CELEX: 62002CJ0239
Tillnärmning av lagstiftning
Tolkningen av artikel 28 EG och direktiven 1999/4/EG och 2000/13/EG
Giltigheten av direktiv 1999/4/EG
Märkning av och reklam för livsmedel
Förbud mot hänvisningar till hälsan

Rechtbank van Koophandel te Hasselt har, genom beslut av den 28 juni 2002 som inkom till domstolen den 1 juli samma år, i
enlighet med artikel 234 EG ställt frågor om tolkningen av artikel 28 EG, om tolkningen och giltigheten av artikel 2 i Europaparlamentets
och rådets direktiv 1999/4/EG av den 22 februari 1999 om kaffe- och cikoriaextrakt (EGT L 66, s. 26) och om tolkningen av
artikel 18 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning
om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel (EGT L 109, s. 29).
Frågorna har uppkommit i en tvist om saluföring i Belgien av en produkt kallad ”DynaSvelte Café” under omständigheter som
enligt bolaget Douwe Egberts NV (nedan kallat Douwe Egberts) strider mot nationella bestämmelser om reklam för och märkning
av livsmedel.
Tillämpliga bestämmelser
De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
I artikel 2 i direktiv 1999/4 anges följande:
”Direktiv 79/112/EEG skall tillämpas på de varor som anges i bilagan, enligt följande villkor:
a)
De beteckningar som föreskrivs i bilagan skall vara förbehållna de varor som anges där och skall användas i handeln för att
beteckna dessa varor. Dessa beteckningar skall, i förekommande fall, kompletteras med orden
–
’pasta’ eller ’i pastaform’ eller
–
’flytande’ eller ’i flytande form’.
... ”
I artikel 3 i samma direktiv stadgas följande:
”Medlemsstaterna skall inte för de varor som definieras i bilagan anta nationella bestämmelser vilka inte föreskrivs i detta
direktiv.”
I punkt 1 i bilagan till direktiv 1999/4, benämnd ”Kaffeextrakt, lösligt kaffeextrakt, lösligt kaffe eller snabbkaffe (instant
coffee)”, anges bland annat följande:
”Den koncentrerade vara som utvinns ur rostade kaffebönor med vatten som enda extraktionsmedel och utan någon hydrolys med
tillsats av syra eller bas.
...
Kaffeextrakt i fast form eller i pastaform får inte innehålla andra ämnen än sådana som härrör från kaffeextraktionen...”
Skäl 4, 5, 6 och 8 i direktiv 2000/13 lyder som följer:
”(4)
Syftet med detta direktiv bör vara att anta allmänna gemenskapsregler som skall gälla horisontellt för alla livsmedel som
släpps ut på marknaden.
(5)
Specialregler som tillämpas vertikalt endast på vissa livsmedel bör fastställas inom ramen för de bestämmelser som behandlar
dessa varor.
(6)
Det huvudsakliga syftet med regler om märkning av livsmedel bör vara behovet att informera och skydda konsumenten.
…
(8)
Detaljerad märkning för att ange produktens exakta art och beskaffenhet gör det möjligt för konsumenten att göra sitt val
med full sakkännedom och är det lämpligaste eftersom det medför minsta möjliga hinder för den fria handeln.”
I artikel 2.1 i direktiv 2000/13 föreskrivs följande:
”Märkningen och dess närmare utformning får inte
a)
vara sådan att den på ett avgörande sätt skulle kunna vilseleda köparen, i synnerhet
i)
om vad som är utmärkande för livsmedlet, särskilt dess slag, identitet, egenskaper, sammansättning, kvantitet, hållbarhet,
ursprung eller härkomst, framställnings- eller produktionsmetod,
ii)
genom att tillskriva livsmedlet verkningar eller egenskaper som det inte har,
iii)
genom att antyda att livsmedlet har speciella egenskaper, då i själva verket alla liknande livsmedel har sådana egenskaper,
b)
såvida något annat inte följer av gemenskapsbestämmelser för naturliga mineralvatten och specialdestinerade livsmedel, tillskriva
livsmedel egenskaper som förebygger, behandlar eller botar någon sjukdom hos människor eller antyda sådana egenskaper.”
I artikel 2.3 b i det direktivet anges att de förbud och begränsningar som avses i punkterna 1 och 2 också skall vara tillämpliga
på reklam.
Enligt artikel 3.1 i samma direktiv gäller följande:
”Om något annat inte följer av artiklarna 4–17, är endast följande uppgifter obligatoriska vid märkning av livsmedel:
1.
Det namn under vilket varan säljs.
...”
Följande gäller enligt artikel 5 i direktivet:
”1.

