CELEX: 61995CJ0064
Den fælles markedsordning for frugt og grøntsager
Beskyttelsesforanstaltninger
Surkirsebær

Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 21. februar 1995, indgaaet til Domstolen den 10. marts 1995, har Finanzgericht des Landes Brandenburg i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende gyldigheden af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1932/93 af 16. juli 1993 om beskyttelsesforanstaltninger for saa vidt angaar indfoersel af surkirsebaer (EFT L 174, s. 35; herefter "den omtvistede forordning").
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en retssag mellem Konservenfabrik Lubella Friedrich Bueker GmbH & Co. KG (herefter "Lubella") og Hauptzollamt Cottbus vedroerende betaling af den udligningsafgift, som Lubella blev opkraevet i henhold til den omtvistede forordning ved indfoerslen til Tyskland af friske surkirsebaer med oprindelse i Polen den 19. og 20. juli 1993 (KN-kode 0809 20 60 0100).
3 Den omtvistede forordning blev udstedt med hjemmel i Raadets forordning (EOEF) nr. 1035/72 af 18. maj 1972 om den faelles markedsordning for frugt og groentsager (EFT 1972 II, s. 423), og Raadets forordning (EOEF) nr. 2707/72 af 19. december 1972 om fastsaettelse af betingelserne for anvendelse af beskyttelsesforanstaltninger for frugt og groentsager (EFT 1972, 31.12., s. 3).
4 Artikel 1 i den omtvistede forordning foreskriver, at der ved indfoersel til Faellesskabet af surkirsebaer (KN-kode 0809 20 20 og 0809 20 60) skal overholdes en minimumspris og opkraeves en udligningsafgift svarende til forskellen mellem minimumsprisen og importprisen, naar importprisen er lavere end minimumsprisen.
5 I den tyske version af den omtvistede forordning anvendtes imidlertid i titlen, i betragtningerne og i ordlyden til artikel 1, stk. 1, ordet "Suesskirschen" ("soede kirsebaer") til at angive de produkter, som var genstand for beskyttelsesforanstaltninger, idet der herved henvistes til KN-koderne for surkirsebaer. "Suesskirschen" blev erstattet af "Sauerkirschen" ("surkirsebaer") ved en berigtigelse offentliggjort i den tyske udgave af EF-Tidende af 20. juli 1993 (EFT L 176, s. 29).
6 For Finanzgericht des Landes Brandenburg, hvor Lubella har anlagt sag til proevelse af den efteropkraevningsafgoerelse, som det har modtaget, har selskabet gjort gaeldende, at den omtvistede forordning er ugyldig. Til stoette herfor har selskabet i det vaesentlige anfoert foelgende:
° Den kompetente forvaltningskomités udtalelse blev ikke indhentet forud for udstedelsen af forordningen, saaledes som foreskrevet i artikel 33 i forordning nr. 1035/72.
° Forordningen angiver ingen frist for medlemsstaternes indbringelse af forordningen for Raadet, saaledes som foreskrevet i Raadets afgoerelse 87/373/EOEF af 13. juli 1987 om fastsaettelsen af de naermere vilkaar for udoevelsen af de gennemfoerelsesbefoejelser, der tillaegges Kommissionen (EFT L 197, s. 33, herefter "komitologi-afgoerelsen").
° Forordningens indhold var ikke bestemt i den oprindelige version, da man ikke kunne vide, om den omhandlede soede kirsebaer eller surkirsebaer.
° Den berigtigede version af forordningen kan ikke anvendes paa indfoerslerne den 19. og 20. juli 1993 uden at tillaegge den tilbagevirkende kraft.
° Den omtvistede forordning kan ikke begrundes med henvisning til en alvorlig forstyrrelse eller risiko for en alvorlig forstyrrelse af markedet.
° Forordning nr. 2707/72 indeholder ikke hjemmel til indfoerelse af den omtvistede forordning.
° Forordningen indfoerer foranstaltninger, som var uegnede til at fjerne en markedsforstyrrelse.
