CELEX: 62007CJ0317
Директива 2000/76/ЕО
Изгаряне на отпадъците
Пречистване и горене
Суров газ, произведен от отпадъци
Понятие за отпадъци
Инсталация за изгаряне
Инсталация за съвместно изгаряне

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 3 от Директива 2000/76/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 декември 2000 година относно изгарянето на отпадъците (
ОВ L 332, стр. 91
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 271).
Запитването е отправено в рамките на спор между Lahti Energia Oy (наричано по-нататък „Lahti Energia“), предприятие, притежавано от град Lahti, и Itä-Suomen ympäristölupavirasto (служба по околната среда на Източна Финландия, наричана по-нататък „ympäristölupavirasto“) относно прилагането на изискванията на Директива 2000/76 спрямо комплекс, състоящ се от газов завод и от електроцентрала.
Правна уредба
Директива 2000/76
Съображение 5 и 27 от Директива 2000/76 гласят следното:
„(5)
Съобразно принципите на субсидиарност и на пропорционалност, посочени в член 5 на Договора, е необходимо да се предприемат действия на равнище Общност. Принципът на превенция предоставя база за последващи мерки. Настоящата директива се ограничава до минимални изисквания за инсталациите за изгаряне и за съвместно изгаряне.
[…]
(27)
Не трябва да се разрешава съвместното изгаряне на отпадъци в инсталации, които не са основно предназначени за изгаряне на отпадъци, което увеличава емисиите на вредни вещества във фракцията на обема на изгорелите газове, произлизащо от такова съвместно изгаряне, в степен по-висока от разрешената за инсталации за изгаряне, специално предвидени за тази цел. Съвместното изгаряне трябва да бъде при това положение обект на подходящо ограничение.“
Съгласно член 3 от тази директива:
„За целите на настоящата директива:
1)
„отпадъци“: всякакъв твърд или течен отпадък, както е определен в член 1, буква а) от Директива 75/442/ЕИО [на Съвета от 15 юли 1975 година относно отпадъците (
ОВ L 194, стр. 39
)];
[…]
4)
„инсталация за изгаряне“: всяко оборудване или техническа единица, стационарна или подвижна, предназначена за термична обработка на отпадъци, със или без оползотворяване на отделената при горенето топлина. Термичната обработка включва горенето чрез оксидляване [да се чете: „окисляване“] или всеки друг процес, като пиролиза, газообразуване или плазмено обработване в степен, при която веществата, произлизащи от това, биват впоследствие изгаряни.
Настоящото определение покрива мястото [другаде в текста: „площадката“] и цялата инсталация, представлявана от всички линии на изгаряне, от инсталациите за приемане, за складиране и за предварителна обработка на същото място на отпадъците; системите за захранване с отпадъци, с гориво и с въздух; котела; инсталациите за обработка на изгорелите газове; на мястото — инсталациите за обработка или за складиране на остатъците и на използваните води; комина; апаратите и системите за командване на операциите по изгаряне и на записване и на наблюдение на условията на изгаряне;
5)
„инсталация за съвместно изгаряне“: стационарна или подвижна инсталация, чиято основна цел е да се произвежда енергия или материали и:
—
която използва отпадъци като обичайно или помощно гориво, или
—
в която отпадъците биват подложени на термична обработка с оглед тяхното унищожаване.
Ако съвместното изгаряне е извършено така че основната цел на инсталацията е не да произвежда енергия или материални продукти, а по-скоро да бъде приложена термична обработка спрямо отпадъците, инсталацията трябва да бъде оценена [другаде в текста: „разглеждана“] като инсталация за изгаряне по смисъла на точка 4.
