CELEX: 62003CJ0319
Sosiaalipolitiikka
Miesten ja naisten tasa-arvoinen kohtelu
EY 141 artiklan 4 kohta
Direktiivi 76/207/ETY
Edellytykset julkishallinnon palvelukseen ottamiselle
Säännökset, joiden mukaan ainoastaan sellaisiin leskeksi jääneisiin naisiin, jotka eivät ole solmineet uutta avioliittoa, ei sovelleta julkishallinnon palvelukseen ottamiselle asetettuja ikärajoja

Ennakkoratkaisupyyntö koskee miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön,
ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY
(EYVL L 39, s. 40; jäljempänä direktiivi) tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa kantajana on Briheche ja vastaajina ministre de l’Intérieur (sisäasiainministeri),
ministre de l’Éducation nationale (opetusministeri) ja ministre de la Justice (oikeusministeri) ja jossa on kyse siitä, että
viimeksi mainitut ovat hylänneet Brihechen hakemuksen saada osallistua useisiin apulaishallintoavustajien ja hallintosihteerien
virkojen täyttämiseksi järjestettyihin kilpailuihin sillä perusteella, ettei hän täyttänyt Ranskan lainsäädännössä näihin
kilpailuihin osallistumiselle asetettua ikäedellytystä.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
EY 141 artiklan 4 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Jotta miesten ja naisten välinen täysi tosiasiallinen tasa-arvo toteutuisi työelämässä, tasa-arvoisen kohtelun periaate ei
estä jäsenvaltioita pitämästä voimassa tai toteuttamasta sellaisia erityisetuja tarjoavia toimenpiteitä, joiden tarkoituksena
on helpottaa aliedustettuna olevan sukupuolen ammatillisen toiminnan harjoittamista taikka ehkäistä tai hyvittää ammattiuraan
liittyviä haittoja.”
Direktiivin 2 artiklan 1 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Tasa-arvoisen kohtelun periaatteella tarkoitetaan jäljempänä, että minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei saa esiintyä
välittömästi tai välillisesti etenkään siviilisäädyn tai perheaseman perusteella.
– –
4.      Tämä direktiivi ei estä toteuttamasta miesten ja naisten yhtäläisiä mahdollisuuksia edistäviä toimenpiteitä erityisesti poistamalla
eriarvoisuutta, joka vaikuttaa naisten mahdollisuuksiin 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa kysymyksissä.”
Direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tasa-arvoisen kohtelun periaatteen noudattamisella tarkoitetaan, että minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei esiinny
niissä ehdoissa, valintaperusteet mukaan lukien, jotka koskevat mahdollisuuksia työhön tai tehtävään jollakin toiminnan alalla
tai jossakin elinkeinossa taikka jollakin ammattihierarkian tasolla.”

Kansallinen lainsäädäntö
Décret n° 90-713, du 1
er
août 1990, relatif aux dispositions statutaires communes applicables aux corps d’adjoints administratifs des administrations
de l’État -nimisen asetuksen (valtionhallinnon apulaishallintoavustajiin sovellettavista yhteisistä säännöistä 1.8.1990 annettu
asetus nro 90-713) (Journal Officiel de la République Française; jäljempänä JORF, 11.8.1990, s. 9795) 5 §:n 1 momentin mukaan
valtionhallinnon virkamiesten palvelukseen ottamiseksi järjestettävien avoimien kilpailujen ikäraja on 45 vuotta.
Myös décret n° 75-765, du 14 août 1975, relatif à la limite d’âge applicable au recrutement par concours des fonctionnaires
des corps classés en catégorie B, C et D -nimisen asetuksen (ura-alueisiin B, C ja D luokiteltavien virkamiesten palvelukseen
ottamiseksi järjestettäviin kilpailuihin sovellettavista ikärajoista 14.8.1975 annettu asetus nro 75-765) (JORF 19.8.1975,
s. 8444) 1 §:ssä säädetään, että kilpailuun osallistumisen ikäraja on 45 vuotta, jollei erityisistä säännöksistä, joilla otetaan
käyttöön korkeampi ikäraja, muuta johdu.
