CELEX: 62008CJ0453
Skupna ribiška politika
Ribolov v Sredozemlju
Uredba (ES) št. 1626/94
Člen 1(2) in (3)
Prepoved uporabe nekaterih vrst ribiških mrež
Ukrepi, ki dopolnjujejo ali presegajo minimalne zahteve te uredbe in so bili sprejeti pred začetkom njene veljavnosti
Pogoji za dopustnost

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 1(2) in (3) Uredbe Sveta (ES) št. 1626/94 z dne 27. junija 1994
o nekaterih tehničnih ukrepih za ohranitev ribiških virov v Sredozemlju (UL L 171, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo
Sveta (ES) št. 2550/2000 z dne 17. novembra 2000 (UL L 292, str. 7, v nadaljevanju: Uredba št. 1626/94).
Ta predlog je bil vložen v zvezi s sporom med M. Karanikolasom, 18 drugimi ribiči in zadrugo obalnih ribičev iz Kavale, na
eni strani, ter Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon (ministrstvo za razvoj kmetijstva in prehrano) in Nomarchiaki Aftodioikisi
Dramas, Kavalas, Xanthis (prefekturna uprava za Dramo, Kavalo in Xanthi), na drugi strani, zaradi zavrnitve izdaje dovoljenj
za ribolov na podlagi nacionalne zakonodaje, ki prepoveduje izdajo dovoljenj za ribolov z majhnimi obkroževalnimi mrežami.

Pravni okvir

Ureditev Unije
Uredba (ES) št. 2371/2002
Člen 1 Uredbe Sveta (ES) št. 2371/2002 z dne 20. decembra 2002 o ohranjevanju in trajnostnem izkoriščanju ribolovnih virov
v okviru skupne ribiške politike (UL L 358, str. 59) z naslovom „Področje veljavnosti“ se glasi:
„1.      Skupna ribiška politika zajema ohranjevanje, upravljanje in izkoriščanje živih vodnih virov, ribogojstvo in predelavo ter
trženje ribiških proizvodov in proizvodov iz ribogojstva, kadar se take aktivnosti izvajajo na ozemlju držav članic ali v
vodah Skupnosti ali jih izvajajo ribiška plovila Skupnosti ali državljani držav članic, če ne posegajo v primarno odgovornost
države zastave.
2.      Skupna ribiška politika določa jasne ukrepe glede:
(a)      ohranjevanja, upravljanja in izkoriščanja živih vodnih virov,
(b)      omejevanja vpliva ribolova na okolje,
(c)      pogojev dostopa do voda in virov,
(d)      strukturne politike in upravljanja zmogljivosti ladjevja,
(e)      nadzora in izvrševanja,
(f)      ribogojstva,
(g)      skupne ureditve trgov in
(h)      mednarodnih odnosov.“
Člen 2 te uredbe z naslovom „Cilji“ določa:
„1.      Skupna ribiška politika zagotavlja izkoriščanje živih vodnih virov, ki ustvarja trajnostne gospodarske, okoljske in socialne
pogoje.
V ta namen Skupnost uporabi previdnostni pristop pri sprejemanju ukrepov za varovanje in ohranjevanje živih vodnih virov,
za zagotavljanje njihovega trajnostnega izkoriščanja in za zmanjšanje vpliva ribolovnih aktivnosti na morski ekosistem. Prizadeva
si za postopno izvajanje na ekosistemu temelječega pristopa do upravljanja ribištva. Prizadeva si prispevati k učinkovitim
ribolovnim aktivnostim znotraj rentabilne ter konkurenčne ribiške in ribogojske industrije, ki bo zagotavljala primeren standard
življenja za tiste, ki so odvisni od ribolovnih aktivnosti, in upoštevala interese potrošnikov.
