CELEX: 62009CJ0480
Обжалване
Държавни помощи
Помощ, обявена за съвместима с общия пазар
Условие получателят първо да възстанови предходна помощ, обявена за неправомерна
Понятие за стопанска единица
Съвместен контрол от две отделни дружества майки
Изопачаване на правните основания на жалбата
Грешки и непълноти в мотивите

–       Доводи на страните
AEP упреква Общия съд, че само е възпроизвел като свои всички доводи на Комисията, без да забележи, че са противоречиви и
че съдържат явна грешка при прилагане на правото и явна грешка в преценката.
В частност AEP счита, че след като Общият съд се е съгласил, че AEP е контролирано от две отделни групи и че сред тези две
групи Electrabel притежава по-голямото участие, неговият извод, че AEP и ACEA се управляват от общ контролен център, е противоречив,
произволен и нелогичен, тъй като от гледна точка на логиката едно и също дружество не би могло да образува стопанска единица
с две отделни лица.
Освен това съображението на Общия съд, че AEP не е оперативно независимо, тъй като произвежданата от него енергия се продава
от AE Trading, не било подкрепено от никакво обяснение, което да изясни неговото значение.
AEP е на мнение, че не е реалистично и логично да се счита, както приел Общият съд, че AceaElectrabel е създадено с цел да
се заобиколят правилата, приложими за държавните помощи, и че Комисията не е длъжна да доказва целта за заобикаляне на тези
правила, а за обосноваване на изводите ѝ е достатъчно тя да установи факта на прехвърлянето и да посочи опасностите, които
то поражда с оглед на правилата в областта на държавните помощи.
Според AEP Общият съд си противоречи, като в точка 140 от обжалваното съдебно решение приема, че за да се определи дали е
налице една стопанска единица, следва да се вземе предвид участието на съответното предприятие в група от дружества, намираща
се под пряк или непряк контрол на едно от тях, както и образуването на една-единствена група, контролирана от един субект,
а същевременно сам констатира, че AEP е контролирано от два отделни субекта.
–       Съображения на Съда
Следва да се напомни, че съгласно постоянната съдебна практика задължението на Общия съд по член 36 и член 53, първа алинея
от Статута на Съда да мотивира решенията си не изисква от него да излага изчерпателно и да посочва поединично всички представени
от страните по спора съображения. Следователно мотивите могат да бъдат и имплицитни, при условие че дават възможност на заинтересованите
лица да се запознаят с причините, поради които са взети въпросните мерки, а на Съда — да разполага с достатъчно данни, за
да упражни своя съдебен контрол (Решение от 2 април 2009 г. по дело Bouygues и Bouygues Télécom/Комисия, C‑431/07 P, Сборник,
стр. I‑2665, точка 42, както и Определение от 21 януари 2010 г. по дело Iride и Iride Energia/Комисия, C‑150/09 P, точка 42).
В конкретния случай е достатъчно да се констатира, че съображенията на Общия съд са ясни и разбираеми и дават възможност на
AEP и Electrabel да се запознаят с причините, поради които Общият съд е отхвърлил посоченото правно основание, и същевременно
осигуряват на Съда достатъчно данни, за да упражни своя съдебен контрол.
В частност следва да се подчертае, че твърдените от AEP несъответствия в съображенията на Общия съд визират на практика същите
твърдени грешки при прилагане на правото, които вече бяха разгледани и отхвърлени в рамките на втората част от първото правно
основание, а не се отнасят до липсата на мотиви.
Ето защо третата част от първото правно основание и съответно цялото първо правно основание следва да бъдат отхвърлени.

По второто правно основание, свързано с приложимостта на съдебната практика по дело TWD/Комисия
По първата част от второто правно основание, изведена от изопачаването на правните основания на жалбата в първоинстанционното
производство
–       Доводи на страните
AEP изтъква, че като е потвърдил в точка 172 от обжалваното съдебно решение, че в предходното решение Комисията не е била
длъжна да анализира индивидуално предоставените в рамките на определена схема помощи, Общият съд е изопачил третото правно
основание на жалбата, с което всъщност се е изтъквало, че за да се изиска възстановяване на индивидуално предоставена в рамките
на определена схема помощ, е необходимо първо да се извърши проверка на индивидуалното положение на всяко засегнато предприятие.
Всъщност според AEP е абсолютно необходимо преди издаването на нареждане за възстановяване да се определи дали и до каква
степен всяко предприятие, принадлежащо към категорията, обхваната от тази схема, е ползвало помощ, която е несъвместима с
правилата на Договора за ЕО. В настоящото дело обаче тази проверка все още не била направена.