° Forordningen strider mod princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
° Forordningen er ikke tilstraekkeligt begrundet.
° Der blev ikke gennemfoert konsultationer, som foreskrevet i artikel 14 og 15 i interimsaftalerne om handel og handelsanliggender, indgaaet den 16. december 1991 mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Det Europaeiske Kul- og Staalfaellesskab paa den ene side, og Republikken Polen, Den Tjekkiske og Slovakiske Foederative Republik, og Republikken Ungarn paa den anden side, som godkendt ved Raadets afgoerelser 92/228/EOEF (EFT L 114, s. 1), 92/229/EOEF (EFT L 115, s. 1) og 92/230/EOEF (EFT L 116, s. 1) af 25. februar 1992 (herefter "interimsaftalerne").
7 Finanzgericht des Landes Brandenburg deler sagsoegerens tvivl. Retten besluttede derfor at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
1) Er Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1932/93, som affattet ved berigtigelsen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende af 20. juli 1993 L 176, s. 29, udstedt paa en retligt set gyldig maade?
2) Saafremt spoergsmaal 1) besvares bekraeftende:
Gaelder bestemmelserne i forordning (EOEF) nr. 1932/93 ogsaa ved import af surkirsebaer til og med den 20. juli 1993?
3) Saafremt spoergsmaal 2) besvares bekraeftende:
a) Var forudsaetningerne for en markedsordningsforanstaltning for surkirsebaer opfyldt i 1993?
b) Er minimumsprisordningen en tilladt og egnet foranstaltning til fjernelse af en markedsforstyrrelse?
c) Er minimumsprisordningen forenelig med interimsaftalerne af 25. februar 1992 mellem Det Europaeiske Faellesskab og Republikken Polen, Republikken Ungarn og Den Tjekkiske og Slovakiske Foederative Republik?
8 Den forelaeggende ret oensker med disse tre praejudicielle spoergsmaal at faa oplyst, om den omtvistede forordning er gyldig, naar henses til forskellige anbringender, som sagsoegeren har fremfoert for retten under hovedsagen. Paa denne baggrund skal anbringenderne gennemgaas hver for sig.
Tilsidesaettelse af artikel 33 i forordning nr. 1035/72
9 Kommissionen og den spanske regering har anfoert, at der er ikke var pligt til at hoere den kompetente forvaltningskomité forud for udstedelsen af den omtvistede forordning. Disse parter har gjort gaeldende, at proceduren for fastsaettelse af beskyttelsesforanstaltninger er fastlagt i artikel 29, stk. 2, i forordning nr. 1035/72, som ikke foreskriver en saadan hoering og ikke henviser til proceduren efter samme forordnings artikel 33.
10 Artikel 29 i forordning nr. 1035/72, som affattet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2454/72 af 21. november 1972 (EFT 1972, november, s. 59), som fandt anvendelse paa davaerende tidspunkt, har foelgende ordlyd:
"1. Der kan i samhandelen med tredjelande anvendes egnede foranstaltninger
° saafremt markedet inden for Faellesskabet for et eller flere af de i artikel 1 naevnte produkter paa grund af indfoersel eller udfoersel rammes eller trues af alvorlige forstyrrelser, som kan bringe virkeliggoerelsen af de i traktatens artikel 39 omhandlede maal i fare
...
Disse foranstaltninger kan kun anvendes ... indtil den faktiske forstyrrelse eller truslen herom er ophoert ...
2. Indtraeder den i stk. 1 omhandlede situation, beslutter Kommissionen paa begaering af en medlemsstat eller paa eget initiativ de noedvendige foranstaltninger; disse meddeles medlemsstaterne og finder umiddelbart anvendelse. Har Kommissionen faaet forelagt en begaering fra en medlemsstat, traeffer den afgoerelse herom inden 24 timer efter begaeringens modtagelse.
3. Enhver medlemsstat kan for Raadet indbringe den af Kommissionen trufne foranstaltning inden tre arbejdsdage efter dagen for dens meddelelse. Raadet traeder omgaaende sammen. Det kan aendre eller ophaeve den paagaeldende foranstaltning i overensstemmelse med den i traktatens artikel 43, stk. 2, fastsatte afstemningsmaade."
