CELEX: 62005CJ0375
Hovädzie a teľacie mäso
Prémia na udržanie chovu dojčiacich kráv

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 4a tretej zarážky písm. ii) nariadenia Rady (EHS) č. 805/68 z 27. júna 1968 o spoločnej organizácii trhu s hovädzím a teľacím mäsom (
Ú. v. ES L 148, s. 24
), zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 2222/96 z 18. novembra 1996 (
Ú. v. ES L 296, s. 50
, ďalej len „nariadenie č. 805/68“) týkajúceho sa nahradenia dojčiacich kráv, ako aj článku 33 ods. 2 a 4 nariadenia Komisie (EHS) č. 3886/92 z 23. decembra 1992 o vykonaní systému prémií stanoveného nariadením Rady (EHS) č. 805/68 a o zrušení nariadení (EHS) č. 1244/82 a (EHS) č. 714/89 (
Ú. v. ES L 391, s. 20
), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 2311/96 z 2. decembra 1996 (
Ú. v. ES L 313, s. 9
, ďalej len „nariadenie č. 3886/92“) o vrátení práv na prémiu do štátnej rezervy [
neoficiálny preklad
].
Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi Erhardom Geutingom a Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein-Westfalen für den Bereich Landwirtschaft (riaditeľom poľnohospodárskej komory Severného Porýnia-Vestfálska pre oddelenie poľnohospodárstvo), neskôr Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein-Westfalen (riaditeľom poľnohospodárskej komory Severného Porýnia-Vestfálska) vo veci žiadosti o prémiu za dojčiace kravy podanej Erhardom Geutingom na hospodársky rok 1998.
Právny rámec
Článok 4a tretia zarážka nariadenia č. 805/68 definuje pojem „dojčiaca krava“ takto:
„i)
krava mäsového plemena alebo pochádzajúca z kríženia s mäsovým plemenom zo stáda určeného na chov teliat na produkciu mäsa
a
ii)
teľná jalovica spĺňajúca rovnaké podmienky, ktorá nahrádza dojčiacu kravu.“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 4d ods. 5 prvý pododsek nariadenia č. 805/68 stanovuje:
„Prémia sa poskytuje výrobcovi, ktorý odo dňa, keď podal žiadosť, nedodáva zo svojho hospodárstva mlieko alebo mliečne produkty po dobu 12 mesiacov a ktorý po dobu aspoň šiestich po sebe nasledujúcich mesiacov odo dňa predloženia žiadosti chová dojčiace kravy, ktorých počet sa rovná počtu, za ktoré požadoval poskytnutie prémie.“ [
neoficiálny preklad
]
Odseky 1, 2 a 4 článku 4f nariadenia č. 805/68 stanovujú:
„1.   Každý členský štát vytvára prvotnú štátnu rezervu rovnajúcu sa prinajmenšom 1 % a maximálne 3 % celkového počtu zvierat, pre ktoré sa prémia za dojčiace kravy priznala s ohľadom na referenčný rok chovateľom, ktorých podniky sa nachádzajú na území. …
2.   Členské štáty zo svojich štátnych rezerv do výšky týchto rezerv prideľujú práva na prémiu predovšetkým chovateľom uvedeným nižšie:
a)
chovatelia, ktorí predložili žiadosť o prémiu pred 1. januárom 1993 a ktorí príslušnému orgánu preukázali, že uplatnenie individuálnych hraničných počtov v súlade s článkom 4d ods. 2 by ohrozilo životaschopnosť ich prevádzky vzhľadom na uskutočnenie investičného programu v sektore hovädzieho a teľacieho mäsa stanoveného pred 1. januárom 1993;
b)
chovatelia, ktorí predložili s ohľadom na referenčný rok žiadosť o prémiu, ktorá v dôsledku výnimočných okolností nezodpovedá skutočnej situácii stanovenej v priebehu predchádzajúcich rokov;
c)
chovatelia, ktorí pravidelne predkladali žiadosti o prémiu bez toho, aby predložili žiadosť vzhľadom na referenčný rok;
d)
chovatelia, ktorí predložili žiadosť o prémiu prvýkrát v priebehu roka nasledujúceho po referenčnom roku alebo nasledujúcich rokoch;
e)
chovatelia, ktorí nadobudli časť plôch pôvodne určených na chov dobytka inými chovateľmi;
…
4.   Komisia upravuje spôsoby uplatňovania tohto článku podľa postupu uvedeného v článku 27.
Podľa rovnakého postupu sa prijímajú:
—
opatrenia uplatniteľné v prípade, ak sa v členskom štáte štátna rezerva nepoužíva,
—
opatrenia týkajúce sa individuálnych práv na prémiu nevyužitých v rokoch 1997 a 1998 a vrátených štátnej rezerve,
—
prechodné opatrenia nevyhnutné na uľahčenie prechodu medzi už existujúcim systémom a systémom stanoveným týmto nariadením a najmä opatrenia týkajúce sa chovateľov, ktorí využili prémiu na dojčiace kravy prvýkrát v rokoch 1991 alebo 1992 v prípade, ak tento rok nasleduje priamo po referenčnom roku zvolenom dotknutým členským štátom.“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 33 nariadenia č. 3886/92 obsahuje vykonávacie ustanovenia týkajúce sa štátnej rezervy upravenej v článku 4f nariadenia č. 805/68. Tento článok 33 znie takto:
„1.   Výrobca vlastniaci práva ich môže využiť tak, že sám použije takéto práva a/alebo ponechá takéto práva inému výrobcovi.
