CELEX: 62008CJ0274
Nesplnění povinnosti státem
Směrnice 2003/54/ES
Článek 15 odst. 2
Článek 23 odst. 2
Vnitřní trh s elektřinou
Předběžné schválení metod používaných pro výpočet nebo určení podmínek připojení a přístupu k vnitrostátní soustavě včetně sazeb za přenos a distribuci
Vnitrostátní regulační orgán

Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr určil, že Švédské království tím, že
—
nepřijalo v souladu s čl. 15 odst. 2 písm. b) a c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES (
Úř. věst. L 176, s. 37
; Zvl. vyd. 12/02, s. 211, a oprava Úř. věst. 2006, L 230, s. 12, dále jen „směrnice“) ustanovení nezbytná k zajištění funkčního oddělení distribučních a výrobních zájmů ve vertikálně integrovaných podnicích a
—
nestanovilo příslušnému regulačnímu orgánu v souladu s čl. 23 odst. 2 písm. a) směrnice povinnost schvalovat alespoň metody používané pro výpočet nebo stanovení podmínek pro přístup k vnitrostátním soustavám, včetně sazeb za přenos a distribuci před tím, než vstoupí v platnost,
nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze směrnice.
Právní rámec
Právo Společenství
Podle druhého bodu odůvodnění směrnice jsou nutná opatření k zajištění stejných podmínek pro všechny při výrobě elektřiny a k zabránění zneužívání dominantního postavení a bezohledného chování, spolu se zabezpečením nediskriminačních přenosových a distribučních sazeb, prostřednictvím přístupu k soustavě na základě sazeb zveřejňovaných před jejich vstupem v platnost.
Šestý bod odůvodnění směrnice uvádí, že „aby fungovala hospodářská soutěž, musí být přístup k soustavě nediskriminační, průhledný a za spravedlivé ceny“.
Podle třináctého bodu odůvodnění směrnice je třeba přijmout další opatření pro zajištění průhledných a nediskriminačních sazeb pro přístup k sítím; tyto sazby by měly být použitelné na veškeré uživatele sítí na základě nediskriminace.
Patnáctý bod odůvodnění směrnice zní takto:
„Významným faktorem pro zaručení nediskriminačního přístupu k soustavě je existence účinné regulace vykonávané jedním nebo více vnitrostátními regulačními orgány. Členské státy stanoví funkce, příslušnost a správní pravomoci regulačních orgánů. Je důležité, aby regulační orgány ve všech členských státech sdílely stejný minimální soubor pravomocí. Tyto orgány by měly mít pravomoc stanovovat nebo schvalovat přenosové nebo distribuční sazby, nebo přinejmenším metody pro jejich výpočet. Aby se předešlo nejistotě a nákladným a časově náročným sporům, měly by se tyto sazby zveřejnit před jejich vstupem v platnost.“
Osmnáctý bod odůvodnění směrnice zní následovně:
„Vnitrostátní regulační orgány by měly mít možnost stanovovat nebo schvalovat sazby nebo metody pro jejich výpočet na základě návrhu provozovatele přenosové soustavy nebo provozovatele či provozovatelů distribučních soustav, nebo na základě návrhu dohodnutého mezi tímto provozovatelem nebo provozovateli a uživateli soustavy. Při plnění těchto úkolů by vnitrostátní regulační orgány měly zabezpečit, aby přenosové a distribuční sazby nebyly diskriminační, odrážely náklady a braly v úvahu dlouhodobé marginální náklady, které byly odstraněny v důsledku decentralizace výroby energie a řízení poptávky.“
Podle dvacátého šestého a třicátého prvního bodu odůvodnění směrnice mezi její cíle patří „stejná úroveň hospodářské soutěže ve všech členských státech“ a „vytvoření plně funkčního vnitřního trhu s elektřinou, na němž převládá spravedlivá hospodářská soutěž“.
Podle definice uvedené v článku 2 bodu 21 směrnice se pro účely směrnice „vertikálně integrovaným podnikem“ rozumí „podnik nebo skupina podniků, jejichž vzájemné vztahy jsou definovány v čl. 3 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 4064/89 ze dne 21. prosince 1989 o kontrole spojování podniků [
Úř. věst. L 395, s. 1
; Zvl. vyd. 08/01, s. 31, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1310/97 ze dne ,
Úř. věst. L 180, s. 1
] a kde daný podnik nebo skupina vykonává nejméně jednu z funkcí přenosu nebo distribuce a nejméně jednu z funkcí výroby nebo dodávek elektřiny“.
