CELEX: 62008CJ0262
Šeštoji PVM direktyva
Neapmokestinimas
13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punktas
Ligoninių ir kitos sveikatos priežiūros paslaugos
Glaudžiai susijusi veikla
Deramai pripažintos įstaigos, pagal pobūdį panašios į ligoninę, gydymo ar diagnostikos centrą
Privatus kamieninių ląstelių bankas
Naujagimių bambagyslės kraujo paėmimo, gabenimo, tyrimo ir laikymo paslaugos
Galimas autogeninis arba alogeninis kamieninių ląstelių panaudojimas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių
narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo — Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas (OL L 145,
p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 23, toliau – Šeštoji direktyva) 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies
b punkto išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas byloje tarp
CopyGene A/S
(toliau –
CopyGene
) ir
Skatteministeriet
(Mokesčių ministerija) dėl Danijos mokesčių institucijų atsisakymo neapmokestinti pridėtinės vertės mokesčiu (toliau – PVM)
CopyGene
teikiamas bambagyslės kraujo (toliau – virkštelės kraujas) surinkimo, gabenimo, ištyrimo ir konservavimo paslaugas, kurios
skirtos iš šio kraujo išskirtoms kamieninėms ląstelėms panaudoti galimam „autologiniam“ arba „alogeniniam“ gydymui ateityje.

Teisinis pagrindas

Europos Sąjungos teisė
Šeštoji direktyva
Pagal Šeštosios direktyvos 2 straipsnio 1 punktą PVM apmokestinamas „prekių tiekimas ar paslaugų teikimas, kai šalies teritorijoje
už atlygį prekes tiekia ar paslaugas teikia apmokestinamasis asmuo, veikdamas kaip toks“.
Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b ir c punktuose nurodyta:
„Nepažeisdamos kitų Bendrijos nuostatų ir taikydamos sąlygas, kurias jos nustato siekdamos užtikrinti teisingą ir sąžiningą
atleidimo nuo mokesčių taikymą bei užkirsti kelią galimam mokesčių vengimui, išsisukinėjimui ar piktnaudžiavimui, valstybės
narės atleidžia nuo mokesčio:
<...>
b)      ligoninių ir kitas sveikatos priežiūros paslaugas bei glaudžiai su jomis susijusią veiklą, kurias vykdo viešosios teisės subjektai
arba ligoninės, gydymo ir diagnozavimo centrai bei kitos panašaus pobūdžio deramai pripažintos įstaigos tokiomis pat socialinėmis
sąlygomis, kokios taikomos viešosios teisės subjektams;
c)      sveikatos priežiūros paslaugas, kurias teikia gydytojai ir vidurinis bei pagalbinis medicinos personalas, kaip jį apibrėžia
pačios valstybės narės.
<...>“
Šios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 2 dalies a punkte numatyta, kad valstybės narės gali susieti šio straipsnio 1 dalies
b punkte numatyto neapmokestinimo taikymą ne viešosios teisės reglamentuojamiems subjektams su vienos ar daugiau iš šiame
punkte nurodytų sąlygų įvykdymu kiekvienu konkrečiu atveju.
To paties straipsnio A skirsnio 2 dalies b punkte numatyta:
„Paslaugos ir prekės neturi būti atleistos nuo mokesčio pagal aukščiau pateiktos 1 dalies b, g, h, i, l, m ir n punktus, jeigu:
–      tos paslaugos ir prekės nėra būtinos atleidžiamiems nuo mokesčio sandoriams,
–        pagrindinis paslaugų teikimo ar prekių tiekimo tikslas – organizacijai gauti papildomų pajamų iš sandorių, kurie tiesiogiai
konkuruoja su komercinių įstaigų, turinčių mokėti pridėtinės vertės mokestį, sudaromais sandoriais.“
Direktyva 2004/23
Pagal 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/23/EB, nustatančios žmogaus audinių ir ląstelių donorystės,
įsigijimo, ištyrimo, apdorojimo, konservavimo, laikymo bei paskirstymo kokybės ir saugos standartus (OL L 102, p. 48; 2004 m.
specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 8 t., p. 291), 1 straipsnį ši „direktyva nustato žmogaus audinių ir ląstelių, numatytų
naudoti žmonėms, kokybės ir saugos standartus <...>“.
Šio direktyvos 1 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad žmogaus audinių ir ląstelių transplantacija „yra sparčiai besiplečianti
medicinos sritis, teikianti plačias galimybes išgydyti kol kas neišgydomas ligas“. 7 konstatuojamojoje dalyje patikslinama,
kad ši direktyva taikoma bambagyslės kamieninėms ląstelėms.
Šios direktyvos 3 straipsnio p ir q punktuose „alogeninis panaudojimas“ apibrėžtas kaip iš vieno asmens paimtų ląstelių arba
audinių naudojimas kitam asmeniui, o „autologinis panaudojimas“ – kaip iš vieno asmens paimtų ląstelių arba audinių naudojimas
tam pačiam asmeniui.
Direktyvos 2004/23 6 straipsnio 1 dalyje nurodyta, jog valstybės narės užtikrina, kad visos audinių įstaigos, vykdančios žmogaus
audinių ir ląstelių, numatytų naudoti žmonėms, bandymo, apdorojimo, konservavimo, laikymo ir paskirstymo veiklą, būtų kompetentingos
institucijos arba institucijų akredituotos, paskirtos, įgaliotos ir licencijuotos šiai veiklai.

Nacionalinės teisės aktai
Pagrindinėje byloje neginčijama, kad PVM įstatymo (
momsloven
) 13 straipsnio 1 dalies 1 punktą reikia aiškinti atsižvelgiant į Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punktą.
Direktyva 2004/23 į Danijos teisę perkelta Įstatymu dėl žmogaus audinių ir ląstelių tvarkymo kokybės ir saugumo standartų
(vadinamas
vævsloven
).
Ląstelių bankų veikla Danijos Karalystėje reglamentuojama, be kita ko, Sveikatos priežiūros paslaugų atlygintino teikimo įstatymu
(
lov om markedsføring af sundhedsydelser
), Asmens duomenų teisinės apsaugos įstatymu (
persondataloven
) ir Pacientų teisių įstatymu (
lov om patienters retsstillning
). Iš bylos medžiagos matyti, kad pastarojo įstatymo nuostatos detalizuotos įvairiomis administracinėmis taisyklėmis, įskaitant
1998 m. rugsėjo 22 d. Taisykles Nr. 83 dėl sveikatos sektoriaus biobankų: pacientų teisės ir norminiai reikalavimai (1998 m.
rugsėjo 22 d.
Vejledning nr. 83 om biobanker inden for sundhedsområdet: Patientrettigheder og myndighedskrav
).