Loi n° 75-3, du 3 janvier 1975, portant diverses améliorations et simplifications en matière de pensions ou allocations des
conjoints survivants, des mères de famille et des personnes âgées -nimisen lain (eräistä leskien, perheenäitien ja iäkkäiden
henkilöiden eläkkeisiin tai etuuksiin liittyvistä parannuksista ja yksinkertaistuksista 3.1.1975 annettu laki nro 75-3) (JORF
4.1.1975, s. 198) 8 §:n 1 momentin mukaan ”julkishallinnon palvelukseen ottamista koskevia ikärajoja ei sovelleta naisiin,
joiden on välttämättä käytävä työssä miehensä kuoleman jälkeen”.
Kyseistä poikkeusta on muutettu loi n° 79-569, du 7 juillet 1979, portant suppression des limites d’âge d’accès aux emplois
publics pour certaines catégories de femmes -nimisellä lailla (julkishallinnon palvelukseen ottamista koskevien ikärajojen
poistamisesta tiettyjen naisryhmien osalta 7.7.1979 annettu laki nro 79-569) (JORF 8.7.1979) siten, että kyseistä poikkeusta
voidaan soveltaa kolmen tai useamman lapsen äiteihin, leskiksi jääneisiin naisiin, jotka eivät ole solmineet uutta avioliittoa,
eronneisiin naisiin, jotka eivät ole solmineet uutta avioliittoa, tuomioistuimen päätöksellä asumuserossa eläviin naisiin
ja naimattomiin naisiin, joilla on huollettavana ainakin yksi lapsi, ja joiden on välttämättä käytävä työssä.
Loi n° 2001-397, du 9 mai 2001, relative à l’égalité professionnelle entre les femmes et les hommes -nimisen lain (naisten
ja miesten ammatillisesta tasa-arvosta 9.5.2001 annettu laki) (JORF 10.5.2001, s. 7320) 34 §:llä kyseiseen edellä olevassa
kohdassa mainituista henkilöryhmistä koostuvaan luetteloon on lisätty naimattomat miehet, joilla on huollettavana ainakin
yksi lapsi ja joiden on välttämättä käytävä työssä.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Briheche, joka on 48-vuotias leskimies, joka ei ole solminut uutta avioliittoa ja jolla on huollettavanaan yksi lapsi, pyysi
saada osallistua useisiin Ranskan julkishallinnon järjestämiin kilpailuihin ja muun muassa sisäasiainministerin vuonna 2002
järjestämään kilpailuun keskushallinnon apulaishallintoavustajien palvelukseen ottamiseksi.
Hänen hakemuksensa viimeksi mainittuun kilpailuun hylättiin 28.1.2002 tehdyllä päätöksellä sillä perusteella, ettei hän täyttänyt
asetuksen nro 90-713 5 §:n 1 momentissa tällaiseen kilpailuun osallistumiselle asetettua ikää koskevaa edellytystä.
Briheche teki kyseisestä hänen hakemuksensa hylkäävästä päätöksestä oikaisuvaatimuksen, jossa hän väitti, että lain nro 2001-397
voimaantulon seurauksena häntä vastaan ei voitu enää vedota 45 vuoden ikärajaan.
Kyseinen oikaisuvaatimus hylättiin sisäasiainministerin 8.3.2002 tekemällä päätöksellä, jossa tämä yhtäältä toistaa sen, mitä
hän on todennut 28.1.2002 tekemässään päätöksessä, ja toisaalta tarkentaa, että tiettyjä naisryhmiä lukuun ottamatta ainoastaan
naimattomat miehet, joilla on huollettavana ainakin yksi lapsi ja joiden on välttämättä käytävä työssä, voivat hyötyä julkishallinnon
palvelukseen ottamista koskevan ikärajan poistamisesta.