–       Съображения на Съда
По отношение на тези твърдения е достатъчно да се отбележи, от една страна, че от прочита на точки 23—28 от жалбата в първоинстанционното
производство, както и на точки 147—151 от обжалваното съдебно решение следва, че Общият съд е направил вярно обобщение на
изтъкнатите от AEP доводи, и от друга страна, че Общият съд е отговорил на тези доводи в точки 164—181 от обжалваното съдебно
решение.
По-конкретно, видно от точка 25 in fine от жалбата в първоинстанционното производство, AEP в частност изтъква, че за да може
да противопостави на ACEA или на AEP неправомерността на получената от ACEA предходна помощ, Комисията е трябвало в предходното
решение да разгледа прилагането на схемите за предходната помощ спрямо ACEA, и че след като не го е направила, не е можела
да се позовава на наличието на подобна неправомерност.
Ето защо не може да се твърди, че като е отговарял на изтъкнатите от AEP доводи, Общият съд е изопачил третото правно основание
на жалбата в първоинстанционното производство, по-конкретно като е констатирал в точка 172 от обжалваното съдебно решение,
че в предходното решение Комисията не е била длъжна да анализира индивидуално предоставените в рамките на посочените схеми
помощи.
Следователно първата част от второто правно основание трябва да се отхвърли.
По втората част от второто правно основание, изведена от грешки при прилагане на правото
–       Доводи на страните
На първо място, AEP изтъква, че съдебната практика по дело TWD/Комисия, която се отнасяла до преценката на ефекта на натрупване
на помощите по отношение на едно предприятие, можела да се прилага само спрямо същото предприятие. То обаче доказало в рамките
на първото правно основание, че не било възможно ACEA и самото то да бъдат разглеждани като част от една стопанска единица.
Вследствие на това Общият съд неправилно потвърдил спорното решение в частта му, в която се прилага тази съдебна практика.
На второ място, AEP счита, че за да докаже, че натрупването на предходната с разглежданата помощ би могло да доведе до неблагоприятни
последици, Общият съд е трябвало да провери дали ACEA действително е получило неправомерна помощ, тъй като тази проверка не
била направена нито от Италианската република, нито от Комисията.
Тъй като от съображенията на Общия съд следва, че при анализа на Комисията е трябвало да бъдат взети предвид най-вече последиците
от помощта за ACEA, AEP счита, че Общият съд е изменил съдебната практика по дело TWD/Комисия, като е наложил ново условие
за съвместимост, което не е предвидено в Договора и цели да санкционира невъзстановяването на предходната помощ. Всъщност,
вместо да вземе предвид евентуалния ефект на натрупване като фактор за преценката на съвместимостта на разглежданата помощ
с общия пазар, Общият съд приложил тази съдебна практика като инструмент за възстановяването на предходната помощ, като създал
гаранция, че докато не извърши това възстановяване, дружеството, което е ползвало предходната помощ, няма да има право на
никакво, дори непряко последващо предимство. Общият съд обаче не взел становище по това основно възражение и само за изчерпателност
го отхвърлил в точка 188 от обжалваното съдебно решение със съображение, основано единствено на хипотези.
AEP подчертава, че към момента на приемането на спорното решение не е било възможно нито да се презумира наличието на ефект
на натрупване, нито да се оцени размерът му. При разследването на схема за помощи Комисията можела да избере дали да извърши
разследване на отделните случаи, или да се задоволи с обща и абстрактна преценка. Ако избере втория вариант, способите, с
които разполага, за да се увери, че съответната държава членка изпълнява решението, се свеждали до иска за неизпълнение на
задължения от държава членка, тъй като целта на съдебната практика по дело TWD/Комисия не била да ѝ предостави алтернативен
способ за налагане на санкции.
Всъщност AEP счита, че тъй като посочената съдебна практика има за цел да не се допусне получателят на новата помощ да се
ползва от прекомерно предимство на пазара, поради факта че не е върнал неправомерната предходна помощ, прилагането на същата
тази съдебна практика налага конкретно и подробно да се разгледат предимствата, произтичащи от новата помощ, и при разглеждането
им да се съобрази конкретно положението на предприятието получател на съответния пазар спрямо неговите конкуренти и спрямо
търговските потоци в Общността.
В този смисъл AEP счита, че за да може да спре изплащането на новата помощ, Комисията трябва да достигне до мотивираното заключение,
че натрупването на двете помощи води до нарушаване на конкуренцията и търговията до такава степен, че трябва да се приеме,
че отрицателните последици от новата помощ са повече от положителните, поради което е невъзможно да бъде разрешена, докато
първата помощ не бъде върната.
Вследствие на това Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, доколкото в точка 186 от обжалваното съдебно решение
приел, че съдебната практика по дело TWD/Комисия не налага Комисията да докаже, че натрупването на двете помощи може да засегне
търговията, а е достатъчно само да предполага наличието на подобна опасност.