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

Østre Landsret
nurodo, kad kamieninės ląstelės yra nesubrendusios ląstelės, kurios gali daugintis ir virsti kitomis specifinėmis kūno ląstelėmis.
Jos išgaunamos iš embriono, bambagyslės kraujo, kaulų čiulpų arba periferinio (t. y. tekančio) kraujo ir naudojamos ligoms,
kuriomis sergant trūksta specifinių ląstelių ar jos sunaikintos, gydyti. Nacionalinio teismo nutartyje nurodyta, kad iš bambagyslės
kraujo išgautos kamieninės ląstelės (toliau – bambagyslės ląstelės) naudojamos nuo 1988 m.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad su laiku kamieninėmis ląstelėmis turėtų tapti įmanoma išgydyti
diabetą, artrozę, vėžį, Parkinsono ligą, Alzhaimerio ligą ir mukoviscidozę. Jis papildomai nurodo, kad visame pasaulyje vykdomi
moksliniai tyrimai siekiant sukurti naujų gydymo kamieninėmis ląstelėmis būdų. Tačiau iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą
matyti, kad ne visos ligos gali būti gydomos bet kurios rūšies kamieninėmis ląstelėmis. Tam tikrais atvejais pirmenybė teiktina
virkštelės kamieninėms ląstelėms.
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą
CopyGene
apibūdinta kaip „didžiausias privatus „biobankas“ Skandinavijoje“. Jis būsimiems tėvams teikia naujagimio bambagyslės kraujo
surinkimo, gabenimo, ištyrimo ir koservavimo paslaugas, kad jame esančias bambagyslės kamienines ląsteles būtų galima panaudoti
gydant vaiką nuo sunkios ligos. Šioms paslaugoms netaikomas Danijos sveikatos draudimas ir už jas pagal šią schemą nekompensuojama.
Pirmiausia, būsimieji tėvai pasirašo sutartį su
CopyGene
dėl kraujo paėmimo, gabenimo ir ištyrimo. Iškart po gimimo kraują paima įgalioti medicinos darbuotojai, su kuriais
CopyGene
yra sudariusi sutartį. Tada jis nugabenamas į
CopyGene
laboratoriją ir ištiriama, ar gyvų kamieninių ląstelių pakanka, kad jas būtų verta saugoti. Jeigu jų pakanka, tėvai gali
pasirašyti kitą sutartį su
CopyGene
dėl ląstelių krioprezervacijos (užšaldymo) ir konservavimo.
Šios kamieninės ląstelės gali būti naudojamos tik teikiant paslaugas ligoninėse. Kraujas yra vaiko, kuriam atstovauja motina,
nuosavybė.
CopyGene
nėra kamieninių ląstelių savininkė ir neturi teisės jų naudoti bandymams, transplantacijai ar kitais tikslais.
Pagal Įstatymą dėl žmogaus audinių ir ląstelių tvarkymo kokybės ir saugumo standartų
CopyGene
suteiktas leidimas tvarkyti bambagyslės kamienines ląsteles „autologinio“ persodinimo tikslais. Įsigijusi dar vieną Danijos
biobanką, įgaliotą tvarkyti kamienines ląsteles autologiniais ir alogeniniais tikslais,
CopyGene
pradėjo derybas su Danijos institucijomis siekdama suvienodinti abiejų kamieninių lastelių bankų sistemas, kad visi kamieninių
ląstelių paėmimai, tiek anksčiau surinkti ir užšaldyti, tiek naujai atliekami, būtų tiriami pagal tą pačią procedūrą ir galėtų
būti naudojami tiek autologiniams, tiek alogeniniams persodinimams. Pastabose
CopyGene
nurodė, kad reikalingą įgaliojimą ji ketino gauti 2009 m.
2004 m. liepos 1 d. sprendimu
Told- og Skattestyrelsen
(Muitų ir mokesčių administratorius) atmetė prašymą dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų paslaugų neapmokestinimo PVM. Dėl
šio sprendimo
CopyGene
pateikė skundą, kurį
Landsskatteretten
(Vyriausioji administracinė mokestinių ginčų institucija) atmetė 2005 m. spalio 21 d.
Dėl atsisakymo tenkinti prašymą neapmokestinti PVM
CopyGene
pateikė ieškinį teismui tvirtindama, kad jos teikiamos paslaugos turėtų būti laikomos „glaudžiai susijusiomis“ su ligoninių
ir sveikatos priežiūros veikla ir todėl neapmokestinamos šiuo mokesčiu taikant Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio
1 dalies b punktą.
Šiomis aplinkybėmis
Østre Landsret
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.      Ar [Šeštosios direktyvos] 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkte pavartotą su ligoninių paslaugomis „glaudžiai susijusios“
veiklos sąvoką reikia aiškinti taip, kad ji nustato laiko sąlygą, t. y. kad ligoninių paslaugos, su kuriomis paslauga yra
glaudžiai susijusi, turi būti realios ar konkrečiai atliktos arba suplanuotos, ar pakanka galimybės, kad šis paslaugos teikimas
bus glaudžiai susijęs su ligoninių paslaugomis, kurios dar nėra nei realios, nei suplanuotos, t. y. ši sąvoka apima kamieninių
ląstelių banko teikiamas bambagyslės kraujo paėmimo, gabenimo, ištyrimo ir laikymo paslaugas, skirtas autologiniams persodinimams?
Ar šiuo atžvilgiu svarbu tai, kad paminėtos paslaugos gali būti suteiktos tik per gimdymą?
2.      Ar Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punktą reikia aiškinti taip, kad ši nuostata apima bet kokią prevenciškai
suteiktą paslaugą, t. y. paslaugą, kuri suteikiama, vertinant tiek laiko, tiek medicininiu požiūriu, prieš stacionarinį gydymą
ar sveikatos priežiūros paslaugas arba prieš prireikiant tokio gydymo ar tokios paslaugos?
3.      Ar Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkte pavartotą „kitų panašaus pobūdžio deramai pripažintų įstaigų“
sąvoką reikia aiškinti kaip apimančią privačius kamieninių ląstelių bankus, kurių paslaugas, teikiamas įgalioto medicinos
personalo, t. y. akušerių, slaugių ir pagalbinių medicinos darbuotojų, sudaro autologiniam persodinimui, kurio ateityje gali
prireikti galimam gydymui ligoninėje, reikalingas naujagimio bambagyslės kraujo surinkimas, gabenimas, ištyrimas ir laikymas,
nors šie kamieninių ląstelių bankai negauna jokios paramos iš valstybinio sveikatos draudimo ir šis draudimas nekompensuoja
šiems bankams mokamo atlygio?