Artikel 33, stk. 1, i samme forordning bestemmer foelgende:
"Naar der henvises til den i denne artikel fastlagte fremgangsmaade, indbringer formanden sagen for komitéen (for frugt og groentsager) enten paa eget initiativ eller paa begaering af en medlemsstats repraesentant."
11 Det fremgaar saaledes af artikel 29' s ordlyd, at artiklen ikke henviser til den i artikel 33 fastlagte procedure, men foreskriver en specifik procedure for fastsaettelse af beskyttelsesforanstaltninger. Denne procedure omfatter ikke en forhaandsforelaeggelse for forvaltningskomitéen for frugt og groentsager. Foelgelig var der ikke pligt til at foretage en saadan forelaeggelse forud for udstedelsen.
Den manglende angivelse af en frist for indbringelse for Raadet
12 Kommissionen og den spanske regering har anfoert, at fristen for medlemsstaternes indbringelse for Raadet af de beskyttelsesforanstaltninger, som Kommissionen har truffet, er fastlagt i artikel 29, stk. 3, i forordning nr. 1035/72, og at der ikke findes nogen forskrift, herunder navnlig ikke komitologi-afgoerelsen, som paalaegger en pligt til at anfoere en saadan frist i en forordning om indfoerelse af saadanne foranstaltninger.
13 Det hedder i komitologi-afgoerelsens artikel 3:
"Foelgende procedure kan anvendes, naar Raadet tillaegger Kommissionen befoejelse til at traeffe afgoerelse om beskyttelsesforanstaltninger:
° Kommissionen underretter Raadet og medlemsstaterne om enhver afgoerelse vedroerende saadanne beskyttelsesforanstaltninger.
Det kan bestemmes, at Kommissionen, inden den traeffer sin afgoerelse, skal hoere medlemsstaterne i henhold til bestemmelser, der skal fastsaettes i hvert enkelt tilfaelde.
° Enhver medlemsstat kan indbringe Kommissionens afgoerelse for Raadet inden for en frist, der skal fastsaettes i den paagaeldende retsakt.
..."
14 Det bemaerkes indledningsvis, at i henhold til anden og tredje betragtning finder komitologi-afgoerelsen kun anvendelse paa de gennemfoerelsesbefoejelser, som er blevet overdraget til Kommissionen efter afgoerelsens ikrafttraeden, og den kan derfor ikke paavirke gyldigheden af gennemfoerelsesforanstaltninger, der ° som i denne sag ° er truffet paa grundlag af gennemfoerelsesbefoejelser, som Kommissionen har faaet overdraget forud for afgoerelsens ikrafttraeden.
15 Det bemaerkes endvidere, at det fremgaar af afgoerelsens artikel 3, at naar Raadet beslutter at anvende denne procedure, skal fristen for medlemsstaternes indbringelse af Kommissionens afgoerelse for Raadet vaere angivet i den retsakt, hvorved Raadet tillaegger Kommissionen befoejelse til at traeffe beskyttelsesforanstaltninger, og ikke i de afgoerelser, som Kommissionen kan traeffe med hjemmel i denne bemyndigelse. Af denne grund havde Kommissionen under alle omstaendigheder ikke pligt til at fastsaette en frist for indbringelse af den omtvistede forordning.
Indholdet af den omtvistede forordning
16 Kommissionen og den spanske regering har anfoert, at det klart fremgaar af den omtvistede forordning, at denne kun omhandler surkirsebaer. De har gjort gaeldende, at alle sproglige versioner af den omtvistede forordning, bortset fra den tyske, udtrykkeligt omtaler disse produkter med angivelse af de tilsvarende KN -koder, og at den tyske version, der oprindeligt indeholdt en fejl, som kun vedroerte benaevnelsen af produkterne, men ikke KN-koderne, blev berigtiget den 20. juli 1993.