2.   V prípade, že výrobca nevyužil aspoň 70 % svojich práv v každom kalendárnom roku, nevyužitá časť bude prevedená do štátnej rezervy s výnimkou
—
prípadu výrobcu, ktorý vlastní maximálne sedem práv na prémie, keď tento výrobca nevyužil minimálne percento svojich práv stanovené v súlade s odsekom 4 v každom z dvoch po sebe idúcich rokoch, časť nevyužitá v poslednom kalendárnom roku bude prevedená do štátnej rezervy,
—
prípadu výrobcu, ktorý sa zúčastňuje extenzifikačného programu uznávaného Komisiou,
—
prípadu výrobcu, ktorý sa zapojil do programu predčasného odchodu do dôchodku uznávaného Komisiou, v ktorom prevod a/alebo dočasné ponechanie práv nie je povinné,
alebo
—
vo výnimočných a náležite oprávnených prípadoch.
…
4.   V období rokov 1997 a 1998 sa percentuálna sadzba 70 % upravená v odseku 2 a v odseku 3 prvom pododseku nahrádza percentuálnou sadzbou 90 %. V týchto prípadoch prémie vrátené do štátnej rezervy nebude možné opätovne rozdeliť na roky 1998 a 1999.“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 10 nariadenia Komisie (EHS) č. 3887/92 z 23. decembra 1992, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá uplatňovania integrovaného správneho a kontrolného systému pre určité programy pomoci spoločenstva [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 391, s. 36
), stanovuje základ na výpočet prémií, pre ktoré existuje individuálna hranica, ako aj zníženie týchto prémií v niektorých prípadoch. Tento článok stanovuje:
„…
2.   Ak sa zistí, že počet zvierat uvedených v žiadosti o poskytnutie príspevku prevyšuje počet zvierat zistený pri kontrole, výška príspevku sa vypočíta na základe zisteného počtu zvierat.
…
4.   Hovädzí dobytok sa berie do úvahy iba vtedy, ak ide o dobytok označený v žiadosti o príspevok, alebo v prípade uplatnenia odseku 3, ak ide o dobytok označený v registri.
Napriek tomu dojčiace kravy ohlásené na účely prémie alebo hovädzí dobytok ohlásený na účely kompenzačnej náhrady upravenej v nariadení (EHS) č. 2328/91 môžu byť nahradené inými dojčiacimi kravami alebo iným hovädzím dobytkom za podmienky, že toto nahradenie sa uskutoční v lehote dvadsať dní odo dňa jej výstupu z podniku a že toto nahradenie bude zapísané do osobitného registra najneskôr tretí deň po dni, keď došlo k nahradeniu.“ [
neoficiálny preklad
]
Podľa článku 1 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra 1995 o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev (
Ú. v. ES L 312, s. 1
; Mim. vyd. 01/001, s. 340):
„1.   Na účely ochrany finančných záujmov Európskych spoločenstiev sa týmto prijíma všeobecná úprava týkajúca sa jednotných kontrol a správnych opatrení a sankcií, ktoré sa týkajú protiprávneho konania s ohľadom na právo Spoločenstva.
2.   ‚Nezrovnalos‘ je akékoľvek porušenie ustanovenia práva Spoločenstva vyplývajúce z konania alebo opomenutia hospodárskeho subjektu, dôsledkom čoho je alebo by bolo poškodenie všeobecného rozpočtu Spoločenstiev alebo rozpočtov nimi spravovaných, buď zmenšením alebo stratou výnosov plynúcich z vlastných zdrojov vyberaných priamo v mene Spoločenstiev alebo neoprávnenou výdajovou položkou.“
Článok 1 nariadenia Komisie (EHS) č. 1244/82 z 19. mája 1982, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá uplatňovania systému prémií na udržanie chovu dojčiacich kráv [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 143, s. 20
), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (EHS) č. 2079/90 z 20. júla 1992 (
Ú. v. ES L 190, s. 15
, ďalej len „nariadenie č. 1244/82“), znie takto:
„Žiadosti o prémiu na udržanie chovu dojčiacich kráv sa predkladajú príslušnému orgánu určenému každým členským štátom od 15. júna do 31. januára nasledujúceho roka na dojčiace kravy v držbe v deň podania žiadosti. Členské štáty však môžu určiť v rámci tejto lehoty jednu alebo viac lehôt na podanie žiadosti.
Počet kráv, na ktoré sa prihliada pri priznaní prémie, sa rovná počtu dojčiacich kráv s výnimkou teľných jalovíc nachádzajúcich sa v podniku v deň podania žiadosti.
V čase od 15. júna do 31. januára nasledujúceho roka môže chovateľ podať iba jednu žiadosť.“ [
neoficiálny preklad
]
Skutkové okolnosti a prejudiciálne otázky
Dňa 20. apríla 1998 žalobca vo veci samej podal vzhľadom na hospodársky rok 1998 žiadosť o prémiu za dojčiace kravy spolu za 64 dojčiacich kráv, pričom uviedol, že jeho individuálny hraničný počet predstavoval 65,3 práv na prémiu. 47 z týchto zvierat boli nepopierateľne dojčiace kravy. 17 boli teľné jalovice, ktoré žalobca vo veci samej označil vo svojej žiadosti ako náhradné zvieratá pre dojčiace kravy.
Z týchto 17 jalovíc bolo 10 označených žalobcom vo veci samej počas zadržiavacieho obdobia predchádzajúceho roka ako náhradné zvieratá pre dojčiace kravy, ktoré opustili stádo 21. októbra 1997. V období medzi 21. januárom a 17. aprílom 1998. 13 z týchto teľných jalovíc sa otelilo pred 15. májom 1998, keď uplynulo obdobie stanovené na podanie žiadosti o prémiu.
Rozhodnutím z 3. mája 1999 žalovaný vo veci samej znížil individuálny hraničný počet práv na prémiu žalobcu vo veci samej za 47 dojčiacich kráv s účinkom k 10. júnu 1998 a uviedol, že teľné jalovice nemohli byť uznané za dojčiace kravy. Podľa jeho názoru žalobca vo veci samej nevyužil v roku 1998 prinajmenšom 90 % zo svojich práv na prémiu, takže nevyužitá časť týchto práv mala byť vrátená do štátnej rezervy.
