CELEX: 62001CJ0153
EMOGA
Elszámolás
1996-1998-as gazdasági évek
2001/137/EK határozat

A Spanyol Királyság keresetlevelében a tagállamok által az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) Garanciarészlege
terhére végrehajtott egyes kiadásoknak a közösségi finanszírozásból való kizárásáról szóló, 2001. február 5-i 2001/137/EK
bizottsági határozat (HL L 50., 9. o., a továbbiakban: a megtámadott határozat) részleges megsemmisítését kérte a reá vonatkozó
részében.

Jogi háttér

Az EMOGA terhére elszámolt kiadások finanszírozása
Az 1995. május 22-i 1287/95 tanácsi rendelettel (HL L 125., 1. o.) módosított, a közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló,
1970. április 21-i 729/70/EGK tanácsi rendelet (HL L 94., 13. o., a továbbiakban: 729/70 rendelet) 1. cikke (2) bekezdésének
b) pontja és 3. cikkének (1) bekezdése szerint az EMOGA Garanciarészlege finanszírozza a közösségi előírásoknak megfelelően
a mezőgazdasági piacok közös szervezése keretében végrehajtott, a mezőgazdasági piacok szabályozására irányuló beavatkozásokat.
A 729/70 rendelet 5. cikke (2) bekezdésének c) pontja értelmében:
„A Bizottság […]
[...]
c)      határoz a kiadásoknak a 2. és 3. cikk szerinti közösségi finanszírozásból való kizárásáról, amennyiben azokat nem a közösségi
előírásoknak megfelelően hajtották végre.
Minden, a finanszírozás megtagadásáról szóló határozat meghozatalát megelőzően a Bizottság ellenőrzéseinek eredményei, valamint
az érintett tagállam válaszai írásbeli egyeztetés tárgyát képezik, amelynek során a felek törekednek a következményekben való
megállapodásra.
Megállapodás hiányában a tagállam négy hónapos határidőn belül az álláspontok egyeztetésére irányuló eljárást kezdeményezhet,
amelynek eredményét a Bizottsággal közlendő, és ez utóbbi által a finanszírozás megtagadása tárgyában való határozathozatalt
megelőzően megvizsgálandó jelentésbe kell foglalni.
A Bizottság a finanszírozásból kizárandó összeget különösen a megállapított szabálytalanság jelentősége alapján határozza
meg. A Bizottság ennek során figyelembe veszi a jogsértés természetét és súlyát, valamint a Közösségnek okozott pénzügyi veszteség
mértékét.
Nem tagadható meg a Bizottság által az ellenőrzések eredményéről a tagállamnak címzett írásbeli értesítéstől számított huszonnégy
hónapnál régebben végrehajtott kiadás finanszírozása. […] [nem hivatalos fordítás]”.
A 729/70 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének első albekezdése értelmében:
„A tagállamok a nemzeti törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseknek megfelelően megteszik a szükséges intézkedéseket
annak érdekében, hogy:
—      meggyőződjenek az Alap által finanszírozott műveletek valódiságáról és szabályszerűségéről,
—      megelőzzék és üldözzék a szabálytalanságokat,
—      visszaszerezzék a szabálytalanságok vagy gondatlanság miatt elvesztett összegeket [nem hivatalos fordítás].”
Ugyanezen rendelet 8. cikke (2) bekezdésének második albekezdéséből következik, hogy amennyiben nem sikerül teljes egészében
visszaszerezni az összeget, a tagállamok hatóságainak vagy szerveinek felróható szabálytalanság vagy gondatlanság pénzügyi
következményeit nem a Közösség viseli.
A 729/70 rendelet 9. cikke szerint a Bizottság meghatározott intézkedéseket tehet, amelyek a tagállamok által szolgáltatott
információ és dokumentumok ellenőrzéséhez és kiegészítéséhez szükségesek. Így helyszíni ellenőrzést végezhet, a Bizottság
ellenőrzések lefolytatásával megbízott tisztviselői betekinthetnek az EMOGA által finanszírozott kiadásokkal kapcsolatos könyvekbe
és minden egyéb iratba.
A 729/70/EGK tanácsi rendeletnek az EMOGA Garanciarészlege számlaelszámolási eljárása tekintetében történő alkalmazására vonatkozó
részletes szabályok megállapításáról szóló, 1995. július 7-i 1663/95/EK bizottsági rendelet (HL L 158., 6. o.; magyar nyelvű
különkiadás 3. fejezet, 18. kötet, 31. o.) határozza meg többek között a Bizottság előtt az érintett tagállamok kizárólagos
képviselőjeként eljáró koordinációs testület kötelezettségeit. E testületek kötelesek az összes szükséges számviteli adatot
a Bizottság rendelkezésére bocsátani olyan módon, hogy annak szervezeti egységei elvégezhessék a szükséges ellenőrzéseket.
Az 1663/95 rendelet melléklete határozza meg a támogatás iránti kérelmek elfogadhatóságának és a vonatkozó kifizetések közösségi
szabályozással való összhangjának hatékony ellenőrzése érdekében a tagállamok kifizető ügynökségei által követendő adminisztratív
és számviteli előírásokat.
E rendelet 8. cikke (1) bekezdésének első albekezdése értelmében:
„Amennyiben valamely vizsgálat hatására a Bizottság úgy értékeli, hogy egy felmerült kiadás nem felelt meg a közösségi szabályoknak,
tájékoztatja az érintett tagállamot a megállapításairól, a jövőbeli megfelelőség érdekében meghozandó korrekciós intézkedésekről,
valamint a 729/70/EGK rendelet 5. cikke (2) bekezdésének c) pontja alapján általa kizárásra javasolható kiadás becsült összegéről.
A tájékoztatásban hivatkozni kell erre a rendeletre. […]”
Az 1997. december 23-i VI/5330/97. sz. bizottsági irat (továbbiakban: VI/5330/97. sz. irat) tartalmazza azon iránymutatásokat,
amelyeket a Bizottság az EMOGA elszámolási eljárása keretében a pénzügyi korrekciók alkalmazása során követni törekszik. Ezen
iránymutatások szerint abban az esetben, ha a szabálytalan kifizetések tényleges mértéke nem állapítható meg, és ennek következtében
nem állapítható meg a Közösség pénzügyi veszteségeinek összege sem, a Bizottság átalánykorrekciót alkalmaz, amelynek általános
mértéke a fenyegető veszteségek nagyságától függően a bejelentett kiadások 2%‑a, 5%‑a, 10%‑a vagy 25%‑a.
Mint ahogy az a fenti iratból is következik, ezek az iránymutatások az ellenőrzés következő két típusát különböztetik meg:
–        „A kulcsellenőrzések az érdemi elemek, különösen a kérelem céljának valósága, a mennyiség és a minőségi feltételek – ideértve
a határidők betartását –, a terméssel kapcsolatos követelmények, stb. tárgyi és adminisztratív ellenőrzése. Az ilyen ellenőrzéseket
a helyszínen kell elvégezni a független forrásokból, úgymint a telekkönyvi nyilvántartásokból származó információkkal való
összevetés útján [nem hivatalos fordítás].”
–        „A másodlagos ellenőrzések a kérelmek megfelelő kezeléséhez szükséges adminisztratív intézkedések, úgymint a benyújtási határidők
megtartásának ellenőrzése, az ugyanazon célra irányuló kettős kérelmek azonosítása, a kockázatfelmérés, a szankciók alkalmazása
és az eljárások megfelelő felügyelete [nem hivatalos fordítás].”
Ezzel kapcsolatban a VI/5330/97. sz. irat második melléklete így rendelkezik:
„Amennyiben egy vagy több kulcsellenőrzést nem végeztek el, illetve azokat olyan rosszul vagy ritkán végezték el, hogy alkalmatlanok
voltak a kérelmek elfogadhatóságának megállapítására vagy a szabálytalanságok megelőzésére, 10%‑os mértékű korrekciót kell
alkalmazni, mivel ésszerűen feltételezhető, hogy komoly veszélye állt fenn annak, hogy az EMOGA súlyos veszteségeket szenved.
Amennyiben minden kulcsellenőrzést elvégeztek, de nem a rendeletek által előírt számban, gyakorisággal vagy szigorral, 5%‑os
mértékű korrekciót kell alkalmazni, mivel ésszerűen feltételezhető, hogy ezek az ellenőrzések nem garantálták elvárt mértékben
a kérelmek szabályosságát, és jelentős kockázata volt annak, hogy az EMOGA veszteségeket szenved.
Amennyiben a tagállam megfelelően végzi el a kulcsellenőrzéseket, de teljes mértékben elmulaszt egy vagy több másodlagos ellenőrzést,
2%‑os korrekciót kell alkalmazni, tekintettel annak kisebb mértékű kockázatára, hogy az EMOGA veszteségeket szenved, valamint
a jogsértés kisebb súlyára.
[…]
Mindazonáltal, ha az ellenőrzési rendszer alkalmazására egyáltalán nem kerül sor, vagy az súlyosan hiányos, valamint nagyon
gyakori szabálytalanságokra és a szabálytalan vagy csalárd gyakorlattal szembeni fellépés során tanúsított gondatlanságra
utaló adatok merülnek fel, 25%‑os korrekciót kell alkalmazni, mivel ésszerűen feltételezhető, hogy az elfogadhatatlan kérelmek
büntetlen előterjesztésének lehetősége azt eredményezi, hogy az EMOGA nagyon súlyos veszteségeket szenved [nem hivatalos fordítás].”

Az olívaolaj-termelő ágazat
Tekintettel a Közösség olajbogyó-termesztési és olívaolaj-termelési potenciáljának meghatározásához szükséges információk
megszerzésére és ez utóbbi közösségi támogatási rendszere működésének javítására, a Tanács elfogadta az olaj- és zsírágazatban
egyes rendeletek Spanyolország és Portugália csatlakozása következtében szükségessé vált módosításáról szóló, 1985. december
20-i 3788/85/EGK tanácsi rendelettel (HL L 367., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 6. kötet, 283. o.) módosított,
az olívaolaj-termelő tagállamokban az olajfakataszter létrehozásáról szóló, 1975. január 21-i 154/75/EGK rendeletet (HL L 19.,
1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 2. kötet, 64. o., továbbiakban: 154/75 rendelet).
A 154/75 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az olívaolaj-termelő tagállamok olajfakatasztert hoznak
létre, amely kiterjed a területükön található összes olajbogyó-termesztő gazdaságra.
E rendelet 1. cikkének (2) bekezdése harmadik albekezdésének második sora Spanyolországban az olajfakataszter létrehozására
1986. november 1-jei határidőt állapított meg.
A Tanács emellett elfogadta az olívaolaj termelésére nyújtott támogatásra és az olívaolaj termelői szervezeteinek támogatására
vonatkozó általános szabályok megállapításáról szóló, 1984. július 17-i 2261/84/EGK tanácsi rendeletet (HL L 208., 3. o.;
magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 6. kötet, 94. o.). E rendelet 16. cikkének (1) bekezdése pontosítja, hogy az egyes termelő
tagállamok az olajbogyó-termelési adatokról állandó, e rendelkezésben meghatározott különböző adatokat tartalmazó számítógépes
adattárat hoznak létre és vezetnek naprakészen.
Az 1989. január 17-i 98/89/EGK bizottsági rendelettel (HL L 14., 14. o.) módosított, az olívaolaj termelésre nyújtott támogatás
rendszerének részletes szabályairól szóló, 1984. október 31-i 3061/84/EGK bizottsági rendelet (HL L 288., 52. o., a továbbiakban:
3061/84 rendelet) 11. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok kötelesek adattáraikat kiegészíteni az olajfakataszterben
szereplő adatbázisokkal, amint azok rendelkezésre állnak.
A 3061/84 rendelet 11. cikkének (2) bekezdése elrendeli, hogy az adattárat 1990. október 31-ig kell létrehozni.

