. panta 1. punkts paredz:
"Neatkarīgi no 13. panta 2. punkta un lauksaimniecības produkcijas aizsardzības nolūkā lauksaimnieki pavairošanai laukā paši
savā īpašumā drīkst lietot ievākto produktu, ko viņi ieguvuši, savā saimniecībā stādot tās šķirnes pavairojamo materiālu,
kura nav šķirnes hibrīds vai sintētiska šķirne, uz ko attiecas Kopienas augu šķirņu aizsardzība."
Tās pašas regulas 14. panta 2. punkts precizē, ka šī atļauja, saukta par "lauksaimnieku priekšrocību", ir piemērojama vienīgi
tajā minētajām lauksaimniecības augu sugām. Šīs sugas ir iedalītas četrās kategorijās, proti – rupjās barības augi, graudaugi,
kartupeļi, kā arī eļļas un šķiedras augi.
Atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punktam "nosacījumus 1. punktā paredzētās atkāpes īstenošanai un selekcionāra
un lauksaimnieka likumīgo interešu aizstāvībai pirms šīs regulas stāšanās spēkā nosaka īstenošanas noteikumos, ievērojot 114. pantu",
pamatojoties uz noteiktiem kritērijiem. Šo kritēriju starpā atrodami: kvantitātes ierobežojuma trūkums attiecībā uz zemkopības
saimniecību, lauksaimnieka tiesības audzēšanas nolūkā apstrādāt produktu pašam vai ar produktu ievākšanas pakalpojuma sniedzēja
palīdzību, lauksaimnieku pienākums, izņemot sīkzemniekus, maksāt īpašniekam taisnīgu atlīdzību, kas ir ievērojami zemāka nekā
summa, ko iekasē par tās pašas šķirnes pavairojamā materiāla licencētu ražošanu tādā pašā platībā, un ekskluzīva īpašnieku
atbildība par uzraudzību atbilstībai šim 14. pantam.
Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punkta sestais ievilkums kā vienu no kritērijiem paredz arī lauksaimnieku un pārstrādātāju
[apstrādātāju] pienākumu informēt, kas noteikts šādā veidā:
"Lauksaimnieki vai pārstrādātāji [apstrādātāji] sniedz īpašniekiem pēc viņu pieprasījuma attiecīgu informāciju; attiecīgu
informāciju var sniegt arī oficiālas iestādes, kas saistītas ar lauksaimnieciskās ražošanas uzraudzību, ja šādu informāciju
gūst, veicot ierastus uzdevumus bez papildu apgrūtinājuma vai izmaksām. Šie noteikumi attiecībā uz personas datiem neierobežo
Kopienas un valstu likumus par cilvēku aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un brīvu apriti."
No Regulas Nr. 2100/94 septiņpadsmitā un astoņpadsmitā apsvēruma izriet, ka "Kopienas augu šķirņu aizsardzības izmantošanai
jābūt pakļautai ierobežojumiem, kas izklāstīti sabiedrības interesēs pieņemtajos noteikumos", ka "tas ietver lauksaimniecības
produkcijas aizsardzību" un ka "šajā nolūkā lauksaimniekiem ir vajadzīga atļauja, lai izmantotu ievāktos produktus pavairošanai
saskaņā ar zināmiem nosacījumiem".
Atbilstoši tās 1. pantam Regula Nr. 1786/95 iedibina īstenošanas noteikumus par nosacījumiem, lai varētu īstenot Regulas Nr. 2100/94
14. panta 1. punktā paredzēto izņēmumu.
Minētās regulas 2. pants nosaka:
"1.      Šīs regulas 1. pantā minētos nosacījumus īsteno gan selekcionāru pārstāvošais īpašnieks, gan lauksaimnieks, rīkojoties tā,
lai aizsargātu viens otra likumīgās intereses.
2.      Likumīgās intereses netiek uzskatītas par aizsargātām, ja viena vai vairākas no šīm interesēm tiek nelabvēlīgi ietekmētas,
neņemot vērā vajadzību saglabāt saprātīgu līdzsvaru starp tām vai vajadzību pēc samērības starp attiecīgā nosacījuma mērķi
un tā īstenošanas faktiskajām sekām."
Regulas Nr. 1768/95 9. panta 1. un 2. punkts paredz:
"1.      Attiecīgi detalizētāka informācija, ko apstrādātājs sniedz īpašniekam, ievērojot pamatregulas 14. panta 3. punkta sesto ievilkumu,
var būt līguma priekšmets līgumā starp īpašnieku un attiecīgo apstrādātāju.
2.      Ja šāds līgums nav noslēgts vai nav piemērojams, apstrādātājam – neskarot prasības, kas Kopienas tiesību aktos vai dalībvalstu
likumos un citos normatīvos aktos izvirzītas attiecībā uz informāciju – pēc īpašnieka pieprasījuma ir jāsniedz īpašniekam
pārskats ar būtisko informāciju. Šādu informāciju uzskata par būtisku:
a)      apstrādātāja vārds, viņa pastāvīgās dzīves vietas un viņa uzņēmuma reģistrētais nosaukums un adrese;
b)      fakts, vai apstrādātājs ir apstrādājis vienas vai vairāku šķirņu tos ievāktos produktus audzēšanai, kas pieder īpašniekam,
ja par šķirni vai šķirnēm bija paziņots vai kā citādi darīts zināms apstrādātājam;
c)      ja apstrādātājs tos ir apstrādājis, tad no attiecīgās šķirnes vai šķirņu ievāktā produkta apjoms, kas apstrādāts audzēšanai,
un šīs apstrādes rezultāta kopapjoms;
d)      šā punkta c) apakšpunktā minētās apstrādes laiks un vietas; un
e)      tās personas vai to personu vārds(-i) un adrese(-es), kam viņš ir apstrādājis ievākto produktu audzēšanai, kā minēts c) apakšpunktā,
un attiecīgie apjomi."