Článek 15, týkající se právního oddělení provozovatelů distribuční soustavy, který se nachází v kapitole V směrnice, nazvané „Provozování distribuční soustavy“, zní následovně:
„1.   Je-li provozovatel distribuční soustavy součástí vertikálně integrovaného podniku, musí být nezávislý, přinejmenším pokud jde o právní formu, organizaci a rozhodování, na ostatních činnostech, které nesouvisejí s distribucí. Tento požadavek nepředstavuje povinnost oddělit vlastnictví majetku provozovatele distribuční soustavy od vertikálně integrovaného podniku.
2.   Kromě požadavků odstavce 1, pokud je provozovatel distribuční soustavy součástí vertikálně integrovaného podniku, musí být nezávislý, pokud jde o organizaci a rozhodování, na ostatních činnostech, které nesouvisejí s distribucí. Aby se tohoto dosáhlo, použijí se tato minimální kritéria:
a)
osoby odpovědné za řízení provozovatele distribuční soustavy nesmějí být zapojeny do podnikových struktur integrovaného elektroenergetického podniku přímo nebo nepřímo pověřeného běžným provozem spojeným s výrobou, přenosem a dodávkami elektřiny;
b)
musí být přijata vhodná opatření, aby se profesionální zájmy osob odpovědných za řízení provozovatele distribuční soustavy braly v úvahu takovým způsobem, který zajišťuje, že jsou schopny jednat nezávisle;
c)
provozovatel distribuční soustavy má účinná rozhodovací práva nezávislá na integrovaném elektroenergetickém podniku, pokud jde o majetek potřebný pro provoz, údržbu nebo rozvoj soustavy. Nemělo by to bránit existenci náležitých koordinačních mechanismů zajišťujících ochranu práv mateřské společnosti na dohled nad řízením a hospodařením, pokud jde o návratnost aktiv v dceřiné společnosti, nepřímo regulovaných v souladu s čl. 23 odst. 2. Umožňuje to mateřské společnosti zejména schvalovat roční finanční plán nebo jakýkoli rovnocenný nástroj provozovatele distribuční soustavy a stanovovat paušální limity pro úroveň zadluženosti své dceřiné společnosti. Neumožňuje to mateřské společnosti vydávat příkazy týkající se běžného provozu, ani pokud jde o jednotlivá rozhodnutí týkající se výstavby nebo modernizace distribučního vedení nepřekračující podmínky schváleného finančního plánu nebo jakéhokoli rovnocenného nástroje;
d)
provozovatel distribuční soustavy stanoví program shody, který stanoví opatření přijímaná za účelem vyloučení diskriminačního chování, a zajistí dostatečné sledování plnění programu. Tento program stanoví konkrétní povinnosti zaměstnanců potřebné pro dosažení tohoto cíle. Osoba nebo subjekt pověřený sledováním programu shody předkládá regulačnímu orgánu uvedenému v čl. 23 odst. 1 výroční zprávu popisující přijatá opatření. Tato zpráva se zveřejňuje.
Členské státy se mohou rozhodnout neuplatňovat odstavce 1 a 2 na integrované elektroenergetické podniky sloužící méně než 100000 připojeným zákazníkům nebo obsluhující malé izolované soustavy.“
Článek 20, týkající se přístupu třetích osob, který se nachází v kapitole VII směrnice, nazvané „Organizace přístupu do soustavy“, ve svém odstavci 1 stanoví:
„Členské státy zajistí zavedení systému pro přístup třetích osob k přenosové a distribuční soustavě na základě zveřejněných sazeb použitelných na oprávněné zákazníky a používaných objektivně a bez diskriminace mezi uživateli soustavy. Členské státy zajistí, aby tyto sazby nebo metody pro jejich výpočet byly před vstupem v platnost schváleny v souladu s článkem 23 a aby tyto sazby a metody, jsou-li schváleny jen metody, byly před vstupem v platnost zveřejněny.“
Článek 23, týkající se regulačních orgánů, uvedený v téže kapitole, ve svých odstavcích 2 až 5 stanoví:
„2.   Regulační orgány jsou příslušné pro stanovování nebo schvalování alespoň metod používaných pro výpočet nebo stanovení podmínek před tím, než vstoupí v platnost, pro:
a)
připojení nebo přístup k vnitrostátním soustavám, včetně sazeb za přenos a distribuci. Tyto sazby nebo metody musí umožňovat provádět nezbytné investice do soustav takovým způsobem, který těmto investicím dovoluje zabezpečit rentabilitu soustav;
b)
poskytování vyrovnávacích služeb.