Az olívaolaj-fogyasztási ágazat
Az 1987. november 17-i 3461/87/EGK tanácsi rendelettel (HL L 329., 1. o.) módosított, 1978. december 19-i 3089/78/EGK tanácsi
rendelet (HL L 369., 12. o, a továbbiakban: 3089/78 rendelet) határozza meg az olívaolaj-fogyasztás támogatásának általános
szabályait. Ennek 4. cikke szerint a Közösségen belül az e rendeletben előírt feltételeknek megfelelően előállított olívaolajra
nyújtható támogatás.
A 3089/78 rendelet 7. cikkének első bekezdése szerint a tagállamok olyan ellenőrzési rendszert hoznak létre, amely biztosítja,
hogy a támogatni kívánt termék megfelel a támogatási feltételeknek.
Az 1985. szeptember 24-i 2677/85/EGK bizottsági rendelet (HL L 254., 5. o.) határozza meg az olívaolaj-fogyasztás támogatásának
részletes szabályait. Ezen, az 1991. március 8-i 571/91/EGK bizottsági rendelettel (HL L 63., 19. o.) módosított rendelet
(a továbbiakban: 2677/85 rendelet) 12. cikke tartalmazza a helyszíni ellenőrzések szabályait. E cikk (1) bekezdésének első
albekezdése szerint a 3089/78 rendelet 7. cikkében meghatározott ellenőrzés érdekében a tagállamok gondoskodnak valamennyi
akkreditált vállalkozás megfelelőségének ellenőrzéséről.
A 2677/85 rendelet 12. cikkének (6) bekezdése előírja, hogy amennyiben az illetékes hatóság határozatban megállapítja, hogy
a támogatási kérelem nagyobb mennyiségre vonatkozik, mint amely tekintetében elismerték a támogatásra való jogosultságot,
a tagállam az egyéb szankciók alkalmazásától függetlenül haladéktalanul visszavonja az engedélyt.

A tej- és tejtermékágazat
Az 1992. december 28-i 3950/92/EGK tanácsi rendelet (HL L 405., 1. o.) 1. cikke kiegészítő illetéket vezetett be a tej- és
tejtermékágazatban:
„Az 1993. április 1‑jével kezdődő újabb hét egymást követő tizenkét hónapos időszakban a tehéntej-termelők kiegészítő illetéket
kötelesek fizetni az általuk termelt mindazon tej és tejjel egyenértékű termék azon mennyisége után, amelyet felvásárlónak
szállítanak vagy közvetlen fogyasztás céljára értékesítenek az adott tizenkét hónapos időszak alatt a később meghatározásra
kerülő mennyiségen felül.
Az illeték a tej irányárának 115%‑a [nem hivatalos fordítás].”
A 3950/92 rendelet 2. cikkének (1)–(3) bekezdése szerint:
„(1) Az illeték az adott tizenkét hónapos időszak alatt értékesített tej vagy tejjel egyenértékű termék mindazon mennyisége
után fizetendő, amelyet a 3. cikkben említett, idevonatkozó mennyiségen felül értékesítenek. Az illetéket meg kell osztani
azon termelők között, akik a túltermeléshez hozzájárulnak.
A tagállam döntésének megfelelően kell megállapítani, hogy a termelők milyen mértékben járulnak hozzá a megfizetendő illetékhez
miután a fel nem használt referenciamennyiségeket esetlegesen újra elosztották, vagy a felvásárló szintjén annak függvényében,
hogy milyen mértékű volt a túltermelés a fel nem használt referenciamennyiségnek az egyes termelőkre jutó egyéni referenciamennyiségek
arányában történő újrafelosztását követően, vagy országos szinten annak fényében, hogy milyen mértékű volt a túltermelés az
egyes egyéni termelőkre jutó referenciamennyiségek tekintetében.
(2) Ami a szállítást illeti, meghatározott időpont előtt és a később megállapításra kerülő részletes szabályokkal összhangban,
a fizetendő összeget az illetékért felelős felvásárlónak kell megfizetnie a tagállam illetékes hatóságának, amelyet aztán
levon az illetékkel tartozó termelőnek fizetett tej árából, vagy ennek elmulasztása esetén bármely egyéb megfelelő módon beszed.
[...]
(3) A közvetlen értékesítés esetében a termelő köteles – a később megállapításra kerülő szabályokkal összhangban – a fizetendő
illetéket a tagállam illetékes hatóságának egy meghatározott időpont előtt megfizetni [nem hivatalos fordítás].”
Ugyanezen rendelet 10. cikke úgy rendelkezik, hogy:
„Az illeték a mezőgazdasági piacok stabilizálását szolgáló intervenciónak minősül, és azt a tejágazatban keletkező kiadások
fedezésére kell fordítani [nem hivatalos fordítás].”
A tejre és tejtermékekre vonatkozó kiegészítő illeték alkalmazása részletes szabályainak megállapításáról szóló, 1993. március
9-i 536/93/EGK bizottsági rendelet (HL L 57., 12. o.) ötödik preambulumbekezdése értelmében:
„[…] a gyakorlat azt mutatja, hogy a termelés és a közvetlen értékesítés nyilvántartásainak továbbításában és az illeték kifizetésében
tapasztalt jelentős késedelem megakadályozza a rendszer hatékony működését; […] tanulva a múltból, levonva a szükséges következtetéseket,
a tájékoztatás és a kifizetés határidejére szigorú követelményeket kell megállapítani, és azok elmulasztása esetén szankciókat
kell alkalmazni [nem hivatalos fordítás].”
E rendelet 3. cikkének (4) bekezdése szerint:
„Az illetékfizetésre kötelezett felvásárló minden év szeptember 1-jét megelőzően köteles megfizetni az esedékes összeget az
illetékes hatóságnak a tagállam által megállapított szabályokkal összhangban.
A fizetési határidő elmulasztása esetén az esedékes összeg a tagállam által meghatározott mértékű éves kamattal növekszik,
amely a jogosulatlan kifizetés behajtása során alkalmazott kamat mértékénél nem lehet kisebb [nem hivatalos fordítás].”
Az 536/93 rendelet 5. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy:
„A tagállamok kötelesek megtenni minden szükséges kiegészítő intézkedést annak biztosítására, hogy a Közösségnek járó illetékek
megfizetése határidőn belül megtörténjen.
Amennyiben a 2776/88/EGK bizottsági rendelet 3. cikkének (5) bekezdésében említett iratokból, amelyeket a tagállamok havonta
továbbítanak a Bizottsághoz, az derül ki, hogy ezt a határidőt nem tartották be, a Bizottság a mezőgazdasági kiadások könyvelése
során az előleget az esedékes vagy a becsült összeg arányában csökkenti.
A 3. cikk (4) bekezdése és a 4. cikk (4) bekezdése alapján fizetendő kamatot a tagállamok a tejágazat kiadásaiból levonják
[nem hivatalos fordítás].”

Szántóföldi növények és a rendkívüli területpihentetési kötelezettség elmulasztásának következményei
A szántóföldi növényekre és területpihentetésre alkalmazandó támogatási rendszert illetően az 1994. január 24-i 231/94/EK
tanácsi rendelettel (HL L 30., 2. o.) módosított, az egyes szántóföldi növények termelőire vonatkozó támogatási rendszer létrehozásáról
szóló, 1992. június 30-i 1756/92/EGK tanácsi rendelet (HL L 181., 12. o., továbbiakban: 1765/92 rendelet) 2. cikkének (1) bekezdése
úgy rendelkezik, hogy a szántóföldi növények közösségi termelői az e rendelet 2‑13. cikkében meghatározott feltételek fennállása
esetén kompenzáció kifizetését igényelhetik.
Az 1765/92 rendelet 2. cikke (2) bekezdésének második albekezdése szerint kompenzációs kifizetés teljesíthető az olyan terület
után, amelyen szántóföldi növényeket termesztenek vagy amelyet pihentetnek, és mérete nem haladja meg a regionális bázisterületet.
Ugyanezen rendelkezés rögzíti, hogy a regionális bázisterület az adott régióban az 1989., 1990. és 1991. évek folyamán szántóföldi
növényekkel bevetett vagy adott esetben valamely állami támogatási rendszernek megfelelően parlagon hagyott hektárok átlagos
számában kerül megállapításra.
A regionális bázisterületet az egyes szántóföldi növények termelőire vonatkozó támogatási rendszer keretében alkalmazandó
regionális bázisterület meghatározásáról és a 845/93/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 1994. május 11-i 1098/94/EGK
bizottsági rendelet (HL L 121., 12. o.) melléklete tartalmazza. Ez a melléklet Spanyolország tekintetében meghatározza egyrészről
a nem öntözött földeken („secano”) valamennyi autonóm közösség regionális bázisterületét, másrészről nemzeti szinten az öntözött
földeken („regadío”) a regionális bázisterületet.
Az 1765/92 rendelet 2. cikke (5) bekezdésének második albekezdése végül úgy rendelkezik, hogy az általános szabályok szerint
kompenzációs kifizetést kérő termelők kötelesek termőföldjük egy részét kompenzáció ellenében pihentetni.
Ugyanezen rendelet 7. cikke (1) bekezdésének első albekezdése szerint a regionális bázisterület esetében ezt a területpihentetési
kötelezettséget a kérelemmel érintett szántóföldi növényekkel bevetett és parlagon hagyott terület arányában kell megállapítani.
E rendelet 7. cikke (1) bekezdésének második albekezdése értelmében a vetésforgón alapuló területpihentetési kötelezettség
mértéke az 1993/1994-es gazdasági évtől kezdve 15%.
Az 1765/92 rendelet 7. cikkének (7) bekezdése értelmében ugyanazon tagállamban a termelő átadhatja más termelőnek a területpihentetési
kötelezettséget. Ebben az esetben a 7. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében említett arányszám 5 százalékponttal megemelkedik.
Az 1765/92/EGK tanácsi rendelet regionális bázisterületekkel való gazdálkodásra vonatkozó alkalmazásának részletes szabályairól
szóló, 1993. október 18-i 2836/93 bizottsági rendelet (HL L 260., 3. o.) 1. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a
tagállam illetékes hatósága a regionális bázisterületek esetleges túllépésének megállapítása során figyelembe veszi egyrészről
a megállapított regionális bázisterületet és másrészről azon területek összességét, amelyre az adott régió vonatkozásában
a támogatást kérték.
Az 1765/92 rendelet 2. cikke (6) bekezdésének az 1994/1995-ös gazdasági évre szóló kérelmekre alkalmazandó szövege az ilyen
túllépések következményei tekintetében rögzítette, hogy:
„[…] amennyiben a szántóföldi növények termelőit támogató rendszeren belül meghaladja a regionális bázisterületet azon területek
összege, amelyre támogatást kérnek, a szóban forgó régióban az alábbi intézkedéseket kell tenni:
—      ugyanazon gazdasági éven belül arányosan csökkenteni kell termelőnként azon terület mértékét, amely az e címben megállapított
összes támogatásra jogosít,
—      a következő gazdasági évben az általános szabályok szerint támogatásban részesülő termelők kompenzáció nélkül rendkívüli területpihentetésre
kötelesek. A rendkívüli területpihentetésre kötelezett terület arányának meg kell egyeznie a regionális bázisterület túllépésének
arányával. Ez növeli a 7. cikk szerinti területpihentetési kötelezettséget.
Az előző albekezdés második franciabekezdésének megfelelően rendkívüli területpihentetéssel érintett területeket nem kell
figyelembe venni a jelen bekezdés alkalmazása során [nem hivatalos fordítás].”
Az 1765/92 rendelet módosításáról szóló, 1997. július 22-i 1422/97/EK tanácsi rendelet (HL L 196., 18. o.) 1. cikke a 2. cikk
(6) bekezdését kiegészíti az alábbiak szerint megfogalmazott harmadik albekezdéssel:
„Amennyiben azon gazdasági évben, amelynek során túllépést állapítottak meg, olyan kivételes időjárási viszonyok befolyásolták
a termelést, amelyek a szokásoshoz képest nagyon alacsony hozamhoz vezettek, és így a kérdéses túllépést eredményezhették,
a Bizottság, figyelemmel a költségvetési helyzetre, […] részben vagy egészben felmentést adhat a jelen bekezdés alapján alkalmazandó
valamely vagy mindkét intézkedés alól az érintett régiók termelőinek [nem hivatalos fordítás].”
Az 1422/97 rendelet 2. cikkének második bekezdése szerint e módosítás az 1995/1996-os gazdasági évtől alkalmazandó.
Az 1995. május 12-én hatályba lépett, a Spanyolországban található bázisterületekkel való gazdálkodásra vonatkozó kiegészítő
átmeneti intézkedésekről szóló, 1995 május 10-i 1040/95/EK bizottsági rendelet (HL L 106., 4. o.) 1. cikke úgy rendelkezik,
hogy:
„Az 1994/1995-ös gazdasági év során az 1765/92/EGK rendelet 2. cikke (6) bekezdésének rendelkezései nem vonatkoznak a gabonafélékkel,
fehérjenövényekkel, olajlennel bevetett területekre, e területek pihentetésére és az 1098/94/EK rendeletben említett spanyolországi
Regadíóra vonatkozó regionális bázisterületen nyilvántartásba vett önkéntes pihentetésre [nem hivatalos fordítás].”