Valsts tiesiskais regulējums

Sortenschutzgesetz
(1985. gada likums par augu šķirņu aizsardzību, 1997. gada 25. jūlija versijā,
BGBl
. 1997 I, 3165. lpp.) 10a. panta 6. punkts, kas definē pienākumu informēt par augu šķirnēm, ko aizsargā Vācijas tiesības,
nosaka:
"Lauksaimniekiem, kas izmanto iespēju apstrādāt ievākto produktu audzēšanas nolūkā, kā arī apstrādātājiem, kas rīkojas viņu
uzdevumā, ir jāinformē augu šķirņu aizsardzības īpašnieki par audzēšanas platībām."

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
Iesniedzējtiesa norāda, ka
STV
ir augu šķirņu īpašnieku organizācija.

STV
nosūtīja
Brangewitz
informācijas pieprasījumus par laika periodu no 1997./1998. līdz 1999./2000. gadam saistībā ar apstrādi, ko
Brangewitz
audzēšanas nolūkā bija veikusi ievāktajam produktam – 500 augu šķirnēm, daļu no kurām aizsargā Regula Nr. 2100/94 un pārējās –
valsts tiesību akti.
Nesaņemot pieprasīto informāciju,
STV
pret
Brangewitz
cēla prasību
Landgericht
Düsseldorf
[Diseldorfas federālās zemes tiesā].
No iesniegtā rīkojuma izriet, ka savas prasības pamatošanai
STV
norādīja uz virkni pārskatu par ievāktā produkta audzēšanu, ko veikuši
Brangewitz
klienti, kā arī "rēķinus" un "piegādes pavadzīmes", ko
Brangewitz
izrakstījusi. Rēķinos attīrīšana, apstrāde un dezinfekcija bija aprēķināta atkarībā no katra minēto graudaugu tipa daudzuma.
Rēķini daļēji sevī ietvēra arī datus par apstrādātajām augu šķirnēm.
Atbilstoši iesniedzējtiesas minētajam
STV
apstiprina, ka no pārskatiem par ievāktā produkta audzēšanu, rēķiniem un piegādes pavadzīmēm izriet, ka
Brangewitz
ir veikusi sēklu apstrādi nolūkā audzēt ievākto produktu vismaz 71 augu šķirnei, kas ir aizsardzības objekts par labu īpašniekam
vai ekskluzīvas licences īpašniekam, uzticot
STV
nodrošināt savas tiesības. Tāpat izriet, ka
Brangewitz
bija pienākums sniegt informāciju par apstrādes darbībām, ko tā veica ievāktā produkta augu sēklām nolūkā tos audzēt.

