CELEX: 62001TJ0281
Uradniki
Odškodninska tožba
Ničnostna tožba
Nedopustnost

Tožba, katere predmet je, na eni strani, zahtevek za povrnitev škode, ki je nastala zaradi zamude v postopku ocenjevanja tožeče
stranke za ocenjevalno obdobje 1997/1999, in, na drugi strani, zahtevek za razglasitev ničnosti odločbe Komisije o zavrnitvi
z molkom zahtevka za povrnitev škode, nastale zaradi navedene zamude, odločbe Komisije o zavrnitvi z molkom napredovanja tožeče
stranke v naziv B 1 v napredovalnem obdobju 2000 in odločbe Komisije o napredovanju 54 uradnikov v naziv B 1 v napredovalnem
obdobju 2000 ter, v vsakem primeru, odločbe direktorja Urada za uradne publikacije Evropskih Skupnosti o napredovanju 4 uradnikov
v naziv B 1 v napredovalnem obdobju 2000.
Odločitev:
Komisijo se obsodi, naj tožeči stranki plača znesek 500 evrov kot odškodnino za nepremoženjsko škodo, ki jo je ta utrpela.
Odločba Komisije, s katero je odločila, da tožeča stranka ne napreduje v naziv B 1 v napredovalnem obdobju 2000, ki izhaja
s seznama uradnikov, ki so napredovali v ta naziv, objavljenega v Upravnem obvestilu št. 31 z dne 6. aprila 2000, se razglasi
za nično. V preostalem delu se tožba zavrže. Komisiji se naloži plačilo stroškov.
Povzetek
1.
Uradniki – Tožba – Odškodninska tožba – Predlog za razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi zahtevka za povrnitev škode, izdane
v predhodnem postopku – Zahtevek, ki ni samostojen zahtevek v razmerju do predlogov glede odškodnine
(Kadrovski predpisi za uradnike , člena 90 in 91)
2.
Uradniki – Tožba – Predlog v smislu člena 90(1) Kadrovskih predpisov – Rok za vložitev – Razumni rok
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 90(1))
3.
Uradniki – Ocenjevanje – Ocenjevalno poročilo – Priprava – Rok – Obvezna narava rokov, ki so določeni v internih predpisih
institucij – Prepoznost – Napaka službe
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)
4.
Uradniki – Ocenjevanje – Ocenjevalno poročilo – Priprava – Prepoznost – Napaka službe, ki ima za posledico nepremoženjsko
škodo
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)
5.
Uradniki – Napredovanje – Ugovor uradnika, ki ni napredoval – Zavrnilna odločba – Popolna neobrazložitev – Poprava odločbe
med sodnim postopkom – Nedopustnost – Posledice
(Kadrovski predpisi za uradnike, členi 25(2), 45 in 90(2))
6.
Uradniki – Tožba – Predhodna upravna pritožba – Rok – Javni red – Prekluzija – Ponovno odprtje – Pogoj – Novo dejstvo
(Člen 236 ES; Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)
1.     Odločba institucije o zavrnitvi odškodninskega zahtevka je sestavni del predhodnega upravnega postopka, preden je pri Sodišču
prve stopnje vložena tožba za ugotovitev odgovornosti. Zato ničnostnih predlogov, ki jih navaja uradnik, ni mogoče samostojno
presojati v razmerju do predlogov glede odgovornosti. Dejansko je učinek akta, s katerim institucija zavzame stališče v predhodnem
postopku, le v tem, da je stranki, ki naj bi utrpela škodo, omogočeno, da pri Sodišču prve stopnje vloži odškodninski zahtevek.
(Glej točko 38.)
Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 18. december 1997, Gill proti Komisiji, T‑90/95, RecFP, str. I-A-471 in II-1231, točka
45; Sodišče prve stopnje, 6. marec 2001, Ojha proti Komisiji, T-77/99, RecFP, str. I-A-61 in II-293, točka 68; Sodišče prve
stopnje, 5. december 2002, Hoyer proti Komisiji, T‑209/99, RecFP, str. I-A-243 in II-1211, točka 32.
2.     Člen 90(1) Kadrovskih predpisov ne določa roka, v katerem je treba pri organu, pristojnem za imenovanja, vložiti zahtevek.
Vendar je tak zahtevek dopusten le, če je bil vložen v razumnem roku. Če dejstvo, da v členu 90(1) Kadrovskih predpisov ni
določen rok, dejansko kaže na zaščito pravic uradnikov, da lahko kadar koli sprožijo upravni postopek, je tudi res, da zaradi
zahteve po pravni varnosti pravica uradnika, da sproži upravni postopek z vložitvijo odškodninskega zahtevka, ne more biti
časovno neomejena.