3.   Odchylně od odstavce 2 mohou členské státy stanovit, aby regulační orgány předkládaly příslušnému orgánu v členském státu k formálnímu rozhodnutí sazby nebo přinejmenším metody uvedené v odstavci 2, jakož i změny uvedené v odstavci 4. Příslušný orgán je v takovém případě oprávněn buď schválit, nebo zamítnout návrh rozhodnutí předložený regulačním orgánem. Tyto sazby nebo metody nebo změny se zveřejňují současně s rozhodnutím o formálním přijetí. Každé formální zamítnutí návrhu rozhodnutí se rovněž zveřejní, včetně odůvodnění.
4.   Regulační orgány mají právo požádat v případě potřeby provozovatele přenosové a distribuční soustavy, aby změnili podmínky, sazby, pravidla, mechanismy a metody uvedené v odstavcích 1 až 3, tak, aby byly přiměřené a používaly se nediskriminačním způsobem.
5.   Každá osoba, která si stěžuje na provozovatele přenosové nebo distribuční soustavy ohledně záležitostí uvedených v odstavcích 1, 2 a 4, může podat stížnost regulačnímu orgánu, který jako orgán pro řešení sporů vydá rozhodnutí do dvou měsíců po obdržení stížnosti. Tuto lhůtu je možné prodloužit o dva měsíce, pokud regulační orgán potřebuje další informace. Tuto lhůtu je možné dále prodloužit po dohodě s navrhovatelem. Toto rozhodnutí má závazný účinek, pokud není zrušeno nebo odvoláno.
Týká-li se stížnost připojovacích sazeb pro větší nová výrobní zařízení, může regulační orgán tuto dvouměsíční lhůtu prodloužit.“
Článek 30 odst. 1 směrnice stanoví, že členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 2004 a neprodleně o nich uvědomí Komisi. Podle odstavce 2 téhož článku mohou členské státy odložit provedení čl. 15 odst. 1 do , aniž by tím byly dotčeny požadavky obsažené v čl. 15 odst. 2.
Vnitrostátní právo
Podle kapitoly 3 článku 3 zákona (2005:551) o akciové společnosti [Aktiebolagslag (2005:551)] je cílem akciové společnosti přinést prospěch jejím akcionářům, pokud stanovy této společnosti nestanoví jinak. Pravomoci valné hromady akcionářů jsou popsány v kapitole 7 uvedeného zákona. Jeho kapitola 8 obsahuje ustanovení o správní radě a generálním řediteli a zejména stanoví hlavní úkoly správní rady a generálního ředitele a obecná omezení pravomocí osob oprávněných zastupovat společnost. Tentýž zákon obsahuje v kapitole 17 článku 3, nazvaném „Ochrana vlastního vázaného kapitálu a pravidlo obezřetnosti“, ustanovení, která omezují vyplácení zisku dceřinou společností její mateřské společnosti.
Kapitola 4 zákona (1997:857) o elektřině [Ellag (1997:857)] upravuje sazby soustavy, zatímco kapitola 12 tohoto zákona se týká regulace a kontroly.
„Kapitola 4 – Sazby soustavy
Obecná ustanovení
Článek 1 – Sazby soustavy jsou tvořeny takovým způsobem, aby celkové příjmy, které držitel koncese získá provozováním sítě, byly přiměřené vzhledem jednak k objektivním podmínkám provozování soustavy, a jednak k podmínkám provozování soustavy držitelem koncese.
Sazby soustavy musí být objektivní a nediskriminující.
Při tvorbě sazby soustavy pro přenos elektřiny musí být zejména zohledněn: počet přípojek, zeměpisná poloha přípojek, množství přenesené energie, výkon, náklady nadřazené sítě a kvalita přenosu elektřiny.
Během tvorby sazeb soustavy za účelem připojení k lince nebo obvodu musí být zejména zohledněna zeměpisná poloha přípojek a výkon v místě přípojky.
