CELEX: 62004CJ0001
Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés
Fizetésképtelenségi eljárások
1346/2000/EK rendelet
Időbeli hatály
Hatáskörrel rendelkező bíróság

A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a fizetésképtelenségi eljárásról szóló, 2000. május 29‑i 1346/2000/EK tanácsi
rendelet (HL L 160., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 1. kötet, 191. o., a továbbiakban: rendelet) 3. cikke (1) bekezdésének
értelmezésére vonatkozik.
A jelen kérelem előterjesztésére a Bundesgerichtshof előtt S. Staubitz‑Schreiber által indított fellebbezési eljárás keretében
került sor, miután mind a Amtsgericht (Insolvenzgericht) Wuppertal, mind – fellebbezést követően – a Landgericht Wuppertal
elutasította S. Staubitz‑Schreiber fizetésképtelenségi eljárás (Insolvenzverfahren) megindítása iránti kérelmét.

Jogi háttér
A rendelet (4) és (6) preambulumbekezdése szerint e rendelet meghatározza a több államra kiterjedő hatásokkal járó fizetésképtelenségi
eljárás megindítása tekintetében irányadó joghatósági rendelkezésekre, valamint az olyan határozatok meghozatalára irányadó
szabályokat, amelyeket közvetlenül a fizetésképtelenségi eljárás alapján hoznak, és amelyek szorosan kapcsolódnak az ilyen
eljáráshoz. Ezenkívül e rendelet rendelkezéseket tartalmaz e határozatok és az alkalmazandó jogszabályok elismerésére vonatkozóan,
és fő célkitűzése az olyan körülmények megszüntetése, amelyek arra ösztönzik a feleket, hogy kedvezőbb jogi helyzet elérése
érdekében a vagyonukat vagy a bírósági eljárást egyik tagállamból a másikba helyezzék.
A rendelet (12) preambulumbekezdése szerint ez a rendelet lehetővé teszi, hogy abban a tagállamban indítsák meg a fizetésképtelenségi
főeljárást, ahol az adós fő érdekeltségeinek központja található. Ennek az eljárásnak egyetemes hatálya van, és célja az adós
teljes vagyonának felölelése, fenntartva a főeljárással párhuzamos másodlagos eljárások megindításának lehetőségét abban a
tagállamban, ahol az adós telephelye van, amely eljárások hatálya az adott államban lévő vagyontárgyakra korlátozódik.
A rendelet 1. cikkének (1) bekezdését, a (2) bekezdésben foglalt esetek kivételével, azokra a fizetésképtelenségi eljárásokra
kell alkalmazni, amelyek az adós részleges vagy teljes vagyonlefoglalását és a felszámoló kijelölését foglalják magukban.
A rendelet 2. cikkének megfelelően e rendelet alkalmazásában:
„a)      a »fizetésképtelenségi eljárás« az 1. cikk (1) bekezdésében említett eljárások. Ezeknek az eljárásoknak a felsorolását az
A. melléklet tartalmazza;
[…]
d)      a »bíróság« a tagállamban fizetésképtelenségi eljárás megindítására vagy az ilyen eljárások során határozathozatalra felhatalmazott
igazságügyi vagy bármely egyéb, hatáskörrel rendelkező szerv;
e)      a »határozat« a fizetésképtelenségi eljárás megindítása vagy a felszámoló kijelölése vonatkozásában az ilyen eljárás megindítására
vagy a felszámoló kijelölésére felhatalmazott valamely bíróság határozata;
f)      »az eljárás megindításának időpontja« az az időpont, amikor az eljárást megindító határozat hatályba lép, függetlenül attól,
hogy végleges határozatról van‑e szó
[…]”.
A rendelet 3. cikke a nemzetközi joghatósággal kapcsolatban a következő szabályokat tartalmazza:
„(1) A tagállamok bíróságainak azon a területen, ahol az adós fő érdekeltségei találhatók, hatáskörrel [helyesen: joghatósággal]
kell rendelkezniük a fizetésképtelenségi eljárás megindítására. Társaság vagy jogi személy esetén az ellenkező bizonyításáig
a létesítő okirat szerinti székhelyet kell tekinteni a fő érdekeltségek központjának.