2.      Skupna ribiška politika se vodi po naslednjih načelih dobrega upravljanja:
(a)      jasna opredelitev odgovornosti na ravni Skupnosti, države in lokalni ravni;
(b)      odločanje, ki temelji na zanesljivem znanstvenem mnenju, ki daje pravočasne rezultate;
(c)      obsežna vključenost udeležencev v vseh fazah politike od zasnove do izvajanja;
(d)      usklajenost z drugimi politikami Skupnosti, zlasti z okoljsko, socialno, regijsko, razvojno, zdravstveno politiko in politiko
varstva potrošnikov.“
Člen 4(1) te uredbe določa:
„Za doseganje ciljev iz člena 2(1) Svet sprejme ukrepe Skupnosti za urejanje dostopa do voda in virov in trajnostno zasledovanje
ribolovnih aktivnosti.“
Uredba št. 1626/94
V drugi, četrti in osmi uvodni izjavi Uredbe št 1626/94 je navedeno:
„ker je sedaj prišel čas za odpravo težav, ki trenutno vplivajo na vire v Sredozemlju, z uvedbo usklajenega sistema upravljanja,
ki ustreza tamkajšnjim okoliščinam, ob hkratnem upoštevanju oziroma spremembi obstoječih nacionalnih predpisov zaradi zaščite
staležev na uravnovešen, in kjer je to primerno, progresiven način;
[…]
ker je treba prepovedati orodje, ki pri uporabi v Sredozemlju, čezmerno prispeva k poslabšanju morskega okolja ali izčrpavanju
nekaterih staležev; ker je treba del obalnega območja rezervirati za najbolj selektivno orodje, ki ga uporabljajo mali ribiči
[…]
[…]
ker je treba ohraniti nacionalne ukrepe, ki dopolnjujejo ali presegajo najmanjše zahteve sistema, ki ga vzpostavlja ta uredba,
ali ukrepe, ki urejajo odnose med tistimi, ki se ukvarjajo z ribiškimi dejavnostmi; ker se taki ukrepi lahko ohranijo ali
uvedejo potem, ko Komisija pregleda njihovo združljivost s pravom Skupnosti in skladnost s skupno ribiško politiko.“
Člen 1 te uredbe določa:
„1.      Ta uredba velja za vse ribiške in sorodne dejavnosti, ki se izvajajo na območju morskih voda Sredozemlja vzhodno od poldnevnika
o
36' zahodne zemljepisne dolžine pod suverenostjo ali v jurisdikciji držav članic razen zalivov in lagun. Uporablja se tudi
za take dejavnosti, ki jih v Sredozemlju zunaj teh voda opravljajo plovila Skupnosti.“
2.      Države članice s sredozemsko obalo lahko še naprej sprejemajo svojo zakonodajo na območjih, zajetih v odstavku 1, kar vključuje
tudi nekomercialno ribištvo, tako da sprejemajo ukrepe, ki dopolnjujejo ali presegajo najmanjše zahteve sistema, ki ga vzpostavlja
ta uredba, če so taki ukrepi združljivi s pravom Skupnosti in v skladu s skupno ribiško politiko.
Pri sprejemanju takih ukrepov so države članice posebej pozorne na ohranjanje občutljivih ali ogroženih vrst ali območij […]
3.      Komisijo se pravočasno obvesti o kakršnih koli načrtih za uvedbo ali spremembo nacionalnih ukrepov za ohranjanje in upravljanje
z naravnimi viri […]“
Člen 2(3) te uredbe določa:
„S 1. januarjem 2002 je prepovedana uporaba obkroževalnih in vlečnih mrež, nameščenih s plovila in vodenih z obale (obalnih
potegalk), razen če Svet na predlog Komisije s kvalificirano večino na podlagi znanstvenih podatkov, ki dokazujejo, da njihova
uporaba nima negativnega učinka na vire, ne odloči drugače.“
Člen 3(1), (1a) in (4) iste uredbe določa:
„1.      Prepovedana je uporaba vlečnih mrež, potegalk ali podobnih mrež do treh navtičnih milj od obale oziroma do 50 m izobat, kadar
je ta globina dosežena na krajših razdaljah, ne glede na način vleke ali prevoza, razen tam, kjer je z nacionalno zakonodajo
predvideno odstopanje glede na obalni pas treh milj, ki se razširja prek teritorialnih voda države članice.
Kljub temu pa se lahko vsako ribolovno opremo, ki se uporablja na razdalji od obale, ki je manjša od tiste, določene v prvem
pododstavku, in skladno z nacionalno zakonodajo, veljavno s 1. januarjem 1994, uporablja do 31. decembra 2002, razen če Svet,
ki odloča s kvalificirano večino na predlog Komisije, zaradi znanstvenih podatkov, ki dokazujejo, da njena uporaba nima negativnega
vpliva na vire, odloči drugače.
1a. Uporabo ribolovne opreme pod pogoji drugega pododstavka odstavka 1 se prepove, z izjemo ‚gangui‘ ribištva, razen če je
zadevna država članica sprejela ukrepe, s katerimi zagotavlja, da za to ribištvo:
–        prepoved, predvidena v odstavku 3, ni ogrožena,
–        ribarjenje ne moti dejavnosti ladij, ki uporabljajo orodje, razen potegalk ali podobnih vlečnih mrež,
–        ribarjenje je omejeno na ciljne živalske vrste, za katere ne velja najmanjša iztovorna velikost skladno s členom 8,
–        ribarjenje je omejeno na tak način, da je ulov živalskih vrst iz Priloge IV minimalen,
–        za ladje veljajo posebne ribolovne dovolilnice, ki se jih izda skladno z Uredbo Sveta (ES) št. 1627/94 z dne 27. junija 1994
o splošnih določbah glede posebnih ribolovnih dovolilnic [UL L 171, str. 7].