Det namn under vilket ett livsmedel säljs skall vara det namn som förbehållits livsmedlet i gemenskapens bestämmelser för
livsmedlet.
...
2.

Inget varumärke, märkesnamn eller fantasinamn får användas i stället för det namn under vilket varan säljs.
...”
I artikel 18 i direktiv 2000/13 anges följande:
”1.

Medlemsstater får inte förbjuda handel med livsmedel som följer reglerna i detta direktiv genom att tillämpa nationella icke
harmoniserade bestämmelser för märkning och presentation av vissa livsmedel eller av livsmedel i allmänhet.
2.

Punkt 1 gäller inte nationella icke harmoniserade bestämmelser som motiveras av att man vill
–
skydda människors hälsa,
–
förebygga oredlighet, såvida inte sådana bestämmelser kan befaras hindra tillämpningen av de definitioner och regler som fastställs
genom detta direktiv,
–
skydda industriella och kommersiella äganderätter, uppgifter om ursprung och registrerade ursprungsbeteckningar samt att förebygga
illojal konkurrens.
De nationella bestämmelserna
I artikel 1 i arrêté royal relatif aux cafés et succédanés de café av den 5 mars 1987 (kunglig förordning om kaffe och kaffeersättning)
(
Moniteur belge
av den 12 juni 1987, s. 9035) anges bland annat följande:
”Vid tillämpning av förevarande förordning skall följande definitioner gälla:
1. Kaffe: den korrekt renade och rostade bönan från kaffeplantan (arten Coffea)...”
Artikel 3.1 i den kungliga förordningen lyder som följer:
”Endast de livsmedel som anges i artikel 1 får vid saluföring använda den beteckning som motsvarar definitionen av varan i
denna artikel, och användningen är därvid obligatorisk.”
I arrêté royal concernant la publicité pour les denrées alimentaires av den 17 april 1980 (kunglig förordning om livsmedelsreklam)
(
Moniteur belge
av den 6 maj 1980, s. 5476), föreskrivs följande i artikel 2:
”Det är förbjudet att i reklam använda följande uppgifter:
…
3.

Hänvisningar till viktminskning
…
7.