Briheche nosti 28.3.2002 tribunal administratif de Paris’ssa kanteen, jossa hän vaati muun muassa niiden 28.1. ja 8.3.2002
tehtyjen päätösten kumoamista, joilla hänen hakemuksensa saada osallistua mainittuun kilpailuun hylättiin. Hän väittää, että
lain nro 75-3, sellaisena kuin se on muutettuna lailla nro 2001-397, 8 §:n 1 momentti ei ole direktiivin tavoitteiden mukainen
siltä osin kuin sen mukaan ainoastaan ”leskiksi jääneisiin naisiin, jotka eivät ole solmineet uutta avioliittoa,” ei sovelleta
julkishallinnon palvelukseen pääsylle asetettuja ikärajoja. Kyseisessä direktiivissä näet – vaikka se ei estä toteuttamasta
toimenpiteitä, joilla poistetaan eriarvoisuutta, joka vaikuttaa naisten mahdollisuuksiin saada työpaikka – jäsenvaltiot velvoitetaan
tarkistamaan säännökset, joiden osalta suojelemista koskeva tavoite, joka alun perin on ollut niiden taustalla, ei enää ole
perusteltu.
Tässä tilanteessa tribunal administratif de Paris päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan
ennakkoratkaisukysymyksen:
”Ovatko 9.2.1976 annetun direktiivin 76/207/ETY säännökset esteenä sille, että Ranska pitää voimassa 3.1.1975 annetun lain
nro 75-3, sellaisena kuin se on muutettuna 7.7.1979 annetulla lailla nro 79-569 ja sittemmin 9.5.2001 annetulla lailla nro
2001-397, 8 §:n kaltaiset säännökset, jotka koskevat leskiksi jääneitä naisia, jotka eivät ole solmineet uutta avioliittoa?
”

Ennakkoratkaisukysymys
Kansallinen tuomioistuin pyytää kysymyksellään vastausta lähinnä siihen, onko direktiivin 3 artiklan 1 kohtaa ja 2 artiklan
4 kohtaa tulkittava siten, että niiden vastaisena on pidettävä sellaista pääasiassa kyseessä olevan kaltaista kansallista
lainsäädäntöä, jonka mukaan ainoastaan sellaisiin leskeksi jääneisiin naisiin, jotka eivät ole solmineet uutta avioliittoa
ja joiden on välttämättä käytävä työssä, ei sovelleta julkishallinnon palvelukseen ottamista koskevia ikärajoja, kun taas
sellaisten samassa tilanteessa olevien leskeksi jääneiden miesten osalta, jotka eivät ole solmineet uutta avioliittoa, näin
tehdään.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan direktiivissä säädetty tasa-arvoisen kohtelun periaate on yleisesti sovellettava ja direktiiviä
sovelletaan julkishallinnon virkasuhteisiin (ks. mm. asia C-285/98, Kreil, tuomio 11.1.2000, Kok. 2000, s. I‑69, 18 kohta
ja asia C-476/99, Lommers, tuomio 19.3.2002, Kok. 2002, s. I‑2891, 25 kohta).
Direktiivin 3 artiklan 1 kohdan mukaan kyseisen periaatteen noudattamisella tarkoitetaan, että ”minkäänlaista sukupuoleen
perustuvaa syrjintää ei esiinny niissä ehdoissa, valintaperusteet mukaan lukien, jotka koskevat mahdollisuuksia työhön tai
tehtävään jollakin toiminnan alalla tai jossakin elinkeinossa taikka jollakin ammattihierarkian tasolla”.
Sellainen pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään virkamiesten palvelukseen ottamiseksi
järjestettäviä avoimia kilpailuja koskevan osallistumisoikeuden osalta, että ikärajaa ei voida soveltaa sellaisiin leskeksi
jääneisiin naisiin, joiden on välttämättä käytävä työssä, merkitsee direktiivin 3 artiklan 1 kohdan vastaista sukupuoleen
perustuvaa syrjintää sellaisiin leskeksi jääneisiin miehiin nähden, jotka ovat samassa tilanteessa kuin edellä mainitut leskeksi
jääneet naiset.