Te ukrepe se pred 31. decembrom 2000 sporoči Komisiji.
[…]
4.      Prepovedano je postavljanje kakršnih koli obkroževalnih mrež znotraj območja 300 m od obale oziroma znotraj 30 m izobat, kadar
je ta globina dosežena na krajših razdaljah.“
Člen 5(1) Uredbe št. 1626/94 določa:
„Države članice določijo omejitve glede tehničnih lastnosti glavnih tipov orodja v skladu z minimalnimi zahtevami, navedenimi
v Prilogi II.“
Na podlagi Priloge II k tej uredbi je dolžina obkroževalnih mrež omejena na 800 m, globina pa na 120 m.
Člen 6(1) te Uredbe določa:
„Prepovedana je uporaba in posedovanje na krovu vlečnih mrež ali podobnega vlečnega orodja, zabodnih ali obkroževalnih mrež,
razen če je velikost očes mreže v delu mreže, ki ima najmanjša očesa mreže, enaka ali večja od ene od najmanjših velikosti
očes iz Priloge III.
[…]“
V Prilogi III k isti uredbi je določeno, da je najmanjša velikost očes obkroževalne mreže 14 mm.
Uredba št. 1626/94 je bila razveljavljena z Uredbo Sveta (ES) št. 1967/2006 z dne 21. decembra 2006 (UL L 409, str. 9).

Nacionalna ureditev
Predložitveno sodišče navaja, da so se za postopek v glavni stvari upoštevni predpisi večkrat spremenili.
S kraljevo uredbo z dne 15. avgusta 1958 o ribolovu z majhnimi obkroževalnimi mrežami (FEK A’ 132) je bil dovoljen ribolov
vseh vrst rib z majhnimi obkroževalnimi mrežami, pri čemer so bile določene največja dolžina in globina teh mrež ter najmanjša
velikost njihovih očes. V tej uredbi so bila določena tudi ribolovna obdobja v letu in čas, ko se lahko te mreže uporabljajo.
V predsedniški uredbi 587/1984 (FEK A’ 210) je bilo določeno, da vsa dovoljenja za ribolov, izdana plovilom, ki uporabljajo
majhne obkroževalne mreže, prenehajo veljati 31. decembra 1986.
S predsedniško uredbo 542/1985 (FEK A’ 191) je bila razveljavljena predsedniška uredba 587/1984, hkrati pa je bilo potrjeno
prenehanje veljavnosti dovoljenj za ribolov z majhnimi obkroževalnimi mrežami po 31. decembru 1986. S predsedniško uredbo
542/1985 je bilo poleg tega za naprej prepovedano izdajanje dovoljenj za ribolov plovilom, ki uporabljajo majhne obkroževalne
mreže.
Za to prepoved je nekaj časa veljala izjema. S predsedniško uredbo 526/1988 (FEK A’ 237) so bila namreč iz določb predsedniške
uredbe 542/1985 izvzeta dovoljenja za ribolov z mrežami za iglice (Belone belone). Ta dovoljenja so se izdajala le za ribolov
na morske iglice in paščuke (Scomberesox saurus saurus), pod pogoji, ki so se nanašali na značilnosti mreže in ribolovna obdobja.
Nato je bila predsedniška uredba 526/1988 31. decembra 1986 razveljavljena s predsedniško uredbo 320/1997 (FEK A’ 224), v
kateri je bilo določeno, da je za naprej prepovedano izdajati dovoljenja za ribolov z mrežami za iglice in da vsa tovrstna
dovoljenja po tem datumu prenehajo veljati.
Po mnenju predložitvenega sodišča je iz teh predpisov razvidno, da je bilo dodeljevanje dovoljenj za uporabo majhnih obkroževalnih
mrež za vse vrste rib prepovedano od 1. januarja 1987 in da je bila izdaja dovoljenj za morske iglice in paščuke mogoča le
med 26. oktobrom 1988 in 31. decembrom 1998.

Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
Ribolovno orodje, na katerega se nanašajo nacionalni predpisi, je majhna obkroževalna mreža. Ta vrsta mreže se uporablja za
ribolov majhnih pelagičnih vrst, kot so skuše ali sardele. Lovi se tako, da se z mrežo obkroži jato rib in z zategnitvijo
vrvi zapre spodnji del, tako da nastane vreča, ki zadrži vse obkrožene ribe. Zdi se, da v Grčiji ribiči uporabljajo več vrst
majhnih obkroževalnih mrež, in sicer mreže za sardele in jelese ter mreže za morske iglice in paščuke. Slednje so krajše,
nižje in imajo manjša očesa. Poleg tega se za lov na sardele uporabljajo velike potegalke, imenovane „gri-gri“, ki jih prepoved
ne zajema.
P. I. Karanikolas in 18 drugih poklicnih ribičev in lastnikov ribiških plovil s prebivališčem v Kavali ter zadruga obalnih
ribičev iz Kavale, katere člani so, so 20. maja 2003 zaprosili za izdajo dovoljenja za lov na sardele z majhnimi obkroževalnimi
mrežami, ob upoštevanju omejitev in tehničnih lastnosti, določenih v Uredbi št. 1626/94.
Prošnjo so naslovili na prefekturno upravo za Dramo, Kavalo in Xanthi, ki je možnost izdaje dovoljenj preverila pri ministrstvu
za razvoj kmetijstva in prehrano. Z dopisom št. 172603 z dne 8. avgusta 2003 je direktorat za morski ribolov tega ministrstva
odgovoril, da prošnji ni mogoče ugoditi zaradi prepovedi iz postopka v glavni stvari, ki je dopolnilni ribolovni ukrep v smislu
Uredbe št. 1626/1994.
Ta dopis je prefekturna uprava tožečim strankam v postopku v glavni stvari posredovala z dopisom št. 19/760 z dne 29. avgusta
2003.
Tožeče stranke v postopku v glavni stvari so pred predložitvenim sodiščem zahtevale razveljavitev dopisov št. 172603 in št.
19/760.
Alieftikos Agrotikos Synetairismos gri-gri nomou Kavalas (Makedonija) (kmetijska zadruga za ribolov lastnikov ribiških plovil,
imenovanih „gri-gri“, iz pokrajine Kavala) in Panellinia Enosi Ploioktiton Mesis Alieias (PEPMA) (vsegrška zveza lastnikov
plovil za obalni ribolov) sta intervenirali v postopku.
Symvoulio tis Epikrateias meni, da imajo države članice pravico, da za morska območja, ki spadajo pod njihovo suverenost,
sprejmejo dopolnilne ukrepe, ki so strožji od ukrepov iz Uredbe št. 1626/94, da bi zavarovale občutljive in ogrožene vrste
morskega živalstva. Ti ukrepi niso omejeni na določitev strožjih tehničnih specifikacij za ribolovno orodje ali ribolovnih
obdobij, temveč lahko vsebujejo tudi popolno prepoved uporabe nekaterih vrst ribolovnega orodja. To sodišče poleg tega meni,
da kasnejše določbe Uredbe št. 1626/94 ne morejo vplivati na prepovedi uporabe nekaterih ribolovnih orodij, ki so bile z nacionalnimi
predpisi določene pred začetkom veljavnosti te uredbe, in da te prepovedi ostanejo v veljavi, tudi če v skladu s to uredbo
uporaba takih orodij ni prepovedana.
Ker je Symvoulio tis Epikrateias dvomilo o razlagi Uredbe št. 1626/94, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje
predložilo ti vprašanji:
„1.      Ali lahko država članica v okviru člena 1(2) Uredbe […] št. 1626/94 sprejme dopolnilni ukrep, in sicer popolno prepoved uporabe
ribolovnih orodij, katerih uporaba je načeloma dovoljena v skladu z določbami [te] uredbe?
2.      Ali je v smislu določb Uredbe […] št. 1626/1994 v morskem območju države članice s sredozemsko obalo dovoljeno uporabljati
ribolovna orodja, ki ne spadajo med tista, ki so načeloma prepovedana na podlagi členov 2(3) ter 3(1) in (1a) te uredbe, in
katerih uporaba je bila prepovedana z nacionalno določbo pred začetkom veljavnosti navedene uredbe?“

Vprašanji za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče v vprašanjih, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 1(2) in (3) Uredbe
št. 1626/94 razlagati tako, da nasprotuje nacionalnemu ukrepu, ki, tako kot v postopku v glavni stvari, prepoveduje uporabo
majhnih obkroževalnih mrež, če je, na eni strani, ta ukrep sprejet pred začetkom veljavnosti te uredbe in če, na drugi strani,
ta uredba ne prepoveduje uporabe te vrste mrež.