Rozhodnutím z 23. augusta 2001 žalovaný vo veci samej v celom rozsahu zamietol žiadosť o prémiu žalobcu vo veci samej na hospodársky rok 1998 a žiadal vrátenie preddavku zaplateného na tomto základe spolu s úrokmi z dôvodu, že rozdiel medzi počtom uvedených zvierat a počtom zistených zvierat bol vyšší ako 20 %.
Sťažnosti podané žalobcom vo veci samej sa zamietli rozhodnutiami žalovaného vo veci samej 5. novembra 1999 a 11. januára 2002. Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd), na ktorý boli podané odvolania proti týmto rozhodnutiam, rozhodol prerušiť konanie a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
V rámci výkladu článku 4a tretej zarážky písm. ii) [nariadenia č. 805/68]:
a)
Je teľná jalovica iba vtedy dojčiacou kravou v zmysle kapitoly 1 nariadenia [č. 805/68], ak nahrádza dojčiacu kravu, na ktorú bola podaná žiadosť o prémiu?
b)
Je teľná jalovica aj vtedy dojčiacou kravou v zmysle kapitoly 1 tohto nariadenia, ak v predchádzajúcom hospodárskom roku nahradila dojčiacu kravu, na ktorú bola podaná žiadosť o prémiu a na ktorú sa vzťahuje prémia?
c)
Vzťahuje sa prémia na teľnú jalovicu, na ktorú bola podaná žiadosť o prémiu, vtedy, ak sa otelí pred uplynutím lehoty na podávanie žiadostí?
2)
V rámci výkladu článku 33 ods. 2 a 4 [nariadenia č. 3886/92]:
a)
Nevyužil chovateľ práva na prémiu v určitom hospodárskom roku aj v tom prípade, ak síce o prémiu požiadal, ale jeho žiadosť bola zamietnutá, keďže na predmetné zvieratá sa nevzťahuje prémia?
Platí to aj vtedy, ak sa neuvádzajú dôvody na podávanie žiadosti zneužívajúcim spôsobom?
Bolo by to v súlade so zásadou proporcionality v práve Spoločenstva?
b)
Má sa článok 33 ods. 2 [nariadenia č. 3886/92] vykladať v tom zmysle, že v prípadoch, ako je predchádzajúci, zostávajú práva na prémie zachované, keďže ide o (riadne odôvodnený) výnimočný prípad?
c)
Majú sa práva na prémiu, ktoré boli chovateľovi odňaté na základe článku 33 ods. 4 [nariadenia č. 3886/92] z dôvodu, že v roku 1998 využil svoje práva na prémiu síce na viac ako 70 %, ale menej ako 90 %, na konci dvojročnej konečnej lehoty poskytnúť prednostne tomuto chovateľovi?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke písm. a)
Touto otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či teľná jalovica je dojčiacou kravou v zmysle článku 4a tretej zarážky písm. ii) nariadenia č. 805/68 iba vtedy, ak nahrádza dojčiacu kravu, na ktorú bola podaná žiadosť o prémiu.
Predovšetkým treba uviesť, že v súlade s týmto ustanovením iba teľná jalovica, ktorá nahrádza dojčiacu kravu, sa môže považovať za dojčiacu kravu v zmysle tohto ustanovenia. Toto ustanovenie napriek tomu neupresňuje, či sa nahradenie musí týkať dojčiacej kravy, ktorá je už uvedená v žiadosti o prémiu, alebo či sa môže týkať akejkoľvek dojčiacej kravy pochádzajúcej zo stáda dotknutého chovateľa.
Naopak, článok 10 ods. 4 nariadenia č. 3887/92 výslovne stanovuje, že iba hovädzí dobytok označený v žiadosti sa berie do úvahy, pričom upresňuje, že tieto zvieratá možno nahradiť inými za podmienky, že toto nahradenie sa uskutoční v lehote dvadsať dní odo dňa ich výstupu z podniku a že toto nahradenie bude zapísané do osobitného registra najneskôr tretí deň po dni, keď došlo k nahradeniu. Je preto nemožné, aby teľná jalovica nahradila dojčiacu kravu neoznačenú v žiadosti o prémiu.
Pokiaľ ide o dátum nahradenia, vnútroštátny súd správne uvádza, že znenie článku 4a tretej zarážky nariadenia č. 805/68 nespresňuje, či sa nahradenie musí nevyhnutne uskutočniť po podaní žiadosti o prémiu alebo či sa môže tiež uskutočniť v priebehu predchádzajúceho obdobia. Neskorší vývoj práva Spoločenstva uplatniteľného v tejto oblasti poskytuje napriek tomu objasnenia v tomto ohľade. Článok 6 ods. 2 nariadenia (ES) č. 1254/1999 zo 17. mája 1999 o spoločnej organizácii trhu s hovädzím a teľacím mäsom (
Ú. v. ES L 160, s. 21
; Mim. vyd. 03/025, s. 339), ktoré nahradilo od 1. januára 2000 nariadenie č. 805/68, tak umožňuje odteraz priznať prémie ako pre dojčiace kravy, tak aj pre jalovice. Z odôvodnenia č. 7 nariadenia č. 1254/1999 vyplýva, že normotvorca zamýšľal priznať viac flexibility výrobcom rozšírením prémie za dojčiace kravy na jalovice, ktoré spĺňajú tie isté chovateľské požiadavky ako dojčiace kravy. Keďže výslovným cieľom novej právnej úpravy je zmeniť pôvodnú tak, aby sa na jalovice vzťahovala prémia, možno z toho vyvodiť, že sa na ne nevzťahovala predchádzajúca právna úprava, ktorá je uplatniteľná vo veci samej.