Brangewitz
uzskata, ka
STV
nav vispārīgu tiesību uz informāciju.
Iesniedzējtiesa norāda, ka
STV
argumentācija noteikti liecina par to, ka laika periodos no 1997./1998. līdz 1999./2000. gadam
Brangewitz
kā apstrādātājs bija veikusi vismaz 71 aizsargāto augu šķirņu apstrādi. Taču šī argumentācija nekādā gadījumā neliecina par
to, ka
Brangewitz
ir veikusi visu augu šķirņu apstrādi, par kurām prasītāja ir pieprasījusi informāciju.
Tomēr atbilstoši iesniedzējtiesas minētajam
STV
uzsver, ka saskaņā ar saistītajiem Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punkta sestā ievilkuma un Regulas Nr. 1768/95 9. panta
noteikumiem nav nepieciešams, lai tās argumentācija liecinātu par to, ka
Brangewitz
ir veikusi visu to augu šķirņu apstrādi, par kurām informācija tika pieprasīta.
Šajā sakarā, no vienas puses, minētā tiesa, atsaucoties uz ģenerāladvokāta Ruisa Harabo Kolomera [
Ruiz‑Jarabo Colomer
] secinājumiem 2003. gada 10. aprīļa spriedumā lietā C‑305/00
Schulin
,
Recueil 2003
, I‑3525. lpp., jautā, vai apstrādātājs nav jāuztver kā tāds, kam informācija jāsniedz vienīgi tad, ja pastāv norāde uz to,
ka viņš ir apstrādājis attiecīgās aizsargātās augu šķirnes.
No otras puses, ja tikai apstrādātājiem, kas apstrādājuši aizsargātās augu šķirnes pavairojamo materiālu, ir pienākums īpašniekam
sniegt informāciju par šī šķirnes ievāktā produkta apstrādi audzēšanas nolūkos, iesniedzējtiesa jautā, vai šis pienākums informēt
attiecas uz lauksaimnieku kopumu, kuru vajadzībām apstrādātājs ir veicis attiecīgās šķirnes apstrādi, un ne tikai uz lauksaimniekiem,
kas īpašniekam zināmi un saistībā ar kuriem īpašnieks ir pierādījis, ka tie ar apstrādātāja palīdzību ir veikuši aizsargāto
šķirņu apstrādi.
Šādos apstākļos
Landgericht Düsseldorf
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
"1)      Vai [Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punkta sestā ievilkuma un Regulas Nr. 1768/95 9. panta] noteikumi ir interpretējami
tādējādi, ka atbilstoši Regulai Nr. 2100/94 aizsargātās augu šķirnes īpašnieks var no apstrādātāja pieprasīt informāciju neatkarīgi
no tā, vai pastāv norāde, ka apstrādātājs aizsargātajai augu šķirnei ir veicis šādas darbības?
2)      Gadījumā, ja par 1. punktā minētajiem faktiem pastāv norāde: vai atbilstoši saistītajiem Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punkta
sestā ievilkuma un Regulas Nr. 1768/95 9. panta noteikumiem apstrādātāja pienākums ir sniegt informāciju par visu to lauksaimnieku
kopumu, kuru vajadzībām viņš veicis attiecīgo aizsargāto augu šķirņu apstrādi, vai arī viņam jāsniedz informācija vienīgi
par tiem lauksaimniekiem, par kuriem augu šķirņu īpašnieka rīcībā ir norādes, ka [..] apstrādātājs attiecīgo aizsargāto augu
šķirnēm ir veicis minētās darbības?"

Par pirmo jautājumu
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa pēc būtības jautā, vai saistītie Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punkta sestā ievilkuma
un Regulas Nr. 1768/95 9. panta noteikumi ir interpretējami tādējādi, ka tie Kopienas augu šķirņu aizsardzības īpašniekam
paredz iespēju no apstrādātāja pieprasīt informāciju, ko paredz minētie noteikumi, ja viņa rīcībā nav norādes uz to, ka apstrādātājs
jau ir veicis vai paredz veikt tādas ievāktā produkta lauksaimnieka veiktas apstrādes darbības, stādot pavairojamās īpašnieka
šķirnes, uz ko šī aizsardzība attiecas, materiālu, kas nav šķirnes hibrīds vai sintētiska šķirne un ir viena no Regulas Nr. 2100/94
14. panta 2. punktā minētajām lauksaimniecības augu sugām.

Tiesai iesniegtie apsvērumi

STV
un Vācijas valdība uzsver, ka pretēji apstrādātājiem īpašnieki bauda plašākas tiesības uz informāciju saistībā ar savām augu
šķirnēm. Šī apgalvojuma pamatojumam tās atsaucas uz Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punkta sestā ievilkuma un Regulas Nr. 1768/95
9. panta noteikumu redakciju un formulējumu, kā arī to objektu, mērķi un samērīguma principu.
Atbilstoši
STV
un Vācijas valdības minētajam no Regulas Nr. 2100/94 un Nr. 1768/95 redakcijas un formulējuma izriet, ka apstrādātāja pienākums
ir iesniegt informāciju par ievāktā produkta sēklu sagatavošanu audzēšanai tikai ar nosacījumu, ka īpašnieks to pieprasa.
Kas attiecas uz konkrēto noteikumu interpretāciju,
STV
uzskata, ka apstrādātāja pienākuma objekts un mērķis ir kontrolēt lauksaimnieku iesniegto informāciju. Ja īpašnieka tiesības
saņemt informāciju no apstrādātāja būtu ierobežotas tikai attiecībā uz lauksaimniekiem, kas ir saņēmuši pavairojamo materiālu,
nebūtu iespējams kontrolēt to lauksaimnieku, kas neinformē, vai ir uzsākta ievāktā produkta audzēšana vai arī ir uzsākta novākto
sēklu apstrāde un, attiecīgajā gadījumā, kurš uzņēmums to ir veicis.
Kas attiecas uz attiecīgo regulu mērķi, Vācijas valdība norāda, ka tiesības uz informāciju, ko attiecībā uz apstrādātāju bauda
īpašnieks, nav uzskatāmas kā aksesuāras tiesības tiesībām uz atlīdzību, bet gan kā īpaša, vienreizēja juridiska saite starp
īpašnieku un apstrādātāju. Ja šī īpašnieka izmantotās tiesības uz informāciju būtu atkarīgas no pierādījuma, kas būtu jāiesniedz
par konkrēto aizsargātajām augu šķirnēm veikto apstrādi, minēto tiesību vienīgais mērķis būtu apstiprināt jau zināmu informāciju,
un tās nebūtu tādas tiesības, kas nav apstrādātājam.
Attiecībā uz samērīguma principu
STV
atzīmē, ka, pateicoties ar Regulu Nr. 2100/94 piedāvātajai iespējai bez īpašas atļaujas audzēšanas nolūkos apstrādāt ievāktās
aizsargāto augu šķirņu sēklas, apstrādātāja sniegtie pakalpojumi sevī ietver ienesīgu darbību, kas ļauj baudīt ievērojamas
priekšrocības. Informācijas pieprasījumam nav nepieciešamas nedz īpašas izmaksas, nedz arī nesamērīgi izdevumi, kas apstrādātājam
var rasties. Savukārt īpašnieki atrodas daudz neizdevīgākā stāvoklī, jo, nesaņemot atlīdzību par licencēm un ievāktā produkta
audzēšanu, tie nevar turpināt savu darbību.