Za odgovor na ti vprašanji je treba najprej preizkusiti, ali določbe Uredbe št. 1626/94 dopuščajo ohranitev „ukrepov, ki dopolnjujejo
ali presegajo najmanjše zahteve sistema“, določene s to uredbo, v smislu člena 1(2) te uredbe. Nato je treba v primeru pritrdilnega
odgovora preveriti, ali zadevni nacionalni ukrep izpolnjuje pogoje iz navedenega člena 1(2).
Glede, na prvem mestu, možnosti za ohranitev dopolnilnih ukrepov po začetku veljavnosti Uredbe št. 1626/94 člen 1(3) te uredbe
določa, da se Komisija obvesti o kakršnih koli načrtih za uvedbo ali spremembo nacionalnih ukrepov za ohranjanje in upravljanje
z naravnimi viri. Iz jezikovne razlage te določbe je razvidno, da se dolžnost obveščanja Komisije nanaša le na nacionalne
ukrepe, ki so bili sprejeti ali spremenjeni po začetku veljavnosti te uredbe, in ne na ukrepe, ki so veljali pred tem datumom.
To razlago potrjuje, kot navaja generalni pravobranilec v točki 31 sklepnih predlogov, dejstvo, da je v drugi uvodni izjavi
Uredbe št. 1626/94 navedeno, da je treba „[uvesti usklajen sistem upravljanja, ki je prilagojen okoliščinam v Sredozemlju],
ob hkratnem upoštevanju obstoječih nacionalnih predpisov“.
Iz osme uvodne izjave te uredbe sicer jasno izhaja, da se nacionalni ukrepi, ki dopolnjujejo ali presegajo najmanjše zahteve
vzpostavljenega sistema, lahko ohranijo pod pogojem, da Komisija pregleda njihovo združljivost s pravom Skupnosti in skladnost
s skupno ribiško politiko.
Vendar pa je iz stališč Komisije razvidno, da je, na eni strani, ob pripravi Uredbe št. 1626/94 upoštevala obstoječe nacionalne
ukrepe in da, na drugi strani, začetek veljavnosti te uredbe ni vplival na uporabo prepovedi, ki je predmet postopka v glavni
stvari. Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 32 sklepnih predlogov, je iz obrazložitve predloga Uredbe Sveta (EGS)
z dne 11. decembra 1992 o uskladitvi nekaterih tehničnih ukrepov za ribolovne vire v Sredozemlju [COM(92) 533 konč., UL 1993,
C 5, str. 6], na podlagi katerega je bila sprejeta Uredba št.1626/94, razvidno, da „so službe Komisije na podlagi približno
400 pravnih besedil, ki so jih posredovale štiri sredozemske države članice, opravil[e] primerjalno študijo predpisov, ki
so veljali za ribolov v Sredozemlju, z namenom, da bi izluščil[e] sklop bistvenih pravil, ki naj bi se sprejela na ravni Skupnosti“.
Zato je treba člen 1(2) in (3) Uredbe št. 1626/94 razlagati tako, da začetek veljavnosti te uredbe ne vpliva na veljavnost
dopolnilnih nacionalnih ukrepov, ki so bili sprejeti pred začetkom njene veljavnosti. Vendar pa morajo biti ti ukrepi skladni
z zahtevami iz člena 1(2) te uredbe.
Glede, na drugem mestu, opredelitve nacionalnega ukrepa kot „dopolnilnega ukrepa“ v smislu člena 1(2) Uredbe št. 1626/94,
je iz besedila te določbe razvidno, da lahko države članice s sredozemsko obalo sprejemajo ukrepe, ki dopolnjujejo ali presegajo
najmanjše zahteve sistema, ki ga vzpostavlja ta uredba, če so taki ukrepi združljivi s pravom Skupnosti in v skladu s skupno
ribiško politiko. Pri sprejemanju teh ukrepov so te države članice posebej pozorne na ohranjanje občutljivih ali ogroženih
vrst ali območij.
Za ugotovitev, ali je prepoved uporabe majhnih obkroževalnih mrež, ki so predmet postopka v glavni stvari, skladna z zahtevami
iz člena 1(2) Uredbe št. 1626/94, je treba najprej preizkusiti, ali ta tip mreže spada med tiste, za katere je s to uredbo
uporaba prepovedana. V primeru nikalnega odgovora je treba nato preizkusiti, ali je ta prepoved ukrep, ki presega zahteve,
ki jih uvaja ta uredba. Če je tako, je treba v skladu s členom 1(2) te uredbe ugotoviti, ali je ta ukrep združljiv s pravom
Unije, ali je v skladu s skupno ribiško politiko in ali je bila Helenska republika, ko ga je sprejemala, posebej pozorna na
ohranjanje občutljivih ali ogroženih vrst ali območij.