Výklad článku 4a tretej zarážky písm. ii) nariadenia č. 805/68, podľa ktorého teľné jalovice nemôžu byť tiež predmetom žiadosti o prémiu, je tiež potvrdený skorším právom. Prémia za dojčiacu kravu sa zaviedla nariadením Rady (EHS) č. 1357/80 z 5. júna 1980, ktorým sa stanovuje režim prémií na chov dojčiacich kráv [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 140, s. 1
), ktoré doplnilo nariadenie č. 1244/82. Článok 1 ods. 1 druhý pododsek tohto posledného uvedeného nariadenia uvádza, že „počet kráv, ktoré je potrebné vziať do úvahy na priznanie prémie, sa rovná počtu dojčiacich kráv s výnimkou teľných jalovíc nachádzajúcich sa v podniku ku dňu podania žiadosti“. Podľa tohto ustanovenia žiadosť o prémiu za dojčiacu kravu nemožno podať na teľné jalovice. V dôsledku toho nariadenie č. 3886/92 zrušilo nariadenie č. 1244/82 s tým, že prevzalo v podstatnej časti režim prémií za dojčiacu kravu tak, ako vyplýval z tohto posledného uvedeného nariadenia. Odôvodnenie č. 7 nariadenia č. 3886/92 totiž preukazuje v tomto ohľade vôľu normotvorcu Spoločenstva pokračovať v uplatňovaní riadiacich pravidiel, ktoré už boli v platnosti v pôvodnom režime prémií za dojčiacu kravu. Niektoré zmeny sa napriek tomu úmyselne zaviedli, ako napríklad zmeny týkajúce sa plemien, na ktoré sa prémia vzťahuje. Keďže ustanovenie týkajúce sa použiteľnosti teľných jalovíc nie je uvedené medzi týmito zmenami, možno z toho vyvodiť, že v tomto období normotvorca Spoločenstva nemal v úmysle vrátiť sa k tomuto pravidlu.
Z vývoja práva Spoločenstva uplatniteľného v predmetnej veci tak vyplýva, že na to, aby sa teľná jalovica mohla považovať za dojčiacu kravu v zmysle článku 4a tretej zarážky písm. ii) nariadenia č. 805/68, nahradenie sa musí uskutočniť po podaní žiadosti o prémiu.
Je preto opodstatnené odpovedať na prvú otázku písm. a), že článok 4a tretia zarážka písm. ii) nariadenia č. 805/68 treba vykladať v tom zmysle, že teľnú jalovicu možno považovať za dojčiacu kravu v zmysle odseku 1 prvej kapitoly tohto nariadenia iba vtedy, ak nahrádza po podaní žiadosti o prémiu v hospodárskom roku dojčiacu kravu, ktorá je uvedená v tejto žiadosti.
O prvej otázke písm. b)
Touto otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či teľná jalovica je dojčiacou kravou v zmysle nariadenia č. 805/68, ak nahradila v predchádzajúcom hospodárskom roku dojčiacu kravu, na ktorú sa podala žiadosť o prémiu a na ktorú sa táto prémia vzťahovala.
Podľa žalovaného vo veci samej treba odpovedať na túto otázku záporne. Domnieva sa, že kladná odpoveď by znamenala, že nahradenie je trvalý stav až dovtedy, pokiaľ sa teľná jalovica otelí, aj keď sa medzičasom začne nový hospodársky rok.
Analýza žalovaného vo veci samej musí byť napriek tomu odmietnutá, pretože vychádza z veľmi úzkeho pohľadu na prípady pokryté touto prejudiciálnou otázkou. Vzhľadom na obdobie ťarchavosti hovädzieho dobytka deväť mesiacov je totiž predstaviteľné, že teľná jalovica nahradí dojčiacu kravu na konci hospodárskeho roka a že v nasledujúcom hospodárskom roku, keď sa ešte neotelila, nahradí opäť inú dojčiacu kravu, ktorá bola uvedená v žiadosti o prémiu na tento druhý hospodársky rok.
V tejto súvislosti Komisia správne uviedla, že samotná skutočnosť, že žalobca vo veci samej označil niektoré teľné jalovice ako náhradné zvieratá na rok 1997, nevylučuje, že tieto jalovice môžu znova nahradiť v roku 1998 dojčiace kravy, takže je potrebné preskúmať, či v roku 1998 tieto jalovice spĺňali podmienky na opätovné nahradenie dojčiacich kráv. V uplatniteľných ustanoveniach totiž nič nenasvedčuje tomu, že rovnaká teľná jalovica nemôže nahradiť dojčiace kravy počas dvoch po sebe nasledujúcich hospodárskych rokoch, keďže spĺňa všetky podmienky na tento účel a osobitne tie, ktoré sú uvedené v rámci odpovede na prvú otázku písm. a).
Je preto opodstatnené odpovedať na prvú otázku písm. b) tak, že teľnú jalovicu, ktorá v hospodárskom roku nahradila dojčiacu kravu, na ktorú bola podaná žiadosť o prémiu a na ktorú sa vzťahovala táto prémia, možno považovať za dojčiacu kravu v zmysle článku 4a tretej zarážky písm. ii) nariadenia č. 805/68, ak nasledujúci rok spĺňa podmienky na opätovné nahradenie dojčiacej kravy.
O prvej otázke písm. c)
Touto otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa článok 4a tretia zarážka písm. ii) nariadenia č. 805/68 má vykladať v tom zmysle, že na teľnú jalovicu, na ktorú bola podaná žiadosť o prémiu, sa vzťahuje prémia, ak sa otelí pred uplynutím lehoty stanovenej na podanie žiadosti o prémiu.
Žalobca vo veci samej tvrdí, že na trinásť jalovíc, ktoré sa otelili pred uplynutím tejto lehoty 15. mája 1998, sa musí vzťahovať prémia, pretože skutočnosť, že podal žiadosť skôr, a to 20. apríla 1998, mu nemôže byť na ujmu.