Настоящото определение покрива мястото и цялата инсталация, включително всички линии за съвместно изгаряне, инсталациите за приемане, за складиране и за предварителна обработка на същото място на отпадъците; системите за захранване с отпадъци, с гориво и с въздух; котела; инсталациите за обработка на изгорелите газове; на мястото — инсталациите за обработка или за складиране на остатъците и на използваните води; комина; апаратите и системите за командване на операциите по изгаряне и на записване и на наблюдение на условията на съвместно изгаряне;
[…]
12)
„разрешително“: едно или повече писмени решения, издадени от компетентния орган, издаващ разрешителни за експлоатиране на дадена инсталация, под уговорка за спазване на някои условия, които гарантират, че инсталацията удовлетворява всички предписания на настоящата директива. Едно разрешително може да бъде издадено за една или повече инсталации или части от инсталации на същото място, експлоатирани от същия ползвател;
13)
„остатък“: всяка течна или твърда материя (включително пепел и сгурии; летящи пепели и котелен прах; твърди продукти от реакция, произхождащи от обработката на газовете; утайката от почистване, произхождаща от обработката на използваните води; използваните катализатори и използвания активен въглен) отговарящ на определението за „отпадък“, фигуриращо в член 1, буква а) на Директива 75/442/ЕИО, която е резултат от процеса на изгаряне или на съвместно изгаряне, на обработката на изгорелите газове или на използваните води или на всяка операция, осъществена в инсталацията за изгаряне или за съвместно изгаряне.“
Член 7 от Директива 2000/76, озаглавен „Норми за допустими емисии във въздуха“, предвижда:
„1.   Инсталациите за изгаряне се създават, оборудват, конструират и експлоатират така че нормите за допустими емисии в изгорелите газове, установени в приложение V, да не бъдат превишавани.
2.   Инсталациите за съвместно изгаряне се създават, оборудват, конструират и експлоатират така че нормите за допустими емисии в изгорелите газове, определени съобразно приложение II или посочени в приложение II, да не бъдат превишавани.
[…]“
Директива 2006/12/ЕО
Съгласно член 1 от Директива 2006/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2006 година относно отпадъците (
ОВ L 114, стр. 9
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 16, стр. 45), с която с оглед постигане на яснота и рационалност се извършва кодификация на Директива 75/442, „отпадък“ означава „всяко вещество или предмет от категориите, установени в приложение I, които притежателят изхвърля, възнамерява или се изисква да изхвърли“.
Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
Lahti Energia моли ympäristölupavirasto за разрешително съгласно нормите за опазване на околната среда относно дейността на газовия си завод и на електроцентралата си. Това разрешително се отнася до комплекс, който се състои от две отделни инсталации, разположени на една и съща площадка, и включва завод, произвеждащ газ от отпадъци, както и електроцентрала, в чийто парен котел се изгаря произведеният в газовия завод пречистен газ.
Ympäristölupavirasto издава на Lahti Energia временно разрешително съгласно нормите за опазване на околната среда, като посочва условията, при които се предоставя това разрешително. Така, посочената служба счита, че газовият завод, който произвежда газ, и централата, в която се изгаря този газ, заедно представляват инсталация за съвместно изгаряне по смисъла на Директива 2000/76.
Lahti Energia обжалва решението пред Vaasan hallinto-oikeus (Административен съд, Vaasa) като иска да се установи, че горенето в основния котел на газ, който е пречистен и рафиниран в отделна инсталация за производство на газ, не следва да се разглежда като съвместно изгаряне на отпадъци по смисъла на Директива 2000/76.
Vaasan hallinto-oikeus отхвърля жалбата. Той по-специално счита, че постигането на целите на Директива 2000/76 може да бъде застрашено от толкова стеснително тълкуване на нейното приложно поле, което води до неприлагане на изискванията на директивата за горенето на предварително обработени отпадъци. Посочената юрисдикция обаче счита, че като отделна функционална единица газовият завод не следва да се разглежда като инсталация за изгаряне по смисъла на Директива 2000/76, тъй като газообразуването е термична обработка и за да се разглежда дадена инсталация като инсталация за изгаряне, тя трябва да разполага с линия, презназначена за изгаряне.
Vaasan hallinto-oikeus обаче приема, че газовият завод и електроцентралата заедно представляват инсталация за съвместно изгаряне по смисъла на Директива 2000/76.
Тогава Lahti Energia подава жалба пред Korkein hallinto-oikeus, който решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Следва ли член 3, [точка] 1 от Директива 2000/76/EО да се тълкува в смисъл, че тази директива не се прилага за горенето на газообразни отпадъци?