Vláda nebo orgán pro regulaci sítě na základě zmocnění vlády může přijmout podrobnější ustanovení o tvorbě sazeb soustavy.
[…]
Kapitola 12 – Regulace
[…]
Článek 2 – Regulační orgán může získávat informace a seznamovat se s dokumenty, které jsou nezbytné pro regulaci. Žádost o informace může být spojena s hrozbou správní pokuty.
Každé rozhodnutí přijaté podle prvního pododstavce je přímo použitelné.
Vláda nebo orgán pro regulaci sítě na základě zmocnění vlády může přijmout ustanovení o shromažďování dat nezbytných pro posouzení, zda jsou sazby soustavy spravedlivé.
Článek 3 – Regulační orgán může vydávat příkazy nutné pro zajištění, že budou dodržována ustanovení a podmínky týkající se regulace. Příkaz může být spojen se správní pokutou.
Každý příkaz týkající se elektrické bezpečnosti nebo bezpečnosti fungování elektrického systému je okamžitě použitelný.“
Správní pokyny č. 3 z roku 2003, vytvořené Švédskou agenturou pro energii [Statens energimyndighets författningssamling (STEMFS) (2003:3)], ve znění správních pokynů č. 2 z roku 2005 této agentury [Statens energimyndighets författningssamling (STEMFS) (2005:2), dále jen „správní pokyny“], obsahují podrobná ustanovení o sdělování informací za účelem posouzení, zda jsou sazby soustavy spravedlivé, technické specifikace sazeb a pravidel týkajících se sdělování informací regulačnímu orgánu.
Podle kapitoly 1 článku 2 zákona (2004:875) o odděleném vedení některých elektrických zařízení [Lag (2004:875) om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar] může länsrätt (správní soud) na žádost orgánu pro regulaci soustavy nařídit oddělené vedení elektrických zařízení, pokud společnost, která provozuje soustavu, která používá elektrické zařízení, nesplňuje své základní povinnosti podle použitelných právních předpisů.
Postup před zahájením soudního řízení
Komise, majíc za to, že čl. 15 odst. 2 písm. b) a c), jakož i čl. 23 odst. 2 písm. a) a b) směrnice byly Švédskem provedeny nedostatečně, zahájila řízení o nesplnění povinnosti podle článku 226 ES.
Poté, co byl tento členský stát vyzván, aby předložil své vyjádření, Komise, která měla za to, že vyjádření nebylo ve všech vznesených skutečnostech dostačující, vydala dne 15. prosince 2006 odůvodněné stanovisko, ve kterém Švédské království vyzvala k přijetí opatření nezbytných k tomu, aby vyhovělo tomuto stanovisku ve lhůtě dvou měsíců od jeho obdržení.
Švédské království odpovědělo na toto odůvodněné stanovisko dne 14. ledna 2007, když vysvětlilo různé prvky vnitrostátní právní úpravy.
Majíc za to, že Švédské království nepřijalo opatření nezbytná pro úplné provedení čl. 15 odst. 2 písm. b) a c) a čl. 23 odst. 2 písm. a) směrnice, podala Komise tuto žalobu.
K žalobě
K prvnímu žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení ustanovení čl. 15 odst. 2 písm. b) a c) směrnice
Komise tímto žalobním důvodem Švédskému království vytýká, že nepřijalo v souladu s čl. 15 odst. 2 písm. b) a c) směrnice ustanovení požadovaná pro zajištění funkčního oddělení distribučních a výrobních zájmů ve vertikálně integrovaném podniku.
Švédské království ve své žalobní odpovědi nezpochybňuje závěry Komise týkající se provedení čl. 15 odst. 2 písm. b) a c) směrnice. Ačkoliv se Švédské království domnívá, že jeho právní úprava v oblasti práva společností vede do značné míry k uskutečnění funkčního oddělení požadovaného těmito ustanoveními, připouští, že některá nezbytná specifická opatření pro její provedení musí být ještě přijata. V této souvislosti dodává, že se vláda obrátila na Energimarknadsinspektionen (národní inspekce trhu s elektřinou), aby zjistila, které legislativní a správní změny jsou nezbytné pro správné provedení článku 15 směrnice, a aby jí předložila zprávu nejpozději do 1. října 2008.