Vprašanje, ali je bil odškodninski zahtevek vložen v razumnem roku, se glede na okoliščine vsake zadeve nujno presoja
in concreto
.
(Glej točke 42 in od 46 do 48.)
3.     Uprava mora zaradi dobrega upravljanja in za zaščito interesov uradnikov skrbeti za periodično izdelavo ocenjevalnih poročil
v rokih, ki jih določajo Kadrovski predpisi, in za njihovo redno sestavljanje.
Sodne prakse, ki daje upravi razumen rok za pripravo ocenjevalnih poročil za uradnike, ni mogoče uporabiti, kadar notranji
predpisi te uprave, ki so zavezujoči, določajo, da je treba postopek ocenjevanja izvesti v natančno določenih rokih.
Vsako prekoračenje takega roka, razen če ga upravičujejo posebne okoliščine, mora kot napaka službe bremeniti zadevno institucijo
v smislu njene odgovornosti.
Po drugi strani pa se uradnik ne more pritoževati zaradi zamude pri pripravi njegovega ocenjevalnega poročila, če je za zamudo
vsaj delno odgovoren sam ali če je sam občutno prispeval k njenemu nastanku.
(Glej točke 58, od 64 do 67 in 71.)
Napotitev na: Sodišče, 14. julij 1977, Geist proti Komisiji, 61/76, Recueil, str. 1419, točki 44 in 45; Sodišče, 18. december
1980, Gratreau proti Komisiji, 156/79 in 51/80, Recueil, str. 3943, točka 15; Sodišče, 5. maj 1983, Ditterich proti Komisiji,
207/81, Recueil, str. 1359, točka 25; Sodišče prve stopnje, 13. december 1990, Moritz proti Komisiji, T-29/89, Recueil, str.
II-787, točka 22; Sodišče prve stopnje, 28. maj 1997, Burban proti Parlamantu, T-56/96, RecFP, str. I-A-109 in II-331, točke
44, 45 in 48; Sodišče prve stopnje, 19. september 2000, Stodtmeister proti Svetu, T-101/98 in T-200/98, RecFP, str. I-A-177
in II‑807, točka 49; Sodišče prve stopnje, 12. junij 2002, Mellone proti Komisiji, T‑187/01, RecFP, str. I-A-81 in II-389,
točka 77; Sodišče prve stopnje, 7. maj 2003, den Hamer proti Komisiji, T-278/01, RecFP, str. I-A-139 in II-665, točke 88,
90 in 91; Sodišče prve stopnje, 7. maja 2003, Lavagnoli proti Komisiji, T-327/01, RecFP, str. I-A-143 in II-691, točke 54,
56 in 57; Sodišče prve stopnje, 30. september 2003, Tatti proti Komisiji, T-296/01, RecFP, str. I-A-225 in II‑1093, točka
58.
4.     Zamuda pri sestavi ocenjevalnega poročila je sama po sebi taka, da uradniku povzroči škodo, ker uradnik, ki ima samo en posamezen
nepravilen in nepopoln dokument, iz tega dejstva utrpi nepremoženjsko škodo, ki se odraža v negotovosti in zaskrbljenosti
za poklicno prihodnost.
(Glej točki 86 in 87.)
Napotitev na: zgoraj navedena sodba Geist proti Komisiji, točka 48; Sodišče prve stopnje, 8. november 1990, Barbi proti Komisiji,
T-73/89, Recueil, str. II-619, točka 41; Sodišče prve stopnje, 16. december 1993, Moritz proti Komisiji, T‑20/89, Recueil,
str. II-1423, točka 46; zgoraj navedene sodbe Burban proti Parlamentu, točka 72; Stodtmeister proti Svetu, točka 56; Lavagnoli
proti Komisiji, točka 48; Tatti proti Komisiji, točka 59.
5.     Organ, pristojen za imenovanja, ni dolžan obrazložiti odločb o napredovanju glede uradnikov, ki niso napredovali, a je dolžan
obrazložiti odločbo o zavrnitvi ugovora, ki ga je vložil uradnik, ki ni napredoval, ker se šteje, da je obrazložitev te zavrnilne
odločbe enaka obrazložitvi odločbe, zoper katero je bil vložen ugovor, tako da preizkus obrazložitve ene in druge odločitve
soupada.
Popolne neobrazložitve odločbe pred vložitvijo tožbe ni mogoče popraviti s pojasnili, ki jih da zadevni organ po vložitvi
tožbe. V tej fazi taka pojasnila ne izpolnjujejo več svojega namena. Vložitev tožbe torej pomeni za organ, ki odloča o imenovanjih,
konec možnosti, da svojo odločbo popravi z obrazloženim odgovorom, s katerim ugovor zavrne.