2)
Следва ли даден газов завод, в който чрез пиролиза се произвежда газ от отпадъци, да се разглежда като инсталация за изгаряне по смисъла на член 3, [точка] 4 от Директива 2000/76/EО дори и когато в този завод липсва линия за изгаряне?
3)
Следва ли горенето в котела на електроцентрала на газ, който е пречистен след процес на газообразуване в газов завод, да се разглежда като дейност, посочена в член 3 от Директива 2000/76/EО? От значение ли е фактът, че пречистеният газ се използва като гориво вместо изкопаемите горива и че емисиите от електроцентралата за единица произведена енергия при използване на образуван от отпадъци пречистен газ са по-малко, отколкото при употреба на други горивни вещества? От значение ли е за тълкуването на приложното поле на Директива 2000/76/EО фактът, че предвид техническите съображения за производство и разстоянието, на което са отдалечени един от друг газовият завод и електроцентралата, последните представляват една единствена инсталация, или фактът, че произведеният в газовия завод пречистен газ може да бъде транспортиран и използван другаде, например за производство на енергия, като гориво или за друга цел?
4)
При какви условия произведеният в газовия завод пречистен газ може да се разглежда като продукт, така че за него да не се прилагат разпоредбите относно отпадъците?“
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
С първия си въпрос препращащата юрисдикция иска да установи дали понятието за отпадъци, съдържащо се в член 3, точка 1 от Директива 2000/76, обхваща и веществата, които са газообразни.
В контекста на делото по главното производство този въпрос трябва да се разбира като отнасящ се до това дали газът, произтичащ от извършената в газов завод пиролиза на твърди отпадъци от различно естество, може да се разглежда като „отпадък“ по смисъла на Директива 2000/76, така че това газообразно вещество, използвано впоследствие като гориво в електроцентрала наред с други горива, да може да се разглежда като представляващо или вещество, което „[е] впоследствие [изгаряно]“ по смисъла на член 3, точка 4, първа алинея, in fine, от тази директива, или като отпадък, използван като „помощно гориво“ или „подложен[…] на термична обработка с оглед [неговото] унищожаване“ по смисъла на член 3, точка 5, първа алинея от посочената директива.
В това отношение, както подчертават Lahti Energia, финландското и италианското правителство, както и Комисията на Европейските общности следва да се отбележи, че ясният текст на член 3, точка 1 от Директива 2000/76 дефинира понятието за отпадъци в контекста на тази директива като всякакъв „твърд“ или „течен“ отпадък, както е определен в член 1, буква a) от Директива 75/442.
Буквалното тълкуване на тази разпоредба обаче е достатъчно, за да се заключи, че само отпадъци, които са твърди или течни, са обхванати от Директива 2000/76 и следователно не трябва освен това да се изследва дали от своя страна понятието за отпадъци в контекста на Директива 75/442 обхваща отпадъците, които са газообразни.
Следователно на първия въпрос трябва да се отговори, че понятието за отпадъци, съдържащо се в член 3, точка 1 от Директива 2000/76, не обхваща веществата, които са газообразни.
По втория въпрос
С втория си въпрос препращащата юрисдикция пита Съда дали наличието на линия за изгаряне е необходимо условие, за да се квалифицира дадено образувание, като газов завод, произвеждащ газ от отпадъци, като „инсталация за изгаряне“ по смисъла на член 3, точка 4 от Директива 2000/76.
Съгласно член 3, точка 4, първа алинея от Директива 2000/76 понятието за инсталация за изгаряне обхваща оборудване или техническа единица, предназначена за термична обработка на отпадъци, която включва изгарянето чрез окисляване или всеки друг процес, като по-специално пиролиза и газообразуване.
В това отношение, както несъмнено следва от сравнението на различните езикови редакции на член 3, точка 4 от Директива 2000/76 и както твърдят Lahti Energia, Hämeen ympäristökeskus, финландското правителство и Комисията, образувание, в което отпадъците са подложени на термична обработка, се квалифицира като „инсталация за изгаряне“ само ако веществата, произлизащи от използването на този термичен процес, са впоследствие изгаряни.