Ar šiuo atžvilgiu svarbu tai, kad kompetentingos sveikatos institucijos įgaliojo kamieninių ląstelių banką tvarkyti žmogaus
audinius ir ląsteles, t. y. paimti, konservuoti ir laikyti autologiniam persodinimui skirtą bambagyslės kraują, remdamosi
nacionalinės teisės aktais, kuriais perkeliama Direktyva 2004/23?
4.      Ar atsakant į pirmus tris klausimus svarbu tai, kad galimam alogeniniam persodinimui skirtas paslaugas teikia privatus kamieninių
ląstelių bankas, kurį valstybės narės kompetentingos sveikatos institucijos, taikydamos Direktyvą 2004/23 perkeliantį nacionalinį
įstatymą, įgaliojo tvarkyti audinius ir ląsteles, t. y. paimti, konservuoti ir saugoti autologiniam persodinimui skirtą bambagyslės
kraują?“

Dėl prejudicinių klausimų

Pirminės pastabos
Šeštojoje direktyvoje nustatyta labai plati PVM taikymo sritis, nes prie šios srities su apmokestinamaisiais sandoriais susijusiame
2 straipsnyje priskiriamas ne tik prekių importas, bet ir prekių tiekimas ar paslaugų teikimas, šalies teritorijoje už atlygį
vykdomi apmokestinamojo asmens, kuris veikia kaip toks (žr., be kita ko, 2006 m. vasario 21 d. Sprendimo
Halifax ir kt.
, C‑255/02, Rink. p. I‑1609, 49 punktą; 2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimo
VDP Dental Laboratory
, C‑401/05, Rink. p. I‑12121, 22 punktą ir 2010 m. vasario 11 d. Sprendimo
Graphic Procédé
, C‑88/09, Rink. p. I‑0000, 15 punktą). Tačiau pagal šios direktyvos 13 straipsnį kai kurių rūšių veikla neapmokestinama PVM.
Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką Šeštosios direktyvos 13 straipsnyje nurodyti neapmokestinimo atvejai yra Europos
Sąjungos teisės savarankiškos apibrėžtys, kuriomis siekiama išvengti PVM sistemos taikymo įvairiose valstybėse narėse skirtumų
(žr., be kita ko, 1999 m. vasario 25 d. Sprendimo
CPP
, C‑349/96, Rink. p. I‑973, 15 punktą ir 2010 m. sausio 28 d. Sprendimo
Eulitz
, C‑473/08, Rink. p. I‑0000, 25 punktą).
Be to, iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnyje numatytais
neapmokestinimo atvejais siekiama, kad PVM būtų neapmokestinama ne bet kokia visuomenės interesais vykdoma veikla, o tik šiame
skirsnyje išvardytų ir labai išsamiai apibūdintų rūšių veikla (žr., be kita ko, 1985 m. liepos 11 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, 107/84, Rink. p. 2655, 17 punktą; 2003 m. lapkričio 20 d. Sprendimo
D’Ambrumenil ir Dispute Resolution Services
, C‑307/01, Rink. p. I‑13989, 54 punktą ir minėto Sprendimo
Eulitz
26 punktą bei jame nurodytą teismo praktiką).
Sąvokos, kuriomis apibrėžiami Šeštosios direktyvos 13 straipsnyje numatyti neapmokestinimo atvejai, turi būti aiškinamos siaurai,
nes jomis nukrypstama nuo bendrojo principo, pagal kurį PVM apmokestinamas kiekvienas apmokestinamojo asmens paslaugų teikimas
už atlygį. Tačiau šių sąvokų aiškinimas turi atitikti atitinkamu neapmokestinimu siekiamus tikslus ir nepažeisti iš fiskalinio
neutralumo principo, kuris būdingas bendrai PVM sistema, kylančių reikalavimų. Taigi ši siauro aiškinimo taisyklė nereiškia,
kad sąvokos, kuriomis apibrėžiami minėtame 13 straipsnyje numatyti neapmokestinimo atvejai, turi būti aiškinamos taip, kad
jos netektų veiksmingumo (žr., be kita ko, 2007 m. birželio 14 d. Sprendimo
Haderer
, C‑445/05, Rink. p. I‑4841, 18 punktą ir nurodytą teismo praktiką bei minėto Sprendimo
Eulitz
27 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
Dėl sveikatos priežiūros paslaugų iš teismo praktikos matyti, kad Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkte
numatytos ligoninėje suteiktos paslaugos, o šios dalies c punkte – ne ligoninėje, t. y. paslaugų teikėjo ar paciento buvimo
vietoje ar bet kurioje kitoje vietoje, suteiktos sveikatos priežiūros paslaugos (šiuo klausimu žr. 2002 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo
Kügler
, C‑141/00, Rink. p. I‑6833, 36 punktą). Darytina išvada, kad Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b ir
c punktų, kurių taikymo sritys skiriasi, tikslas reglamentuoti visus sveikatos priežiūros paslaugų siaurąja prasme neapmokestinimo
atvejus (žr. minėto Sprendimo
Kügler
, 36 punktą ir 2006 m. birželio 8 d. Sprendimo
L.u.P.
, C‑106/05, Rink. p. I‑5123, 26 punktą).
Taigi, kaip Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, tiek Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto formuluotė
„sveikatos priežiūros paslaugos“, irtiek tos pačios dalies c punkto formuluotė „sveikatos priežiūros paslaugų teikimas“ apima
visas paslaugas, kurių tikslas diagnozuoti, gydyti ir kiek įmanoma išgydyti ligas ar sveikatos sutrikimus (žr. 2003 m. lapkričio
6 d. Sprendimo
Dornier
, C‑45/01, Rink. p. I‑12911, 48 punktą ir nurodytą teismų praktiką bei minėto Sprendimo
L.u.P.
27 punktą).
Nors „sveikatos priežiūros paslaugos“ ir „sveikatos priežiūros paslaugų teikimas“ turi turėti terapinį tikslą, nebūtina terapinės
paslaugos tikslo suprasti labai siaura prasme (žr. 2001 m. sausio 11 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją,
C‑76/99, Rink. p. I‑249, 23 punktą ir 2003 m. lapkričio 20 d. Sprendimo
Unterpertinger
, C‑212/01, Rink. p. I‑13859, 40 punktą).
Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad prevenciniais tikslais suteiktos sveikatos priežiūros paslaugos gali būti neapmokestinamos
vadovaujantis Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b ir c punktais. Net tais atvejais, kai žmonės, kuriems
prevenciškai atliekami tyrimai ar vykdoma kitokia medicininė intervencija, neserga jokia liga arba neturi sveikatos sutrikimo,
šių paslaugų priskyrimas prie „sveikatos priežiūros paslaugų“ ir „sveikatos priežiūros paslaugų teikimo“ atitinka sveikatos
priežiūros paslaugų kainų mažinimo tikslą, kuris siejamas ir su Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkte,
ir su tos pačios dalies c punkte numatytais neapmokestinimo atvejais (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
L.u.P.