Kadar je jasno, da ima institucija na voljo možnost proste presoje, kar kaže na to, da ni mogoče izključiti, da bi bila sprejeta
drugačna odločba, mora imeti z njo povzročena kršitev obveznosti obrazložitve, ki mora biti zagotovljena ob sprejetju akta
in ki jo je mogoče popraviti najpozneje do vložitve tožbe, za posledico razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe, ne da bi
bilo Sodišču prve stopnje treba preučevati druge uveljavljane trditve.
(Glej točke od 106 do 108, 112 in 115.)
Napotitev na: Sodišče, 30. oktober 1974, Grassi proti Svetu, 188/73, Recueil, str. 1099, točka 13; Sodišče, 26. november 1981,
Michel proti Parlamentu, 195/80, Recueil, str. 2861, točka 22; Sodišče, 16. december 1987, Delauche proti Komisiji, 111/86,
Recueil, str. 5345, točka 13; Sodišče, 7. februar 1990, Culin proti Komisiji, C-343/87, Recueil, str. I-225, točki 13 in 15;
Sodišče, 9. december 1993, Parlament proti Volgerju, C‑115/92 P, Recueil, str. I-6549, točka 23; Sodišče prve stopnje, 12.
februar 1992, Volger proti Parlamentu, T-52/90, Recueil, str. II-121, točki 36 in 40; Sodišče prve stopnje, 3. marec 1993,
Vela Palacios proti CES, T-25/92, Recueil, str. II-201, točka 25; Sodišče prve stopnje, 20. julij 2001, Brumter proti Komisiji,
T-351/99, RecFP, str. I-A-165 in II-757, točki 33 in 34; Sodišče prve stopnje, 20. februar 2002, Roman Parra proti Komisiji,
T-117/01, RecFP, str. I-A-27 in II-121, točki 26 in 32; Sodišče prve stopnje, 12. december 2002, Morello proti Komisiji, T-338/00
in T-376/00, RecFP, str. I-A-301 in II-1457, točka 48; Sodišče prve stopnje, 18. september 2003, Callebaut proti Komisiji,
T-241/02, RecFP, str. I-A-215 in II-1061, točka 42.
6.     Rok za vložitve ugovora in rok za vložitev tožbe sta roka javnega reda in nista v dispoziciji strank ali sodnika, ker gre
za institut, ki zagotavlja jasnost in varnost pravnih položajev.
Dopustnost tožbe na podlagi člena 236 ES in člena 91 Kadrovskih predpisov, ki je vložena pri Sodišču prve stopnje, je odvisna
od pravilne izvedbe predhodnega postopka in od upoštevanja njegovih rokov.
Samo obstoj novih in pomembnih dejstev lahko upraviči zahtevo za ponovno preučitev prejšnje odločbe, ki v predpisanih rokih
ni bila izpodbijana.
Če tožeča stranka naknadno odkrije tožbeni razlog ali dejavnik, ki je že prej obstajal, tega načeloma zaradi nevarnosti, da
bi bilo kršeno načelo pravne varnosti, ni mogoče enačiti z novim dejstvom, ki lahko utemeljuje, da začne rok za vložitev tožbe
teči znova.
(Glej točke od 124 do 127.)
Napotitev na: Sodišče, 19. februar 1981, Schiavo proti Svetu, 122/79 in 123/79, Recueil, str. 473, točka 22; Sodišče, 15.
maj 1985, Esly proti Komisiji, 127/84, Recueil, str. 1437, točka 10; Sodišče, 14. junij 1988, Muysers in Tülp proti Računskemu
sodišču, 161/87, Recueil, str. 3037, točka 11; Sodišče, 23. januar 1997, Coen, C-246/95, Recueil, str. I-403, točka 21; Sodišče
prve stopnje, 11. maj 1992, Whitehead proti Komisiji, T-34/91, Recueil, str. II-1723, točka 18; Sodišče prve stopnje, 20.
julij 1994, Branco proti Računskemu sodišču, T-45/93, RecFP, str. I-A-197 in II-641, točka 22; Sodišče prve stopnje, 21. februar
1995, Moat proti Komisiji, T-506/93, RecFP, str. I-A-43 in II-147, točka 28; Sodišče prve stopnje, 11. julij 1997, Chauvin
proti Komisiji, T-16/97, RecFP, str. I-A-237 in II-681, točka 37; Sodišče prve stopnje, 4. februar 2000, Batho proti Komisiji,
T‑147/96, neobjavljeno v Recueil, točka 46; Sodišče prve stopnje, 15. november 2001, Van Huffel proti Komisiji, T-142/00,
RecFP, str. I-A-219 in II-1011, točka 36.