Je preto potrebné určiť, či zvieratá, na ktoré sa podala žiadosť o prémiu, musia spĺňať všetky charakteristiky vyžadované na priznanie práva, osobitne tú, ktorá vyžaduje nielen skutočnosť, aby išlo o teľnú jalovicu, ale aj o dojčiacu kravu v okamihu podania žiadosti o prémiu, alebo či stačí, že spĺňajú tieto podmienky ku konečnému dátumu na podanie žiadosti. K tomuto dátumu sa totiž trinásť dotknutých zvierat vo veci samej stalo dojčiacimi kravami.
V tejto súvislosti treba predovšetkým uviesť, že Súdny dvor rozhodol, že integrovaný systém správy a kontroly zavedený nariadením č. 3887/92 vyžaduje, aby informácie poskytnuté žiadateľom o príspevok boli úplné a presné od počiatku na to, aby mu umožnili podať správnu žiadosť o priznanie kompenzačných platieb a vyhnúť sa uloženiu sankcií. Predložením žiadosti o príspevok je poľnohospodársky výrobca povinný ohlásiť zvieratá, ktoré spĺňajú rôzne podmienky uložené právnym poriadkom Spoločenstva na priznanie uvedených príspevkov (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. mája 2002, Schilling a Nehring,
C-63/00, Zb. s. I-4483
, body 34 a 33).
Okrem iného článok 4d ods. 5 nariadenia č. 805/68 spresňuje, že prémia sa poskytuje výrobcovi, ktorý odo dňa, v ktorom podal žiadosť, nedodáva zo svojho hospodárstva mlieko alebo mliečne produkty po dobu 12 mesiacov a ktorý po dobu aspoň šiestich po sebe nasledujúcich mesiacov odo dňa predloženia žiadosti chová dojčiace kravy, ktorých počet sa rovná počtu, na ktoré požadoval poskytnutie prémie. Keďže podanie žiadosti o prémiu určuje začiatok zadržiavacieho obdobia a počet dojčiacich kráv sa spočítava v tomto momente, z toho vyplýva, že tiež k tomuto dátumu musia zvieratá spĺňať všetky charakteristiky nevyhnutné na priznanie práva.
Nakoniec podľa článku 41 ods. 2 nariadenia č. 3886/92 členský štát môže stanoviť, že výrobca je oprávnený opätovne podať žiadosť o prémiu za novú dojčiacu kravu v rámci svojho individuálneho hraničného počtu v lehote stanovenej na podanie takejto žiadosti. Nezávisle od otázky, či Spolková republika Nemecko použila túto možnosť, zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že v predmetnej veci žalobca v spore vo veci samej mal možnosť podať žiadosť o prémiu po tom, čo sa teľné jalovice otelili, ale pred uplynutím lehoty na podanie tejto žiadosti, takže táto žiadosť spĺňala podmienky vyžadované na priznanie práv na prémiu.
Je preto opodstatnené odpovedať na prvú otázku písm. c), že článok 4a tretia zarážka písm. ii) nariadenia č. 805/68 sa má vykladať v tom zmysle, že na teľnú jalovicu, na ktorú sa podala žiadosť, sa prémia nevzťahuje, ak sa otelí pred uplynutím lehoty stanovenej na podanie tejto žiadosti.
O druhej otázke písm. a)
Touto otázkou, ktorá sa týka výkladu článku 33 ods. 2 a 4 nariadenia č. 3886/92, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa práva na prémiu chovateľa musia považovať za využité, ak tento chovateľ nepochybne žiadal o prémie, ale jeho žiadosť sa zamietla z dôvodu, že na dotknuté zvieratá sa nevzťahovala prémia. Subsidiárne sa pýta, či prípadná záporná odpoveď platí aj vtedy, ak neexistuje žiadna okolnosť spôsobilá navodiť domnienku, že dotknutá žiadosť bola podaná chybne, a ak áno, či takáto situácia je v súlade so zásadou proporcionality.
Žalobca vo veci samej totiž podal žiadosť o prémiu za dojčiace kravy za 64 zvierat, o prémiu, ktorá mu napriek tomu bola priznaná iba za 47 z týchto zvierat, čo predstavuje menej ako 90 % práv, ktorými disponoval. Vzniká preto otázka, či podaním svojej žiadosti využil svoje práva na prémiu spolu za 64 zvierat alebo či, ako to tvrdí žalovaný vo veci samej, v prípade 17 z nich ide iba o pokus využitia týchto práv, takže podmienky stanovené v článku 33 ods. 2 a 4 nariadenia č. 3886/92 sú splnené a práva musia byť v dôsledku toho vrátené do štátnej rezervy.
V tejto súvislosti treba uviesť, že odôvodnenie č. 9 nariadenia č. 3886/92 uvádza, že „vzhľadom na regulačný účinok na trhu režimu individuálnych hraničných počtov treba stanoviť vrátenie do štátnej rezervy práv na prémiu, ktoré ich majiteľ nevyužil počas určitého obdobia“. Okrem toho odôvodnenie č. 4 nariadenia Komisie (ES) č. 1846/95 z 26. júla 1995, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie č. 3886/92 (
Ú. v. ES L 177, s. 28
), z ktorého vychádzajú odseky 1 až 3 článku 33 nariadenia č. 3886/92, naznačuje úmysel „zabezpečiť lepšiu mobilizáciu disponibilných a nevyužitých práv na prémiu“. Cieľom systému vrátenia nevyužitých práv do štátnej rezervy je teda to, aby všetky existujúce práva na prémiu boli efektívne využité, aby sa vyhlo tomu, že niektorí výrobcovia, ktorí ich nevyužili okamžite, ich budú hromadiť a brániť z tohto dôvodu iným výrobcom vo využívaní týchto práv. Získané práva na prémiu tak musia byť primerané skutočnej a aktuálnej situácii podniku.
