CELEX: 62006CJ0328
Prekių ženklai
Direktyva 89/104/EEB
4 straipsnio 2 dalies d punktas
Valstybėje narėje "plačiai žinomi" prekių ženklai Paryžiaus konvencijos 6a straipsnio prasme
Prekių ženklo žinomumas
Geografinis paplitimas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1988 m. gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos direktyvos 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (
OL L 40, p. 1
, toliau – direktyva) išaiškinimu.
Šis prašymas buvo pateiktas byloje tarp įregistruoto prekių ženklo FINCAS TARRAGONA, žyminčio įvairias nekilnojamojo turto operacijas, savininko A. Nieto Nuño ir Taragonos (Ispanija) nekilnojamojo turto agento L. Monlleó Franquet dėl ankstesnio neregistruoto prekių ženklo FINCAS TARRAGONA (ispanų kalba) arba FINQUES TARRAGONA (katalonų kalba) naudojimo pastarojo profesinei veiklai.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
Direktyvos 4 straipsnyje „Kiti atsisakymo registruoti ar negaliojimo pagrindai, susiję su prieštaravimu ankstesnėms teisėms“ nurodyta:
„1.   Prekių ženklas nebus registruojamas arba, jeigu įregistruotas, registracija bus paskelbiama negaliojančia:
a)
jeigu jis yra tapatus ankstesniam prekių ženklui, o prekės ir paslaugos, kurioms jis taikomas arba registruojamas, yra tapačios prekėms arba paslaugoms, kurias apsaugo ankstesnis prekių ženklas;
b)
jeigu dėl savo tapatumo ar panašumo į ankstesnį prekių ženklą arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, tapatumo ar panašumo yra galimybė suklaidinti dalį visuomenės, arba gali būti klaidingai susiejamas su ankstesniu prekių ženklu;
2.   1 dalyje „ankstesnis ženklas“ reiškia:
<…>
d)
prekių ženklus, kurie paraiškos registruoti prekių ženklą padavimo metu arba prašymo suteikti prioritetą registruotam prekių ženklui metu yra plačiai žinomi valstybėje narėje, kai sąvoka „plačiai žinomi“ vartojama Paryžiaus konvencijos 6a straipsnio prasme.
<…>
4.   Be to, bet kuri valstybė narė gali numatyti, kad prekių ženklas nebus registruojamas arba jo registracija bus pripažįstama negaliojančia, jeigu:
<…>
b)
teisės į prekyboje naudojamą neregistruotą prekių ženklą arba į kitą žymenį buvo įgytos iki paraiškos registruoti vėlesnį prekių ženklą padavimo datos arba iki datos, kai buvo kreiptasi dėl prioriteto suteikimo vėlesniam prekių ženklui ir jeigu neįregistruotas prekių ženklas ar kitoks žymuo suteikia jo savininkui teisę uždrausti naudoti vėlesnį prekių ženklą;
<…>“
Direktyvos 6 straipsnio „Prekių ženklo suteikiamų teisių apribojimas“ 2 dalyje nurodoma:
„Prekių ženklas nesuteikia jo savininkui teisės uždrausti trečiajai šaliai prekybos veikloje naudotis ankstesnėmis tiktai tam tikroje vietovėje taikomomis teisėmis, jeigu tokią teisę pripažįsta tos valstybės įstatymai ir jei ji taikoma tik toje teritorijoje, kurioje yra pripažįstama.“
Paryžiaus konvencija
1883 m. kovo 20 d. Paryžiaus konvencijos dėl pramoninės nuosavybės saugojimo, paskutinį kartą peržiūrėtos 1967 m. liepos 14 d. Stokholme ir pakeistos 1979 m. rugsėjo 28 d. (Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys, 828 tomas, Nr. 11847, p. 305, toliau – Paryžiaus konvencija), kuri privaloma visoms Europos Bendrijos valstybėms narėms, 6a straipsnyje nurodoma:
„Plačiai žinomi prekių ženklai
1.   Sąjungos šalys įsipareigoja arba administracijos iniciatyva, jeigu tai leidžia tos šalies įstatymai, arba suinteresuotojo asmens prašymu atmesti arba pripažinti registraciją negaliojančia ir uždrausti naudoti prekės ženklą, jeigu ženklas pakartoja, imituoja kitą ženklą arba yra kito ženklo vertimas ir gali būti supainiotas su juo, nes registravimo arba panaudojimo šalies kompetentingas organas pripažįsta, kad tas ženklas toje šalyje yra jau plačiai žinomas kaip ženklas asmens, kuris naudojasi šios Konvencijos privilegijomis ir panaudoja jį tokiems patiems arba panašiems gaminiams. Ši nuostata taikoma ir tais atvejais, kada esminė ženklo dalis yra žinomo ženklo pakartojimas arba imitavimas, dėl kurio jis gali būti supainiotas su kitu ženklu.