(2) Ha az adós fő érdekeltségeinek központja egy tagállam területén helyezkedik el, egy másik tagállam bírósága csak akkor
rendelkezik hatáskörrel [helyesen: joghatósággal] az adós elleni fizetésképtelenségi eljárás megindítására, ha az adós telephellyel
rendelkezik a másik tagállam területén belül is. Ennek az eljárásnak a hatásai az adós utóbbi tagállam területén található
vagyontárgyaira korlátozódnak.
(3) Ha a fizetésképtelenségi eljárást az (1) bekezdés szerint indították, a (2) bekezdés szerint indított minden további eljárás
másodlagos eljárás. Ezeknek az utóbbi eljárásoknak felszámolási eljárásoknak kell lenniük.
(4) A (2) bekezdésben említett területi fizetésképtelenségi eljárást az (1) bekezdés szerinti fizetésképtelenségi főeljárás
megindítása előtt csak akkor lehet megindítani:
a)       ha azok miatt a feltételek miatt, amelyeket annak a tagállamnak a jogszabályai állapítanak meg, amelynek területén belül az
adós fő érdekeltségeinek központja található, nem lehet megindítani az (1) bekezdés szerinti fizetésképtelenségi eljárást,
vagy
b)       ha a területi fizetésképtelenségi eljárás megindítását olyan hitelező kérelmezte, akinek az állandó lakóhelye, szokásos tartózkodási
helye vagy székhelye abban a tagállamban van, amelynek területén a telephely található, vagy akinek a követelése a telephely
működéséből fakad.”
A rendelet 4. cikke értelmében a fizetésképtelenségi eljárásra és hatásaira „annak a tagállamnak a jogát kell alkalmazni,
amelynek területén az ilyen eljárást megindítják, a továbbiakban: az eljárást megindító állam”. A rendelet 5–15. cikke azonban
több kivételt határoz meg az eljárást megindító állam jogának alkalmazása alól.
A rendelet 16. cikkének (1) bekezdése értelmében „a 3. cikk alapján hatáskörrel rendelkező tagállam bírósága által hozott
fizetésképtelenségi eljárást megindító határozatokat az összes többi tagállam attól kezdve ismeri el, amikor az hatályossá
válik az eljárást megindító államban. Ezt a szabályt kell alkalmazni akkor is, ha az adós ellen perképessége hiánya miatt
nem tudják megindítani a fizetésképtelenségi eljárást más tagállamokban”.
A rendelet 17. cikkének (1) bekezdése szerint „[a] 3. cikk (1) bekezdésében említett eljárást megindító határozat, minden
további alaki követelmény nélkül, bármely más tagállamban ugyanazzal a joghatással rendelkezik, mint az eljárást megindító
állam jogszabályai szerint és a 3. cikk (2) bekezdésében említett eljárás megindításáig a másik tagállamban is, kivéve, ha
ez a rendelet másként rendelkezik”.
A rendelet 38. cikke úgy rendelkezik, hogy „[h]a a tagállamnak a 3. cikk (1) bekezdése alapján illetékes bírósága ideiglenes
felszámolót nevez ki az adós vagyontárgyai megóvásának biztosítására, ennek az ideiglenes gondnoknak jogában áll a fizetésképtelenségi
eljárás megindítása iránti kérelem és az eljárás megindítását elrendelő határozat közötti időszakra, az adós egy másik tagállamban
elhelyezett bármely vagyontárgyának a megmentése és megóvása érdekében, az adott állam jogszabályaiban előírtaknak megfelelő
intézkedéseket kérni”.
A rendelet 43. cikke „Időbeli hatály” cím alatt átmeneti rendelkezésként a következőket tartalmazza:
„E rendelet rendelkezéseit csak a rendelet hatálybalépését követően megindított fizetésképtelenségi eljárásokra kell alkalmazni.
A rendelet hatálybalépése előtt az adós által megtett cselekményeket a továbbiakban is azok a jogszabályok szabályozzák, amelyeket
megtételük idején kellett alkalmazni ezekre a cselekményekre.”
A rendelet 44. cikke „Más megállapodásokhoz való viszony” cím alatt az alábbi módon rendelkezik:
„(1) Hatálybalépését követően ez a rendelet – a hatálya alá tartozó ügyek tekintetében, a tagállamok közötti viszonyban, a
két vagy több tagállam között kötött egyezmények – helyébe lép […].
(2) Az (1) bekezdésben említett egyezmények továbbra is hatályban vannak az e rendelet hatálybalépését megelőzően indított
eljárások tekintetében.