17 Som Domstolen allerede har udtalt ved flere lejligheder, er det paa grund af noedvendigheden af en ensartet fortolkning af faellesskabsforordningerne udelukket, at en bestemmelses ordlyd betragtes isoleret, og i tvivlstilfaelde kraeves det, at fortolkningen og anvendelsen sker i lyset af versionerne paa de andre sprog (dom af 12.7.1979, sag 9/79, Koschniske, Sml. s. 2717, praemis 6, og af 27.3.1990, sag C-372/88, Cricket St. Thomas, Sml. I, s. 1345, praemis 19).
18 I denne sag henviser alle de sproglige versioner af den omtvistede forordning, bortset fra den tyske, alene til surkirsebaer. Som anfoert af Kommissionen og den spanske regering er det klart, at den tyske version af forordningen oprindeligt indeholdt en skrivefejl ved anvendelsen af ordet "Suesskirschen" i stedet for "Sauerkirschen", som efterfoelgende blev berigtiget. Imidlertid kunne denne tvetydighed fjernes fuldstaendigt ved en sammenligning med de oevrige sproglige versioner af forordningen, da den tyske version angav de KN-koder, som finder anvendelse for surkirsebaers vedkommende. Desuden er det ubestridt, at de kompetente tyske myndigheder blev orienteret om denne fejl og saaledes fra starten var i stand til at anvende forordningen korrekt. Under disse omstaendigheder kan indholdet af den omtvistede forordning ikke anses for ubestemt.
Den tilbagevirkende kraft af den omtvistede forordning
19 Kommissionen og den spanske regering har anfoert, at den omtvistede forordning ikke har tilbagevirkende kraft og derfor kunne finde anvendelse paa indfoerslerne den 19. og 20. juli 1993. De har gjort gaeldende, at berigtigelsen af skrivefejlen i den tyske version af forordningen, som fandt sted den 20. juli 1993, ikke bevirkede, at forordningen blev tillagt tilbagevirkende kraft.
20 Det foelger af det foregaaende, at den omtvistede forordning ikke blev aendret for saa vidt angaar dens anvendelsesomraade paa grund af berigtigelsen i den tyske udgave af EF-Tidende af 20. juli 1993. Under disse omstaendigheder kunne forordningen finde anvendelse fra og med ikrafttraedelsesdagen.
En alvorlig forstyrrelse eller risiko for en alvorlig forstyrrelse af markedet
21 Kommissionen og den spanske regering har anfoert, at markedet for kirsebaer var truet af en alvorlig forstyrrelse paa det tidspunkt, da den omtvistede forordning blev indfoert. Mere konkret har Kommissionen gjort gaeldende, at antallet af indfoersler af kirsebaer til Faellesskabet fra tredjelande var steget kraftigt i hoestaarene 1990 og 1991, navnlig paa grund af knapheden i faellesskabsproduktionen under det sidste af disse hoestaar, og var forblevet paa et hoejt niveau i hoestaaret 1992, hvilket i lyset af den gode hoest i Faellesskabet det aar bevirkede et sammenbrud for markedsprisen. De foerste meddelelser for saa vidt angik hoestaaret 1993, herunder navnlig oplysningerne fra Tyskland, viste, at denne tendens fortsatte til skade for produkter fra Faellesskabet. Kommissionen har endvidere anfoert, at de tal, som sagsoegeren angav for den nationale ret, og som kan give det modsatte indtryk, alene vedroerer indfoerslerne af surkirsebaer til Tyskland, og at sagsoegeren ved sammenligningen har taget udgangspunkt i 1992, som er et atypisk aar.