V projednávané věci je nesporné, že všechna opatření nezbytná pro zajištění toho, aby dotčená ustanovení směrnice byla provedena do švédského právního řádu, nebyla k okamžiku uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku dosud přijata.
Existence nesplnění povinnosti se přitom musí posuzovat vzhledem ke stavu, v němž se členský stát nacházel v době, kdy uplynula tato lhůta (viz rozsudky ze dne 30. ledna 2002, Komise v. Řecko,
C-103/00, Recueil, s. I-1147
, bod 23, a ze dne , Komise v. Německo, C-395/07, bod 8).
Za těchto podmínek je třeba první žalobní důvod uplatněný Komisí považovat za opodstatněný.
K druhému žalobnímu důvodu, vycházejícímu z porušení ustanovení čl. 23 odst. 2 písm. a) směrnice
Komise tímto žalobním důvodem tvrdí, že čl. 23 odst. 2 písm. a) směrnice nebyl do švédského právního řádu správně proveden, jelikož regulační orgán nebyl pověřen předběžným stanovováním a schvalováním alespoň metod výpočtu sazeb ve smyslu téhož ustanovení.
Švédské království se naopak domnívá, že jeho systém je v souladu se směrnicí, neboť jeho právní úprava obsahuje metody požadované směrnicí, spojené s možností dodatečné opravy získaných výsledků regulačními orgány.
S ohledem na toto tvrzení je třeba zkoumat, zda tato právní úprava splňuje požadavky čl. 23 odst. 2 písm. a) směrnice.
Toto ustanovení směrnice obsahuje rovněž podstatné pravidlo, zejména, že sazby nebo metody musí umožňovat provádění nezbytných investic do soustav takovým způsobem, jaký těmto investicím dovoluje zabezpečit rentabilitu soustav. Takových investic může být hospodářskými subjekty dosaženo pouze tehdy, pokud jsou sazby a metody dostatečně přesné a dostatečně předvídatelné.
Je třeba bez dalšího poukázat na to, že Švédské království připouští neexistenci ustanovení vnitrostátního práva týkající se předběžného schválení vnitrostátním regulačním orgánem alespoň metod používaných pro výpočet nebo určení podmínek připojení a přístupu k vnitrostátním soustavám včetně sazeb za přenos a distribuci.
Tento členský stát se nicméně domnívá, že švédský systém umožňuje dosáhnout cíle této směrnice, tedy vytvoření plně funkčního vnitřního trhu s elektřinou, v jehož rámci budou zajištěny podmínky pro spravedlivou hospodářskou soutěž, a to zejména za účelem zajištění toho, aby byl přístup do soustavy v souladu s šestým bodem odůvodnění směrnice nediskriminační, průhledný a za spravedlivé ceny.
Takovou argumentaci nelze přijmout.
Je totiž třeba uvést, že i kdyby provedení nebo výklad ustanovení směrnice navrhované členským státem umožňovalo dosažení či dokonce lepší dosažení některých cílů, které sleduje tato směrnice, nemůže se tento členský stát odchýlit od ustanovení výslovně stanovených touto směrnicí (viz obdobně rozsudek ze dne 6. října 2005, Komise v. Francie,
C-243/03, Sb. rozh. s. I-8411
, bod 35).
V důsledku toho Komise právem poukazuje na to, že aby byly dodrženy požadavky směrnice, nemůže se Švédské království spokojit s používáním systému, v němž je kontrola metod použitých pro určení zejména sazby za přenos a distribuci elektřiny vykonávána dodatečně, a to ani za předpokladu, že tato kontrola je stejně účinná jako systém předběžné kontroly, neboť směrnice výslovně stanoví, že je třeba uplatňovat systém předběžné kontroly, a nedává členským státům možnost ji používat jinak.
Švédské království rovněž tvrdí, že pro dodržení požadavků čl. 23 odst. 2 písm. a) směrnice stačí, aby byl stanoven vnitrostátní systém úpravy, v rámci kterého musí být předem schváleny pouze hlavní zásady, podle kterých jsou později přijímány sazby soustavy. V projednávané věci vnitrostátní právní řád zakládá metody pro určení sazeb soustavy ve smyslu čl. 23 odst. 2 písm. a) směrnice. Tento členský stát za tímto účelem odkazuje na kapitolu 4 zákona (1997:857) o elektřině, na správní pokyny a na rozhodnutí Švédské agentury pro energii ze dne 21. června 2004.