29 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Todėl minėtos direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b ir c punktuose
numatytas neapmokestinimas taikomas sveikatos priežiūros paslaugoms, suteiktoms siekiant apsaugoti, taip pat palaikyti arba
grąžinti asmens sveikatą (šiuo klausimu žr. minėtų Sprendimo
Unterpertinger
40 ir 41 punktus bei Sprendimo
D’Ambrumenil ir Dispute Resolution Services
58 ir 59 punktus).
Į pateiktus klausimus reikėtų atsakyti visų pirma atsižvelgiant į išdėstytus motyvus.

Dėl pirmojo ir antrojo klausimų, skaitomų kartu su ketvirtuoju klausimu
Pirmais dviem klausimais, skaitomais kartu su ketvirtuoju klausimu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
norėtų sužinoti, ar galimam autologiniam gydymui ateityje skirtas bambagyslės kraujo surinkimas, gabenimas, ištyrimas ir konservavimas
dėl savo pobūdžio yra neapmokestinamas PVM pagal Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punktą kaip „ligoninių
ir kitas sveikatos priežiūros paslaugos“ bei „glaudžiai su jomis susijusi veikla“ šios nuostatos prasme.
Taigi pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar su „ligoninių ir kitomis
sveikatos priežiūros paslaugomis“ „glaudžiai susijusią“ veiklą Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto
prasme reikia aiškinti taip, kad ji gali apimti tokią veiklą, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, jei minėtos ligoninės
paslaugos nėra būtinos, vykdomos ar suplanuotos. Antruoju klausimu siekiama išsiaiškinti, ar į Šeštosios direktyvos 13 straipsnio
A skirsnio 1 dalies b punkto taikymo sritį patenka tokia veikla, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje. Ketvirtasis klausimas
visų pirma susijęs su įtaka, kurios atsakymui į pirmus du klausimus turėtų galinti atsirasti aplinkybė, kad apmokestinamasis
asmuo, kaip antai
CopyGene
, būtų įgaliotas teikti tiek galimam autologiniam , tiek alogeniniam persodinimui skirtas paslaugas.
Dėl antruoju klausimu prašomo išaiškinimo, ar Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punktas apima prevenciškai
teikiamas paslaugas, kaip nagrinėjamosios pagrindinėje byloje, jau iš šio sprendimo 30 punkto darytina išvada, kad „sveikatos
priežiūros paslaugų“ sąvoka šios nuostatos prasme gali apimti prevencijos tikslais suteiktas sveikatos priežiūros paslaugas.
Tačiau nagrinėjamoje byloje nei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nei kuri nors iš pastabas Teisingumo
Teismui pateikusių bylos šalių nesiūlė pačios pagrindinėje byloje nagrinėjamos veiklos laikyti „sveikatos priežiūros paslaugomis“
Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto prasme.
Bet kuriuo atveju, nors ligos nustatymas gali būti vienas iš galimų bambagyslės kamieninių ląstelių paėmimo tikslų, iš bylos
medžiagos atrodo, kad
CopyGene
teikiamomis paslaugomis siekiama tik užtikrinti galimybę panaudoti vieną iš specifinių medicininio gydymo šaltinių tuo nebūtinai
įvyksiančiu atveju, kai tokio gydymo prireiktų, tačiau savaime dar nėra veikla, kuria užkertamas kelias ligai, sužalojimui
ar sveikatos sutrikimui, jų išvengiama ar imamasi prevencijos arba nustatomos latentinės ar ankstyvų formų ligos. Jeigu patikrinus,
o tai prireikus turi padaryti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, vis dėlto pasirodytų, kad yra kitaip,
tokia veikla, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, turėtų savaime būti laikoma vykdoma prevencijos tikslais.
Priešingu atveju, jei nacionalinis teismas nustatytų, kad bambagyslės kraujo tyrimu iš tikrųjų atliekama medicininė diagnozė
ir jis nėra tik kamieninių ląstelių gyvybingumo testo dalis, reikėtų daryti išvadą, kad šis tyrimas yra diagnostikos paslauga,
kuri patenka į Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkte numatyto neapmokestinimo taikymo sritį, jei
tenkinamos kitos šioje nuostatoje ir šioje direktyvoje nustatytos sąlygos.
Dėl su „ligoninių ir kitomis sveikatos priežiūros paslaugomis“ „glaudžiai susijusios“ veiklos sąvokos Šeštosios direktyvos
13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto prasme iš pačių šios nuostatos formuluočių matyti, kad ji neapima paslaugų, kurios
visiškai nesusijusios nei su paslaugų gavėjų gydymu ligoninėje, nei su jų galbūt gausimomis sveikatos priežiūros paslaugomis
(žr. minėto Sprendimo
Dornier
33 punktą bei 2005 m. gruodžio 1 d. Sprendimo
Ygeia
, C‑394/04 ir C‑395/04, Rink. p. I‑10373, 17 punktą).
Teisingumo Teismas šiuo atžvilgiu jau yra nusprendęs, kad paslaugos nepatenka į Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio
1 dalies b punkto sąvoką su ligoninių ir sveikatos priežiūros paslaugomis „glaudžiai <...> susijusi veikla“, jeigu jos iš
tikrųjų teikiamos papildomai prie pagrindinės pacientų gydymo ligoninėje ar sveikatos priežiūros paslaugos (žr. minėto Sprendimo
Ygeia
18 punktą).
Šiuo atžvilgiu iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad paslauga gali būti laikoma papildančia pagrindinę paslaugą, jeigu
ji yra ne tikslas, o priemonė pagrindinei paslaugai iš tiekėjo geriausiomis sąlygomis gauti (žr. minėto Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
27 punktą; minėto Sprendimo
Dornier
34 punktą; minėto Sprendimo
Ygeia
19 punktą ir 2007 m. birželio 14 d. Sprendimo
Horizon College
, C‑434/05, Rink. p. I‑4793, 29 punktą bei jame nurodytą teismo praktiką). Dėl sveikatos priežiūros paslaugų Teisingumo Teismas
jau yra nusprendęs, kad, atsižvelgiant į Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkte numatytu neapmokestinimu
siekiamą tikslą, tik paslaugos, kurios logiškai susijusios su ligoninių ir kitų sveikatos priežiūros paslaugų teikimu ir yra
būtinas etapas jų terapiniams tikslams pasiekti, gali būti laikomos „glaudžiai <...> susijusia veikla“ šios nuostatos prasme
(šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Ygeia
25 punktą).