2.   Reikalavimui dėl tokio ženklo anuliavimo paduoti suteikiamas ne trumpesnis kaip penkerių metų terminas, skaičiuojamas nuo ženklo registravimo datos. Sąjungos šalys turi teisę numatyti terminą, per kurį gali būti reikalaujama uždrausti naudoti ženklą.
3.   Terminas nenustatomas reikalavimui dėl anuliavimo arba naudojimo uždraudimo ženklų, užregistruotų arba naudojamų nesąžiningu būdu.“
Nacionalinės teisės aktai
2001 m. gruodžio 7 d. Ispanijos prekių ženklų įstatymo Nr. 17/2001 (
Ley de Marcas Española 17/2001
) 6 straipsnyje nurodyta:
„1.   Kaip prekių ženklai negali būti registruojami žymenys:
a)
jeigu jie yra tapatūs ankstesniam prekių ženklui, žyminčiam tapačias prekes ar paslaugas;
b)
jeigu dėl savo tapatumo ar panašumo ankstesniam prekių ženklui arba dėl prekių ar paslaugų, kurias jie žymi, tapatumo ar panašumo yra galimybė suklaidinti visuomenę; suklaidinimo galimybė apima galimybę susieti su ankstesniu prekių ženklu.
2.   1 dalyje „ankstesnis ženklas“ reiškia:
<…>
d)
neįregistruotus prekių ženklus, kurie nagrinėjamo prekių ženklo paraiškos padavimo dieną arba prekių ženklo paraiškos prioriteto datą yra Ispanijoje „plačiai žinomi“ Paryžiaus konvencijos 6a straipsnio prasme.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
A. Nieto Nuño priklauso prekių ženklas FINCAS TARRAGONA, Ispanijoje įregistruotas 36 klasės (apibrėžtos peržiūrėtoje ir pataisytoje 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutartyje dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti) paslaugoms, t. y. nuosavybės ir bendros nuosavybės valdymas, nekilnojamojo turto nuoma, pardavimas, teisinė pagalba ir nekilnojamojo turto plėtra.
Taragonos nekilnojamojo turto agentas L. Monlleó Franquet savo profesinei veiklai identifikuoti viešai ir nepertraukiamai naudoja pavadinimą FINCAS TARRAGONA (ispanų kalba) arba FINQUES TARRAGONA (katalonų kalba).
Remdamasis Ispanijos teisės aktais dėl prekių ženklų A. Nieto Nuño
Juzgado de lo Mercantil 3 de Barcelona
pareiškė ieškinį L. Monlleó Franquet, kad būtų pripažinta, jog atsakovas pagrindinėje byloje pažeidė įregistruotą prekių ženklą FINCAS TARRAGONA.
Gindamasis L. Monlleó Franquet teigė, kad pavadinimas, kurį jis naudoja vykdydamas savo veiklą, yra neregistruotas žinomas ankstesnis prekių ženklas, kurį jis naudoja bent nuo 1978 metų. Jis pareiškė priešpriešinį ieškinį, prašydamas panaikinti ieškovo pagrindinėje byloje prekių ženklo registraciją.
Prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas pažymi, kad atsakovas pagrindinėje byloje savo neregistruotą prekių ženklą naudoja tik Taragonos mieste ir jos apylinkėse, taigi suinteresuotasis visuomenės, klientų, vartotojų ir konkurentų sektorius neapima nei visos Ispanijos, nei žymios jos dalies.