[…]”
A 47. cikke szerint a rendelet 2002. május 31‑én lép hatályba. A rendelet mellékletében a 2. cikk a) bekezdésében említett
fizetésképtelenségi eljárások között szerepel a német jog szerinti „Insolvenzverfahren”.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
Az alapeljárás felperese Németországban lakott, ahol telekommunikációs készülékek és tartozékok kereskedelmével foglalkozó
egyéni vállalkozása volt. A 2001‑es évben megszüntette e vállalkozást, és 2001. december 6‑án az Amstgericht (Insolvenzgericht)
Wuppertaltól fizetésképtelenségi eljárás megindítását kérte a vagyonára vonatkozóan. 2002. április 1‑jén lakóhelyét Spanyolországba
helyezte át, hogy ott éljen, és ott dolgozzék.
2002. április 10‑i végzésével e bíróság a vagyontárgyak hiánya miatt megtagadta a kért fizetésképtelenségi eljárás megindítását.
Az adós által e végzés ellen benyújtott fellebbezést a Landgericht Wuppertal 2002. augusztus 14‑i és 2003. október 15‑i végzéseivel
elutasította, azzal az indokkal, hogy a rendelet 3. cikkének (1) bekezdése alapján a német bíróságok nem rendelkeznek joghatósággal
a fizetésképtelenségi eljárás megindítására, mivel az adós fő érdekeltségi Spanyolországban találhatók.
Az alapeljárás felperese fellebbezést nyújtott be a Bundesgerichtshofhoz a fent említett végzések hatályon kívül helyezése
és az ügynek a Landgericht Wuppertal elé történő visszautalása végett. Álláspontja szerint a nemzetközi joghatóságot a fizetésképtelenségi
eljárás megindítása iránti kérelem benyújtásának időpontjára vonatkozóan kellene vizsgálni, azaz a jelen ügyben annak figyelembevételével,
hogy 2001 decemberében állandó lakóhelye Németországban volt.
A kérdést előterjesztő bíróság mindenekelőtt kifejti, hogy az alapügyben előtte folyamatban lévő eljárás a rendelet hatálya
alá tartozik, a 43. cikk és a 44. cikk (2) bekezdése alapján, ennélfogva a rendelet hatálybalépését, azaz 2002. május 31‑ét
megelőzően nem került sor fizetésképtelenségi eljárás megindítását elrendelő határozat meghozatalára.
Az említett bíróság ezután megjegyzi, hogy az adós azt követően helyezte Spanyolországba fő érdekeltségeinek központját, hogy
Németországban kérte a fizetésképtelenségi eljárás megindítását, de azt megelőzően, hogy a német jog szerint az eljárás megindult
volna, és kifejtette volna a hatásait.
Ilyen körülmények között a Bundesgerichtshof felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal végett az alábbi kérdést
terjesztette a Bíróság elé:
„Továbbra is azon tagállam bírósága rendelkezik joghatósággal a fizetésképtelenségi eljárás megindítására, amelyhez az említett
eljárás megindítása iránti kérelmet benyújtották, abban az esetben, ha fő érdekeltségeinek központját az adós a kérelem benyújtását
követően, de az eljárás megindítása előtt valamely másik tagállam területére helyezi át, vagy ennek a tagállamnak a bírósága
rendelkezik majd joghatósággal?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
A rendelet 43. cikkének első mondata megfogalmazza a rendelet időbeli hatályának feltételeit szabályozó elvet. E rendelkezést
úgy kell értelmezni, hogy a rendelet akkor alkalmazandó, ha a hatálybalépése, azaz 2002. május 31‑e előtt nem került sor fizetésképtelenségi
eljárást megindító határozat meghozatalára; még akkor is, ha az eljárást megindító határozat iránti kérelmet ezen időpont
előtt nyújtották be. A jelen ügyben nyilvánvalóan ez a helyzet, mivel az alapeljárás felperese 2001. december 6‑án nyújtotta
be kérelmét, és 2002. május 31‑e előtt nem került sor fizetésképtelenségi eljárást megindító határozat meghozatalára.
Ebből az következik, hogy az alapügyben a kérdést előterjesztő bíróságnak a rendelet 3. cikkének (1) bekezdésére figyelemmel
kell állást foglalnia a joghatósága kérdésében.