Nagrinėjamu atveju iš bylos medžiagos ir visų pirma iš atitinkamų Danijos teisės aktų bei iš
CopyGene
sutarčių, sudarytų su klientais tėvais, atrodo, kad kamieninės ląstelės, su kuriomis atliekami pagrindinėje byloje nagrinėjami
veiksmai, gali būti naudojamos tik medicininiam gydymui, t. y. persodinimui, ir negali būti naudojamos kitais tikslais, pavyzdžiui,
moksliniams tyrimams.
Iš bylos medžiagos matyti, kad šis gydymas neatsiejamas nuo sudėtingos medicininės intervencijos, kuri paprastai arba net
visuomet turi būti atliekama ligoninėje. Kadangi tokiu gydymu siekiama gydyti ir kiek įmanoma išgydyti ligas ar sveikatos
sutrikimus, jis, kaip matyti iš šio sprendimo 28 punkto, patenka į Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies
b punkto „sveikatos priežiūros paslaugų“ sąvoką.
Tačiau Danijos ir Graikijos vyriausybės bei Europos Bendrijų Komisija, remdamosi dabartinėmis mokslo žiniomis, iš esmės tvirtina,
kad pagrindinėje byloje nagrinėjamų rūšių veiklos ryšys su ateityje galimu atitinkamų asmenų gydymu ligoninėje yra pernelyg
tolimas ir hipotetinis, kad ji galėtų būti glaudžiai susijusi su ligoninės ir kitomis sveikatos priežiūros paslaugomis Šeštosios
direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto prasme.
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad Šeštosios direktyvos 13 straipsnyje nurodyti neapmokestinimo atvejai, kaip matyti iš šio
sprendimo 24 punkto, yra Europos Sąjungos teisės savarankiškos apibrėžtys. Todėl nagrinėjamu atveju šios direktyvos 13 straipsnio
A skirsnio 1 dalies b punkto išaiškinimo nederėtų daugiausia grįsti „dabartinėmis“ mokslo žiniomis, juo labiau kad iš bylos
medžiagos matyti, jog su prašymu priimti prejudicinį sprendimą susijusioje srityje mokslo žinių lygis nuolat kinta. Teismams
labai sunku patikimiau įvertinti šį lygį tokioje srityje, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje.
Be to, Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkte numatytas nepamokestinimo atvejis nesiejamas su tuo,
ką pirmajame klausime prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas įvardija kaip „laiko sąlyga“. Nei šio neapmokestinimo
atvejo tikslas, nei Šeštosios direktyvos bendra struktūra nereikalauja šios nuostatos aiškinti kaip nustatančios tokią sąlygą.
Taigi šiame klausime nurodyta didelio laiko tarpo tarp bambagyslės kamieninių ląstelių paėmimo ir jų galimo panaudojimo teikiant
ligoninės ar kitas sveikatos priežiūros paslaugas galimybė savaime dar neprieštarauja tam, kad tokia veikla, kaip nagrinėjama
pagrindinėje byloje, galėtų būti neapmokestinama pagal šią nuostatą, juo labiau kad, kaip pirmojo klausimo antroje dalyje
nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, neįmanoma paimti kraujo, kuriame būtų bambagyslės kamieninių
ląstelių, kitu nei gimimo momentu.
Tačiau remiantis tuo, kas išdėstyta, negalima daryti išvados, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama veikla galėtų būti laikoma
su „ligoninių ir kitomis sveikatos priežiūros paslaugomis“ „glaudžiai susijusia“ veikla Šeštosios direktyvos 13 straipsnio
A skirsnio 1 dalies b punkto prasme.
Šiuo klausimu neginčijama, kad, nesvarbu, kaip tiksliai naujausios mokslo žinios leistų apskaičiuoti poreikius, daugumai paslaugų,
nagrinėjamų pagrindinėje byloje, gavėjų nėra ir greičiausiai niekada nebus teikiama pagrindinė paslauga, kuri galėtų būti
priskirta prie „ligoninių ar kitos sveikatos priežiūros“ Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto prasme.
Taigi pirmasis klausimas grindžiamas prielaida, kad tokių paslaugų, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, teikimo momentu
ligoninės ar sveikatos priežiūra dažniausiai nėra suteikta, teikiama, planuojama ar net numatoma teikti.
Pakankamai tvirtas ryšys tarp, pirma, ligoninės ir kitokios sveikatos priežiūros, sudarančios pagrindinę paslaugą, ir, antra,
pagrindinėje byloje nagrinėjamos veiklos egzistuotų tik esant dviem sąlygoms: medicinos mokslo žinių lygis leistų arba reikalautų
naudoti bambagyslės kamienines ląsteles konkrečiai ligai gydyti ar jos prevencijai ir konkretus asmuo sirgtų šia liga arba
jam kiltų rizika susirgti.
Tokiomis aplinkybėmis net darant prielaidą, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamų rūšių veikla negalėtų būti vykdoma kitu tikslu,
nei naudoti išsaugotas bambagyslės kamienines ląsteles teikiant sveikatos priežiūrą ligoninėje, ir šis tikslas negalėtų būti
pakeistas, nereikėtų manyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos paslaugos iš tikrųjų būtų papildančios jų gavėjams teikiamą
gydymą ligoninėje arba sveikatos priežiūrą, t. y. pagrindinę paslaugą.
Taigi nagrinėjamos paslaugos nėra su „ligoninių ir kitomis sveikatos priežiūros paslaugomis“ „glaudžiai susijusi“ veikla Šeštosios
direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1dalies b punkto prasme. Tais atvejais, kai ligoninės ir kitos sveikatos priežiūros paslaugos
nėra suteiktos, teikiamos ar planuojamos teikti, tokių rūšių veikla, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, tik gali būti tam
tikroms aplinkybėms glaudžiai susijusi su ligoninėje teikiama sveikatos priežiūra.
Galiausiai dėl ketvirtajame klausime nurodytos aplinkybės, kad bambagyslės kamieninės ląstelės gali būti skirtos naudoti alogeniniam,
o ne autologiniam persodinimui, pakanka nurodyti, kad ši aplinkybė iš principo neturi įtakos šio sprendimo 34 ir 50 punktuose
pateiktoms išvadoms.
Remiantis išdėstytais motyvais į kartu skaitomus pirmąjį, antrąjį ir ketvirtąjį klausimus reikia atsakyti, kad su „ligoninių
ir kitomis sveikatos priežiūros paslaugomis“ „glaudžiai susijusi“ veikla Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies
b punkto prasme turi būti aiškinama kaip neapimanti tokios veiklos, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, kurią sudaro bambagyslės
kraujo paėmimas, gabenimas ir tyrimas bei šiame kraujyje esančių bambagyslės kamieninių ląstelių laikymas, jei ligoninėje
teikiama sveikatos priežiūra, su kuria šios veiklos rūšys tik galbūt susijusios, nėra nei suteikta, nei teikiama, nei planuojama
teikti.