Brangewitz
pārstāv viedokli, ka nav samērīgi ņemt vērā tikai apstrādātāja statusu. Tā uzskata, ka apstrādātājam nav pienākums informēt,
ja īpašnieks pierāda, ka viņa aizsargātā šķirne ir apstrādes objekts, ko veic minētais apstrādātājs. Ja tas būtu bijis citādi,
ikvienam apstrādātājam dažādi īpašnieki varētu nosūtīt nenoteiktu skaitu informācijas pieprasījumu.
Nīderlandes valdība uzskata, ka Regulas Nr. 2100/94 pamatā esošais vispārējais princips ir nodrošināt līdzsvaru, no vienas
puses, starp lauksaimnieka un apstrādātāja likumīgajām interesēm un īpašnieku no otras puses. No tā izsecināms, ka īpašniekam
vajadzētu spēt iegūt informāciju no lauksaimnieka vai apstrādātāja, ja viņa rīcībā ir norādes, kas ļauj domāt, ka ir izmantots
vai apstrādāts aizsargātās augu šķirnes pavairojamais materiāls.
Komisija norāda, ka apstrādātāji ar īpašnieku nesazinās nedz kā sēklu pircēji, nedz kā tie, kam jāmaksā atlīdzība. Viņi savas
apstrādes pakalpojumus attiecīgo regulu nozīmē veic tikai lauksaimnieku vajadzībām. Šajā sakarā Regulas Nr. 2100/94 14. panta
3. punkta sestajā ievilkumā minētais apstrādātāju kopums ir jāuztver kā tajā pašā punktā minētie lauksaimnieki, kuru vajadzībām
tie veic savas darbības.
Komisija uzskata, ka no Regulas 2100/94 14. panta 3. punkta sestā ievilkuma un Regulas Nr. 1768/95 9. panta, jo īpaši no b) apakšpunkta,
izriet, ka vienīgie, kuru pienākums ir sniegt informāciju, ir apstrādātāji, kas apstrādājuši aizsargātās augu šķirnes un kas
par to zina vai var zināt. Tātad personai, kas vēlas iegūt informāciju, ir jāpierāda, ka pastāv ticamas norādes uz to, ka
attiecīgais apstrādātājs šādas darbības ir veicis nolūkā apstrādāt aizsargātās sēklas.