22 Det fremgaar af artikel 29, stk. 1, i forordning nr. 1035/72, at en af de to situationer, som skal foreligge, for at der kan ske anvendelse af beskyttelsesforanstaltninger i samhandelen med tredjelande, er den situation, hvor markedet for et eller flere af de produkter, som er omfattet af den faelles markedsordning, paa grund af indfoersel eller udfoersel rammes eller trues af alvorlige forstyrrelser, som kan bringe virkeliggoerelsen af de i EF-traktatens artikel 39 omhandlede maal i fare. Det fremgaar desuden af artikel 1 i forordning nr. 2707/72, at der med henblik paa en vurdering af, om den omhandlede situation foreligger, navnlig tages hensyn til omfanget af den ind- eller udfoersel, som er eller som kan forventes gennemfoert, de disponible varer paa Faellesskabets marked, de paa Faellesskabets marked konstaterede priser for indenlandske varer eller disse prisers forventede udvikling (og isaer deres tendens til usaedvanlig stor stigning eller til usaedvanligt stort fald), eller ° mere specifikt i relation til indfoersler ° de paa Faellesskabets marked konstaterede noteringer for varer hidroerende fra tredjelande (isaer deres tendens til et usaedvanligt stort fald) og de kvanta, for hvilke tilbagekoeb finder eller vil kunne finde sted.
23 Det fremgaar saavel af begrundelserne til den omtvistede forordning som af de oplysninger, Kommissionen har afgivet for Domstolen, navnlig om maengderne af importerede kirsebaer fra tredjelande og de noterede priser paa markederne, som sagsoegeren ikke har bestridt, og som ikke blevet afkraeftet af de oplysninger, selskabet selv har givet til den nationale ret, at der paa faellesmarkedet for kirsebaer var registreret en kraftig stigning i indfoerslerne fra tredjelande i loebet af de tre hoestaar forud for hoestaaret 1993 og et kraftigt fald i noteringerne paa markedet i loebet af det forudgaaende hoestaar. Det er desuden ubestridt, at den tendens, som var skadelig for faellesskabsprodukterne, maatte forventes at fortsaette, hvis der ikke blev truffet foranstaltninger fra faellesskabsmyndighedernes side.
24 Under disse forhold har Kommissionen ikke gjort sig skyldig i et aabenbart urigtigt skoen ved at antage, at der var risiko for alvorlige forstyrrelser af Faellesskabets marked, som kunne bringe maalene i EF-traktatens artikel 39 i fare (jf. dom af 13.6.1996, sag C-205/94, Binder, Sml. I, s. 2871, praemis 22).
Hjemmelen for de trufne foranstaltninger
25 Kommissionen og den spanske regering har anfoert, at den minimumsprisordning, som blev indfoert ved den omtvistede forordning, har hjemmel i artikel 29 i forordning nr. 1035/72, sammenholdt med artikel 3 i forordning nr. 2707/72. Kommissionen har naermere gjort gaeldende, at selv om artikel 3 i forordning nr. 2707/72 ikke udtrykkeligt foreskriver suspension af indfoerslerne, maa artiklen fortolkes saaledes, at den ° under hensyn til proportionalitetsprincippet ° goer det muligt for Kommissionen at traeffe foranstaltninger, der kan gaa saa vidt som til suspension af indfoerslerne, uden at den dog er forpligtet til at indfoere en saadan streng begraensning.
26 Det hedder i artikel 3, stk. 1 og 2, i forordning nr. 2707/72:
"1. Foelgende forholdsregler kan traeffes i medfoer af artikel 29, stk. 2 og 3, i forordning (EOEF) nr. 1035/72:
° suspension af ind- eller udfoersel, eller opkraevning af eksportafgifter, naar den i denne artikels stk. 1, foerste tankestreg, omhandlede situation opstaar
...