A szántóföldi növények és az Andalúz Autonóm Közösség
Az egyes közösségi támogatási rendszerekre vonatkozó integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer alkalmazására vonatkozó
részletes szabályok megállapításáról szóló, 1992. december 23-i 3887/92/EGK bizottsági rendelet (HL L 391., 36. o.) hetedik
preambulumbekezdése előírja, hogy:
„a közösségi támogatásokra vonatkozó rendelkezések betartását hatékonyan kell ellenőrizni […] [nem hivatalos fordítás]”
Ugyanezen rendelet nyolcadik preambulumbekezdése értelmében meg kell határozni a helyszíni ellenőrzések során alkalmazott
távérzékelés felhasználásának feltételeit, és rendelkezni kell azokról a helyszíni ellenőrzésekről, amelyeket kétség esetén
kell elvégezni.
E rendelet 6. cikkének (1)–(5) bekezdése úgy rendelkezik, hogy:
„(1) Az adminisztratív és helyszíni ellenőrzéseket oly módon kell elvégezni, hogy biztosítsák a támogatási feltételeknek való
megfelelés hatékony igazolását.
(2)      A 3508/92/EGK rendelet 8. cikkének (1) bekezdésében említett adminisztratív ellenőrzés különösen a bejelentett parcellákra
[…] vonatkozó keresztellenőrzéseket foglalja magában abból a célból, hogy elkerülhető legyen a támogatások indokolatlan kétszeres
megadása ugyanabban a naptári évben.
(3)      A helyszíni ellenőrzésnek legalább a kérelmek reprezentatív mintájára kell kiterjednie. E mintának legalább a következőket
kell tartalmaznia:
[…]
—      a »területalapú« támogatási kérelmek 5%‑a; ugyanakkor tagállamonként a naptári évben 700 000 »területalapú« támogatási kérelem
alatt ez a százalékos arány 3%‑ra csökken.
Ha a helyszíni ellenőrzések egy adott régióval vagy valamely régió egy részével összefüggésben jelentős szabálytalanságokat
tárnak fel, az illetékes hatóságok az adott évben kiegészítő ellenőrzéseket folytatnak le, és a következő évben az adott régióban
vagy a régió adott részében növelik az ellenőrizendő termelők százalékos arányát.
(4)      A helyszínen ellenőrzött termelőket az illetékes hatóság kockázatelemzés és a reprezentativitás követelményének megfelelően
a benyújtott támogatási kérelmek alapján választja ki. A kockázatelemzés során a következőket kell figyelembe venni:
—      a támogatási összeget
—      a parcellák számát és azt a területet […], amelyre a támogatást kérték,
—      az előző évhez képest történt változást,
—      a korábbi évek ellenőrzésének eredményeit,
—      a tagállamok által meghatározott egyéb tényezőket.
(5)      A helyszíni ellenőrzéseket előzetes bejelentés nélkül kell végrehajtani, és ki kell terjedniük minden mezőgazdasági parcellára
[…], amelyre támogatást kérnek. Korlátozott előzetes értesítés azonban adható a feltétlenül szükséges időn belül, amely főszabályként
nem haladhatja meg az ellenőrzést megelőző negyvennyolc órás időtartamot.
[…] [nem hivatalos fordítás]”
Végül a rendelet 7. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy:
„Ha valamely tagállam a 6. cikk (3) bekezdésében említett minta egésze vagy része tekintetében távérzékelést alkalmaz, ennek
során:
—      el kell végeznie az ellenőrizendő parcellák növényi borítottságának és területének felmérése érdekében a képek vagy légi felvételek
kiértékelését,
—      a helyszínen kell ellenőrizni minden olyan kérelmet, amely esetében a felvételek kiértékelése az illetékes hatóságnak nem
nyújt kielégítő bizonyítékot a nyilatkozat pontosságának megítélésére [nem hivatalos fordítás].”

A tényállás és az eljárás
A Bizottság 2000. október 16-i, az EMOGA Garanciarészlege 1996‑1998. évi végső elszámolásának ellenőrzéséréről szóló összefoglaló
jelentése (továbbiakban: összefoglaló jelentés) foglalja össze a megtámadott határozatban említett műveletek szabálytalanságának
indokait.
Először a Bizottság szervezeti egységei elsősorban az olívaolaj termeléshez nyújtott támogatásokat ellenőrizték Spanyolországban,
1998 decemberében Extremadurában, 1999 márciusában Castilla-La Manchában, valamint 1999 júniusában Madridban és Katalóniában.
Ezek az ellenőrzések először az olajfakataszterben állapítottak meg jelentős hiányosságokat, ezt követően pedig azt, hogy
az említett kataszter és a termelési nyilatkozatok közötti eltérések felszámolása messze nem megoldott és végül azt, hogy
ez a kataszter nem volt működőképes mint ellenőrzési eszköz.
Másfelől, mivel a spanyol hatóságok 2000 januárjában fenntartották azon álláspontjukat, hogy az olajfakataszter és a számítógépes
adattár a régiók többségében működőképes, a Bizottság szervezeti egységei ismételt ellenőrzést végeztek Andalúziában, amely
a legjelentősebb termelőrégió, és az össztermelés 80%‑át biztosítja.
Ez az ellenőrzés számos hibát tárt fel. Például a kiértékelt esetek több mint 50%‑ában a termelési nyilatkozatokban szereplő
parcellák közül legalább egy nem szerepelt az olajfakataszterben. Ezek az eredmények az 1999-es ellenőrzések esetében ennél
is rosszabbak voltak. Megerősítést nyert, hogy a számítógépes adattár nem működött. Ilyen feltételek mellett a Bizottság 11 826 116 171 ESP
összegű, az 1997-es és 1998-as gazdasági év bejelentett kiadásai 5%‑ának megfelelő pénzügyi korrekciót alkalmazott.
A Bizottság szervezeti egységei másodsorban az olívaolaj-fogyasztáshoz nyújtott támogatásokat ellenőrizték 1996. november
18-tól 22-ig, amelynek során a spanyol rendszer kifizetési és ellenőrzési, valamint ezen ágazat szankcionálási gyakorlatában
hiányosságokat állapítottak meg. Következésképpen a Bizottság 832 182 856 ESP összegű, az 1996-os gazdasági év bejelentett
kiadásai 10%‑ának megfelelő pénzügyi korrekciót alkalmazott.
Harmadsorban, ami a tej- és tejtermékágazatot illeti, a pénzügyi korrekciót a Bizottság által végzett azon ellenőrzés alapján
javasolták, amely megállapította az 1995/1996-os gazdasági évben megállapított tejkvóta 136 262 218 literes túllépését Spanyolországban.
Míg az e mennyiségnek megfelelő kiegészítő illeték összege 8 020 335 291 ESP, addig az EMOGA részére kifizetett teljes összeg
7 193 208 113 ESP volt, így a fizetendő egyenleg 827 127 178 ESP összegű volt. A Bizottság szerint a kiegészítő illeték késedelmes
kifizetése miatt kamatot is kell fizetni. Mivel az 1996-os, 1997-es, 1998-as és 1999-es éves jelentések és a 2000‑es (augusztusig
tartó) havi jelentések után az EMOGA részére jóváírt kamatok összege 22 270 689 ESP, a Bizottság késedelmi kamatok címén 2 426 259 870 ESP
összegű kiegészítő korrekciót alkalmazott.
Az iratok alapján negyedsorban megállapítható, hogy Spanyolországban az 1994/1995-ös gazdasági évben a szántóföldi növények
tekintetében túllépték az 1098/94 rendeletben megállapított bázisterületet. Ez a túllépés a nem öntözött földeken három autonóm
közösséget (Aragóniát, Castilla-Leonét, valamint Baszkföldet) és az öntözött földeken a nemzeti szinten megállapított regionális
bázisterületet érintette. Ilyen túllépés esetén az 1765/92 rendelet 2. cikkének (6) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a következő
gazdasági évben az általános szabályok szerint támogatásban részesülő termelők kompenzáció nélkül rendkívüli területpihentetésre
kötelesek. Mivel a spanyol hatóságok az 1995/1996‑os gazdasági évben nem tartották be ezen – kompenzáció nélküli rendkívüli
területpihentetési kötelezettségre vonatkozó – rendelkezést, a Bizottság 27 823 775 209 ESP összegű pénzügyi korrekciót alkalmazott.
Végül az Andalúz Autonóm Közösség tekintetében a Bizottság a 3887/92 rendelet szántóföldi növények helyszíni ellenőrzéséről
szóló 6. cikke alkalmazásának elmulasztása miatt alkalmazott pénzügyi korrekciót. Az 1995/1996‑os gazdasági év tekintetében
a Bizottság az 1765/92 rendelet értelmében a szántóföldi növények vonatkozásában bejelentett kiadások 5%‑ának megfelelő pénzügyi
korrekciót alkalmazott, amit a fenti ellenőrzések végrehajtásának késedelmével indokolt. Az 1996/1997‑es gazdasági év tekintetében
a helyszínen ellenőrzött kérelmek 5%‑ának megfelelő pénzügyi korrekciót alkalmazott. Ezt a korrekciót az ellenőrzések egyes
tartományokban tapasztalt állandó késedelmével, valamint a végső elszámolással megbízott szervezeti egységgel közösen végrehajtott
ellenőrzések elégtelenségével indokolta. Másrészről a távérzékeléssel ellenőrzött kérelmek 2%‑ának megfelelő pénzügyi korrekciót
alkalmazott. Ezt a korrekciót azzal indokolták, hogy bár a helyszíni ellenőrzések lényeges módszerét képező távérzékelés követelményeinek
általában megfeleltek, ezeket az ellenőrzéseket késedelmesen folytatták le. Így összesen 2 668 866 704 ESP összegű átalánykorrekciót
alkalmazott valamennyi fenti hiányosság tekintetében.
A Bizottság a megtámadott határozatában megtagadta a jelen ítélet 49‑53. pontjában hivatkozott összegek közösségi finanszírozását,
mivel azok nem állnak összhangban a közösségi joggal.
A Spanyol Királyság keresetében kérte a megtámadott határozat részbeni megsemmisítését vagy legalább azon részének módosítását,
amelyben az a fenti pénzügyi korrekciókat írja elő vele szemben. Emellett kérte, hogy kötelezzék a Bizottságot a költségek
viselésére.
A Bizottság kérte a kereset elutasítását és a Spanyol Királyság kötelezését a költségek viselésére.