V okamihu podania žiadosti o prémiu je teda nemožné vedieť, či situácia opísaná v tejto žiadosti zodpovedá v skutočnosti situácii podniku. Okrem toho na to, aby použitie týchto práv existovalo, je potrebné, aby situácia podniku spĺňala podmienky požadované na priznanie žiadaných prémií, čo vyžaduje posúdenie zo strany príslušných vnútroštátnych orgánov. V kontexte ako v spore vo veci samej, keď situácia podniku nezodpovedá týmto podmienkam z dôvodu, že na zvieratá uvedené v žiadosti o prémiu sa nevzťahovali tieto prémie, práva na prémie nemožno považovať za využité.
Vnútroštátny súd sa najmä pýta na súlad takéhoto výkladu so zásadou proporcionality. Tento výklad sa totiž podľa neho môže zhodovať s dodatočnou sankciou za nezrovnalosti vzniknuté pri podaní žiadosti, sankciou v tomto bode prísnou, z dôvodu dlhodobých následkov zníženia individuálnych hraničných počtov tak, že by bola v rozpore so zásadou proporcionality.
Táto téza musí byť napriek tomu odmietnutá. Z vyššie uvedených odôvodnení nariadení č. 3886/92 a č. 1864/95 totiž vyplýva, že cieľom systému vrátenia práv na prémiu do štátnej rezervy nie je potrestanie zneužití. Aj keď toto opatrenie môže spôsobiť neprimerané dôsledky pre dotknutého výrobcu, nemá charakter sankcie pri neexistencii nezrovnalosti v zmysle článku 1 nariadenia č. 2988/95, ktorej sa toto opatrenie snaží predchádzať a postihovať. Samotné porušenie ustanovenia práva Spoločenstva vyplývajúce z aktu alebo z opomenutia hospodárskeho subjektu, ktoré má za následok vznik ujmy pre všeobecný rozpočet Spoločenstva a ktoré je spôsobilé založiť nezrovnalosť v zmysle odseku 2 tohto článku, je podanie žiadosti o prémiu obsahujúcej nesprávne informácie. Výrobcovi, ktorý sa dožaduje v súlade s predpismi práva Spoločenstva práv na prémiu za presný počet dojčiacich kráv, ale nižší, ako je jeho individuálny hraničný počet, bude tento hraničný počet znížený rovnakým spôsobom ako výrobcovi, ktorý podal nesprávnu žiadosť. Dôsledky sú tak rovnaké, či už došlo k nesprávnemu konaniu, alebo nie. Keďže sa zdá, že nesmeruje k odstráneniu nezrovnalosti, dotknuté opatrenie nemožno považovať za sankciu v zmysle nariadenia č. 2988/95.
Keďže nemá charakter sankcie v zmysle nariadenia č. 2988/95, dôsledky stanovené v článku 33 ods. 2 a 4 nariadenia č. 3886/92 predstavujú výlučne opatrenie, ktoré smeruje k prispôsobeniu individuálneho hraničného počtu skutočnej situácii podniku.
Okrem iného vzhľadom na to, že zníženie individuálneho hraničného počtu vyplývajúce z vrátenia do štátnej rezervy nie je sankciou, ale iba jednoduchým dôsledkom spojeným s objektívnou situáciou, úmysel správania, ktoré vedie k tomuto zníženiu, a správny alebo nesprávny charakter tohto správania sú irelevantné faktory, takže nie je opodstatnené sa pýtať, či žiadosť o prémiu čiastočne zamietnutá bola podaná zneužívajúcim spôsobom alebo nie.
Okrem toho, keďže nejde o sankciu, otázka súladu opatrenia spočívajúceho v znížení individuálneho hraničného počtu so zásadou proporcionality sa kladie inak ako tie, ktoré sú navrhnuté vnútroštátnym súdom, pretože nejde o proporcionalitu dvojitej sankcie, ale iba o proporcionalitu tohto opatrenia vyplývajúceho zo zníženia počtu zvierat, na ktoré sa vzťahuje prémia.
V tejto súvislosti treba pripomenúť ustálenú judikatúru Súdneho dvora týkajúcu sa zásady proporcionality, ktorá sa uplatňuje osobitne v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky.
Zákonodarca Spoločenstva disponuje v tejto oblasti širokou mierou voľnej úvahy, ktorá zodpovedá politickej zodpovednosti, ktorú mu zverujú články 34 ES až 37 ES. Následne sa musí preskúmanie súdmi Spoločenstva obmedziť na overenie, či v prípade predmetného opatrenia nedošlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu alebo zneužitiu právomoci alebo či predmetný orgán zjavne neprekročil hranice svojej voľnej úvahy (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 9. septembra 2004, Španielsko/Komisia,
C-304/01, Zb. s. I-7655
, bod 23, a zo 7. septembra 2006, Španielsko/Rada,
C-310/04, Zb. s. I-7285
, bod 96).
Čo sa týka kontroly proporcionality, treba pripomenúť, že zásada proporcionality, ktorá je súčasťou všeobecných zásad práva Spoločenstva, vyžaduje, aby akty orgánov Spoločenstva neprekračovali hranice toho, čo je primerané a potrebné na uskutočnenie legitímnych cieľov sledovaných predmetnou právnou úpravou, pričom pokiaľ sa ponúka výber medzi viacerými primeranými opatreniami, je potrebné prikloniť sa k najmenej obmedzujúcemu, a spôsobené zásahy nesmú byť neprimerané vo vzťahu k sledovaným cieľom (rozsudky z 12. júla 2001, Jippes a i.,
C-189/01, Zb. s. I-5689
, bod 81 a citovaná judikatúra, ako aj zo 7. septembra 2006, Španielsko/Rada, už citovaný, bod 97).