Tiesas vērtējums
Vispirms jāatgādina, ka atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 13. panta 2. punktam īpašnieka, uz ko attiecas Kopienas augu šķirņu
aizsardzība, atļauja ir vajadzīga attiecībā uz šķirnes komponentiem vai aizsargājamās šķirnes ievākto materiālu, proti – ražošanai
vai atjaunošanai (pavairošanai) un kvalitātes uzlabošanai pavairošanas nolūkā.
Minētās regulas 14. panta noteikumi, kas – kā tas arī izriet no tās septiņpadsmitā un astoņpadsmitā apsvēruma – pieņemti sabiedrības
interesēs lauksaimniecības produkcijas aizsardzībai, ir šī noteikuma izņēmums (skat. iepriekš minēto spriedumu
Schulin
, 47. punkts).
Minētā 14. panta 1. punkts ļauj lauksaimniekiem pavairošanai laukā izmantot pašiem savā īpašumā ievākto produktu, ko tie ieguvuši,
savā saimniecībā stādot tās šķirnes pavairojamo materiālu, kas nav šķirnes hibrīds vai sintētiska šķirne, uz kuru attiecas
Kopienas augu šķirņu aizsardzība, saistībā ar vienu no tā paša panta 2. punktā minētajām lauksaimniecības augu sugām (turpmāk
tekstā – "priekšrocību skartā šķirne").
Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punkts precizē, ka nosacījumi 1. punktā paredzētās atkāpes īstenošanai un selekcionāra un
lauksaimnieka likumīgo interešu aizstāvībai formulēti īstenošanas noteikumos. Tostarp minētā 14. panta 3. punkta ceturtais
ievilkums paredz, ka, izņemot sīkzemniekus, "citiem lauksaimniekiem jāmaksā taisnīga atlīdzība", un sestajā ievilkumā – ka
"lauksaimnieki vai pārstrādātāji [apstrādātāji] sniedz īpašniekiem pēc viņu pieprasījuma attiecīgu informāciju".
Pretēji tam, ko norāda
STV
, no Regulas Nr. 2100/94 14. panta ar virsrakstu "Atkāpe no Kopienas augu šķirņu aizsardzības" formulējuma, kā arī no minētā
14. panta 3. punkta redakcijas izriet, ka  šī punkta sestajā ievilkumā nav ietverti visi apstrādātāji.
Faktiski Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punkts, kas turklāt skaidri paredz to, ka nosacījumus ar 1. punktu radītās atkāpes
īstenošanai nosaka īstenošanas noteikumos, ir interpretējams šī 1. punkta kontekstā un tādējādi sevī neietver gadījumu, kad
minēto atkāpi nav domāts piemērot (skat. iepriekš minēto spriedumu
Schulin
, 52. punkts).
Turklāt, no vienas puses, no Regulas Nr. 2100/94 14. panta 2. punkta izriet, ka šī atkāpe ir piemērojama tikai tām lauksaimniecības
augu sugām, kas tajā ir izsmeļoši uzskaitītas. Kā to norādījis ģenerāladvokāts savu secinājumu 29. punktā, no tā izriet, ka
šī atkāpe attiecas tikai uz tiem apstrādātājiem, kas apstrādi veikuši no 14. panta 2. punktā uzskaitītajiem augiem ievāktajam
produktam, kas iegūts stādot, jo šīs sugas ir vienīgās, kurām šī atkāpe piemērojama.
No otras puses, jāatgādina, ka atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 14. panta 1. punktam no lauksaimnieku tiesībām bez īpašnieka
atļaujas audzēt ievākto produktu, ko tie ieguvuši, stādot viņa priekšrocību skartās šķirnes pavairojamo materiālu, izriet
pienākums pēc attiecīgā īpašnieka pieprasījuma sniegt būtisku informāciju un, izņemot sīkzemniekus, maksāt viņam taisnīgu
atlīdzību. Tādējādi lauksaimnieku un īpašnieku tiešajās attiecībās tiek aizsargātas to abpusējās likumīgās intereses.
Savukārt, kas attiecas uz apstrādātājiem, tad Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punkta otrais ievilkums precizē to, ka audzēšanas
nolūkā ievākto materiālu var apstrādāt "vai nu pats lauksaimnieks, vai arī tas, kas sniedz viņam pakalpojumus". Tātad tie
ir lauksaimnieki, kas izlēmuši, ka izmantos apstrādātāja pakalpojumus vai arī apstrādās ievākto produktu paši. Apstrādātāja
tiesības veikt šādu apstrādi faktiski ir atvasinātas no lauksaimniekam piešķirtajām tiesībām bez iepriekšējas īpašnieka atļaujas
atbilstoši minētā panta 1. punktam audzēt ievākto produktu, kas iegūts, stādot augu šķirni, uz kuru attiecas Kopienas augu
šķirņu aizsardzība.
Tā rezultātā apstrādātāja pienākums sniegt īpašniekam informāciju arī ir atkarīgs no tā, vai lauksaimnieks izmanto Regulas
Nr. 2100/94 14. panta 1. punktā minēto atkāpi, kā arī no lauksaimnieka lēmuma par šī apstrādātāja pakalpojumu izmantošanu
ievāktā produkta apstrādei.
No tā izriet, ka īpašnieka tiesības no apstrādātāja pieprasīt būtisku informāciju ir atkarīgas no apstrādātāja veiktās ievāktā
produkta apstrādes lauksaimnieka vajadzībām, kas savā labā izmanto vai izmantos Regulas 2100/94 14. panta 1. punktā paredzēto
atkāpi, vai, citiem vārdiem sakot, no minētā apstrādātāja veiktās apstrādes darbībām ievāktajam produktam, ko lauksaimnieks
audzēšanas nolūkos ieguvis, stādot viņa priekšrocību skartās šķirnes pavairojamo materiālu.
Šajā sakarā jākonstatē, kā to arī norāda
STV