Hänvisningar till medicinska rekommendationer, intyg, citat och utlåtanden eller till förklaringar om godkännanden, dock med
undantag för hänvisningar till att ett livsmedel inte bör intas mot läkares inrådan.”
Tvisten vid den nationella domstolen och frågorna
Douwe Egbert framställer och saluför kaffe på den belgiska marknaden, under varumärket Douwe Egbert. Bolaget har i domstol
motsatt sig utsläppandet på marknaden av en vara som kallas DynaSvelte Café, framställd av Westrom Pharma NV, fram till och
med den 31 december 2001 distribuerad av Christophe Souranis, som handlar under firmanamnet Établissements FICS, och sedan
den 1 januari 2002 distribuerad av FICS-World BVBA.
Douwe Egbert har inom ramen för ett interimistiskt förfarande inför Rechtbank van Koophandel hävdat att uppgifterna på burken,
på förpackningen och i varans bruksanvisning, nämligen ”det avgörande genombrottet ifråga om viktkontroll”, ”viktminskning,
bättre viktkontroll, minskad fettbildning” och ”i Förenta staterna patenterad formel, framtagen av dr Ann de Wees Allen vid
Glycemie Research Institute” strider mot flera olika nationella bestämmelser om reklam för och märkning av livsmedel.
Då Rechtbank van Koophandel te Hasselt ansåg att målets utgång var beroende av en tolkning av gemenskapsrätten och en bedömning
av giltigheten av direktiv 1999/4 beslutade den att vilandeförklara målet för att hänskjuta följande frågor till domstolen:
”1)
Skall artikel 2 i direktiv 1999/4/EG ... tolkas så, att endast de försäljningsbeteckningar som nämns i bilagan till direktivet
får användas för de varor som anges där och att inga andra beteckningar (exempelvis handels- eller fantasinamn) får användas
därjämte, eller skall artikel 2 tolkas så, att försäljningsbeteckningarna i bilagan till direktivet endast får användas för
de varor som anges där, men att även andra beteckningar (exempelvis handels- eller fantasinamn) får användas därjämte?
2)
Om [domstolen] anser att artikel 2 i … direktiv 1999/4/EG ... skall tolkas så, att endast de försäljningsbeteckningar som
nämns i bilagan till direktivet får användas för de varor som anges där och att inga andra beteckningar (exempelvis handels-
eller fantasinamn) får användas därjämte, strider då inte direktivet mot artikel 28 i EG-fördraget, enligt vilken kvantitativa
importrestriktioner och åtgärder med motsvarande verkan skall vara förbjudna mellan medlemsstaterna i Europeiska gemenskapen,
eftersom en sådan tolkning av direktivet i fråga om varor som uppfyller definitionen på kaffeextrakt i bilagan till detta,
skulle leda till att
–
andra beteckningar än ’kaffeextrakt’ eller ’snabbkaffe’ inte fick användas, som till exempel beteckningen ’kaffe’,
–
användningen av beteckningen ’kaffe’ förbehölls en enda form av ’kaffe’, nämligen kaffebönor, och
–
konkurrerande produkter som utgör andra former av kaffe än kaffebönor, exempelvis kaffeextrakt och snabbkaffe, på konstlad
väg avskärmades från marknaden?
3)
Skall artikel 18.1 och artikel 18.2 i direktiv 2000/13/EG tolkas så, att nationella bestämmelser om märkning och presentation
av livsmedel samt om reklam för livsmedel, som innehåller förbud mot att vid märkning och/eller presentation av livsmedel
och/eller reklam för livsmedel använda sådana uppgifter som ’hänvisningar till viktminskning’ och ’hänvisningar till medicinska
rekommendationer, intyg, citat eller utlåtanden eller till förklaringar om godkännanden’, vilka inte är förbjudna enligt direktivet,
strider mot direktivet med hänsyn till att den lämpligaste märkningen enligt skäl 8 i direktivet är den som medför minsta
möjliga hinder för den fria handeln, och att dessa nationella bestämmelser därför inte får tillämpas?
4)
Skall artikel 18.2 i direktiv 2000/13 tolkas så, att uttrycket ’skydda människors hälsa’ kan avse icke harmoniserade nationella
bestämmelser om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel i vilka vissa uppgifter såsom ’hänvisningar
till viktminskning’ och ’hänvisningar till medicinska rekommendationer, intyg, citat eller utlåtanden eller till förklaringar
om godkännanden’ förbjuds?
5)
Skall artikel 28 i EG-fördraget tolkas så, att nationella bestämmelser om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam
för livsmedel, som inte har harmoniserats på europeisk nivå och som avviker från direktiv 2000/13/EG på så sätt att de innehåller
förbud mot vissa uppgifter vid märkning och/eller presentation av livsmedel och/eller reklam för livsmedel, såsom ”hänvisningar
till viktminskning” och ”hänvisningar till medicinska rekommendationer, intyg, citat eller utlåtanden eller till förklaringar
om godkännanden”, skall anses utgöra åtgärder med motsvarande verkan och/eller kvantitativa importrestriktioner mellan medlemsstaterna