Както правилно отбелязва нидерландското правителство, списъкът на технически елементи, съдържащ се в член 3, точка 4, втора алинея от Директива 2000/76, не може да се разглежда нито като изчерпателно изброяване на елементите, които могат да представляват инсталация за изгаряне, нито като изброяване на елементите, които задължително образуват такава инсталация. Следователно наличието на линия за изгаряне не е необходим критерий, за да се квалифицира дадено образувание като „инсталация за изгаряне“.
При тези условия на втория въпрос следва да се отговори, че понятието за инсталация за изгаряне, посочено в член 3, точка 4 от Директива 2000/76, се отнася до всяко оборудване или техническа единица, в които се извършва термична обработка на отпадъци, при условие че произтичащите от използването на термичния процес вещества са впоследствие изгаряни и че в това отношение наличието на линия за изгаряне не е необходим критерий за такова квалифициране.
По третия въпрос
С третия си въпрос препращащата юрисдикция иска по същество да установи как с оглед на член 3 от Директива 2000/76 следва да се разбира комплекс за производство на енергия, в който газов завод, намиращ се в близост до електроцентрала, предоставя на последната пречистен газ, получен от газообразуване на отпадъци и използван в тази централа като гориво наред с изкопаемите горива. Посочената юрисдикция си задава въпроса по-специално относно релевантността за квалифицирането на комплекса, от една страна, на обстоятелството, че използването на посочения пречистен газ от електроцентралата позволява получаването на по-малко емисии, отколкото при употребата на изкопаеми горива, и от друга страна, на обстоятелството, че двете образувания, съставляващи посочения комплекс, представляват определена функционална единица, в смисъл че газовият завод е предназначен частично да покрива нуждите на електроцентралата от гориво, но същевременно произвежданият в завода газ може да бъде предназначен за пускане в продажба извън разглежданата площадка.
В самото начало следва да се подчертае, че за целите на прилагането на Директива 2000/76, когато централа за комбинирано производство на енергия включва няколко котела, всеки котел, както и свързаните с него съоръжения, трябва да се разглежда като представляващ отделна инсталация (Решение от 11 септември 2008 г. по дело Gävle Kraftvärme,
C-251/07, Сборника, стр. I-07047
, точка 33).
Следователно по същия начин, когато става въпрос за две образувания като разглежданите в главното производство, по принцип следва да се извърши отделно разглеждане на газовия завод и на електроцентралата с оглед прилагането на Директива 2000/76.
Съгласно член 3, точка 5, първа алинея от Директива 2000/76 инсталация, чиято основна цел е да произвежда енергия или материали и която използва отпадъци като обичайно или помощно гориво, или в която отпадъците биват подлагани на термична обработка с оглед тяхното унищожаване, трябва да се квалифицира като инсталация за съвместно изгаряне (вж. Решение по дело Gävle Kraftvärme, посочено по-горе, точка 35).
Член 3, точка 5, втора алинея уточнява, че ако съвместното изгаряне е извършено така, че основната цел на инсталацията е не да произвежда енергия или материални продукти, а по-скоро да бъде приложена термична обработка спрямо отпадъците, съответната инсталация трябва да бъде квалифицирана като инсталация за изгаряне по смисъла на точка 4 от същия член (Решение по дело Gävle Kraftvärme, посочено по-горе, точка 36).
Така от текста на тези разпоредби ясно следва, че инсталация за съвместно изгаряне представлява особена форма на инсталация за изгаряне и че преценката за това дали тя представлява инсталация за изгаряне или инсталация за съвместно изгаряне следва да бъде извършвана в зависимост от основната цел на инсталацията (Решение по дело Gävle Kraftvärme, посочено по-горе, точка 37).
По квалифицирането на газовия завод
В делото по главното производство и с оглед на фактическите констатации, които самата препращаща юрисдикция следва да направи, е видно, че в газовия завод отпадъците са подложени на термична обработка, но получените вещества не се изгарят в посочения завод. Всъщност произлизащите от тази термична обработка вещества, в конкретния случай суров газ, се филтрират с помощта на пречиствателно устройство, което позволява получаването на пречистен газ, освободен от нежелани твърди частици и поради това годен да се използва като гориво.