un Vācijas valdība, ka nav nozīmes noskaidrot to, vai apstrādātāji savās profesionālajās interesēs audzēšanas nolūkā šķiro
visu augu šķirņu ievāktā produkta sēklas, kuras lauksaimnieks tiem nodod, bez šaubām, tostarp to augu šķirņu sēklas, uz kurām
attiecas Kopienas augu šķirņu aizsardzība, pretēji lauksaimniekam, kas, pamatojoties uz savas zemes ģeogrāfisko stāvokli,
laika apstākļiem, kā arī pārdošanas iespējām, apzināti apstrādā augu šķirnes un izmanto vai neizmanto ievākto produktu.
Attiecībā uz Regulas Nr. 1768/95 9. panta 2. punktu ir pietiekami konstatēt, ka, pieņemot, ka minētā regula ir īstenošanas
noteikumi, ar ko precizē nosacījumus Regulas Nr. 2100/94 14. panta 1. punktā paredzētās atkāpes īstenošanai, šie noteikumi
nekādā gadījumā nevar izvirzīt apstrādātājam plašākas prasības nekā tās, kas izriet no Regulas Nr. 2100/94 (skat. attiecībā
uz lauksaimniekiem iepriekš minēto spriedumu
Schulin
, 60. punkts).
Turklāt Regulas Nr. 1768/95 9. panta 1. punkts precizē, ka "attiecīgi detalizētāka informācija, ko apstrādātājs sniedz īpašniekam,
ievērojot Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punkta sesto ievilkumu, var būt līguma priekšmets līgumā starp īpašnieku un attiecīgo
apstrādātāju". Tā paša panta 2. punkta pirmais teikums, kas nosaka, ka, ja šāds līgums nav noslēgts vai nav piemērojams, "apstrādātājam"
ir jāsniedz "īpašniekam" pēc viņa pieprasījuma pārskats par būtisku informāciju, ir uzskatāms par tādu, kas attiecas tikai
uz konkrēto īpašnieku un apstrādātāju, kā to nosaka minētais 1. punkts (attiecībā uz lauksaimniekiem skat. iepriekš minēto
spriedumu
Schulin
, 61. punkts).
Tāda pati doma ir ietverta Regulas Nr. 1768/95 9. panta 2. punkta b) apakšpunktā, kas precizē, ka apstrādātāja pienākums ir
pēc īpašnieka pieprasījuma norādīt, vai apstrādātājs ir apstrādājis no vienas vai vairākām īpašniekam piederošām šķirnēm ievāktos
produktus audzēšanas nolūkā, "ja par šķirni vai šķirnēm bija paziņots vai kā citādi darīts zināms apstrādātājam". Faktiski
pēc definīcijas šis noteikums attiecas tikai uz apstrādātājiem, kas veikuši apstrādi no īpašnieka augu šķirnes ievāktā produkta
audzēšanas nolūkā, uz ko attiecas Kopienu augu šķirņu aizsardzība.
No visa iepriekšminētā izriet, ka Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punkts un Regulas Nr. 1768/95 9. panta 2. punkts nav interpretējami
tādējādi, ka tie ļauj īpašniekiem pieprasīt no apstrādātāja, lai tas pēc pirmā pieprasījuma iesniedz visu attiecīgo informāciju.
Tomēr no Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punkta, jo īpaši no otrā un sestā ievilkuma, izriet, ka uz apstrādātāju attiecinātais
pienākums iesniegt īpašniekam informāciju rada pamatu īpašniekam pārbaudīt, vai lauksaimnieki attiecībā uz vienu no šīm augu
šķirnēm, uz ko attiecas Kopienu augu šķirņu aizsardzība, savā labā ir izmantojuši minētā panta 1. punktā noteikto atkāpi,
kā arī – attiecīgajā gadījumā kādos apmēros, proti – lai pareizi noteiktu maksājamo atlīdzību, un ka minētais pienākums balstās
uz faktu, ka lauksaimniekam apstrādātājs palīdz izmantot tam piešķirtās tiesības atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 14. panta
1. punktam.
Tā, no vienas puses, ievērojot īpašnieka grūtības īstenot savas tiesības iegūt informāciju no lauksaimniekiem, ņemot vērā
to, ka auga apstrāde neļauj noteikt, vai tas iegūts, izmantojot ievākto produktu vai arī ievācot sēklas, un, no otras puses,
pienākums aizsargāt selekcionāra un lauksaimnieka abpusējās likumīgās intereses, kas izriet no Regulas Nr. 2100/94 14. panta
3. punkta un Regulas Nr. 1768/95 2. panta (skat. iepriekš minēto spriedumu
Schulin
, 63. punkts), īpašniekam jāļauj pieprasīt informāciju no apstrādātāja, ja viņa rīcībā ir norādes uz to, ka apstrādātājs ir
apstrādājis vai gatavojas apstrādāt ievākto produktu, kas iegūts, audzēšanas nolūkos stādot attiecīgās šķirnes pavairojamo
materiālu. Jākonstatē, ka šīs īpašnieka tiesības nav pakārtotas tam, vai par konkrētajām šķirnēm apstrādātājam bija paziņots
vai kā citādi darīts zināms.
No iepriekšminētā izriet, ka atbilde uz pirmo uzdoto jautājumu ir – saistītie Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punkta sestā
ievilkuma un Regulas Nr. 1768/95 9. panta noteikumi nav interpretējami tādā nozīmē, ka tie īpašniekam, uz ko attiecas Kopienas
augu šķirņu aizsardzība, paredz iespēju no apstrādātāja pieprasīt minētajos noteikumos noteikto informāciju, ja viņa rīcībā
nav norādes uz to, ka tas ir apstrādājis vai gatavojas apstrādāt ievākto produktu, ko lauksaimnieki ieguvuši, audzēšanas nolūkos
stādot īpašnieka priekšrocību skartās šķirnes pavairojamo materiālu.