Dėl trečiojo klausimo, skaitomo kartu su ketvirtuoju klausimu
Trečiuoju klausimu iš esmės norima sužinoti, ar tokiomis kaip pagrindinės bylos aplinkybėmis nacionalinės valdžios institucijos
gali pagrįstai manyti, kad apmokestinamasis asmuo, kaip antai
CopyGene
, nėra „kita [nei ligoninė, gydymo ar diagnostikos centras] panašaus pobūdžio deramai pripažinta įstaiga“ Šeštosios direktyvos
13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto prasme.
Šiuo atžvilgiu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar tais atvejais, kai kamieninių ląstelių bankų,
kaip nagrinėjamieji pagrindinėje byloje, paslaugos teikiamos įgalioto medicinos personalo, o patys kamieninių ląstelių bankai,
nors ir gavę valstybės narės kompetentingų sveikatos institucijų įgaliojimus, numatytus Direktyvoje 2004/23, tvarkyti žmogaus
audinius ir ląsteles, pagal valstybinę sveikatos apsaugos schemą negauna jokios paramos ir jiems sumokėtas atlygis pagal tokią
schemą visiškai nekompensuojamas, Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punktu nacionalinėms institucijoms
nedraudžiama apmokestinamąjį asmenį, kaip antai
CopyGene
, laikyti nesančiu „kita panašaus pobūdžio [kaip ligoninė, gydymo ar diagnostikos centras] deramai pripažinta įstaiga“ Šeštosios
direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto prasme.
Ketvirtasis klausimas visų pirma susijęs su galimos atsirasti aplinkybės, kad apmokestinamasis asmuo, kaip antai
CopyGene
, bus įgaliotas teikti ir galimam autologiniam, ir galimam alogeniniam persodinimui skirtas paslaugas, įtaka atsakymui į trečiąjį
klausimą.
Pagal Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punktą valstybės narės neapmokestina PVM šioje nuostatoje nurodytų
paslaugų tuo atveju, kai jas teikia „viešosios teisės subjektai arba ligoninės, gydymo ar diagnostikos centrai bei kitos panašaus
pobūdžio deramai pripažintos įstaigos tokiomis pat socialinėmis sąlygomis, kokios taikomos viešosios teisės subjektams“.
Šiuo atžvilgiu primintina, kad šio sprendimo 26 punkte nurodytos Šeštosios direktyvos 13 straipsnyje įtvirtintų neapmokestinimo
atvejų aiškinimo taisyklės taikomos ir specialiosioms pasinaudojimo šiuo neapmokestinimu sąlygoms, ir visų pirma toms, kurios
siejamos su ūkio subjekto, teikiančio neapmokestinimo taikymo sričiai priskiriamas paslaugas, statusu arba tapatybe (žr. minėto
Sprendimo
Eulitz
42 punktą ir nurodytą teismų praktiką).
Dėl Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad ši nuostata
taikoma nustatyta tvarka pripažintoms įstaigoms, kurios siekia socialinių tikslų, pavyzdžiui, žmonių sveikatos apsaugos (šiuo
klausimu žr. minėto Sprendimo
Dornier
47 punktą).
Dėl formuluotės „kita panašaus pobūdžio [kaip ligoninė, gydymo ar diagnostikos centras] deramai pripažinta  įstaiga“ Šeštosios
direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto prasme Danijos ir Graikijos vyriausybės teigia, kad
CopyGene
negali būti prilyginta ligoninėms, gydymo ar diagnostikos centrams.
Prireikus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar toks ūkio subjektas, kaip
CopyGene
, yra „panašaus pobūdžio [kaip ligoninė, gydymo ar diagnostikos centras]“. Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kaip Teisingumo
Teismas jau yra nusprendęs, jog kadangi medicininės diagnostikos tyrimais siekiama terapinių tikslų, jie priskirtini prie
„sveikatos priežiūros“ Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto prasme, o tokius tyrimus atliekanti
privatinės teisės reglamentuojama laboratorija laikytina „panašaus pobūdžio“ kaip „ligoninė“ bei „gydymo ir diagnostikos centras“
šios nuostatos prasme (žr. minėto Sprendimo
L.u.P.
18 ir 35 punktus). Apie tai paklausta šios bylos teismo posėdyje
CopyGene
iš esmės nurodė, kad paprastai ji tiria virkštelės kamienines ląsteles tik siekdama nustatyti, ar „gyvų“ kamieninių ląstelių
pakanka, kad atitinkamą pavyzdį būtų verta konservuoti.
Dėl formuluotės „deramai pripažinta įstaiga“, t. y. šio sprendimo 56 punkte minėtų sąlygų elemento, kuris vienintelis detaliai
aptartas tiek Teisingumo Teismui pateiktose pastabose, tiek prašyme priimti prejudicinį sprendimą, iš teismo praktikos matyti,
kad pripažinta įstaiga Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto prasme nereiškia, kad ši įstaiga pripažinta
pagal formalią procedūrą, ir pripažinimas nebūtinai turi būti atliktas vadovaujantis nacionalinėmis mokestinėmis nuostatomis
(šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Dornier
64, 65, 67 ir 76 punktus).
Tačiau tai, kad Danijos Karalystė nepasinaudojo Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 2 dalies a punkte numatyta galimybe
susieti kiekvieno iš šio straipsnio 1 dalies b punkte numatytų neapmokestinimo atvejų taikymo ne viešosios teisės reglamentuojamiems
subjektams su vienos ar daugiau iš šioje 2 dalyje nurodytų sąlygų įvykdymu kiekvienu konkrečiu atveju, neturi poveikio galimam
įstaigos pripažinimui Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkte numatyto neapmokestinimo taikymo tikslais
(žr. pagal analogiją minėto Sprendimo
Dornier
66 punktą).
Taigi iš principo būtent kiekvienos valstybės narės nacionalinėje teisėje turi būti nustatytos taisyklės, pagal kurias pripažįstami
atitinkamus prašymus pateikę subjektai. Šiuo klausimu valstybės narės turi diskreciją (žr. minėtų Sprendimo
Dornier
64 ir 81 punktus bei Sprendimo
L.u.P.
42 punktą).
Kai apmokestinamasis asmuo prašo suteikti jam deramai pripažintos įstaigos statusą Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio
1 dalies b punkto prasme, kompetentingos institucijos turi paisyti šia nuostata suteiktos diskrecijos ribų taikydamos Europos
Sąjungos teisės principus ir visų pirma vienodo vertinimo principą, kuris PVM srityje išreikštas mokestinio neutralumo principu
(šiuo klausimu žr. minėtų Sprendimo
Dornier
69 punktą, ir Sprendimo
L.u.P.