Az olívaolaj termelésére nyújtott támogatásokra vonatkozó korrekcióról

A 729/70 rendelet 5. cikke (2) bekezdésének c) pontja negyedik albekezdésének megsértésére vonatkozó első jogalapról
A felek érvei
A spanyol kormány vitatja a Bizottság pénzügyi korrekcióját, amelyet a kifizetések és a termelők átlagos terméshozama kapcsán
tapasztalt hiányosságok, valamint az olajfakataszter és a számítógépes adattárak útján végzett ellenőrzések hiánya alapján
alkalmazott.
Érvelését elsősorban a C‑130/99. sz., illetve a C‑349/97. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyekben 2002. március 21-én
(EBHT 2002., I‑3005. o.) és 2003. május 8-án (EBHT 2003., I‑3851. o.) hozott ítéleteket megelőző eljárásokban elfoglalt álláspontjára
alapozza, amelyek az 1993-as, 1995-ös, illetve 1996-os gazdasági évekre vonatkoznak. Hozzáteszi, hogy az 1999. december 23-i
1972/1999. sz. királyi rendelet szerinti rendszer létrehozásával az olajfakataszter felállítását megvalósították.
Másodsorban azzal érvel, hogy a közösségi költségvetés nem szenvedett semmilyen veszteséget. Hangsúlyozza, hogy az érintett
gazdasági években a Spanyolországban termelt olívaolaj mennyisége megegyezett a támogatott olaj mennyiségével vagy meghaladta
azt.
A Bizottság állítása szerint az 1998-as, 1999-es és 2000-es ellenőrzései megerősítették, hogy nem működik sem az olajfakataszter,
sem a számítógépes adattár. Fenntartja, hogy minden jogtalanul kifizetett támogatás szükségszerűen veszteséget okoz a közösségi
költségvetésnek. Szerinte az olívaolaj termelésére nyújtott támogatást ellenőrző spanyol rendszer jelenlegi hiányosságai miatt
nem biztosított, hogy valamennyi támogatás megítélésére jogszerűen került sor.
A Bíróság álláspontja
Először is úgy tűnik, hogy a Spanyol Királyság köteles lett volna arra, hogy egyrészről a 154/75 rendelet 1. cikkének (2) bekezdése
alapján az olajfakatasztert legkésőbb 1988. november 1-jéig, másrészről a 2261/84 és a 3061/84 rendeletek alapján az olajbogyó-termelési
adatokat tartalmazó számítógépes adattárat 1990. október 31-ig létrehozza.
Márpedig az iratokból megállapítható, hogy a fentiek szerint előírt határidőt nem tartották be, hiszen a kérdéses olajfakataszter
és számítógépes adattár az 1995-ös és 1996-os gazdasági években még mindig hiányos volt.
Ilyen körülmények között a Bizottság nem köteles az olajfakataszter és a számítógépes adattár hiányosságairól a jelen esetben
érintett 1997-es és 1998-as gazdasági években azokhoz képest további bizonyítékokat előterjeszteni, amelyeket az 1995-ös és
1996-os gazdasági évek tekintetében feltárt (lásd a fent hivatkozott Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2002. március 21-én
hozott ítélet 137‑139. pontjait). Az érintett tagállam köteles bizonyítani, hogy az említett gazdasági évek óta ténylegesen
létrehozta az olajfakatasztert és a számítógépes adattárat (e tekintetben lásd a C‑332/01. sz. Görögország kontra Bizottság
ügyben 2004. szeptember 9-én hozott ítélet 61. pontját [EBHT 2004., I‑0000. o.]).
A jelen ügyben a Spanyol Királyság nem terjesztett elő ilyen bizonyítékot. Éppen ellenkezőleg, mint ahogy a Bizottság megalapozottan
állította, különösen az olajfakataszter tekintetében az 1972/1999. sz. királyi rendelet által előírt változtatások mutatják,
hogy az említett olajfakataszter még nem működik teljes körűen. Ennélfogva e tekintetben megalapozott volt a pénzügyi korrekció.
A kapcsolódó ellenőrzési rendszer egyéb, különösen a kifizetésekkel, a termelők átlagos terméshozamával, valamint más ellenőrzések
elmulasztásával kapcsolatos hiányosságait illetően a spanyol kormány csupán a fent hivatkozott Spanyolország kontra Bizottság
ítéletek alapjául szolgáló ügyekben képviselt álláspontjára hivatkozott. E tekintetben elegendő arra utalni, hogy az ezen
ügyek keretében felmerült érvelések kizárólag az 1993-as, 1995-ös és 1996-os gazdasági évekre vonatkoznak, míg a jelen ügy
az 1997-es és 1998-as gazdasági éveket érinti. Mindazonáltal a fent hivatkozott két ítéletben a Bíróság elutasította a spanyol
kormány valamennyi, a fenti egyéb hiányosságokra vonatkozó érvelését.
Másodszor a spanyol kormány azon érvelése kapcsán, amely szerint a közösségi költségvetés nem szenvedett semmilyen veszteséget,
utalni kell arra, hogy az EMOGA a mezőgazdasági piacok közös szervezésének keretében kizárólag a közösségi rendelkezésekkel
összhangban lévő beavatkozásokat finanszírozza. A Bizottság nem köteles bizonyítani a tényleges veszteség fennállását, hanem
elegendő ennek alapos gyanúját igazolnia. Az olyan nehéz esetekben, ahol az okozott veszteség összegét nem lehet pontosan
megállapítani, az ellenőrzés hiányossága folytán keletkezett kockázat értékelése alapján kell a közösségi alapok veszteségét
meghatározni (e tekintetben lásd a fent hivatkozott Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2003. május 8-án hozott ítélet 146. pontját).
Habár a Bizottságnak kell bizonyítania, hogy a mezőgazdasági piacok közös szervezésének szabályait megsértették, miután e
jogsértés megállapítást nyert, a tagállamnak kell azt bizonyítania, hogy adott esetben a Bizottság az alkalmazandó pénzügyi
következmények tekintetében hibát követett el. Így a tagállam köteles a számok valódiságát, és adott esetben a Bizottság számításainak
pontatlanságát a lehető legrészletesebben és legteljesebb mértékben bizonyítani (a fent hivatkozott Spanyolország kontra Bizottság
ügyben 2003. május 8-án hozott ítélet 147. pontja).
A spanyol kormány e tekintetben a közösségi költségvetésnek okozott tényleges veszteségre vonatkozó kifogását a Bizottságnak
írt, 2000. március 17-i levelében foglalt adatokra, valamint a spanyol mezőgazdasági minisztérium 1995/1996-os és 1996/1997-es
gazdasági évekről szóló, 1999. december 16-i iratában szereplő részletes adatokra alapozza. Szerinte ezek az elemek bizonyítják
azt, hogy Spanyolországban ez utóbbi gazdasági években termelt olívaolaj összmennyisége egyenlő volt a támogatott olaj mennyiségével
vagy azt meghaladta.
Ezek az elemek ugyanakkor nem alkalmasak arra, hogy megcáfolják a Bizottság azon következtetését, amely szerint a spanyol
hatóságok ellenőrzései hiányosak voltak. Mint ahogy az a jelen ítélet 64. pontjában is megállapítást nyert, a számítógépes
adattár hibája, hogy ezek az elemek nem bizonyítják, hogy támogatott olaj volt az, amit valójában termeltek. Ebből következik,
hogy a hivatkozott tényezők nem teszik kétségessé azt a megállapítást, amely szerint a spanyol hatóságok által az olívaolaj
termelési támogatásának ellenőrzésére működtetett rendszer hiányosságai a közösségi költségvetés veszteségének jelentős kockázatát
eredményezik.
Ebből következik, hogy az olívaolaj termelésére nyújtott támogatásra vonatkozó első jogalapot el kell utasítani, mint megalapozatlant.

A pénzügyi korrekció összegének megalapozatlanságára vonatkozó második jogalapról
A felek érvei
A spanyol kormány úgy érvel egyrészről, hogy mivel a Bizottság a megelőző gazdasági években az ellenőrzési rendszerben és
az olívaolaj termelési támogatásának kifizetésében javulást állapított meg, a pénzügyi korrekció arányát 5%‑ról 2%‑ra kellett
volna csökkentenie. Fenntartja másrészről, hogy a Bizottság nem vette figyelembe az olívaolaj termelésére nyújtott támogatás
ellenőrzéséhez kapcsolódó egyéb cselekményeket, amelyek lehetővé teszik az olajfakataszter alkalmazásából adódó, szükségszerűen
bekövetkező elégtelenségek kompenzálását, azaz a vizsgálatokat és azon felügyeleti intézkedéseket, amelyeket e kormány a malmok
tekintetében végzett el.
A Bizottság szerint, noha az ellenőrzési rendszer egyes elemei kielégítők, a végrehajtott javítások ennek ellenére sem alapozzák
meg az 1997-es és 1998-as gazdasági évre megállapított pénzügyi korrekció összegének bármilyen csökkentését. Hangsúlyozza,
amíg az ellenőrzés két alapvető eleme, azaz az olajfakataszter és a számítógépes adattár nem kerül létrehozásra, a Közösség
veszteségeinek kockázata magas marad és a korrekciók megalapozottak.
A Bíróság álláspontja
Ami a Bizottság által az olívaolaj termelésére nyújtott támogatással kapcsolatos korrekció kiszámítása során alkalmazott 5%‑os
mértéket illeti, egyrészt emlékeztetni kell arra, hogy az olajfakataszter és a számítógépes adattár a támogatások ellenőrzését
szolgáló közösségi rendszer alapvető elemeit képezi. Amíg ezeket az elemeket nem hozzák létre, elvileg akár a Bizottság által
a VI/5330/97. sz. iratban foglalt iránymutatásokban előírt 10%‑os korrekciós mérték alkalmazása is indokolt lehet (lásd a
fent hivatkozott Görögország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 70. pontját).
A Bizottság ugyanakkor elismerte, hogy az ellenőrzési rendszer egyes elemei kielégítők Spanyolországban annak ellenére, hogy
a közösségi szabályozásban előírt ellenőrzési rendszer hatékonyságát nem érik el. Következésképpen 5%‑os mértékű korrekció
alkalmazását tartotta megfelelőnek.
A Bizottság iránymutatásai alapján nem csökkenthető a korrekciós mérték 5% alá, amíg az olajfakataszter és a számítógépes
adattár létrehozására nem kerül sor, mivel ezek a közösségi ellenőrzési rendszer kulcselemeit képezik. A spanyol kormány ezzel
ellentétes érveit tehát el kell utasítani.
Másrészről – a spanyol kormány azon állítását illetően, amely szerint az olívaolaj termelésére nyújtott támogatás ellenőrzésére
egyéb módszereket vezettek be, nevezetesen a malmok vizsgálatát – elegendő arra emlékeztetni, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat
szerint, amennyiben valamely rendelet az ellenőrzés egy meghatározott módját állapítja meg, a tagállamok kötelesek azt alkalmazni
anélkül, hogy szükség lenne azon feltételezésük megalapozottságának vizsgálatára, amely szerint valamely eltérő ellenőrzési
rendszer hatékonyabb lenne (lásd a C‑54/91. sz. Németország kontra Bizottság ügyben 1993. június 22-én hozott ítélet [EBHT 1993.,
I‑3399. o.] 38. pontját és a fent hivatkozott Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2002. március 21-én hozott ítélet 87. pontját).
Következésképpen az olívaolaj termelésére nyújtott támogatásra vonatkozó második jogalapot el kell utasítani, mint megalapozatlant.
Az előző megállapításokból következik, hogy a spanyol kormánynak az olívaolaj termelésére nyújtott támogatáshoz kapcsolódó,
egyes EMOGA terhére elszámolt kiadások elutasításával kapcsolatos kérelmét el kell utasítani, mint megalapozatlant.

Az olívaolaj fogyasztására nyújtott támogatásokra vonatkozó korrekcióról

A 729/70 rendelet 5. cikke (2) bekezdésének c) pontja negyedik albekezdésének megsértésére vonatkozó első jogalapról
A felek érvei
A spanyol kormány az állítja, hogy a Bizottság ugyanazon indokokra alapozta a jelen pénzügyi korrekciót, mint az 1994-es és
1995-ös gazdasági évekre alkalmazott korrekciót. Következésképpen az azon keresetében felhívott jogalapokra hivatkozik, amelyeket
ez utóbbi korrekciók ellen nyújtott be, és amely alapján a C‑374/99. sz. Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2001. szeptember
13-án hozott ítélet (EBHT 2001., I‑5943. o.) született.
A Bizottság rámutat arra, hogy ezen ítéletben a Bíróság elutasította a spanyol kormánynak a Bizottság által az 1994-es és
1995-ös gazdasági évek során tapasztalt hiányosságok alapján megállapított pénzügyi korrekciókkal kapcsolatos érvelését.
A Bíróság álláspontja
A spanyol kormány a fent hivatkozott Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2001. szeptember 13-án hozott ítélettel kapcsolatos
álláspontját illetően elegendő azt megállapítani, hogy ezen ügyben a spanyol kormány érvelése csupán az 1994‑es és 1995‑ös
gazdasági évekre vonatkozott, míg a jelen ügy az 1996-os gazdasági évet érinti. Mindazonáltal a hivatkozott ítélet 36. pontjában
a Bíróság elutasította a spanyol kormány által az olívaolaj fogyasztására nyújtott támogatások tekintetében alkalmazott korrekciókkal
szemben felhozott valamennyi jogalapot.
Következésképpen az első jogalapot el kell utasítani.