Pokiaľ ide o súdne preskúmanie podmienok uplatňovania tejto zásady vzhľadom na širokú mieru voľnej úvahy, ktorú má zákonodarca Spoločenstva v oblasti spoločnej poľnohospodárskej politiky, len zjavná neprimeranosť opatrenia prijatého v tejto oblasti vo vzťahu k cieľu, ktorý príslušná inštitúcia sleduje, môže ovplyvniť zákonnosť takéhoto opatrenia (rozsudky z 10. januára 2006, IATA a ELFAA,
C-344/04, Zb. s. I-403
, bod 80, ako aj Španielsko/Rada, už citovaný, bod 98).
Takisto nie je podstatné, či opatrenie prijaté zákonodarcom bolo jediné alebo najlepšie možné, ale či bolo zjavne neprimerané (rozsudok Španielsko/Rada, už citovaný, bod 99).
Z bodu 36 predmetného rozsudku, ako aj z odôvodnení, ktoré sú tam uvedené, vyplýva, že vrátenie nevyužitých práv na prémiu do štátnej rezervy má za cieľ zabezpečiť, že všetky práva na prémiu budú efektívne využité. Toto opatrenie predstavuje vhodný prostriedok na dosiahnutie cieľa lepšej mobilizácie disponibilných a nevyužitých práv na prémiu. Treba okrem toho uviesť, že možnosť, že toto opatrenie bude zjavne nevhodné, nebola vznesená žiadnou z dotknutých osôb, ktoré predložili pripomienky Súdnemu dvoru.
Keďže vrátenie prémie do štátnej rezervy nepredstavuje zjavne nevhodný prostriedok na dosiahnutie sledovaného cieľa, spochybnené opatrenie nie je v dôsledku toho v rozpore so zásadou proporcionality.
Na druhú otázku písm. a) treba preto odpovedať tak, že článok 33 ods. 2 a 4 nariadenia č. 3886/92 musí byť vykladaný v tom zmysle, že výrobcu treba považovať za výrobcu, ktorý nevyužil tieto práva na prémiu v priebehu hospodárskeho roka, ak podal žiadosť o prémiu, ale táto žiadosť bola zamietnutá z dôvodu, že na dotknuté zvieratá sa nevzťahovala prémia, a to aj vtedy, ak táto žiadosť nebola podaná zneužívajúcim spôsobom. Takýto výklad nie je v rozpore so zásadou proporcionality.
O druhej otázke písm. b)
Touto otázkou sa vnútroštátny súd subsidiárne pýta, či za okolností ako vo veci samej existencia riadne odôvodneného výnimočného prípadu v zmysle článku 33 ods. 2 poslednej zarážky nariadenia č. 3886/92 môže byť prijatá.
Predovšetkým treba uviesť, že existencia riadne odôvodneného výnimočného prípadu umožňuje odchýlku od pravidla vrátenia nevyužitej časti práv na prémiu do štátnej rezervy a musí byť z tohto dôvodu predmetom striktného výkladu. Tento výklad sa riadi použitím termínu „výnimočný“ v tomto ustanovení.
Posledná zarážka článku 33 ods. 2 nariadenia č. 3886/92 sa javí vo svetle všeobecnej systematiky tohto ustanovenia ako všeobecné ustanovenie o spravodlivom zaobchádzaní určené na pokrytie iných situácií ako tých, ktoré sú uvedené v predchádzajúcich zarážkach, v ktorých sa uplatnenie všeobecného pravidla chápe s výnimočnou prísnosťou, ale ktoré nemôžu byť všetky osobitne zmienené. Podľa vzoru prípadov uvedených v predchádzajúcich zarážkach ide o situácie, v ktorých je spravodlivé, aby výrobca mohol neskôr uplatniť svoje práva na prémiu, aj keď ich nemôže z výnimočných dôvodov dočasne využívať.
Ani ustanovenia tohto nariadenia, ani jeho odôvodnenia neurčujú typy kritérií, na ktoré sa musí prihliadnuť na odôvodnenie takéhoto výnimočného prípadu. Je nutné preto konštatovať, že normotvorca Spoločenstva nemal v úmysle spresniť predovšetkým tento pojem ani s ním spojiť osobitné kritériá. Treba preto prihliadať na súhrn okolností subjektívnej, ako aj objektívnej povahy na účely určenia, či medzi nimi existuje jeden alebo viac prvkov spôsobilých overiť existenciu výnimočného prípadu. Toto posúdenie sa môže uskutočniť iba z prípadu na prípad orgánmi poverenými uplatniť článok 33 ods. 2 poslednú zarážku nariadenia č. 3886/92. Je úlohou vnútroštátneho súdu, ktorý koná a rozhoduje v spore vo veci samej a jediný môže konštatovať relevantné skutočnosti, priniesť takéto posúdenie v rámci tohto sporu s prihliadnutím na nevyhnutnosť zužujúceho uplatnenia tohto ustanovenia.
V každom prípade za neexistencie osobitných okolností nesprávny výklad uplatniteľnej právnej úpravy nemôže založiť výnimočný prípad v zmysle článku 33 ods. 2 poslednej zarážky nariadenia č. 3886/92.
Je opodstatnené okrem iného uviesť, že podľa samotného znenia uvedeného ustanovenia na to, aby sa mohlo uplatniť, je nevyhnutné, aby výrobca riadne odôvodnil, v čom je situácia, v ktorej sa nachádza, výnimočná.
Na druhú otázku písm. b) je preto potrebné odpovedať tak, že je úlohou vnútroštátneho súdu rozhodnúť, či vzhľadom na súhrn riadne odôvodnených okolností, ktoré charakterizujú situáciu žalobcu vo veci samej, existuje výnimočný prípad, ktorý nariaďuje uplatnenie odchylného ustanovenia článku 33 ods. 2 poslednej zarážky nariadenia č. 3886/92 s prihliadnutím na nevyhnutnosť zužujúceho uplatnenia tohto ustanovenia.