2. Disse forholdsregler kan kun traeffes for saa vidt og saa laenge, det er ubetinget noedvendigt."
27 Domstolen har allerede udtalt sig om bestemmelser svarende til dem, der er omhandlet i hovedsagen, og har herved bemaerket, at selv om bestemmelserne ikke indeholdt en udtrykkelig bestemmelse om indfoerelse af en udligningsafgift, foelger dog ikke heraf, at en saadan foranstaltning ikke kunne traeffes. Det maatte tvaertimod laegges til grund, at eftersom disse bestemmelser hjemlede hel eller delvis suspension af indfoerslerne, var Kommissionen bemyndiget til at indfoere en ordning, der virkede mindre stift, nemlig en minimumspris med udligningsafgift. Da Kommissionen saaledes kunne traeffe beskyttelsesforanstaltninger, som medfoerte en total udsaettelse af indfoerslerne fra tredjelande, var den saa meget desto mere berettiget til at anvende mindre restriktive foranstaltninger (jf. dom af 13.5.1971, forenede sager 41/70, 42/70, 43/70 og 44/70, International Fruit Company m.fl. mod Kommissionen, Sml. 1971, s. 83, org. ref.: Rec. s. 411, praemis 65, vedroerende reglerne for den faelles markedsordning for frugt og groentsager forud for forordning nr. 1035/72; dom af 12.4.1984, sag 345/82, Wuensche Handelsgesellschaft, Sml. s. 1995, praemis 23, af 11.2.1988, sag 77/86, National Dried Fruit Trade Association, Sml. s. 757, praemis 26, og af 5.7.1988, sag 291/86, Central-Import Muenster, Sml. s. 3679, praemis 39, vedroerende den dagaeldende faelles markedsordning for produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager).
Beskyttelsesforanstaltningernes forholdsmaessighed
28 Kommissionen og den spanske regering har anfoert, at de beskyttelsesforanstaltninger, som blev indfoert ved den omtvistede forordning, er forholdsmaessige, naar henses til det forfulgte maal. Kommissionen har herved anfoert, at den konstaterede udvikling i begyndelsen af hoestaaret 1993 foranledigede faellesskabsmyndighederne til i foerste omgang at indfoere en ordning med importlicenser, som viste sig utilstraekkelig til at hindre stigningen i indfoerslerne og prisfaldet. Kommissionen besluttede derfor, at referencepriserne ikke laengere skulle finde anvendelse paa importerede surkirsebaer, og at der skulle indfoeres en ordning med minimumspriser og udligningsafgifter. Kommissionen har anfoert, at den derved traf foranstaltninger, som gjorde det muligt at opfylde den tilstraebte stabilitetsmaalsaetning til mindst mulig skade for samhandelen.
29 Hertil bemaerkes alene, at de trufne beskyttelsesforanstaltninger var egnede til at opfylde den tilstraebte maalsaetning, nemlig at bremse prisfaldet paa produkter paa faellesmarkedet, at de blev truffet, efter at det havde vist sig, at en mindre indgribende ordning ° importlicensordningen ° var utilstraekkelig, og at de blev valgt frem for endnu mere indgribende foranstaltninger saasom foranstaltninger om begraensning af indfoerselsmaengderne. Henset hertil, har Kommissionen ikke tilsidesat proportionalitetsprincippet.
Tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning
30 Kommissionen og den spanske regering har anfoert, at den omtvistede forordning respekterer de beroerte erhvervsdrivendes berettigede forventning. De har gjort gaeldende, at de erhvervsdrivende paa de faelles markedsordningers omraade ikke med foeje kan forvente, at et saet regler opretholdes uaendret fra aar til aar, men at de, hvis de er forsigtige og velunderrettede, maa forudse, at der kan ske aendringer i disse regler med henblik paa tilpasning til markedsudviklingen.
31 Ifoelge Domstolens faste praksis, har Faellesskabets institutioner et vidt skoen med hensyn til valget af de midler, der er noedvendige for at virkeliggoere deres politik, hvorfor de erhvervsdrivende ikke kan have nogen berettiget forventning om opretholdelsen af en bestaaende situation, som kan aendres ved beslutninger taget af disse institutioner inden for rammerne af deres frie skoen (jf. bl.a. dom af 15.7.1982, sag 245/81, Edeka, Sml. s. 2745, praemis 27, og af 28.10.1982, sag 52/81, Faust mod Kommissionen, Sml. s. 3745, praemis 27). I denne sag kan anbringendet om tilsidesaettelse af princippet af beskyttelse af den berettigede forventning saa meget mindre tiltraedes, som Kommissionen kort inden udstedelsen af den omtvistede forordning havde indfoert en ordning med importlicenser, der var begrundet i den daarlige markedsudvikling.