Näin ollen on tutkittava, voidaanko tällainen lainsäädäntö kuitenkin hyväksyä direktiivin 2 artiklan 4 kohdan perusteella,
jonka mukaan direktiivi ”ei estä toteuttamasta miesten ja naisten yhtäläisiä mahdollisuuksia edistäviä toimenpiteitä erityisesti
poistamalla eriarvoisuutta, joka vaikuttaa naisten mahdollisuuksiin 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa kysymyksissä”.
Kuten yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, tämän edellä mainitun säännöksen tarkoin rajattuna tavoitteena on sallia sellaiset
syrjiviltä näyttävät toimenpiteet, joilla pyritään tehokkaasti poistamaan tai vähentämään yhteiskunnassa mahdollisesti vallitsevaa
eriarvoisuutta (asia C-409/95, Marschall, tuomio 11.11.1997, Kok. 1997, s. I-6363, 26 kohta).
Toimien, joilla pyritään edistämään ensisijaisesti naishakijoiden asemaa julkishallinnon alueilla, on katsottava olevan yhteisön
oikeuden mukaisia, jos näiden toimien perusteella naishakijoita, jotka ovat yhtä päteviä kuin miespuoliset kilpailijansa,
ei aseteta automaattisesti ja ehdottomasti etusijalle ja jos hakemuksia arvioidaan objektiivisesti siten, että kaikkien hakijoiden
henkilöön liittyvät erityiset seikat otetaan huomioon (ks. vastaavasti asia C-158/97, Badeck ym., tuomio 28.3.2000, Kok. 2000,
s. I-1875, 23 kohta).
Kyseiset edellytykset heijastavat sitä, että määritettäessä mihin tahansa yksilön perusoikeuteen, kuten direktiivissä vahvistettuun
miesten ja naisten tasa-arvoiseen kohteluun, tehtävän poikkeuksen laajuutta, on noudatettava suhteellisuusperiaatetta, joka
edellyttää, että poikkeuksilla ei saa ylittää niitä rajoja, jotka johtuvat siitä, mikä on tarpeellista tavoitellun päämäärän
toteuttamiseksi ja tähän soveltuvaa, ja että kaikin mahdollisin tavoin sovitetaan yhteen tasa-arvoisen kohtelun periaate ja
tavoitellun päämäärän asettamat vaatimukset (em. asia Lommers, tuomion 39 kohta).
Direktiivin 2 artiklan 4 kohdassa sallitaan näin ollen sellaiset erityisesti naisia suosivat kansalliset toimenpiteet, jotka
koskevat mahdollisuuksia työhön ja joiden tavoitteena on parantaa naisten kilpailumahdollisuuksia työmarkkinoilla ja etenemismahdollisuuksia
uralla tasa-arvoisesti miesten kanssa. Tällä säännöksellä pyritään aineelliseen eikä muodolliseen tasa-arvoon poistamalla
työelämässä mahdollisesti esiintyvää tosiasiallista epätasa-arvoa ja siten ehkäisemään tai hyvittämään EY 141 artiklan 4 kohdan
mukaisesti asianomaisten henkilöiden ammattiuraan liittyviä haittoja (ks. vastaavasti asia C-450/93, Kalanke, tuomio 17.10.1995,
Kok. 1995, s. I-3051, 19 kohta ja asia C-407/98, Abrahamsson ja Anderson, tuomio 6.7.2000, Kok. 2000, s. I-5539, 48 kohta).
Ranskan hallitus väittää huomautuksissaan, että pääasiassa kyseessä oleva kansallinen lainsäädäntö on annettu sellaisten miesten
ja naisten välillä todettujen erojen kaventamiseksi, jotka johtuvat etenkin siitä, että naiset hoitavat suurimman osan kotitöistä
varsinkin perheissä, joissa on lapsia, sekä naisten työelämään siirtymisen helpottamiseksi.