Ez a rendelkezés, amely kimondja, hogy a fizetésképtelenségi eljárás megindítására annak a tagállamnak a bíróságai rendelkeznek
joghatósággal, amelynek területén az adós fő érdekeltségeinek központja található, nem határozza meg, hogy abban az esetben
is az a bíróság marad‑e a joghatósággal rendelkező bíróság, amelyhez eredetileg a kérelmet benyújtották, ha az adós az eljárás
megindítása iránti kérelem benyújtását követően, de az eljárást megindító határozat meghozatala előtt fő érdekeltségeinek
központját máshová helyezte.
Ellentétes lenne a rendelet céljaival az, ha ezen az alapon másik tagállam bíróságára szállna át annak a bíróságnak a joghatósága,
amelyhez a kérelmet eredetileg benyújtották.
A rendelet (4) preambulumbekezdésében ugyanis a közösségi jogalkotó kinyilvánítja, hogy szükséges az olyan helyzeteket elkerülni,
amelyek arra ösztönzik a feleket, hogy kedvezőbb jogi helyzet elérése érdekében a vagyonukat vagy a bírósági eljárást egyik
tagállamból a másikba helyezzék. Ez a célkitűzés nem valósulna meg, ha az adós az eljárás megindítása iránti kérelem benyújtását
követően, de az eljárást megindító határozat meghozatala előtt másik tagállamba helyezhetné fő érdekeltségeinek központját.
A joghatóság ilyen átszállása ellentétes lenne a rendelet (2) és (8) preambulumbekezdésében megfogalmazott, a hatékony működésre
és a több államra kiterjedő fizetésképtelenségi eljárások hatékonyságának és eredményességének javítására vonatkozó célkitűzésekkel
is, mivel arra kényszerítené a hitelezőket, hogy folyamatosan azon a helyen indítsanak eljárást az adósaik ellen, amelyet
azok többé-kevésbé a legjobbnak ítéltek meg a végleges letelepedésre, valamint azzal a veszéllyel járna, hogy a gyakorlatban
az eljárás elhúzódna.
Azon bíróság joghatóságának fenntartása, amelyhez a kérelmet eredetileg benyújtották, nagyobb jogbiztonságot garantál a hitelezők
számára, akik az adós fizetésképtelenségével járó kockázatokat annak figyelembevételével mérték fel, hogy hol van az adós
fő érdekeltségeinek központja abban az időpontban, amikor jogi kapcsolatot létesítettek vele.
A fizetésképtelenségi főeljárás egyetemes hatálya, adott esetben a másodlagos eljárás megindítása, az eljáró bíróság által
kijelölt ideiglenes felszámoló azon lehetősége, hogy az adósnak a másik tagállam területén található vagyontárgyainak megmentése
vagy megóvása iránti intézkedések meghozatalát kérje, fontos hitelezői garanciákat jelentenek, amelyek lehetővé teszik az
adós vagyonának lehető legnagyobb mértékű lefedését, különösen abban az esetben, ha ez utóbbi az eljárás megindítása iránti
kérelem benyújtását követően, de az eljárás megindítása előtt máshová helyezte fő érdekeltségeinek központját.
A kérdést előterjesztő bíróság részére ezért azt a választ kell adni, hogy a rendelet 3. cikkének (1) bekezdését úgy kell
értelmezni, hogy abban az esetben, ha az adós a kérelem benyújtását követően, de az eljárás megindítása előtt másik tagállam
területére helyezi fő érdekeltségeinek központját, továbbra is annak a tagállamnak a bírósága rendelkezik joghatósággal a
fizetésképtelenségi eljárás megindítására, amelynek területén az adós fő érdekeltségeinek központja található abban az időpontban,
amikor az adós a fizetésképtelenségi eljárás megindítása iránti kérelmet benyújtja.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
A fizetésképtelenségi eljárásról szóló, 2000. május 29‑i 1346/2000/EK tanácsi rendelet 3. cikkének (1) bekezdését úgy kell
értelmezni, hogy abban az esetben, ha az adós a kérelem benyújtását követően, de az eljárás megindítása előtt másik tagállam
területére helyezi fő érdekeltségeinek központját, továbbra is annak a tagállamnak a bírósága rendelkezik joghatósággal az
említett eljárás megindítására, amelynek területén az adós fő érdekeltségeinek központja található abban az időpontban, amikor
az adós a fizetésképtelenségi eljárás megindítása iránti kérelmet benyújtja.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: német.