Glede vprašanja, ali so majhne obkroževalne mreže ribolovna orodja, katerih uporaba je prepovedana z Uredbo št. 1626/94, je
iz besedila členov 3, 5 in 6 te uredbe razvidno – če se zadnja dva člena bereta v povezavi s prilogama II in III k isti uredbi
– da majhne obkroževalne mreže niso absolutno prepovedane, temveč je omejena samo njihova uporaba. Iz tega izhaja, da majhne
obkroževalne mreže ne spadajo med orodja, katerih uporaba je z Uredbo št. 1626/94 prepovedana.
Glede vprašanja, ali je prepoved uporabe majhnih obkroževalnih mrež ukrep, ki presega minimalne zahteve sistema, uvedenega
z Uredbo št. 1626/94, je treba poudariti, da iz člena 3(4) te uredbe izhaja, da je uporaba obkroževalnih mrež prepovedana
v območju 300 m od obale oziroma znotraj 30 m izobat, kadar je ta globina dosežena na krajših razdaljah. Poleg tega člen 5(1)
te uredbe v povezavi z njeno prilogo II omejuje največjo dolžino obkroževalnih mrež na 800 m in njihovo največjo globino na
120 m. Nazadnje člen 6(1) Uredbe št. 1626/94 v povezavi z njeno prilogo III prepoveduje uporabo ali posedovanje na krovu vlečnih
mrež z očesi, manjšimi od 14 mm.
Iz navedenih razlogov je razvidno, da Uredba št. 1626/94 dovoljuje uporabo obkroževalnih mrež pod pogoji, da se to orodje
uporablja zunaj območja 300 m od obale oziroma zunaj 30 m izobat, kadar je ta globina dosežena na krajših razdaljah, da je
največja dolžina mreže 800 m, da je največja globina 120 m in da so očesa mreže večja od 14 mm. Zato je prepoved izdaje dovoljenja
za uporabo majhnih obkroževalnih mrež, ne glede na kraj uporabe, njihovo dolžino, globino ali velikost očes, ukrep, ki presega
zahteve, uvedene z Uredbo št. 1626/94, v smislu člena 1(2) te uredbe.
Glede združljivosti prepovedi, ki je predmet postopka v glavni stvari, s pravom Unije in zlasti njene skladnosti s skupno
ribiško politiko tožeče stranke v postopku v glavni stvari navajajo več argumentov. Najprej trdijo, da sardele, ki so ulovljene
z majhnimi obkroževalnimi mrežami, predstavljajo samo od 6 do 9 % količine sardel, ulovljenih v pokrajini Kavala, in da v
tej pokrajini take mreže uporablja le 30 plovil. Nato navajajo, da se ta prepoved uporabe majhnih obkroževalnih mrež nanaša
le na majhna plovila, in ne na velika, to so tista, ki merijo več kot 14 m. Ker pa lahko majhna plovila uporabljajo samo majhne
obkroževalne mreže, naj bi jim ta prepoved odvzela vse možnosti ribolova. V četrti uvodni izjavi Uredbe št. 1626/94 je navedeno,
da je treba del obalnega območja rezervirati za najbolj selektivno orodje, ki ga uporabljajo mali ribiči, kar naj bi bile
majhne obkroževalne mreže. Boljši bi bili preprosti ukrepi, ki omejujejo uporabo. Nazadnje naj bi bil ta ukrep časovno neomejen,
diskriminatoren do ribičev, ki uporabljajo majhne obkroževalne mreže, in naj bi imel negativne posledice za njihovo dejavnost.
Grška vlada trdi, da se majhne obkroževalne mreže uporabljajo na obalnem območju, na katerem se razmnožujejo in razvijajo
nekateri vodni organizmi, prav tako pa je to tudi kraj prezimovanja nekaterih rib, med njimi sardel. Majhne obkroževalne mreže
uničujejo ta morski prostor in razmnoževališča, kar ogroža morske vire. Čeprav sardelam ne grozi izumrtje, pa to grozi nekaterim
drugim vrstam, ki živijo na teh območjih. Grška vlada navaja, da prepoved ribolova z majhnimi obkroževalnimi mrežami ne onemogoča
razvoja ribiške dejavnosti, saj se ta lahko opravlja z drugimi orodji, za katera se izdajajo dovoljenja. Prepoved, ki je predmet
postopka v glavni stvari, naj bi bila torej upravičena, primerna in sorazmerna.