A 729/70 rendelet 5. cikke (2) bekezdésének c) pontja ötödik albekezdésének megsértésére vonatkozó második jogalapról
A felek érvei
A spanyol kormány a második jogalap keretében először azt kifogásolja, hogy a Bizottság 1997. november 3-i levele nem tekinthető
úgy, mint a bizottsági ellenőrzések eredményeinek a 729/70 rendelet 5. cikke (2) bekezdése c) pontjának ötödik albekezdése
szerinti „írásbeli közlése”. Fenntartja, hogy amikor ez a levél az 1994-es és 1995-ös gazdasági évekre alkalmazandó korrekciókat
említi, az semmiféleképpen sem tekinthető az 1996-os gazdasági évre vonatkozó kifejezett értesítésnek. A spanyol kormány szerint
e levél ráadásul nem hivatkozott sem az e gazdasági évre vonatkozó bizottsági ellenőrzések eredményeire, sem az 1663/95 rendeletre.
Ugyanezen jogalap keretében a spanyol kormány másodsorban azt kifogásolja, hogy a Bizottság 1998. augusztus 17-i levele, amelyet
a spanyol kormány ugyanazon év augusztus 21-én kapott meg, annál inkább sem tekinthető a 729/70 rendelet 5. cikke (2) bekezdése
c) pontjának ötödik albekezdése szerinti „írásbeli közlésnek”, mivel egyáltalán nem hivatkozik az 1663/95 rendeletre. Ha ezt
a levelet ilyen írásbeli közlésnek kell tekinteni, az kizárólag az 1996-os gazdasági évnek az említett közlést megelőző 24 hónapon
belüli kiadásaira vonatkozhat, tehát az 1996. augusztus 21-ét követőkre.
A Bizottság válasza szerint az 1997. november 3-i levele egyrészről az 1996 novemberében végzett ellenőrzései eredményeinek
a 729/70 rendelet 5. cikke (2) bekezdése c) pontjának ötödik albekezdése szerinti „írásbeli közlését” képezi. Fenntartja,
hogy ez a levél tartalmazta az 1996. november 18-tól 22-ig lefolytatott ellenőrzésének végső eredményeit, valamint a javasolt
pénzügyi korrekciókat. Ugyanezen levél kijelenti, hogy az ellenőrzések eredményei az 1994-es és az azt követő gazdasági évekre
vonatkoznak. E levél kifejezetten lefedi az 1996-os gazdasági évet. A Bizottság és a spanyol kormány ezt követő levelezéséből,
valamint a kétoldalú megbeszélésekből az következik, hogy a jelen levelet a spanyol hatóságok is így értelmezték.
Másrészről a Bizottság szerint az 1998. augusztus 17-i levél nem minősül a fenti rendelkezés szerinti írásbeli közlésnek,
hanem csupán az említett szervezeti egységek következtetéseinek formális közlése.
Ezen kívül a Bizottság az 1663/95 rendeletre való kifejezett hivatkozás hiányát illetően megállapítja, hogy a spanyol kormány
teljes tudatában volt annak, hogy amíg a kérdéses hiányosságok fennmaradnak, addig ugyanezen indokok alapján kiadásai továbbra
is a pénzügyi korrekció alkalmazását vonják maguk után. Ennélfogva nem hivatkozhat az említett cikk által védett jogbiztonság
elvének állítólagos megsértésre.
A Bíróság álláspontja
A 729/70 rendelet 5. cikke (2) bekezdése c) pontjának ötödik albekezdése szerint „[n]em tagadható meg a Bizottság által az
ellenőrzések eredményéről a tagállamnak címzett írásbeli értesítéstől számított huszonnégy hónapnál régebben végrehajtott
kiadás finanszírozása […] [nem hivatalos fordítás]”.
A 729/70 rendelet végrehajtási rendelete, az 1663/95 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének első albekezdése pontosítja ezen írásbeli
közlés tartalmi elemeit. E rendelkezésnek megfelelően e közlésnek meg kell jelölnie azokat a korrekciós intézkedéseket, amelyek
biztosítják az érintett szabályok jövőbeni tiszteletben tartását, valamint a kizárással érintett kiadások becsült összegét,
és hivatkozni kell az 1663/95 rendeletre is.
Következésképpen elsősorban azt kell vizsgálni, hogy az 1997. november 3-i levél megfelel-e a 729/70 rendelet 5. cikke (2) bekezdése
c) pontja és az 1663/95 rendelet 8. cikkének (1) bekezdése első albekezdése együttes olvasatának.
Ez a levél bevezetésében pontosítja, hogy az 1994-es és az azt követő gazdasági évek végső elszámolásai keretében a Bizottság
szolgálatai az olívaolaj-fogyasztási ágazat tekintetében 1996 november 18-tól 22-ig ellenőrzést folytattak le, amelynek a
mellékletben szereplő eredményeit a Bizottság és a spanyol hatóságok már megvitatták. A levél ezt követően rámutat arra, hogy
ezek az eredmények hangsúlyozzák azt az aggodalomra okot adó helyzetet, amely a Bizottságot arra indította, hogy felhívja
a spanyol hatóságokat, haladéktalanul hozzák meg azokat az intézkedéseket, amelyek a kifizetésekre és ellenőrzésekre, valamint
a szankciók alkalmazására vonatkozó hatályos közösségi rendelkezések átültetéséhez szükségesek. Végül megállapítja, hogy a
Bizottság fenntartja magának azt a jogot, hogy az 1994-es és 1995-ös gazdasági évekre vonatkozó, a Spanyol Királyság által
már bejelentett, illetve később bejelentendő kiadások pénzügyi korrekcióját utólag állapítsa meg. A levél végezetül felkéri
a nemzeti hatóságokat arra, hogy a kifejtett pontokra, különösen a mellékletben szereplő tájékoztatáskérésre vonatkozó válaszaikat
hat héten belül küldjék meg.
A spanyol kormány azon kifogását illetően, amely szerint az 1997. november 3-i levél nem tartalmaz semmilyen kifejezett hivatkozást
az 1663/95 rendeletre, azt kell megvizsgálni, hogy ez a mulasztás elegendő-e annak megállapítására, hogy ez a levél nem tekinthető
az e rendelet, valamint a 729/70 rendelet 5. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerinti írásbeli közlésnek.
Meg kell állapítani, hogy a Bizottság a tagállamokkal való kapcsolataiban maga is köteles tiszteletben tartani a végrehajtási
rendeletekben a saját maga számára megszabott feltételeket. Ugyanakkor a tagállamok a Bizottsággal való kapcsolatukban nem
helyezkedhetnek tisztán formalista álláspontra, amennyiben a körülményekből az következik, hogy jogaik teljes körű védelmet
élveztek. Amennyiben a jelen irat, nevezetesen az 1997. november 3-i levél teljes körű tájékoztatást nyújthat az érintett
kormánynak a Bizottság fenntartásairól és az adott ágazattal kapcsolatos korrekciókról – amelyek alkalmazására minden bizonnyal
sor kerül – oly módon, hogy az betöltheti a 729/70 rendelet 5. cikke (2) bekezdésének c) pontja és az 1663/95 rendelet 8. cikke
(1) bekezdésének első albekezdése szerinti írásbeli közlés figyelmeztető szerepét, az 1663/95 rendeletre való hivatkozás hiánya
e dokumentumban önmagában nem tekinthető lényeges alaki követelmény megsértésének (e tekintetben lásd a C‑170/00. sz., Finnország
kontra Bizottság ügyben 2002. január 24-én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑1007. o.] 34. pontját).
Egyértelmű, hogy az 1997. november 3-i levél teljes körű tájékoztatást nyújtott a spanyol kormánynak a Bizottság fenntartásairól
és az olívaolaj-fogyasztási ágazatban az 1996-os gazdasági év tekintetében minden bizonnyal alkalmazásra kerülő korrekciókról.
Még az 1663/95 rendeletre való pontos hivatkozás nélkül is az következik ebből, hogy betölti a 729/70 rendelet 5. cikke (2) bekezdésének
c) pontja és az 1663/95 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének első albekezdése szerinti írásbeli közlés figyelmeztető szerepét.
Ennek megfelelően a második jogalap keretében felmerült első kifogás nem fogadható el. Következésképpen az ugyanezen jogalap
keretében felmerült második kifogás vizsgálatának nincs helye.
Figyelemmel a fenti megállapításokra, a spanyol kormánynak az olívaolaj-fogyasztásra nyújtott támogatással összefüggő egyes
kiadások EMOGA terhére való elszámolásának megtagadásával kapcsolatos kérelmét el kell utasítani, mint elfogadhatatlant.

A tejágazatban bevezetett kiegészítő illetékre vonatkozó korrekcióról

A felek érvei
A spanyol kormány elismeri, hogy a tagállamok haladéktalanul kötelesek beszedni a felvásárlók és a tejtermelők által fizetendő
illetéket, valamint adott esetben a késedelmi kamatot. Ugyanakkor szerinte a közösségi szabályozás nem teszi lehetővé a Bizottságnak,
hogy a tagállamot e kamat megfizetésére kötelezze.
A Bizottság a maga részéről fenntartja, hogy a tagállamoknak kettős kötelezettségnek kell eleget tenniük, így egyrészről meg
kell tegyék a szükséges intézkedéseket ahhoz, hogy az illetékfizetésre kötelezettek az előírt határidőn belül késedelmi kamat
fizetésének terhe mellett megfizessék az illeték összegét, és másodsorban a Közösségnek járó kiegészítő illetéket, valamint
a késedelmi kamatot határidőn belül meg kell fizessék. Az utóbbi kötelezettséggel kapcsolatos előleg csökkentése nem mentesíti
a tagállamot az alól, hogy beszedje a kiegészítő illetéket és a késedelmi kamatot az illetékfizetésre kötelezettektől.
A Bizottság ráadásul megállapítja, hogy a spanyol kormány állításával ellentétesen nincs olyan jogalap, amely igazolná, hogy
a késedelmi kamatot a nemzeti költségvetés részére kell megfizetni.