Šiomis aplinkybėmis
Juzgado de lo Mercantil 3 de Barcelona
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar (direktyvos) 4 straipsnyje pateikta valstybėje narėje „plačiai žinomo“ ženklo sąvoka išimtinai susijusi vien su žinomumo ir nusistovėjimo Europos Sąjungos valstybėje narėje arba didelėje jos teritorijos dalyje lygiu, ar ženklo žinomumas gali būti susijęs su teritorija, kuri sutampa ne su valstybės teritorija, bet autonomija, regionu, provincija arba miestu, atsižvelgiant į ženklu pažymėtas prekes ir paslaugas bei realius vartotojus, galiausiai į rinką, kurioje ženklas naudojamas?“
Dėl prejudicinio klausimo
Pateiktas klausimas susijęs su ankstesnio prekių ženklo žinomumo geografiniu paplitimu, o ne su paties žinomumo, kurį apibūdina tai, kiek prekių ženklas yra žinomas visuomenei, vertinimo kriterijais.
Dėl geografinio žinomumo paplitimo reikia pažymėti, kad pagal direktyvos 4 straipsnio 2 dalies d punktą „plačiai žinomų prekių ženklų“ Paryžiaus konvencijos 6a straipsnio prasme egzistavimas turi būti vertinamas „valstybėje narėje“.
Prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas savo klausimu siekia patikslinti sąvokos „valstybėje narėje“ reikšmę.
Atsižvelgdamas į pagrindinės bylos aplinkybes, jis iš esmės klausia, ar direktyvos 4 straipsnio 2 dalies d punktas turi būti aiškinamas taip, kad ankstesnis prekių ženklas turi būti plačiai žinomas visoje valstybės narės, kurioje atliekama registracija, teritorijoje arba didelėje jos dalyje, ar šia nuostata suteikiama apsauga taip pat apima situaciją, kai ankstesnis ženklas yra žinomas tik viename mieste ir jo apylinkėse.
Kadangi aiškinama Bendrijos nuostata šiuo klausimu nėra tiksli, tikrai negalima reikalauti, kad būtų žinoma „visoje“ valstybės narės teritorijoje ir pakanka, kad būtų žinoma didelėje jos dalyje (pagal analogiją dėl panašios prekių ženklo „gero vardo“ sąvokos, dėl kurios direktyvos 5 straipsnio 2 dalis taip pat nukreipia į vertinimą „valstybėje narėje“, žr. 1999 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo
General Motors
,
C-375/97, Rink. p. I-5421
, 28 punktą).
Tačiau bendrinė sąvokoje „valstybėje narėje“ vartojamų žodžių reikšmė prieštarauja tam, kad ši sąvoka būtų taikoma žinomumui viename mieste ir jo apylinkėse, kurie kartu nesudaro didelės valstybės narės dalies.
Bet kuriuo atveju reikia pastebėti, kad ankstesniam neregistruotam prekių ženklui tam tikrais atvejais gali būti taikomas:
—
direktyvos 4 straipsnio 4 dalies b punktas, kuris valstybei narei leidžia numatyti, kad prekių ženklas nebus registruojamas arba, jį įregistravus, jo registracija bus pripažįstama negaliojančia, jeigu teisės į neregistruotą prekių ženklą buvo įgytos anksčiau ir jeigu neįregistruotas prekių ženklas suteikia jo savininkui teisę uždrausti naudoti vėlesnį prekių ženklą,
—
direktyvos 6 straipsnio 2 dalis, kuri valstybei narei pripažįsta teisę leisti naudotis ankstesne tiktai tam tikroje vietovėje taikoma teise, jeigu ji taikoma tik toje teritorijoje, kurioje yra pripažįstama.
Taigi, nepažeidžiant šių dviejų nuostatų taikymo sričių, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad direktyvos 4 straipsnio 2 dalies d punktą reikia aiškinti taip, jog ankstesnis prekių ženklas turi būti plačiai žinomas visoje valstybės narės, kurioje atliekama registracija, teritorijoje arba didelėje jos teritorijos dalyje.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1988 m. gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos direktyvos 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti 4 straipsnio 2 dalies d punktą reikia aiškinti taip, kad ankstesnis prekių ženklas turi būti plačiai žinomas visoje valstybės narės, kurioje atliekama registracija, teritorijoje arba didelėje jos teritorijos dalyje.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.