Tällaisella lainsäädännöllä, kuten komissio on perustellusti korostanut, tiettyihin naisryhmiin kuuluville hakijoille, joihin
kuuluvat leskeksi jääneet naiset, jotka eivät ole solmineet uutta avioliittoa ja joiden on välttämättä käytävä työssä, mutta
eivät kuitenkaan samassa tilanteessa olevat leskeksi jääneet miehet, jotka eivät ole solmineet uutta avioliittoa, annetaan
täydellinen ja ehdoton etusija, koska vain heihin ei sovelleta julkishallinnon palvelukseen pääsyä koskevia ikärajoja.
Tästä seuraa, että tällaista lainsäädäntöä, jonka perusteella julkishallinnon palvelukseen ottamista koskevaa ikärajaa ei
sovelleta tiettyihin naisryhmiin vaikka sitä sovelletaan edellä mainittujen naisten kanssa samassa tilanteessa oleviin miehiin,
ei voida hyväksyä direktiivin 2 artiklan 4 kohdan nojalla.
Näin ollen on ratkaistava, onko pääasiassa kyseessä olevan kaltainen lainsäädäntö kuitenkin sallittu EY 141 artiklan 4 kohdan
nojalla.
Edellä mainitun määräyksen mukaan jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai toteuttaa sellaisia erityisetuja tarjoavia toimenpiteitä,
joiden tarkoituksena on muun muassa ehkäistä tai hyvittää ammattiuraan liittyviä haittoja, jotta miesten ja naisten välinen
täysi tasa-arvo tosiasiallisesti toteutuisi työelämässä.
Riippumatta siitä, voivatko mahdollisesti sellaiset mahdollisuuksia edistävät toimenpiteet, joita ei voida sallia direktiivin
2 artiklan 4 kohdan perusteella, olla kuitenkin sallittuja EY 141 artiklan 4 kohdan nojalla, riittää, kun korostetaan, että
viimeksi mainitun määräyksen perusteella jäsenvaltiot eivät voi säätää sellaisia pääasiassa kyseessä olevan kaltaisia ehtoja
julkishallinnon palvelukseen ottamiselle, jotka ovat joka tapauksessa suhteettomia tavoiteltuun päämäärään nähden (ks. vastaavasti
em. asia Abrahamsson ja Anderson, tuomion 55 kohta).
Edellä olevan perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 76/207 3 artiklan 1 kohtaa ja 2 artiklan
4 kohtaa on tulkittava siten, että niiden vastaisena on pidettävä sellaista pääasiassa kyseessä olevan kaltaista kansallista
lainsäädäntöä, jonka mukaan ainoastaan sellaisiin leskeksi jääneisiin naisiin, jotka eivät ole solmineet uutta avioliittoa
ja joiden on välttämättä käytävä työssä, ei sovelleta julkishallinnon palvelukseen ottamista koskevia ikärajoja, kun taas
sellaisten samassa tilanteessa olevien leskeksi jääneiden miesten osalta, jotka eivät ole solmineet uutta avioliittoa, näin
tehdään.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Muille kuin edellä mainituille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen
ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY 3 artiklan 1 kohtaa
ja 2 artiklan 4 kohtaa on tulkittava siten, että niiden vastaisena on pidettävä sellaista pääasiassa kyseessä olevan kaltaista
kansallista lainsäädäntöä, jonka mukaan ainoastaan sellaisiin leskeksi jääneisiin naisiin, jotka eivät ole solmineet uutta
avioliittoa ja joiden on välttämättä käytävä työssä, ei sovelleta julkishallinnon palvelukseen ottamista koskevia ikärajoja,
kun taas sellaisten samassa tilanteessa olevien leskeksi jääneiden miesten osalta, jotka eivät ole solmineet uutta avioliittoa,
näin tehdään
.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.