A Bíróság álláspontja
Figyelemmel arra, hogy biztosítani kell a kiegészítő illetékek rendszerének szabályos működését, előzetesen emlékeztetni kell
arra, hogy az 536/93 rendelet 3. cikkének (4) bekezdése és 5. cikkének (2) bekezdése az illetékfizetésre kötelezett által
fizetendő kiegészítő illetéknek az illetékes nemzeti hatóság részére történő kifizetését kívánja tökéletesíteni és meggyorsítani.
E rendelkezések együttes olvasatából – valamint figyelemmel a 729/70 rendelet 5. cikkének (2) bekezdésére és 8. cikkére, a
tagállamok által továbbítandó adatokról és az EMOGA Garanciarészlege által finanszírozott kiadások havi könyveléséről, valamint
a 2776/88/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 1996. február 16-i 296/96/EK bizottsági rendelet (HL L 39., 5. o.;
magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 18. kötet, 453. o.) 1. cikkének (1) bekezdésére és 4. cikkére, illetve a költségvetési
fegyelemről szóló, 1994. október 31-i 94/729/EK tanácsi határozat (HL L 293., 14. o.) 13. cikkére – az következik, hogy amennyiben
az illeték fizetésére kötelezett felvásárló vagy termelő a határidőt nem tartja be, a Bizottság szankcióként a tejágazat kiadásainak
fedezetére biztosított előleget az esedékes vagy a becsült összeg arányában csökkenti.
Helyénvaló annak megállapítása, hogy egyrészről az 536/93 rendelet 3. cikkének (4) bekezdése elrendeli, hogy a kiegészítő
illeték késedelmes megfizetése esetén a felvásárlók és a termelők kötelesek megfizetni a minden év szeptember 1-jétől számított
kamatokat az illetékes hatóságnak, és másrészről e rendelet 5. cikkének (2) bekezdése elrendeli, hogy a tagállamok kötelesek
levonni a kifizetett kamatokat a tejágazat EMOGA terhére elszámolt kiadásainak megtérítésére irányuló igényükből (a fent hivatkozott
Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2002. március 21-én hozott ítélet 101. pontja és a C‑148/01. sz., Görögország kontra
Bizottság ügyben 2003. június 12-én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑5883. o.] 52. pontja)
Márpedig ebben az esetben kétségtelen, hogy a spanyol hatóságok nem szedték be az e rendelkezésekben említett késedelmi kamatokat.
A fent hivatkozott Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2002. március 21-én hozott ítélet 101. pontjában a Bíróság szintén
úgy ítélte meg, hogy az a tény ugyanis, hogy egyes fizetendő összegeket még nem fizettek meg, vagy azokat késedelmesen fizették
meg, önmagában nem jelenti a közösségi jog által a tagállamokra rótt kötelezettségek megsértését.
Ebből következik, hogy az 536/93 rendelet 5. cikkének (2) bekezdése a jelen esetben nem alkalmazható.
Ugyanakkor a Bizottság, összhangban a 729/70 rendelet 8. cikke (2) bekezdésének első albekezdésével, korrekciót alkalmazhat,
amennyiben bizonyítani tudja, hogy az EMOGA veszteséget szenvedett a nemzeti hatóságoknak a vitatott összegek beszedésében
tanúsított gondatlansága miatt (lásd a fent hivatkozott Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2002. március 21-én hozott ítélet
102. pontját).
Még ha a Bizottság nem is hivatkozik kifejezetten a 729/70 rendelet 8. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére, a vitatott
korrekciót valójában e rendelkezésre alapozta, nem határozta meg azt, hogy a spanyol hatóságok feltételezett gondatlansága
milyen módon eredményezte a közösségi alapok esetleges veszteségét, és nem elemezte azt a kockázatot sem, amelyet e gondatlanság
teremtett a közösségi alapok számára.
A jelen esetben nem vitatott, hogy a Bizottság az 536/93 rendelet 5. cikkének (2) bekezdésére való kifejezett hivatkozással
a vitatott korrekciót kizárólag erre a rendelkezésre alapozta.
Így a Bizottság a perbeli korrekciót téves jogalapra alapította, tehát helyt kell adni a spanyol kormány azon kérelmének,
amely a tejtermékekre vonatkozó kiegészítő illeték után fizetendő kamatra vonatkozó 2 426 259 870 ESP összegű pénzügyi korrekció
megsemmisítésére irányul.

A szántóföldi növényekre nyújtott támogatásokra és a rendkívüli területpihentetési kötelezettség elmulasztásának következményeire
vonatkozó korrekcióról

A 1765/92 rendelet 2. cikke (6) bekezdése első albekezdése második franciabekezdésének megsértésére vonatkozó első jogalapról
A felek érvei
Mindenekelőtt, ami az 1994/1995-ös gazdasági évet illeti, a spanyol kormány elismeri Spanyolországban a garantált területek
túllépését a szántóföldi növények tekintetében mind a nem öntözött, mind az öntözött földeken. Ugyanakkor ezt a túllépést
az 1994-es nagy spanyolországi szárazság okozta, amely visszavetette a hozamot. Emiatt pedig egyes kultúrákat másokkal kellett
helyettesíteni.
Első jogalapja keretében a spanyol kormány első kifogását a nem öntözött földek rendkívüli pihentetésére vonatkozó kötelezettségre
alapozza. Fenntartja, hogy bizonyos körülmények, mint például kivételes szárazság esetén a Bizottságnak az 1765/92 rendelet
2. cikke (6) bekezdésének az 1422/97 rendelet 1. cikkével beillesztett harmadik albekezdése alapján kellett volna eljárnia.
Úgy ítéli meg, hogy e rendelkezés szerint, amennyiben a kivételes időjárási viszonyok a termelés túllépéséhez vezetnek azon
gazdasági évben, amelyben a túllépést megállapították, a Bizottság felmentést adhat az érintett régió termelőinek a kompenzáció
nélküli rendkívüli területpihentetésre vonatkozó kötelezettség alól. E rendelkezés igazolja, hogy a Spanyol Királyság nem
tett eleget ez utóbbi kötelezettségnek az 1994/1995-ös gazdasági évben.
Ugyanezen jogalap keretében a spanyol kormány második kifogását az öntözött ültetvények – különösen az olajos magvak – rendkívüli
pihentetésére vonatkozó kötelezettségre alapozza. Elsősorban azt a tényt hangsúlyozza, hogy a nagy szárazság szükségessé tette
a földek öntözését biztosító víz használatának szigorítását. Az öntözött földeken olyan hagyományos terményeket, mint a rizs,
a gyapot és a paradicsom, más, kevesebb vizet igénylő kultúrákkal, különösen olajos magvakkal kellett helyettesíteni. Ezen
együttes körülmények miatt lépték túl a kompenzációs kifizetésekkel érintett területek – ideértve a területpihentetést is
– az öntözött földekre megállapított bázisterületet.
A spanyol kormány elismeri, hogy az 1040/95 bizottsági rendelet úgy rendelkezik, hogy az 1765/92 rendelet 2. cikkének (6) bekezdése
csak az olajos magvak termelőit kötelezi kompenzáció nélküli rendkívüli területpihentetésre, az egyéb öntözött földek termelőit
nem. Ugyanakkor a Bizottsággal kötött politikai megállapodás értelmében ez a kötelezettség még az olajos magvak termelőire
sem vonatkozik.
Az első kifogást illetően a Bizottság fenntartja, hogy az 1765/92 rendelet 2. cikke (6) bekezdésének harmadik albekezdése
csak az 1995/1996-os gazdasági évtől kezdődő túllépésekre alkalmazandó. Tehát a jelen ügyben érintett 1994/1995‑ös gazdasági
év túllépéseinek eljárásbeli korrekciójára nem alkalmazható.
A második kifogással kapcsolatosan a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az 1040/95 rendelet az 1995/1996-os gazdasági év során
kizárólag arra kötelezi a spanyol hatóságokat, hogy ne rendeljék el a rendkívüli területpihentetést a gabonafélékkel, fehérjenövényekkel
és olajlennel bevetett földek, valamint e területek pihentetése és az öntözött területekre vonatkozó bázisterület kapcsán
figyelembe vett önkéntes pihentetés tekintetében. Tagadja és fenntartja, hogy mindig is tagadta a spanyol hatóságokkal történt
szóbeli megállapodás létezését, amely szerint elfogadta volna, hogy a rendkívüli területpihentetési kötelezettség az olajos
magvakra sem vonatkozik.
A Bíróság álláspontja
Az 1765/92 rendelet 2. cikkének (1) és (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a szántóföldi növények közösségi termelői bizonyos
feltételek fennállása esetén kompenzáció kifizetését kérhetik. Ez a kifizetés olyan területre adható, amelyen szántóföldi
növényeket termesztenek vagy amelyet pihentetnek, és nem haladja meg a regionális bázisterületet.
Ennek kapcsán az 1098/94 rendelet melléklete Spanyolország tekintetében meghatározza egyrészről a nem öntözött földek tekintetében
valamennyi autonóm közösség regionális bázisterületét, másrészről nemzeti szinten az öntözött földek regionális bázisterületét.
A 2836/93 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a tagállam illetékes hatósága a regionális bázisterületek
tényleges túllépésének megállapítása során figyelembe veszi a megállapított regionális bázisterületet, valamint azon területek
összességét, amelyre az adott régió vonatkozásában kérték a támogatást.
Amennyiben a területek összege, amelyre a támogatást kérik, meghaladja a regionális bázisterületet, az 1765/92 rendelet 2. cikke
(6) bekezdése első albekezdésének második franciabekezdése értelmében a következő gazdasági évben az általános szabályok szerint
támogatásban részesülő termelők kompenzáció nélkül rendkívüli területpihentetésre kötelesek.
Az első jogalap első kifogását illetően a spanyol kormány elismeri, hogy az 1994/1995-ös gazdasági évben a nem öntözött földeken
túllépte a regionális bázisterületet anélkül, hogy e földek termelőit kompenzáció nélküli rendkívüli területpihentetésre kötelezte
volna.
A spanyol kormány állításával ellentétben kizárólag az 1995/1996-os gazdasági évtől történő túllépésekre alkalmazandó az 1765/92
rendelet 2. cikke (6) bekezdésének harmadik albekezdése, amely úgy rendelkezik, hogy ha a kivételes időjárási viszonyok az
adott gazdasági évben a termelés túllépéséhez vezetnek, a Bizottság felmentést adhat az érintett régió kompenzáció nélküli
rendkívüli területpihentetésre kötelezett termelőinek. A jelen ügyben tehát, amely az 1994/1995-ös gazdasági évre vonatkozik,
nem lehet arra hivatkozni.
Ennélfogva a spanyol kormány első jogalapjának első kifogását el kell utasítani, mint megalapozatlant.
Az első jogalap második kifogását illetően emlékeztetni kell arra, hogy a spanyol kormány szintén elismeri, hogy az 1994/1995-ös
gazdasági évben az öntözött földeken is túllépte a regionális bázisterületet, anélkül hogy e földek termelőit kompenzáció
nélküli rendkívüli területpihentetésre kötelezte volna.
Az 1040/95 rendelet hatodik preambulumbekezdéséből egyébként is az következik, hogy:
–        a túllépés azon terület kivételes növekedését érinti, ahol olajos magvakat termesztenek;
–        az egyéb általános növénytermesztő ültetvények területében nem állapítottak meg semmilyen jelentős túllépést;
–        ennélfogva szankcionálni kell az olajos magvak termelőit, akik a túllépésért kizárólag felelősek.
A Bizottság jogosan hivatkozott arra, hogy a jelen ügyben nem releváns a 1040/95 rendelet 1. cikke, amely úgy rendelkezik,
hogy az 1994/1995-ös gazdasági év során keletkezett túllépések címén a kompenzáció nélküli rendkívüli területpihentetési kötelezettség
nem vonatkozik a gabonafélékkel, fehérjenövényekkel, olajlennel bevetett területekre, e területek pihentetésére és a regionális
bázisterület kapcsán figyelembe vett önkéntes pihentetésre, tehát nincs semmilyen hatása azokra a területekre, ahol olajos
magvakat termesztenek.
Ilyen körülmények között a spanyol kormánynak az olajos magvak termelőit kompenzáció nélküli rendkívüli területpihentetésre
kellett volna köteleznie.
A spanyol kormány azon hivatkozását illetően, amely szerint a Bizottsággal politikai megállapodást kötött, elegendő annak
megállapítása, hogy a termelők területpihentetési kötelezettségét közösségi rendelkezés tartalmazza. Ennélfogva azt a Bizottság
és valamely tagállam közötti politikai megállapodás nem módosíthatja.
Ebből következik, hogy az első jogalap második kifogását el kell utasítani, mint megalapozatlant.