На трето място, според AEP Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че държавата членка и предприятието —
получател на новата помощ, са длъжни да представят на Комисията данни, които да доказват липсата на ефект на натрупване на
новата помощ с предходните неправомерни и невъзстановени помощи. Всъщност, макар че съответната държава членка трябва да представи
на Комисията данни, които да сочат, че новата помощ е съвместима с общия пазар, според AEP нито тази държава членка, нито
засегнатото предприятие трябва да доказват отрицателния факт, че натрупването на разглежданите помощи изобщо не се отразява
на търговията.
–       Съображения на Съда
Най-напред следва да се напомни, от една страна, че при анализа на втората част от първото правно основание вече бе отхвърлен
доводът, че ACEA и AEP представляват два отделни икономически субекта за целите на предходната и на разглежданата помощ. От
друга страна, пак при този анализ бе посочено, че Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е постановил,
че Комисията е имала основание да приеме, че отпускането на разглежданата помощ на AEP би позволило на ACEA да я ползва.
По-нататък следва да се напомни, че видно от практиката на Съда, необходимостта да се избегне ефектът на натрупване на невъзстановените
и на планираните помощи е една и съща, независимо дали става въпрос за индивидуални помощи или за помощи, които са част от
схема за помощи, и че съдебната практика по дело TWD/Комисия позволява на Комисията да обвърже съвместимостта на определена
помощ с предварителното връщане на предходни неправомерни помощи (вж. в този смисъл Определение по дело Iride и Iride Energia/Комисия,
посочено по-горе, точки 49, 50 и 70).
Всъщност, от една страна, Комисията трябва при необходимост да вземе предвид евентуалния ефект на натрупване на невъзстановените
предходни неправомерни помощи и на новите помощи (вж. в този смисъл Решение от 15 май 1997 г. по дело TWD/Комисия, посочено
по-горе, точки 26 и 27), и от друга страна, би могла да констатира съвместимостта на новите помощи с общия пазар едва когато
данните, с които разполага, ѝ позволяват да направи такъв извод (вж. в този смисъл Определение по дело Iride и Iride Energia/Комисия,
посочено по-горе, точка 70).
В конкретния случай Общият съд констатира, от една страна, че Комисията е разполагала с данни, сочещи, че ACEA е получило
предходната помощ, и от друга страна, че тя не е разполагала с данни, въз основа на които да може да направи извод за липсата
на ефект на неправомерно и несъвместимо с общия пазар натрупване на предходната и на разглежданата помощ.
Както обаче Общият съд правилно посочва в точка 187 от обжалваното съдебно решение, от съдебната практика по дело TWD/Комисия
следва, че когато Комисията реши да образува официална процедура по разследване, държавата членка и потенциалният получател
на новата помощ следва да ѝ предоставят данните, които да доказват съвместимостта на тази помощ с общия пазар, и че това задължение
се простира и върху необходимостта да се установи липсата на ефект на натрупване на новата помощ с предходни неправомерни
и несъвместими с общия пазар помощи, които не са възстановени.
Ето защо Общият съд правилно постановява, че след като предходното решение се е отнасяло до схема за помощи, а не до индивидуални
помощи, и поради това Италианската република е следвало да определи сумите, подлежащи на връщане от получателите по тази схема,
то в рамките на процедурата, завършила със спорното решение, Италианската република, ACEA и AEP е следвало да съобщят на Комисията
подлежащите на връщане и евентуално вече върнати суми от предходната помощ, за да докажат евентуалната липса на неправомерно
натрупване на помощи.
Тъй като обаче подобни данни не са съобщени на Комисията, от това следва, че Общият съд не допуска грешка, когато приема,
че в случая Комисията не е била длъжна да определя с точност сумата на получената от ACEA предходна помощ, преди да спре изплащането
на разглежданата помощ въз основа на съдебната практика по дело TWD/Комисия.
Накрая, доколкото от практиката на Съда следва, че е достатъчно Комисията да докаже, че спорните помощи може да засегнат търговията
между държавите членки и да нарушат конкуренцията (Определение по дело Iride и Iride Energia/Комисия, посочено по-горе, точка 72),
Общият съд правилно е постановил, че в случая Комисията не е била длъжна конкретно и подробно да разгледа предимствата, произтичащи
от разглежданата помощ, и да съобрази конкретно положението на AEP и ACEA на съответния пазар спрямо техните конкуренти и
спрямо търговските потоци в Общността.
С оглед на изложените по-горе съображения се налага изводът, че Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото и
че поради това втората част от второто правно основание следва да се отхвърли.
По третата част от второто правно основание, изведена от противоречивост и непълнота на мотивите на обжалваното съдебно решение
–       Доводи на страните
AEP отбелязва, че в точка 179 от обжалваното съдебно решение Общият съд сам посочва, че не може със сигурност да се твърди,
че ACEA е получило помощ, несъвместима с правилата на Договора. Поради тази причина AEP изразява недоумение защо в следващата
точка от това решение Общият съд приема, че забележката във финансовия отчет на ACEA относно евентуалната опасност от възстановяване
на известна сума е достатъчна да обоснове съображенията на Комисията.