Така, доколкото веществата, произлизащи от извършената спрямо отпадъците термична обработка, не са изгаряни в газовия завод, функционирането и характерните особености на такъв завод не позволяват квалифицирането му като „инсталация за изгаряне“ по смисъла на член 3, точка 4 от Директива 2000/76.
Видно е обаче, че основна цел на газовия завод е производството на гориво, в конкретния случай пречистен газ, и че на територията на този завод отпадъците са подложени на термична обработка с оглед тяхното унищожаване.
В това отношение, както се напомня в точка 28 от настоящото решение, ако несъмнено е вярно, че инсталацията за съвместно изгаряне преставлява особена форма на инсталация за изгаряне, в не по-малка степен е вярно, че за всеки един от двата вида инсталации има съответно определение. Както обаче подчертава генералният адвокат в точка 71 от заключението си, ако условието, свързано с прилагането на термична обработка спрямо отпадъците, може да се изисква и в двата случая, обратно, по отношение на квалифицирането като инсталация за съвместно изгаряне в текста на член 3, точка 5 от Директива 2000/76 не се изисква произлизащите от термичната обработка вещества да бъдат впоследствие изгаряни.
Следователно в съответствие с напомненото в точка 26 от настоящото решение газов завод като разглеждания в главното производство отговаря на условията, необходими за квалифицирането му като инсталация за съвместно изгаряне по смисъла на член 3, точка 5 от Директива 2000/76.
По отношение на пречистения газ, отделен при термичната обработка на отпадъците, австрийското правителство излага виждане, според което може да се приеме, че така произведеният от газвия завод пречистен газ съответства на веществото, което произлиза от термичната обработка, приложена спрямо отпадъците в посочения завод, и че доколкото посоченият газ е впоследствие изгарян в електроцентралата, било възможно газовият завод да се разглежда като инсталация за изгаряне по смисъла на член 3, точка 4 от Директива 2000/76.
В това отношение, от една страна, както следва от представените от препращащата юрисдикция пояснения, въпросният газ, именно поради неговото филтриране в пречиствателното устройство, има свойства, аналогични на тези на изкопаемо гориво, и така представлява годен за употреба като гориво газ, който служи за производството на енергия, както в електроцентралата, за която е предназначена продукцията на газовия завод, така и в други електроцентрали.
При тези условия не може да става въпрос за вещество, което произлиза от термичната обработка на отпадъци в газовия завод и е изгаряно в електроцентралата, за да се приключи обикновен процес на унищожаване на отпадъците. Всъщност както твърдят финландското и италианското правителство, когато процесът се довежда до своя край на територията на газовия завод, от отпадъците се произвежда продукт, който има характеристиките на гориво.
От друга страна, когато в една инсталация, чиято основна цел е да произвежда материални продукти, в конкретния случай газови продукти, отпадъците са подложени на термична обработка с оглед тяхното унищожаване, такава инсталация трябва да се квалифицира като инсталация за съвместно изгаряне съгласно структурата на член 3, точки 4 и 5 от Директива 2000/76, която поставя квалифицирането на разглежданото образувание като инсталация за изгаряне или като инсталация за съвместно изгаряне в зависимост от неговата основна цел (вж. в този смисъл Решение по дело Gävle Kraftvärme, посочено по-горе, точка 40).
По квалифицирането на електроцентралата
По отношение на дейностите на разглежданата по главното производство електроцентрала е видно, че нейната цел е производството на енергия чрез горене на суровини като каменни въглища и отчасти на пречистен газ като произведения от газовия завод. Така следва да се отбележи, че подобна централа няма за основно предназначение изгарянето на вещества, които произлизат от извършената в газовия завод термична обработка на отпадъци.
Освен това не може да се поддържа, че горенето на посочения пречистен газ в електроцентралата наред с изкопаемите горива представлявало приложена спрямо „отпадъци“ термична обработка по смисъла на Директива 2000/76, което би позволило посочената централа да се квалифицира като инсталация за изгаряне.