Manglende begrundelse af den omtvistede forordning
32 Kommissionen og den spanske regering har anfoert, at den omtvistede forordning er tilstraekkeligt begrundet. De har gjort gaeldende, at de vaesentligste grunde til, at Kommissionen traf de omtvistede foranstaltninger ° saaledes som det kraeves i henhold til Domstolens praksis vedroerende saadanne foranstaltninger ° fremgaar af begrundelsen til den omtvistede forordning i sammenhaeng med de foranstaltninger, Kommissionen traf paa davaerende tidspunkt for at stabilisere markedet.
33 Ifoelge Domstolens faste praksis skal den begrundelse, som kraeves efter EF-traktatens artikel 190, tilpasses den paagaeldende retsakts karakter. Det skal klart og utvetydigt fremgaa af begrundelsen, hvilke betragtninger den institution, som har udstedt retsakten, har lagt til grund, saaledes at de beroerte kan goere sig bekendt med baggrunden for den trufne foranstaltning, og Domstolen kan udoeve sin kontrol (jf. ovennaevnte dom i Binder-sagen, praemis 25).
34 I betragtningerne til den omtvistede forordning angives det klart, at der blev indfoert en ordning med minimumsimportpriser og udligningsafgifter, hvilken ordning blev fundet mest hensigtsmaessig, fordi surkirsebaer ikke laengere var omfattet af nogen beskyttelsesordning (i lyset af den davaerende markedssituation blev anvendelsen af referencepriserne anset for uhensigtsmaessig for saa vidt angik surkirsebaer), og fordi faellesmarkedet under saadanne omstaendigheder var truet af alvorlige forstyrrelser.
35 Den omtvistede forordning indeholdt saaledes oplysninger, som dels har gjort det muligt for de beroerte at goere sig bekendt med forordningens formaal og baggrund, dels har gjort det muligt for Domstolen at udoeve sin kontrol. Forordningen opfyldte saaledes kravene til begrundelse i henhold til traktatens artikel 190.
Tilsidesaettelse af interimsaftalerne
36 Kommissionen og den spanske regering har anfoert, at den omtvistede forordning ikke indebaerer en tilsidesaettelse af artikel 14 og 15 i interimsaftalerne. I sit indlaeg har Kommissionen alene kommenteret den aftale, der er indgaaet med Republikken Polen, hvorfra de i hovedsagen omhandlede produkter stammer, og gjort gaeldende, at der blev indledt forhandlinger med de polske myndigheder efter fastsaettelsen af beskyttelsesforanstaltningerne, og at forhandlingerne foerte til gennemfoerelsen af mere favorable foranstaltninger for det foelgende hoestaar.
37 Herom bemaerkes alene, at selv om det i artikel 15 i hver af interimsaftalerne er bestemt, at begge parter er forpligtet til at indlede forhandlinger, saafremt den ene part traeffer beskyttelsesforanstaltninger vedroerende samhandelen med landbrugsprodukter, kan denne bestemmelse, som kun gaelder mellem de kontraherende parter, og som foreskriver gennemfoerelse af et formkrav efter fastsaettelsen af beskyttelsesforanstaltningerne, under alle omstaendigheder ikke med foeje paaberaabes til anfaegtelse af gyldigheden af beskyttelsesforanstaltningerne som saadan. Heraf foelger, at ogsaa dette anbringende boer forkastes.
38 Paa dette grundlag boer svaret til den nationale ret vaere, at gennemgangen af de forelagte praejudicielle spoergsmaal intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af den omtvistede forordning.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
39 De udgifter, der er afholdt af den spanske regering og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Finanzgericht des Landes Brandenburg ved kendelse af 21. februar 1995, for ret:
Gennemgangen af de forelagte praejudicielle spoergsmaal har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1932/93 af 16. juli 1993 om beskyttelsesforanstaltninger for saa vidt angaar indfoersel af surkirsebaer.