Komisija trdi, da je za preizkus, ali je prepoved, ki je predmet postopka v glavni stvari, združljiva s skupno politiko ribolova
v Sredozemlju, potrebno preveriti, ali je ta ukrep – zaradi njegove absolutnosti – sorazmeren in učinkovit za dosego cilja
ohranjanja in upravljanja živih vodnih virov. Zato je treba enakovredno upoštevati gospodarske, socialne in okoljske vidike.
Ugotoviti bi bilo treba, ali je bil ob sprejetju prepovedi, ki je predmet postopka v glavni stvari, ugotovljen velik upad
staleža obalnih rib, ali je bila absolutna prepoved edina možnost in ali bi bili drugi ukrepi, kot sta preprečevanje nezakonitega
lova in omejevanje ulova, prav tako uspešni. Nazadnje bi bilo treba preveriti, ali so bili gospodarski subjekti, to je majhni
obalni ribiči in uporabniki „gri-gri“, obravnavani enakopravno. Ta preizkus bi moral opraviti nacionalni sodnik na podlagi
podatkov, s katerimi razpolaga.
Na obravnavi je Komisija navedla, da se ji zdi absolutna prepoved nesorazmerna glede na majhno število plovil, ki uporabljajo
majhne obkroževalne mreže, in glede na majhen odstotek ulova, ki se s temi plovili opravi. Meni, da bi zadostovala omejitev
uporabe te vrste mrež na majhno število plovil in na določeno obdobje leta. Znano naj bi bilo, da stalež sardel ni ogrožen,
vendar Komisiji ni znano, ali ribolov z majhnimi obkroževalnimi mrežami ogroža druge vrste rib. Komisija nazadnje navaja,
da je bila prepoved, ki je predmet postopka v glavni stvari, uveljavljena leta 1985 in da bi bilo treba položaj na podlagi
znanstvenih študij na novo preučiti.
Spomniti je treba, da v skladu z besedilom člena 2(1) Uredbe št. 2371/2002 „[s]kupna ribiška politika zagotavlja izkoriščanje
živih vodnih virov, ki ustvarja trajnostne gospodarske, okoljske in socialne pogoje. V ta namen Skupnost uporabi previdnostni
pristop pri sprejemanju ukrepov za varovanje in ohranjevanje živih vodnih virov, za zagotavljanje njihovega trajnostnega izkoriščanja
in za zmanjšanje vpliva ribolovnih aktivnosti na morski ekosistem.“
Predložitveno sodišče navaja, da je bila predsedniška uredba 587/1984 sprejeta na podlagi stališča sveta za ribištvo št. 75
z dne 12. aprila 1984. Iz njega je razvidno, da se je sporna popolna prepoved štela za potrebno, ker so se ta ribolovna orodja
uporabljala na območju ene ali dveh milj od obale, to je na območju, kjer se vodni organizmi razvijajo in razmnožujejo in
na katerem se ribolov opravlja tudi z drugim ribolovnim orodjem, kar je povzročilo zmanjšanje staležev. Poleg tega se, kot
je razvidno iz stališč grške vlade, ki jih je predstavila na obravnavi, na tem območju razmnožujejo in razvijajo nekateri
vodni organizmi ter prezimujejo nekatere ribe, na primer sardele. Majhne obkroževalne mreže so se na tem območju uporabljale
za lov na to vrsto rib in njihova uporaba je to morsko okolje uničevala. Ta orodja so bila torej prepovedana z namenom, da
preprečijo uničenje ali celo izumrtje virov te obalne pokrajine.
Iz teh obrazložitev je razvidno, da je bila prepoved, ki je predmet postopka v glavni stvari, sprejeta, da bi se ohranila
občutljivo okolje in morski ekosistem, in ne da bi se varoval stalež sardel. Dejstvo, da je bil le majhen odstotek skupnega
števila sardel, ki so bile ulovljene v pokrajini Kavala, ulovljen z majhnimi obkroževalnimi mrežami, torej ni upoštevno za
presojo veljavnosti te prepovedi.
Zato je treba ugotoviti, da je prepoved, ki je predmet postopka v glavni stvari, v skladu s previdnostnim pristopom, ki ga
morajo Unija in države članice uporabiti, ko sprejemajo ukrepe za varovanje in ohranjevanje živih vodnih virov, za zagotavljanje
njihovega trajnostnega izkoriščanja in za zmanjšanje vpliva ribolovnih aktivnosti na morski ekosistem.
Da bi bila ta prepoved združljiva s pravom Unije in skladna s skupno ribiško politiko, se morata spoštovati načeli sorazmernosti
in prepovedi diskriminacije, ki spadata med splošna načela prava Unije in se na področju kmetijstva, vključno z ribištvom,
izražata v členu 34(2), drugi pododstavek, ES (glej sodbo z dne 23. marca 2006 v zadevi Unitymark in North Sea Fishermen’s
Organisation, C‑535/03, ZOdl., str. I‑2689, točka 53).