A pénzügyi korrekció megalapozatlanságára vonatkozó második jogalapról
A felek érvei
A második jogalap keretében a spanyol kormány úgy ítéli meg, hogy még ha megalapozottan alkalmazta is a Bizottság az 1765/92
rendelet 2. cikke (6) bekezdése első albekezdésének második franciabekezdését, az ez alapján megállapított pénzügyi korrekció
összege akkor is hibás.
E kormány egyrészről elismeri, hogy a Bizottság megalapozottan igényli vissza az azon terület után jogtalanul kifizetett összegeket,
ahol szántóföldi növényeket termesztenek, vagy amelyeket pihentetnek, és amelyek tekintetében a Spanyol Királyságnak kifizetés
nélkül rendkívüli területpihentetést kellett volna elrendelnie. Ezenkívül a spanyol kormány elismeri, hogy a Bizottság az
előírt, de el nem ért területpihentetés arányának kiszámításánál először a kötelező területpihentetés arányát adta hozzá a
rendkívüli területpihentetéséhez. Másodszor: a levonás során az 1994/1995-ös gazdasági év önkéntes területpihentetési arányát
vette figyelembe, amely levonás biztosítja, hogy az önkéntes pihentetést alkalmazó termelők kompenzálhatják azt, hogy mások
semmilyen pihentetést nem alkalmaztak.
Másrészről ugyanakkor ez a kormány úgy ítéli meg, hogy a Bizottság e számítás során szintén nem vehette volna figyelembe a
kötelező területpihentetés arányára alkalmazandó öt százalékpontos emelést, egyrészt egyes parcelláknak a 1765/92 rendelet
7. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdésével ellentétben nem vetésforgón alapuló pihentetésük miatt, másrészt a termelők
között az e rendelet 7. cikke (7) bekezdése első albekezdésének második franciabekezdése szerinti területpihentetési kötelezettségátadások
okán.
A Bizottság – elismerve, hogy a pénzügyi korrekció számítási módjai összetettek – hangsúlyozza, hogy csupán a vonatkozó közösségi
szabályozást alkalmazta. Elsősorban arra hivatkozik, hogy az azon területek önkéntes pihentetésére biztosított kifizetéseket
kell visszafizettetni, amelyeknek a kompenzáció nélküli rendkívüli területpihentetés tárgyát kellett volna képezniük. Másodsorban,
mivel a kötelező pihentetés arányához hozzáadott önkéntes pihentetés aránya nem fedi le a teljes pihentetési kötelezettség
mértékét, helyénvaló volt a pihentetés különbözetének hiányával azonos arányban csökkenteni a megművelt területekre biztosított
kifizetéseket. Végül – mivel kevéssé feltételezhető, hogy a gyakorlatban szükségszerű összefüggés áll fenn valamely termelő
önkéntes pihentetési aránya és a reá vonatkozó rendkívüli pihentetés aránya között – meg kell állapítani, hogy egyes parcellák
pihentetése nem a vetésforgón alapult, és sor került a területpihentetési kötelezettség termelők közötti átadására. Ennélfogva
helyénvaló volt az 1765/92 rendelet 7. cikke (1) bekezdése harmadik albekezdésének, valamint e rendelet 7. cikke (7) bekezdése
első albekezdése második franciabekezdésének alkalmazása.
A Bíróság álláspontja
Előzetesen meg kell állapítani, hogy az EMOGA finanszírozási rendszere alapvetően a nemzeti hatóságokon alapul, amelyek kötelesek
szigorúan ügyelni közösségi szabályok betartására. Ez a rendszer a nemzeti hatóságok és a közösségi hatóságok közötti bizalmon
alapul a Bizottság bármilyen rendszeres ellenőrzése nélkül, amelyet egyébként is képtelen volna ténylegesen biztosítani. Egyedül
a tagállam ismeri és képes pontosan meghatározni az EMOGA elszámolásához szükséges adatokat, hiszen a Bizottság nincs olyan
helyzetben, hogy megkapja azokat az adatokat, amelyekre a gazdasági szereplőktől szüksége van (a C‑238/96. sz., Írország kontra
Bizottság ügyben 1998. október 1-jén hozott ítélet [EBHT 1998., I‑5801. o.] 30. pontja és a C‑118/99. sz., Franciaország kontra
Bizottság ügyben 2002. január 24-én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑747. o.] 37. pontja).
A 729/70 rendelet 2. és 3. cikke az EMOGA terhére kizárólag olyan összegek elszámolását teszi lehetővé a Bizottságnak, amelyeket
a mezőgazdasági termékek különböző ágazati szabályaival összhangban fizettek ki (lásd a C‑197/90. sz., Olaszország kontra
Bizottság ügyben 1992. január 8-án hozott ítélet [EBHT 1998., I‑1. o.] 38. pontját és a fent hivatkozott Franciaország kontra
Bizottság ügyben hozott ítélet 38. pontját).
A közösségi költségvetésnek okozott közvetlen kárt illetően elsősorban arra kell emlékeztetni, hogy az 1765/92 rendelet 2. cikkének
(1) bekezdése a szántóföldi növényekre és a területpihentetésre vonatkozó támogatási rendszer kapcsán úgy rendelkezik, hogy
a szántóföldi növények közösségi termelői az e rendelet 2‑13. cikkében meghatározott feltételek fennállása esetén kompenzáció
kifizetését igényelhetik.
E tekintetben a kompenzációs kifizetések, amelyeket a szántóföldi növények termelői részére az azokkal bevetett vagy pihentetett,
de a kompenzáció nélküli rendkívüli területpihentetés hatálya alá tartozó területek alapján állapítottak meg, ellentétes az
1765/92 rendelet 2. cikke (6) bekezdése első albekezdésének második franciabekezdésével. E rendelkezés szerint a rendkívüli
területpihentetés, és így a jogtalan kifizetés aránya is megegyezik a regionális bázisterület túllépésének mértékével.
Az előzőekre figyelemmel nem kérheti a tagállam a Bizottságtól olyan összeg visszatérítését, amelyet e rendelkezés téves értelmezése
alapján fizettek ki.
Következésképpen, ha valamely tagállam ilyen összegek visszatérítését kéri, a Bizottság ennek megfelelő pénzügyi korrekciót
alkalmaz.
Ez történt a jelen esetben is. Az 1995/1996-os gazdasági évet illetően a spanyol kormány elismeri, hogy a szántóföldi növények
termelőit nem kötelezte kompenzáció nélküli rendkívüli területpihentetésre, és a termelők részére kompenzációs kifizetést
teljesített. Ennélfogva a Bizottságnak az 1765/92 rendelet 2. cikke (6) bekezdése első albekezdésének második franciabekezdése
alapján jogában állt pénzügyi korrekciót alkalmazni az olyan szántóföldi növényekkel bevetett területek kapcsán kifizetett
összegek tekintetében, amelyekre egyébként kompenzáció nélküli rendkívüli területpihentetést kellett volna előírni.
A Bizottság e jogosultságát az iratokban szereplő azon körülmény sem kérdőjelezi meg, hogy a megtámadott határozatban ezen
összegnél kisebb pénzügyi korrekciót alkalmazott.
Ebből következik, hogy a spanyol kormány második jogalapját el kell utasítani, mint megalapozatlant.
Következésképpen a spanyol kormánynak a szántóföldi növények támogatására és a rendkívüli területpihentetési kötelezettség
elmulasztásának következményeire vonatkozó kérelmét el kell utasítani, mint megalapozatlant.

Az Andalúz Autonóm Közösségben a szántóföldi növényekre nyújtott támogatásokra vonatkozó korrekcióról

A 3887/92 rendelet 6. cikkének (3) bekezdése téves értelmezésére és alkalmazására vonatkozó első jogalapról
A felek érvei
A spanyol kormány elsősorban fenntartja, hogy a 3887/92 rendelet a helyszíni ellenőrzések lefolytatására nem ír elő olyan
határidőt, amelynek elmulasztása pénzügyi korrekciót von maga után. E kormány szerint, még ha ilyen határidő létezne is, az
csupán az előzetes ellenőrzésekre vonatkozhatna.
A spanyol kormány másodsorban úgy ítéli meg, hogy az 1996-os és 1997-es betakarítás távérzékelés útján történő ellenőrzése
a kérelmek nagyobb mintája vonatkozásában valósult meg, mint amelyet a 3887/92 rendelet 6. cikkének (3) bekezdése a helyszíni
ellenőrzések során a minimális mintavétel keretében ír elő. A helyszíni ellenőrzésekre megállapított késedelemnek így nem
volt következménye.
Harmadsorban a spanyol kormány azt állítja, hogy akár betakarítást követően is egyéb, ugyanolyan megbízható módszerrel szintén
ellenőrizni lehet az ültetvények meglétét és a területpihentetési kötelezettség betartását.
Negyedsorban a Bizottság azon célzását illetően, amely szerint az 1997. szeptember 8-tól 12-ig tartó ellenőrzésénél, nevezetesen
az 1997-es betakarítás során a kérelmek helyszíni ellenőrzésekor nehezen kapott tájékoztatást, a spanyol kormány fenntartja,
hogy ez a nehézség a Consejería de Agricultura y Pesca de la Junta de Andalucía által létrehozott ellenőrzési rendszerből
adódik. Állítása szerint annak ellenére, hogy az illetékes tartományi küldöttségek a mintavétellel érintett ügyek mellett
alapvetően azokat az ügyeket vizsgálják, amelyekből minden valószínűség szerint szabálytalanság vagy vitás helyzet adódhat,
azok nem alkalmasak általános következtetések levonására vagy az ellenőrzés során kiértékelt iratok eredményeinek megállapítására.
A Bizottság a maga részéről először is azt állítja, hogy a támogatások hatékony ellenőrzése érdekében az illetékes hatóságok
főszabályként az adott évben és a betakarítás előtt kötelesek az ellenőrzéseket lefolytatni. Ráadásul szerinte a területpihentetési
eseteket augusztus 31-ig, a területpihentetési kötelezettség határidejének lejárta előtt kell ellenőrizni.
Ezt követően a Bizottság megállapítja, hogy még ha az ellenőrök a betakarítást vagy területpihentetési kötelezettség határidejének
lejártát követően érkeznek is a helyszínre, az olyan különböző ellenőrzések, mint a betakarítással, a trágyázással vagy a
száraztárolással kapcsolatos számlák vizsgálatának, és a földeken maradt esetleges szermaradék vizsgálatának a hatékonysága
nem hasonlítható össze a helyszíni ellenőrzésekével.
Végül úgy ítéli meg, hogy – amint azt a spanyol hatóságok maguk is megállapították – a földeken történő ellenőrzések helyszíni
ellenőrzésnek minősülnek, és nem férhet semmi kétség ahhoz, hogy a Consejería de Agricultura y Pesca de la Junta de Andalucía
birtokában kellett volna legyenek azok az információk, amelyeket a közösségi ellenőrök rendelkezésére kellett volna bocsátania.
A Bíróság álláspontja
Hetedik és kilencedik preambulumbekezdésével összhangban a 3887/92 rendelet célja a közösségi támogatásokra vonatkozó rendelkezések
betartásának hatékony ellenőrzése, valamint a szabálytalanságok és a csalárd műveletek megelőzése és szankcionálása.
E rendelet 6. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a helyszíni ellenőrzéseket oly módon kell elvégezni, hogy biztosítsák
a támogatási feltételeknek való megfelelés hatékony igazolását, (3) bekezdése első albekezdésének második franciabekezdése
szerint ezeknek, azaz az előzetes ellenőrzéseknek legalább a kérelmek reprezentatív mintájára kell kiterjedniük, amely mintavétel
a „területalapú” támogatási kérelmek 5%‑át jelenti. A 6. cikk (3) bekezdésének második albekezdése szerint, ha a helyszíni
ellenőrzések egy régióval vagy egy régió valamely részével összefüggésben jelentős szabálytalanságokat tárnak fel, az illetékes
hatóságok az adott évben kiegészítő ellenőrzéseket folytatnak le.
A 3887/92 rendelet céljával és tartalmával összhangban úgy kell értelmezni 6. cikke (3) bekezdésének második albekezdését,
hogy a helyszíni és kiegészítő ellenőrzéseket az adott évben és akkor kell lefolytatni, amikor a területeken még létezik bizonyíték
az 1765/92 rendelet szerinti kifizetések tárgyát képező szántóföldi növények meglétére vagy az ilyen területpihentetés teljesítésére.
A hatékonyságra való törekvés érdekében a szántóföldi növényekkel bevetett területek ellenőrzését a betakarítás előtt, a területpihentetéssel
érintett területekét pedig e kötelezettség lejárta előtt, az adott év augusztus 31-ig kell lefolytatni. Ennek megfelelően
minél későbbi az ellenőrzés, annál valószínűbb, hogy a Bizottság ésszerűen arra a következtetésre jut, hogy ezek az ellenőrzések
nem biztosítják a kérelmek szabályosságának elvárt szintjét, és hogy jelentős kockázata van annak, hogy az EMOGA veszteségeket
szenved.
E tekintetben el kell utasítani a spanyol kormány azon első érvét, amely szerint a helyszíni ellenőrzések lefolytatására nem
írnak elő határidőt, mint megalapozatlant.
Mivel a spanyol kormány második érve keretein belül csupán arra a tényre szorítkozik, hogy a „területalapú” támogatási kérelmek
ellenőrzött mintája szélesebb volt a 3887/92 rendelet 6. cikkében előírtnál, nem mond ellent a Bizottság bizonyítékainak,
amelyek szerint egyes ellenőrzéseket valójában túl későn folytattak le ahhoz, hogy a közösségi támogatásokra vonatkozó rendelkezések
betartását hatékonyan ellenőrizzék.
A spanyol kormány harmadik érvét illetően emlékeztetni kell arra, hogy amint azt a Bíróság a jelen ítélet 76. pontjában is
megállapította, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amennyiben valamely rendelet az ellenőrzés egy meghatározott módját
állapítja meg, a tagállamok kötelesek azt alkalmazni anélkül, hogy szükség lenne azon feltételezésük megalapozottságának vizsgálatára,
amely szerint valamely eltérő ellenőrzési rendszer hatékonyabb lenne (lásd a fent hivatkozott Németország kontra Bizottság
ügyben hozott ítélet 38. pontját és a Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2002. március 21-én hozott ítélet 87. pontját).
Ami ugyanezen kormány negyedik érvét illeti, amelyben a kért tájékoztatásnak a Bizottság ellenőrei részére történő biztosításával
kapcsolatos problémára vonatkozik, meg kell állapítani, hogy az ilyen nehézségek nem teszik érvénytelenné ezen ellenőrök következtetéseit.
Másrészről a 3887/92 rendelet 6. cikkének (4) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a] helyszínen ellenőrzött termelőket az illetékes
hatóság kockázatelemzés és a reprezentativitás követelményének megfelelően a benyújtott támogatási kérelmek alapján választja
ki”. Ebből következik, hogy mivel a Bizottságnak a spanyol kormány által kiválasztott és szolgáltatott mintavétel alapján
kell a következtetéseit megállapítania, ez a kormány nem hivatkozhat arra, hogy a Bizottság tévesen vont le általános következtetéseket,
illetve tévesen következtetett eredményekre az ellenőrzés keretében vizsgált olyan iratok alapján, amelyek az említett kormány
szerint szabálytalanságot vagy vitás kérdéseket vetnek fel. Ennélfogva a negyedik érvet el kell utasítani, mint megalapozatlant.
Az előzőek fényében a spanyol kormány első jogalapját el kell utasítani, mint megalapozatlant.