Par otro jautājumu
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa pēc būtības jautā, vai gadījumā, ja īpašnieka rīcībā ir norādes uz to, ka apstrādātājs ir
apstrādājis vai gatavojas apstrādāt ievākto produktu, ko lauksaimnieki ieguvuši, audzēšanas nolūkos stādot īpašnieka priekšrocību
skartās šķirnes pavairojamo materiālu, saistītie Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punkta sestā ievilkuma un Regulas Nr. 1768/95
9. panta noteikumi ir interpretējami tādā nozīmē, ka tie attiecīgajam apstrādātājam uzliek par pienākumu iesniegt informāciju
par visu to lauksaimnieku kopumu, kuru vajadzībām šī apstrāde attiecīgajai šķirnei ir veikta, vai arī tikai par tiem lauksaimniekiem,
par kuriem īpašnieka rīcībā ir norādes uz to, ka apstrādātājs viņu vajadzībām aizsargātajai šķirnei šo apstrādi ir veicis.

Tiesai iesniegtie apsvērumi

Brangewitz
uzsver – pieņemot to, ka īpašnieka rīcībā ir pietiekamas iespējas izmantot savas tiesības attiecībā pret lauksaimniekiem,
kas izmanto aizsargātās šķirnes, apstrādātājam adresētais informācijas pieprasījums var kalpot vienīgi, lai kontrolētu ar
lauksaimnieku saistīto datu precizitāti un pilnību.
Ja īpašnieki drīkstētu iztaujāt apstrādātājus, viņi iegūtu informāciju par to, ka lauksaimnieku pienākums nav uz vienkārša
pieprasījuma pamata sniegt informāciju un ka saskaņā ar Regulas Nr. 1768/95 8. panta 5. un 6. punktu trešās personas īpašniekiem
drīkst darīt zināmu to vienīgi tad, ja lauksaimnieki tam devuši atļauju.

STV
, Vācijas valdība un Komisija pārstāv viedokli, ka apstrādātāja, kas šķiro aizsargātās šķirnes sēklas, pienākums ir informēt
īpašnieku par to lauksaimnieku kopumu, kuri ir atbildīgi par šīs šķirnes atlasi, un ne tikai par tiem, kuri īpašniekam jau
zināmi.
Nīderlandes valdība uzskata, ka pienākums informēt apstrādātājam liek apzināt visus tos lauksaimniekus, par kuriem aizsargātās
auga sugas īpašnieka rīcībā ir norādes, no kā izriet, ka viņi ar apstrādātāja palīdzību ir apstrādājuši minētās sugas sēklu.