Podle patnáctého bodu odůvodnění směrnice vnitrostátní regulační orgány stanoví nebo schvalují sazby nebo alespoň metody jejich výpočtu. Podle osmnáctého bodu odůvodnění směrnice tytéž vnitrostátní regulační orgány musí zabezpečit, aby tyto stanovené a schválené sazby byly nediskriminační a odrážely náklady skutečně vzniklé přenosem a distribucí elektřiny.
Ve světle bodů odůvodnění, které definují cíle sledované zákonodárcem Společenství, nelze čl. 23 odst. 2 písm. a) směrnice dát takový výklad, jaký by se odchyloval od znění tohoto ustanovení. Ze samotného textu tohoto ustanovení totiž jednak vyplývá, že vnitrostátní regulační orgány stanovují a schvalují, než vstoupí v platnost, alespoň metody používané pro výpočet nebo stanovení podmínek pro připojení a přístup k vnitrostátním soustavám, včetně sazeb za přenos a distribuci, a jednak tyto sazby nebo metody musí umožňovat provádění nezbytných investic do soustav takovým způsobem, který těmto investicím dovoluje zabezpečit rentabilitu soustav.
Článek 23 odst. 2 písm. a) směrnice tedy požaduje dostatečnou úroveň předvídatelnosti výše uvedených sazeb, která umožní zajistit uskutečnění nezbytných investic pro zabezpečení rentability soustav pro přenos a distribuci elektřiny.
Ačkoliv, navzdory tomu, co tvrdí Komise, toto ustanovení nevyžaduje od členských států, aby stanovily vzorec zahrnující souhrn parametrů umožňujících konkrétní a přímý výpočet sazeb, je třeba konstatovat, že právní rámec, na který odkazuje Švédské království, obsahuje pouze zásady a obecná kritéria, kterým musí odpovídat sazby soustavy, a tedy neobsahuje metodologii umožňující subjektům předvídat, ani přibližně, použitelné sazby.
Cíle směrnice může být dosaženo pouze stanovením konkrétních sazeb nebo prvků metodologie výpočtu sazeb dosahujících takové úrovně přesnosti, jaká umožní hospodářským subjektům odhadnout náklady na přístup k přenosové a distribuční soustavě.
Z toho vyplývá, že švédské právní předpisy neodpovídají požadavkům předvídatelnosti sazeb vyplývajícím ze směrnice a nezbytným pro zabezpečení rentability soustav pro přenos a distribuci elektřiny. V každém případě nezavádí do vnitrostátního práva mechanismus předběžné kontroly stanovený v čl. 23 odst. 2 písm. a) směrnice. Švédská právní úprava totiž nezavádí systém, v rámci kterého by návrhy sazeb byly předloženy regulačnímu orgánu před tím, než vstoupí v platnost.
Druhý žalobní důvod uplatněný Komisí tedy musí být považován za opodstatněný.
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba určit, že Švédské království tím, že
—
nepřijalo v souladu s ustanoveními čl. 15 odst. 2 písm. b) a c) směrnice ustanovení nezbytná k zajištění funkčního oddělení distribučních a výrobních zájmů ve vertikálně integrovaných podnicích a
—
nestanovilo příslušnému regulačnímu orgánu v souladu s čl. 23 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice povinnost schvalovat alespoň metody používané pro výpočet nebo stanovení podmínek pro přístup k vnitrostátním soustavám, včetně sazeb za přenos a distribuci před tím, než vstoupí v platnost,
nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.
K nákladům řízení
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Švédské království nemělo ve věci úspěch, je důvodné uložit posledně uvedenému náhradu nákladů řízení.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:

1)
Švédské království tím, že
—
nepřijalo v souladu s čl. 15 odst. 2 písm. b) a c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES ustanovení nezbytná k zajištění funkčního oddělení distribučních a výrobních zájmů ve vertikálně integrovaných podnicích a
—
nestanovilo příslušnému regulačnímu orgánu v souladu s čl. 23 odst. 2 písm. a) směrnice 2003/54 povinnost schvalovat alespoň metody používané pro výpočet nebo stanovení podmínek pro přístup k vnitrostátním soustavám, včetně sazeb za přenos a distribuci před tím, než vstoupí v platnost,
nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.

2)
Švédskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: švédština.