Според AEP точка 186 от обжалваното съдебно решение е неясна, а точка 187 е необяснима и немотивирана. Точка 188 от това решение
също не била мотивирана.
В това отношение AEP добавя, че доколкото изложените в тези точки съображения на Общия съд предполагат, че според него Комисията
не е получила от Италианската република необходимите данни, за да извърши своето разследване, Общият съд е трябвало да отговори
на изтъкнатия в съдебното заседание довод, че в такъв случай Комисията не може да се произнася единствено въз основа на данните,
с които разполага, а трябва да следва процедурата, предвидена в член 5 от Регламент № 659/1999. Общият съд обаче не отговорил
на този довод.
–       Съображения на Съда
В точка 77 от настоящото решение бе напомнено, че задължението на Общия съд да мотивира решенията си не изисква от него да
отговаря изрично на всички представени от страните по спора съображения и че мотивите са достатъчни, когато дават възможност
на заинтересованите лица да се запознаят с причините, поради които са взети въпросните мерки, а на Съда — да разполага с достатъчно
данни, за да упражни своя съдебен контрол.
В конкретния случай е достатъчно, от една страна, да се приеме, че изложените от Общия съд съображения са ясни и разбираеми
и дават възможност на AEP и Electrabel да се запознаят с причините, поради които Общият съд е отхвърлил посоченото правно
основание, и същевременно осигуряват на Съда достатъчно данни, за да упражни своя съдебен контрол.
В частност Общият съд пояснява в точка 180 от обжалваното съдебно решение защо според него Комисията е имала основание да
приеме въпреки доводите на AEP, разгледани в точка 179 от това решение, че ACEA е получило неправомерна предходна помощ. Освен
това, както ясно сочат точки 186—188 от обжалваното съдебно решение, в тях Общият съд е изложил своето тълкуване на съдебната
практика по дело TWD/Комисия.
От друга страна, от преписката по делото е видно, че AEP не е изложило споменатия в точка 106 от настоящото решение довод
в писмената фаза на производството пред Общия съд, а за първи път го е посочило в съдебното заседание пред същия, както то
самото признава. При тези условия следва да се приеме, че това е нов довод в подкрепа на искането за отмяна на спорното решение.
В това отношение от преписката по делото следва, че с този довод не се допълва друг довод, който вече е бил изложен изрично
или имплицитно в жалбата в първоинстанционното производство и който се намира в тясна връзка с него. В съответствие обаче
с член 48, параграф 2 от Процедурния правилник на Общия съд в хода на производството не може да се въвеждат нови правни основания,
освен ако те не почиват върху правни или фактически обстоятелства, установени в хода на производството (вж. в този смисъл
Решение от 12 ноември 2009 г. по дело SGL Carbon/Комисия, C‑564/08 P, точки 20—34).
Следователно, тъй като доводът, споменат в точка 106 от настоящото решение, не почива върху нови обстоятелства, установени
в хода на производството, Общият съд не допуска грешка, като не отговаря изрично на този довод.
Освен това, доколкото AEP представя посочения довод за първи път в писмената фаза на производството пред Съда, от постоянната
съдебна практика следва, че да се позволи на страна да изтъкне за първи път пред Съда правно основание, на което не се е позовала
пред Общия съд, би означавало да ѝ се позволи да сезира Съда със спор с по-широк обхват от този, който е бил разгледан от
Общия съд. В рамките на обжалването Съдът по принцип е компетентен само да прецени съображенията на Общия съд във връзка с
вече обсъдените пред него правни основания (вж. по-специално Решение от 10 септември 2009 г. по дело Akzo Nobel и др./Комисия,
C‑97/08 P, Сборник, стр. I‑8237, точка 38, както и Определение по дело Iride и Iride Energia/Комисия, посочено по-горе, точка 32).
Ето защо следва да се отхвърли третата част от второто правно основание, а съответно и цялото второ правно основание.
От това следва, че жалбата трябва изцяло да се отхвърли.

По съдебните разноски
Съгласно член 69, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, приложим към производството по обжалване по силата на член 118
от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като Комисията
е направила искане за осъждането на AEP и последното е загубило делото, то трябва да бъде осъдено да заплати съдебните разноски.
Освен това, тъй като исканията на Electrabel са отхвърлени, то трябва да бъде осъдено да понесе направените от него съдебни
разноски.
По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:
1)
Отхвърля жалбата.
2)
AceaElectrabel Produzione SpA понася, наред с направените от него съдебни разноски, и тези на Европейската комисия.
3)
Electrabel SA понася направените от него съдебни разноски.
Подписи
*
Език на производството: италиански.