Tiesas vērtējums
Jāatgādina – kā arī tas izriet no šī sprieduma 46. punkta, – ka īpašnieka tiesības no apstrādātāja pieprasīt būtisku informāciju
ir atkarīgas no apstrādātāja veiktās apstrādes darbībām ievāktajam produktam, ko lauksaimnieks audzēšanas nolūkos ieguvis,
stādot viņa priekšrocību skartās šķirnes pavairojamo materiālu.
Tādējādi, kā to Tiesa arī konstatējusi šī sprieduma 53. punktā, ja īpašniekam ir iespēja no apstrādātāja pieprasīt informāciju
saistībā ar vienu no priekšrocību skartajām šķirnēm, ja viņa rīcībā ir norādes uz to, ka pēdējais ir apstrādājis vai gatavojas
apstrādāt ievākto produktu, kas iegūts, audzēšanas nolūkos stādot attiecīgās šķirnes pavairojamo materiālu, principā no tā
izriet, ka attiecīgajā gadījumā apstrādātāja pienākums ir viņam sniegt būtisku informāciju par visu to lauksaimnieku kopumu,
kuru vajadzībām viņš ir veicis attiecīgās šķirnes apstrādi.
Faktiski, kā to arī norāda Komisija, apstrādātāja pienākums informēt, kaut arī atkarīgs no tā, vai lauksaimnieks izmanto Regulas
Nr. 2100/94 14. panta 1. punktā minēto atkāpi, un lauksaimnieka lēmuma par apstrādātāja pakalpojumu izmantošanu, ir saistīts
ar augu šķirnēm, ko apstrādājis viņš pats un nevis viņa klients, kas ir lauksaimnieks.
Šo interpretāciju apstiprina Regulas Nr. 1768/95 9. panta 2. punkts, saskaņā ar kuru apstrādātājam pēc īpašnieka pieprasījuma
ir jāsniedz īpašniekam pārskats par būtisku informāciju, kas ietver arī jautājumu par to, vai apstrādātājs ir apstrādājis
tos vienas vai vairāku šķirņu ievāktos produktus audzēšanai, kuri pieder īpašniekam, par attiecīgās šķirnes vai šķirņu ievāktā
produkta apjomu, kas apstrādāts audzēšanai, par apstrādes laiku un vietu, kā arī par tām personām vai to personu vārdiem un
adresēm, kam viņš ir apstrādājis ievākto produktu audzēšanai. Faktiski, šāda veida paziņojums ir vajadzīgs, ja īpašnieka rīcībā
ir tikai viena norāde uz to, ka apstrādātājs ir apstrādājis vai gatavojas apstrādāt ievākto produktu, ko lauksaimnieki ieguvuši,
audzēšanas nolūkos stādot īpašnieka šķirnes pavairojamo materiālu (šajā sakarā attiecībā uz lauksaimnieku pienākumu sniegt
informāciju skat. iepriekš minēto spriedumu
Schulin
, 64. punkts).
Tomēr Regula Nr. 2100/94 apstrādātājiem neuzliek par pienākumu darīt zināmu par šķirni, no kuras iegūtas sēklas, kam, savukārt,
veikta apstrāde. Tādējādi attiecībā uz lauksaimniekiem, par kuriem īpašnieka rīcībā nav norādes, ka apstrādātājs ir apstrādājis
vai gatavojas viņu vajadzībām apstrādāt attiecīgo šķirni, apstrādātāja pienākums sniegt būtisku informāciju īpašniekam, kā
tas arī izriet no Regulas Nr. 1768/95 9. panta 2. punkta b) apakšpunkta, attiecas vienīgi uz gadījumu, kad par šķirni bija
paziņots vai kā citādi darīts zināms apstrādātājam.
No tā izriet, ka tiklīdz īpašnieka rīcībā ir norādes uz to, ka apstrādātājs ir apstrādājis vai gatavojas apstrādāt ievākto
produktu, ko lauksaimnieks ieguvis, audzēšanas nolūkos stādot īpašnieka šķirnes pavairojamo materiālu, apstrādātājam ir jāsniedz
viņam būtiska informācija ne tikai par lauksaimniekiem, par kuriem īpašnieka rīcībā ir norādes, ka apstrādātājs ir veicis
vai gatavojas veikt minēto apstrādi, bet arī par citiem lauksaimniekiem, kuru vajadzībām viņš ir veicis vai gatavojas veikt
apstrādi, ja apstrādātājam par attiecīgo šķirni ir ticis paziņots vai kā citādi darīts zināms.
Tādējādi uz otro uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka saistītie Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punkta sestā ievilkuma un Regulas
Nr. 1768/95 9. panta noteikumi ir interpretējami tādējādi, ka, ja īpašnieka rīcībā ir norādes uz to, ka apstrādātājs ir apstrādājis
vai gatavojas apstrādāt ievākto produktu, ko lauksaimnieks ieguvis, audzēšanas nolūkos stādot īpašnieka priekšrocību skartās
šķirnes pavairojamo materiālu, apstrādātājam ir jāsniedz viņam būtiska informācija ne tikai par lauksaimniekiem, par kuriem
īpašnieka rīcībā ir norādes, ka apstrādātājs ir veicis vai gatavojas veikt minēto apstrādi, bet arī par visiem citiem lauksaimniekiem,
kuru vajadzībām viņš ir veicis vai gatavojas apstrādāt ievākto produktu, kas iegūts, stādot attiecīgās šķirnes pavairojamo
materiālu, ja apstrādātājam par attiecīgo šķirni ir ticis paziņots vai kā citādi darīts zināms.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
1)
saistītie Padomes 1994. gada 27. jūlija Regulas (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību 14. panta 3. punkta
sestā ievilkuma un Komisijas 1995. gada 24. jūlija Regulas Nr. 1768/95, ar ko īsteno noteikumus par izņēmumu lauksaimniecībā,
kas paredzēts 14. panta 3. punktā Padomes Regulā (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību, 9. panta noteikumi
nav interpretējami tādā nozīmē, ka tie īpašniekam, uz ko attiecas Kopienas augu šķirņu aizsardzība, paredz iespēju no apstrādātāja
pieprasīt minētajos noteikumos noteikto informāciju, ja viņa rīcībā nav norādes uz to, ka apstrādātājs ir apstrādājis vai
gatavojas apstrādāt ievākto produktu, ko lauksaimnieki ieguvuši, audzēšanas nolūkos stādot īpašnieka, kas bauda šo aizsardzību,
tās šķirnes pavairojamo materiālu, kura nav šķirnes hibrīds vai sintētiska šķirne, attiecībā uz Regulas Nr. 2100/94 14. panta
2. punktā minētajām lauksaimniecības augu sugām;
2)
saistītie Regulas Nr. 2100/94 14. panta 3. punkta sestā ievilkuma un Regulas Nr. 1768/95 9. panta noteikumi ir interpretējami
tādējādi, ka, ja īpašnieka rīcībā ir norādes uz to, ka apstrādātājs ir apstrādājis vai gatavojas apstrādāt ievākto produktu,
ko lauksaimnieks ieguvis, audzēšanas nolūkos stādot tās īpašnieka, uz ko attiecas Kopienas augu šķirņu aizsardzība, šķirnes,
kas nav šķirnes hibrīds vai sintētiska šķirne un kas ir viena no Regulas Nr. 2100/94 14. panta 2. punktā minētajām lauksaimniecības
augu sugām, pavairojamo materiālu, apstrādātājam ir jāsniedz viņam būtiska informācija ne tikai par lauksaimniekiem, par kuriem
īpašnieka rīcībā ir norādes, ka apstrādātājs ir veicis vai gatavojas veikt minēto apstrādi, bet arī par visiem citiem lauksaimniekiem,
kuru vajadzībām viņš ir veicis vai gatavojas apstrādāt ievākto produktu, kas iegūts, stādot attiecīgās šķirnes pavairojamo
materiālu, ja apstrādātājam par attiecīgo šķirni ir ticis paziņots vai kā citādi darīts zināms.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda - vācu.