A ténybeli tévedésre vonatkozó második jogalapról
A felek érvei
A spanyol kormány az 1996/1997-es gazdasági évre alkalmazott pénzügyi korrekciót illetően fenntartja, hogy ez a korrekció
semmis, mivel a Bizottság hibát követett el, amikor azt az e gazdasági évet megelőző, 1995/1996-os gazdasági év adatai alapján
értékelte. Emellett arra hivatkozik, hogy mindig is abban a hiszemben volt, hogy a javasolt korrekció kizárólag az 1995/1996-os
gazdasági évre vonatkozik.
A Bizottság elismeri, hogy bizonyos közleményei tévesen alkalmazzák az 1995/1996‑os gazdasági év adatait az 1996/1997-es gazdasági
év vonatkozásában, ugyanakkor megerősíti, hogy ez a tévedés nem befolyásolta ez utóbbi gazdasági év értékelését. Szerinte
ez az értékelés az 1997. szeptember 8-tól 12-ig lefolytatott azon ellenőrzés megállapításainak logikus értékelésén alapul,
amely e két gazdasági évvel, valamint a Spanyol Királyságnak a Bizottság közleményeire utólag adott válaszaiban szolgáltatott
érveivel és adataival kapcsolatban hiányosságokat állapított meg.
A Bíróság álláspontja
Elsőként szükséges emlékeztetni arra, hogy a Bizottság által az 1996/1997‑es gazdasági évre alkalmazott pénzügyi korrekciót
az egyes tartományokban tartósan késedelmesen, valamint a végső elszámolással megbízott egységekkel közösen lefolytatott elégtelen
minőségű ellenőrzések indokolták. Másodsorban ezeket a hiányosságokat a Bizottság 1997. szeptember 8-tól 12-ig lefolytatott
ellenőrzéséről szóló jelentése, valamint a spanyol hatóságokkal utólag lefolytatott levelezése is tartalmazza. Harmadsorban
az iratokból megállapítható, hogy a spanyol hatóságok által a Bizottságnak címzett 1999. június 23-i levél adatokat szolgáltatott
a távérzékeléssel végrehajtott helyszíni ellenőrzések mennyiségéről, illetve az 1996/1997-es gazdasági évben alkalmazott hagyományos
módszerekről, valamint az 1997. augusztus 21. utáni ellenőrzések mennyiségéről.
E megállapításokból az következik, hogy a Bizottság joggal alkalmazott pénzügyi korrekciót valamennyi kiadás tekintetében,
miután megállapította, hogy az 1996/1997-es gazdasági évben egyes ellenőrzések nem garantálták elvárt mértékben a kérelmek
szabályosságát, és így komoly veszélye állt fenn annak, hogy az EMOGA veszteséget szenved. Az a körülmény, hogy a Bizottság
a spanyol kormánynak címzett egyes közléseiben tévesen hivatkozott az 1995/1996‑os gazdasági év adataira, olyan tévedés, amelyet
– ahogy azt a spanyol kormány is elismerte – a Bizottság helyesbített, és így nem alapozza meg a Bizottság határozatának a
megsemmisítését.
Ennélfogva a spanyol kormány második jogalapját el kell utasítani, mint megalapozatlant.

A védelmi jogok megsértésére vonatkozó harmadik jogalapról
A felek érvei
A spanyol kormány azt kifogásolja, hogy a Bizottság anélkül alkalmazott pénzügyi korrekciót az 1996/1997-es gazdasági évre,
hogy annak indokait ismertette volna.
A Bizottság véleménye szerint a spanyol kormány tudta, hogy a javasolt korrekció mind az 1995/1996-os, mind az 1996/1997-es
gazdasági évre vonatkozik. Ennélfogva a meghallgatáshoz való jog sérelmével kapcsolatos kifogás alaptalan. A Bizottság azt
állítja, hogy a spanyol kormánynak lehetősége volt arra, hogy vitassa ellenőrzésének következtetéseit, de megelégedett azzal,
hogy az 1997. szeptember 8-tól 12-ig lefolytatott ellenőrzésről készült jelentésben említett egyes iratokra, valamint a távérzékeléssel
végrehajtott ellenőrzésekre hivatkozzon, és a helyszíni ellenőrzésekről nem szolgáltatott semmilyen számot vagy adatot, amelyek
alapján a Bizottság kiigazíthatta volna az 1996/1997-es gazdasági évre javasolt pénzügyi korrekciót.
A Bíróság álláspontja
Meg kell állapítani azt, hogy a Bizottságnak 1997. szeptember 8-tól 12-ig tartó ellenőrzésről készült jelentése alapján a
spanyol kormány tudott arról, hogy az 1996/1997-es gazdasági évben a szántóföldi növények ellenőrzési rendszerében hiányosságokat
tapasztaltak az Andalúz Autonóm Közösségben. Ezenkívül megállapítást nyert az is, hogy ezen ellenőrzésekkel kapcsolatban ez
a kormány maga szolgáltatott információt a Bizottságnak. Következésképpen a Bizottságnak nem lehet felróni a védelmi jogok
megsértését.
Ebből következik, hogy a spanyol kormány harmadik jogalapját el kell utasítani, mint megalapozatlant.

A pénzügyi korrekció összegének megalapozatlanságára vonatkozó negyedik jogalapról
A felek érvei
A spanyol kormány azt állítja, hogy mivel ezt a korrekciót az ellenőrzések késedelmes végrehajtásával indokolták, a Bizottságnak
nem az adott gazdasági évben a szántóföldi növényekkel bevetett vagy pihentetett területekkel kapcsolatban kellett volna pénzügyi
korrekciót alkalmaznia, hanem kizárólag az azon területek kapcsán bejelentett kiadásai 5%‑ának megfelelően, amelyek tekintetében
késedelmesen ellenőrizték a területpihentetést.
A Bizottság hangsúlyozza, hogy az adott gazdasági évben a betakarítást követően lefolytatott ellenőrzések nem voltak hatékonyak,
nem csupán a területpihentetési kötelezettség betartásának vizsgálata, hanem a szántóföldi növényekkel bevetett területek
esetében szükséges vizsgálatok tekintetében sem. Ennélfogva szerinte a pénzügyi korrekciót valamennyi fenti területre alkalmazni
kellene.
A Bíróság álláspontja
A VI/5330/97. sz. irat szerint, ha a szabálytalan kifizetések tényleges mértéke nem állapítható meg, és ennek következtében
nem állapítható meg a Közösség pénzügyi veszteségeinek összege sem, a Bizottság átalánykorrekciót alkalmaz, amelynek általános
mértéke a fenyegető veszteségek nagyságától függően a bejelentett kiadások 2%‑a, 5%‑a, 10%‑a vagy 25%‑a.
Ebből következik, hogy mivel a jelen ügyben a Bizottság helyesen állapította meg, hogy a szántóföldi növények helyszíni ellenőrzése
nem garantálta elvárt mértékben a kérelmek szabályosságát, és így komoly veszélye állt fenn annak, hogy az EMOGA veszteséget
szenved, jogosan alkalmazott valamennyi bejelentett kiadás 5%‑ának megfelelő korrekciót.
Másfelől, mint ahogy a Bíróság a jelen ítélet 135. pontjában már megállapította, az 1765/92 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése
a szántóföldi növényekre és a területpihentetésre vonatkozó támogatási rendszert illetően úgy rendelkezik, hogy a szántóföldi
növények közösségi termelői az e rendelet 2–13. cikkében meghatározott feltételek fennállása esetén kompenzáció kifizetését
igényelhetik. Így a jelen ügy körülményei között a pénzügyi korrekciót nem lehet kizárólag a területpihentetéssel érintett
területekre alkalmazni.
Ennélfogva a spanyol kormány negyedik jogalapját el kell utasítani, mint megalapozatlant.
Következésképpen a spanyol kormánynak a szántóföldi növények Andalúz Autonóm Közösségben történő támogatásával kapcsolatos
kérelmét el kell utasítani, mint megalapozatlant.
Az előző megállapításokból következik, hogy a megtámadott határozatot meg kell semmisíteni annyiban, amennyiben az kizárja
a közösségi finanszírozásból a tejtermékekre vonatkozó kiegészítő illeték rendszerének keretében megfizetendő 2 426 259 870 ESP
összegű kamatot, és a keresetet ezt meghaladóan el kell utasítani.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. Ugyanakkor ugyanezen szabályzat 69. cikke 3. §‑ának első bekezdése értelmében a Bíróság elrendelheti a költségeknek
a felek közötti megosztását, vagy határozhat úgy, hogy mindegyik fél maga viseli saját költségeit. Tekintettel arra, hogy
a jelen ügyben mindkét fél kérte a másik fél költségekben való marasztalását, és a Bizottság kizárólag egyetlen, a Spanyol
Királyság által vitatott pénzügyi korrekció tekintetében lett pervesztes, ez utóbbit a költségek négyötödének, míg a Bizottságot
azok egyötödének viselésére kell kötelezni.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)
A tagállamok által az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) Garanciarészlege terhére végrehajtott egyes
kiadásoknak a közösségi finanszírozásból való kizárásáról szóló, 2001. február 5-i 2001/137/EK bizottsági határozatot megsemmisíti
annyiban, amennyiben az a Spanyol Királyság vonatkozásában a tejtermékekre vonatkozó kiegészítő illeték rendszerének keretében
megfizetendő 2 426 259 870 ESP összegű, késedelmi kamatoknak megfelelő pénzügyi korrekciót alkalmaz.
2)
A keresetet ezt meghaladóan elutasítja.
3)
A Spanyol Királyságot kötelezi a költségek négyötödének viselésére.
4)
Az Európai Közösségek Bizottságát kötelezi a költségek egyötödének viselésére.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: spanyol.