Всъщност както се установява в точка 17 от настоящото решение, посочената директива не включва под наименованието „отпадъци“ веществата, които са газообразни. Следователно е изключено да се приеме, че горенето в електроцентралата на пречистен газ, произведен от газовия завод, предсъставлява приложена спрямо отпадъци термична обработка.
Следователно при обстоятелства като разглежданите в главното производство, докато газовият завод има за цел получаването на газообразни продукти, като подлага отпадъците на термична обработка, което е достатъчно за квалифицирането му като инсталация за съвместно изгаряне по смисъла на член 3, точка 5 от Директива 2000/76, електроцентралата, която използва пречистения газ, получен от съвместното изгаряне на отпадъци в посочения газов завод, като заменя изкопаемите горива, които основно се използват в дейността ѝ за производство на енергия, не попада в приложното поле на тази директива.
В това отношение с оглед квалифицирането на дадено образувание като инсталация за изгаряне или като инсталация за съвместно изгаряне не следва да се отчита каква квалификация би позволила постигане на най-благоприятно за околната среда равнище на емисии. Всъщност тази проблематика спада към компетентността на общностния законодател, който определя условията, необходими за правното квалифициране на инсталациите и допустимите равнища на емисии, както за инсталациите за изгаряне и за съвместно изгаряне, така и за големите горивни инсталации. Следователно само изискванията, описани в член 3, точки 4 и 5 от Директива 2000/76, са от значение за сезирания с подобен въпрос национален съд.
Предвид изложеното по-горе на третия въпрос следва да се отговори, че при обстоятелства като разглежданите в главното производство:
—
газов завод, който има за цел получаването на газообразни продукти, в конкретния случай пречистен газ, като подлага отпадъците на термична обработка, трябва да се квалифицира като „инсталация за съвместно изгаряне“ по смисъла на член 3, точка 5 от Директива 2000/76,
—
електроцентрала, използваща като помощно гориво в замяна на изкопаемите горива, които основно се използват в производствената ѝ дейност, пречистен газ, получен от съвместното изгаряне на отпадъци в газов завод, не попада в приложното поле на тази директива.
По четвъртия въпрос
С четвъртия си въпрос препращащата юрисдикция пита след кое химическо състояние може да се приеме, че отпадъците стават „продукти“.
Препращащата юрисдикция формулира този въпрос като изхожда от предпоставката, че газообразните вещества, получени вследствие на термична обработка, приложена спрямо отпадъците в газов завод като разглеждания по главното производство, сами по себе си придобиват естеството на „отпадъци“ по смисъла на член 3, точка 1 от Директива 2000/76.
В това отношение обаче в отговора на първия въпрос бе установено, че съдържащото се в тази разпоредба понятие за отпадъци не обхваща веществата, които са газообразни.
При тези условия не следва да се отговаря на четвъртия въпрос.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред препращащата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:

1)
Понятието за отпадъци, съдържащо се в член 3, точка 1 от Директива 2000/76/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 декември 2000 година относно изгарянето на отпадъците, не обхваща веществата, които са газообразни.

2)
Понятието за инсталация за изгаряне, посочено в член 3, точка 4 от Директива 2000/76 се отнася до всяко оборудване или техническа единица, в които се извършва термична обработка на отпадъци, при условие че произлизащите от използването на термичния процес вещества са впоследствие изгаряни, и в това отношение наличието на линия за изгаряне не е необходим критерий за такова квалифициране.

3)
При обстоятелства като разглежданите в главното производство:
—
газов завод, който има за цел получаването на газообразни продукти, в конкретния случай пречистен газ, като подлага отпадъците на термична обработка, трябва да се квалифицира като „инсталация за съвместно изгаряне“ по смисъла на член 3, точка 5 от Директива 2000/76,
—
електроцентрала, използваща като помощно гориво в замяна на изкопаемите горива, които основно се използват в производствената ѝ дейност, пречистен газ, получен от съвместното изгаряне на отпадъци в газов завод, не попада в приложното поле на тази директива.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: фински.