48 punktą).
Šiuo klausimu tam, kad nustatytų, kurios įstaigos turi būti „pripažintos“ minėtoje nuostatoje pavartota prasme, nacionalinės
institucijos, vadovaudamosi Sąjungos teise ir taikant joms nacionalinių teismų vykdomą kontrolę, turi atsižvelgti į keletą
aplinkybių, įskaitant tai, ar atitinkamo apmokestinamojo asmens veikla tenkinamas bendras interesas, ar kitiems tą pačią veiklą
vykdantiems apmokestinamiesiems asmenims jau suteiktas toks pripažinimas ir ar didžiąją nagrinėjamų paslaugų kainos dalį gali
atlyginti sveikatos draudimo arba kitos socialinės apsaugos įstaigos (šiuo klausimu žr. 2002 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo
Kügler
, C‑141/00, Rink. p. I‑6833, 57 ir 58 punktus; minėto Sprendimo
Dornier
72 ir 73 punktus bei minėto Sprendimo
L.u.P.
53 punktą).
Nagrinėjamu atveju neginčijama, kad Danijos Karalystė nėra nustačiusi jokios specialios normos ar procedūros, kuria būtų perkėlusi
Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punktą ir kuri būtų taikoma paslaugų teikėjams ne viešosios teisės
subjektams. Tačiau, priešingai nei vykstant teismo posėdžiui leido suprasti
CopyGene
, vien aplinkybė, kad kelios valstybės narės sistemiškai neapmokestino privačių bambagyslės kamieninių ląstelių bankų paslaugų,
negali turėti įtakos atsakymui į trečiąjį klausimą. Kaip matyti iš šio sprendimo 63 ir 64 punktų, šioje srityje Danijos valdžios
institucijos turi diskreciją, kuria naudodamosi privalo paisyti Europos Sąjungos teisės, įskaitant mokestinio neutralumo principą.
Iš trečiojo klausimo formuluotės matyti, jog prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas manė, kad atsakymui gali
būti svarbios šios aplinkybės: pirma,
CopyGene
paslaugas teikia įgaliotas medicinos personalas, antra, šios paslaugos neremiamos ir nefinansuojamos pagal valstybinę socialinės
apsaugos schemą ir, trečia, kompetentingos sveikatos institucijos įgaliojo
CopyGene
tvarkyti žmogaus audinius ir ląsteles remdamosi nacionalinės teisės aktais, kuriais perkeliama Direktyva 2004/23.
Pirmiausia dėl aplinkybės, kad
CopyGene
paslaugas teikia įgaliotas medicinos personalas, su kuriuo sudarytos atitinkamos sutartys, t. y. slaugytojai, akušeriai ir
pagalbiniai medicinos darbuotojai, iš bylos medžiagos nematyti, kokių rūšių veikla šis personalas „įgaliotas“ užsiimti pagal
atitinkamus nacionalinės teisės aktus, o šio įgaliojimo turinys taip pat neatskleistas. Tokiomis aplinkybėmis reikia pabrėžti,
kad bet kuriuo atveju vien aplinkybė, kad personalą sudaro kvalifikuoti sveikatos apsaugos specialistus, savaime neužkerta
kelio Danijos valdžios institucijoms atsisakyti suteikti apmokestinamajam asmeniui, kaip antai
CopyGene
, pripažintos įstaigos statusą, leidžiantį pasinaudoti Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkte numatytu
neapmokestinimu.
Dėl faktinės aplinkybės, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama
CopyGene
veikla visiškai neremiama bei nefinansuojama pagal valstybinę socialinės apsaugos schemą, iš šio sprendimo 65 punkte jau
minėtos teismo praktikos matyti, kad nacionalinės valdžios institucijos turi teisę atsižvelgti į šią aplinkybę nustatydamos,
ar subjektas turi būti pripažintas Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto prasme.
Be to, ši faktinė aplinkybė yra vienas iš veiksnių nustatant nagrinėjamame prašyme priimti prejudicinį sprendimą neminėtą
aplinkybę, ar apmokestinamasis asmuo teikia paslaugas „tokiomis pat socialinėmis sąlygomis, kokios taikomos viešosios teisės
subjektams“ Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto prasme.
Tačiau reikia pabrėžti, jog šio sprendimo 69 ir 70 punktuose išdėstyti motyvai nereiškia, kad Šeštosios direktyvos 13 straipsnio
A skirsnio 1 dalies b punkte numatytas neapmokestinimas turi būti netaikomas visoms paslaugoms, kurių nekompensuoja socialinės
apsaugos institucijos. Tai veikiau veiksnys, kurį reikėtų pasverti ir kurį galėtų atsverti, pavyzdžiui, jei būtinybė užtikrinti
vienodą vertinimą. Iš šios teismo praktikos taip pat matyti, kad, pavyzdžiui, apmokestinamojo asmens padėtis panaši į kitų
tas pačias paslaugas panašiose situacijose teikiančių subjektų padėtį, o vien tai, kad socialinio draudimo institucijos nekompensuoja
visos šių paslaugų kainos, nepateisina skirtingo paslaugų teikėjų vertinimo PVM apmokestinimo tikslais (šiuo klausimu žr.
minėto Sprendimo
Dornier
75 punktą).
Be to, priešingai nei teismo posėdyje leido suprasti Graikijos vyriausybė, vien tai, kad apmokestinamasis asmuo, kaip antai
CopyGene
, yra privatinės teisės reglamentuojamas subjektas, savaime dar nereiškia, kad tokio asmens veiklai negali būti taikomas Šeštosios
direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkte numatytas neapmokestinimas. Tais atvejais, kai Bendrijos teisės aktų
leidėjas norėjo Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalyje įtvirtintas neapmokestinimo galimybes numatyti tik
tam tikroms ne pelno ar nekomercinėms organizacijoms, jis tą aiškiai ir nurodė, kaip tai matyti iš šios nuostatos 1 dalies
m ir q punktų (žr. 2005 m. gegužės 26 d. Sprendimo
Kingscrest Associates ir Montecello
, C‑498/03, Rink. p. I‑4427, 37 punktą).
Patikslinant reikia nurodyti, ypač dėl mokestinio neutralumo principo, kad mokesčių institucijų pozicija vertinant panašias
konkuruojančias įstaigas turi būti darni. Šiuo atžvilgiu vykstant teismo posėdžiui
CopyGene
atstovas nurodė, kad Danijoje nėra kito privataus kamieninių ląstelių banko.