Načelo sorazmernosti zahteva, da mora biti prepoved primerna za uresničitev zastavljenega cilja in ne sme preseči okvirov,
potrebnih za njegovo doseganje (glej zgoraj navedeno sodbo Unitymark in North Sea Fishermen’s Organisation, točka 56).
Nacionalno sodišče mora preizkusiti ali prepoved, ki je predmet postopka v glavni stvari, ne presega okvirov, potrebnih za
doseganje zastavljenega cilja. Glede na to, da je ta prepoved absolutna, je treba preizkusiti, ali ukrepi, zlasti omejitev
uporabe majhnih obkroževalnih mrež na nekatere letne čase ali na nekatere ure dneva in omejitev števila izdanih dovoljenj,
ne bi zadoščali za ohranitev ekosistema obalnega območja.
Glede načela prepovedi diskriminacije je treba spomniti, da zahteva, da se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in
da se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je tako razlikovanje objektivno utemeljeno (glej sodbo z dne 17. oktobra
1995 v zadevi Fishermen’s Organisations in drugi, C‑44/94, Recueil, str. I‑3115, točka 46).
Poudariti je treba, da se prepoved, ki je predmet postopka v glavni stvari, nanaša na dovoljenja za ribolov z določeno vrsto
mrež in ne razlikuje med različnimi vrstami uporabnikov tega ribolovnega orodja. Zato se zdi, da ta ukrep ne vsebuje neposredno
diskriminatornih določb.
Na obravnavi je bilo zatrjevano, da majhna plovila za obalni ribolov uporabljajo le majhne obkroževalne mreže in nobenega
drugega orodja, zato jim ta prepoved dejansko onemogoča ribolov.
Vendar to, da je neka skupina bolj prizadeta z regulativnim ukrepom, ne pomeni nujno, da je ta nesorazmeren ali diskriminatoren,
če se nanaša na celostno ureditev problema, ki je v splošnem interesu (glej zgoraj navedeno sodbo Unitymark in North Sea Fishermen’s
Organisation, točka 63).
V zvezi s tem, kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 47 sklepnih predlogov, dejstvo, da je v četrti uvodni izjavi
Uredbe št. 1626/94 navedeno, da je treba del obalnega območja rezervirati za najbolj selektivno orodje, ki ga uporabljajo
mali ribiči, v skladu z isto uvodno izjavo ne preprečuje prepovedi orodij, ki čezmerno prispevajo k poslabšanju morskega okolja.
Če prepoved, ki je predmet postopka v glavni stvari, preprečuje ribolov neki kategoriji ribičev, mora nacionalno sodišče preizkusiti,
ali obstajajo med „gri-gri“ in majhnimi obkroževalnimi mrežami razlike glede njihovih značilnosti in uporabe ter ali te razlike
upravičujejo prepoved zadnjenavedenih, ne pa tudi prvonavedenih.
Iz zgoraj navedenih razlogov je treba na zastavljeni vprašanji odgovoriti, da je treba člen 1(2) in (3) Uredbe št. 1626/94
razlagati tako, da začetek veljavnosti te uredbe ne vpliva na veljavnost dopolnilnega nacionalnega ukrepa – prepovedi, ki
je bil sprejeta pred začetkom veljavnosti uredbe – in ne nasprotuje takemu ukrepu, pod pogoji, da je ta prepoved združljiva
s skupno ribiško politiko, da ne presega okvirov, potrebnih za doseganje zastavljenega cilja, in da ne krši načela enakega
obravnavanja, kar mora preizkusiti nacionalno sodišče.

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
Člen 1(2) in (3) Uredbe Sveta (ES) št. 1626/94 z dne 27. junija 1994 o nekaterih tehničnih ukrepih za ohranitev ribiških virov
v Sredozemlju, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 2550/2000 z dne 17. novembra 2000, je treba razlagati tako,
da začetek veljavnosti te uredbe ne vpliva na veljavnost dopolnilnega nacionalnega ukrepa – prepovedi, ki je bila sprejeta
pred začetkom veljavnosti uredbe – in ne nasprotuje takemu ukrepu, pod pogoji, da je ta prepoved združljiva s skupno ribiško
politiko, da ne presega okvirov, potrebnih za doseganje zastavljenega cilja, in da ne krši načela enakega obravnavanja, kar
mora preizkusiti nacionalno sodišče.
Podpisi
*
Jezik postopka: grščina.