O druhej otázke písm. c)
Nakoniec sa vnútroštátny súd subsidiárne pýta, či práva na prémiu, ktoré boli odňaté výrobcovi na základe článku 33 ods. 4 nariadenia č. 3886/92 z dôvodu, že tento výrobca využil prinajmenšom 70 %, ale menej ako 90 % svojich práv v priebehu hospodárskeho roka 1998, musia byť vrátené prednostne tomuto výrobcovi na konci dvojročného obdobia prerušenia. Domnieva sa totiž, že zásada proporcionality môže uprednostňovať pôvodných majiteľov, keďže ich situácia bola dotknutá osobitne významným spôsobom zvýšením percentuálneho podielu užívania zo 70 na 90 % v rámci výnimočných opatrení prijatých v dôsledku krízy „šialených kráv“.
Priznanie práv na prémiu, ktoré sú súčasťou štátnej rezervy, členskými štátmi je predmetom článku 4f ods. 2 nariadenia č. 805/68, ktorý vymenúva výrobcov, ktorí z nich môžu čerpať. Použitie termínu „najmä“ v znení tohto ustanovenia naznačuje, že nejde o vyčerpávajúci zoznam.
Komisia správne uviedla, že článok 4f ods. 4 druhý pododsek nariadenia č. 805/68 ju splnomocnil na prijatie opatrení týkajúcich sa individuálnych práv nevyužitých v rokoch 1997 a 1998 a vrátených do štátnej rezervy, ale že tieto opatrenia sa nikdy neprijali. Členské štáty preto majú širokú mieru možnosti konať, pokiaľ ide o používanie ich štátnej rezervy. V dôsledku toho môžu počítať s prednostným priznaním práv na prémiu výrobcom, ktorí museli vrátiť ich práva do tejto rezervy z dôvodu, že využili prinajmenšom 70 %, ale menej ako 90 % týchto práv v priebehu hospodárskeho roka 1998.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba odpovedať na druhú otázku písm. c) tak, že článok 33 ods. 4 nariadenia č. 3886/92 v spojení s článkom 4f ods. 4 nariadenia č. 805/68 musí byť vykladaný v tom zmysle, že členské štáty môžu prednostne vrátiť výrobcovi na konci dvojročného obdobia prerušenia práva na prémiu, ktoré mu boli odňaté z dôvodu, že tento výrobca využil prinajmenšom 70 %, ale menej ako 90 % týchto práv v priebehu hospodárskeho roka 1998.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:

1.
Článok 4a tretia zarážka písm. ii) nariadenia Rady (EHS) č. 805/68 z 27. júna 1968 o spoločnej organizácii trhu s hovädzím a teľacím mäsom, zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 2222/96 z 18. novembra 1996 treba vykladať v tom zmysle, že teľnú jalovicu možno považovať za dojčiacu kravu v zmysle odseku 1 prvej kapitoly tohto nariadenia iba vtedy, ak nahrádza po podaní žiadosti o prémiu v hospodárskom roku dojčiacu kravu, ktorá je uvedená v tejto žiadosti.

2.
Teľnú jalovicu, ktorá v hospodárskom roku nahradila dojčiacu kravu, na ktorú bola podaná žiadosť o prémiu a na ktorú sa vzťahovala táto prémia, možno považovať za dojčiacu kravu v zmysle článku 4a tretej zarážky písm. ii) nariadenia č. 805/68, zmeneného a doplneného nariadením č. 2222/96, ak nasledujúci rok spĺňa podmienky na opätovné nahradenie dojčiacej kravy.

3.
Článok 4a tretia zarážka písm. ii) nariadenia č. 805/68, zmeneného a doplneného nariadením č. 2222/96, sa má vykladať v tom zmysle, že na teľnú jalovicu, na ktorú sa podala žiadosť, sa nevzťahuje prémia, ak sa otelí pred uplynutím lehoty stanovenej na podanie tejto žiadosti.

4.
Článok 33 ods. 2 a 4 nariadenia Komisie (EHS) č. 3886/92 z 23. decembra 1992 o vykonaní systému prémií stanoveného nariadením č. 805/68 a o zrušení nariadení (EHS) č. 1244/82 a (EHS) č. 714/89, zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 2311/96 z 2. decembra 1996, sa má vykladať v tom zmysle, že za výrobcu treba považovať toho, kto nevyužil tieto práva na prémiu v priebehu hospodárskeho roka, ak podal žiadosť o prémiu, ale táto žiadosť bola zamietnutá z dôvodu, že na dotknuté zvieratá sa nevzťahovala prémia, a to aj vtedy, ak táto žiadosť nebola podaná zneužívajúcim spôsobom. Takýto výklad nie je v rozpore so zásadou proporcionality.

5.
Je úlohou vnútroštátneho súdu rozhodnúť, či vzhľadom na súhrn riadne odôvodnených okolností, ktoré charakterizujú situáciu žalobcu vo veci samej, existuje výnimočný prípad, ktorý nariaďuje uplatnenie odchylného ustanovenia článku 33 ods. 2 poslednej zarážky nariadenia č. 3886/92, zmeneného a doplneného nariadením č. 2311/96, s prihliadnutím na nevyhnutnosť zužujúceho uplatnenia tohto ustanovenia.

6.
Článok 33 ods. 4 nariadenia č. 3886/92, zmeneného a doplneného nariadením č. 2311/96, v spojení s článkom 4f ods. 4 nariadenia č. 805/68, zmeneného a doplneného nariadením č. 2222/96, sa má vykladať v tom zmysle, že členské štáty môžu prednostne vrátiť výrobcovi na konci dvojročného obdobia prerušenia práva na prémiu, ktoré mu boli odňaté z dôvodu, že tento výrobca využil prinajmenšom 70 %, ale menej ako 90 % týchto práv v priebehu hospodárskeho roka 1998.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.