Galiausiai dėl aplinkybės, kad kompetentingos sveikatos institucijos įgaliojo
CopyGene
tvarkyti žmogaus audinius ir ląsteles remdamosi nacionalinės teisės aktais, kuriais perkeliama Direktyva 2004/23, reikia
pripažinti, kad šis veiksnys tam tikra prasme byloja, jog
CopyGene
vykdo su ligoninės ir kita sveikatos priežiūra susijusią veiklą. Taigi toks įgaliojimas prireikus gali būti įrodymas, patvirtinantis,
kad paslaugų teikėjas yra „deramai pripažintas“ Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto prasme.
Tačiau vien tai, kad taikydamos atitinkamos srities kokybės ir saugos standartus įtvirtinančias Europos Sąjungos teisės normas
nacionalinės institucijos įgaliojo vykdyti tokią veiklą, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, negali iškart ir savaime reikšti,
kad įstaiga yra pripažinta Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto požiūriu, nes kitaip būtų panaikinta
šioms institucijoms šia nuostata suteikta diskrecija. Įgaliojimo gavimas, kaip nurodo Danijos vyriausybė, yra būtina sąlyga,
kad būtų galima užsiimti privataus kamieninių ląstelių banko veikla. Tačiau tokio įgaliojimo suteikimas savaime dar nėra pripažinimas
Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto prasme.
Tas pats pasakytina ir apie kitas
CopyGene
nurodytų Danijos teisės aktų, reglamentuojančių privačius kamieninių ląstelių bankus, nuostatas, minėtas šio sprendimo 13 punkte.
Darytina išvada, kad pačiu Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punktu Danijos mokesčių institucijoms
nedraudžiama atsisakyti
CopyGene
prilyginti „deramai pripažintai“ įstaigai pagrindinėje byloje nagrinėjamo neapmokestinimo tikslais.
Todėl šios nuostatos negalima aiškinti taip, jog ja pačia reikalaujama, kad kompetentingos institucijos atsisakytų prilyginti
apmokestinamąjį asmenį, kaip antai
CopyGene
, „deramai pripažintai“ įstaigai minėto neapmokestinimo tikslais.
Tokiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prireikus turėtų patikrinti, ar atsisakymas pripažinti
Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkte numatyto neapmokestinimo tikslais atitinka šio sprendimo 63–65 punktuose
nurodytos teismo praktikos reikalavimus ir ypač mokestinio neutralumo principą. Šiuo tikslu reikėtų atsižvelgti, pavyzdžiui,
į nusistovėjusią administracinę ir kitokią praktiką, susijusią su paramedicinos įstaigų statusu ir PVM neapmokestinimu sektoriuose,
panašiuose į nagrinėjamus pagrindinėje byloje.
Dėl ketvirtojo klausimo pakanka nurodyti, kad numatomo gydymo rūšis, autologinė ar alogeninė, neturi įtakos atsakymui į trečiąjį
klausimą.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, į kartu skaitomus trečiąjį ir ketvirtąjį klausimus reikia atsakyti, kad tais atvejais, kai kamieninių
ląstelių bankų, kaip nagrinėjamieji pagrindinėje byloje, paslaugos teikiamos įgalioto medicinos personalo, o patys kamieninių
ląstelių bankai, nors ir gavę valstybės narės kompetentingų sveikatos institucijų įgaliojimus, numatytus Direktyvoje 2004/23,
tvarkyti žmogaus audinius ir ląsteles, pagal valstybinę sveikatos apsaugos schemą negauna jokios paramos ir jiems sumokėtas
atlygis pagal tokią schemą visiškai nekompensuojamas, Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punktu nacionalinėms
institucijoms nedraudžiama apmokestinamąjį asmenį, kaip antai
CopyGene
, laikyti nesančiu „kita panašaus pobūdžio [kaip ligoninė, gydymo ar diagnostikos centras] deramai pripažinta įstaiga“ Šeštosios
direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto prasme. Tačiau šios nuostatos negalima aiškinti taip, jog pačia ja reikalaujama,
kad kompetentingos institucijos atsisakytų prilyginti apmokestinamąjį asmenį, kaip antai
CopyGene
, „deramai pripažintai“ įstaigai minėto neapmokestinimo tikslais. Prireikus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
teismas turi patikrinti, ar atsisakymas pripažinti Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkte numatyto
neapmokestinimo tikslais atitinka Europos Sąjungos teisę ir ypač mokestinio neutralumo principą.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1.
Su „ligoninių ir kitomis sveikatos priežiūros paslaugomis“ „glaudžiai susijusi“ veikla 1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos
direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema:
vienodas vertinimo pagrindas 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto prasme turi būti aiškinama kaip neapimanti tokios
veiklos, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, kurią sudaro bambagyslės kraujo paėmimas, gabenimas ir tyrimas bei virkštelės
kamieninių ląstelių laikymas, jei ligoninėje teikiama sveikatos priežiūra, su kuria šios veiklos rūšys tik gali būti susijusios,
nėra nei suteikta, nei teikiama, nei planuojama teikti.
2.
Tais atvejais, kai kamieninių ląstelių bankų, kaip nagrinėjamieji pagrindinėje byloje, paslaugos teikiamos įgalioto medicinos
personalo, o patys kamieninių ląstelių bankai, nors ir gavę valstybės narės kompetentingų sveikatos institucijų įgaliojimus,
numatytus 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2004/23/EB, nustatančioje žmogaus audinių ir ląstelių
donorystės, įsigijimo, ištyrimo, apdorojimo, konservavimo, laikymo bei paskirstymo kokybės ir saugos standartus, tvarkyti
žmogaus audinius ir ląsteles, pagal valstybinę sveikatos apsaugos schemą negauna jokios paramos ir jiems sumokėtas atlygis
pagal tokią schemą visiškai nekompensuojamas, Šeštosios direktyvos 77/388 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punktu nacionalinėms
institucijoms nedraudžiama apmokestinamąjį asmenį, kaip antai
CopyGene
, laikyti nesančiu „kita panašaus pobūdžio [kaip ligoninė, gydymo ar diagnostikos centras] deramai pripažinta įstaiga“ Šeštosios
direktyvos 77/388 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkto prasme. Tačiau šios nuostatos juo labiau negalima aiškinti taip,
jog pačia ja reikalaujama, kad kompetentingos institucijos atsisakytų prilyginti apmokestinamąjį asmenį, kaip antai
CopyGene
, „deramai pripažintai“ įstaigai minėto neapmokestinimo tikslais. Prireikus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
teismas turi patikrinti, ar atsisakymas pripažinti Šeštosios direktyvos 77/388 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies b punkte
numatyto neapmokestinimo tikslais atitinka Europos Sąjungos teisę ir ypač mokestinio neutralumo principą.
Parašai.
*
Proceso kalba: danų.