i Europeiska gemenskapen, om dessa nationella bestämmelser
–
å ena sidan medför en ytterligare pålaga vid import av livsmedel eftersom livsmedlen måste göras förenliga med nationell rätt,
och därmed också ett hinder för handeln mellan medlemsstaterna, och
–
å andra sidan inte är tillämpliga på alla näringsidkare som är verksamma inom det nationella territoriet, i den meningen att
det finns helt likartade varor (exempelvis kosmetiska produkter) på vilka varken denna eller andra liknande bestämmelser är
tillämpliga, och att dessa bestämmelser inte får tillämpas av de nationella domstolarna?”
Inledande anmärkningar
Den belgiska regeringen, parlamentet och rådet har uttryckt tvivel avseende vilken slags produkt ”DynaSvelte Café” är, med
innebörden att hinder skulle kunna finnas för en tillämpning i förevarande fall av direktiv 1999/4. Kommissionen har för sin
del understrukit att om produkten inte är ett livsmedel för normal konsumtion utan snarare ett specialdestinerat livsmedel,
skall den inte omfattas av direktiv 2000/13.
Härvid skall det erinras om att det enligt domstolens fasta rättspraxis, inom ramen för det samarbete mellan EG‑domstolen
och de nationella domstolarna som har inrättats genom artikel 234 EG, uteslutande ankommer på de nationella domstolarna, vid
vilka tvisten anhängiggjorts och som har ansvaret för det rättsliga avgörandet, att mot bakgrund av de särskilda omständigheterna
i varje enskilt mål bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som
ställs till domstolen (se bland annat dom av den 13 mars 2001 i mål C-379/98, PreussenElektra, REG 2001, s. I-2099, punkt
38, och av den 5 juni 2003 i mål C-438/01, Design Concept, REG 2003, s. I-5617, punkt 14).
I förevarande mål skall de ställda frågorna besvaras med utgångspunkt i de förutsättningar den nationella domstolen grundar
sig på, det vill säga att produkten ”DynaSvelte Café” är ett livsmedel för normal konsumtion och att direktiv 1999/4 är tillämpligt
på den.
Den första frågan
Den nationella domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida endast de försäljningsbeteckningar som
anges i bilagan till direktiv 1999/4 får användas vid saluföring av de varor som anges där, eller om även andra beteckningar,
såsom handels- eller fantasinamn, får användas tillsammans med försäljningsbeteckningarna.
Direktiv 2000/13 innehåller allmänna regler som skall gälla horisontellt för alla livsmedel, medan bestämmelser av specifik
karaktär med vertikal tillämpning som endast avser kaffe- och cikoriaextrakt har antagits genom direktiv 1999/4.
I detta sammanhang är direktiv 1999/4 ett sektoriellt direktiv i den mening som avses i skäl 5 i direktiv 2000/13, och skall
tolkas mot bakgrund av det sistnämnda.
I artikel 2 a i direktiv 1999/4 anges att ”[d]e beteckningar som föreskrivs i bilagan skall vara förbehållna de varor som
anges där och skall användas i handeln för att beteckna dessa varor”.
Av detta följer dels att försäljningsbeteckningarna, däribland ”kaffeextrakt”, ”lösligt kaffeextrakt”, ”lösligt kaffe” eller
”snabbkaffe”, endast får användas vid saluföring av de varor som omfattas av direktiv 1999/4, dels att en sådan användning
är obligatorisk.
Såsom parlamentet och kommissionen har angivit innehåller artikel 3 i direktiv 2000/13 dessutom en uppräkning av de uppgifter
som måste förekomma i märkningen av livsmedel, däribland försäljningsbeteckningen, dock utan att det därmed utesluts att andra
uppgifter anges.
Det föreskrivs för övrigt i artikel 5.2 i direktiv 2000/13 att inget varumärke, märkesnamn eller fantasinamn får användas
i stället för försäljningsbeteckningen, dock utan att det förbjuds att de används samtidigt.
Det är således inte förbjudet enligt artikel 2 i direktiv 1999/4 att ange ett fantasi- eller märkesnamn jämte den obligatoriska
försäljningsbeteckningen. Ett sådant förbud skulle ha begränsat informationen till konsumenterna avseende karaktären av de
varor som är i fråga i målet vid den nationella domstolen och det skulle därför strida mot ett av syftena i skäl 6 i direktiv
2000/13.
Den första frågan skall följaktligen besvaras så, att artikel 2 i direktiv 1994/4 skall tolkas så, att det inte är uteslutet
att andra beteckningar, såsom handels- eller fantasinamn, används jämte försäljningsbeteckningarna vid saluföring av de varor
som anges i bilagan till direktivet.
Den andra frågan
Frågan om giltigheten av artikel 2 i direktiv 1999/4 har endast framförts av den nationella domstolen för den händelse domstolen
i sitt svar på den första frågan skulle ha gjort tolkningen att det var förbjudet att använda andra beteckningar jämte försäljningsbeteckningarna
på de varor som anges i bilagan till direktivet.
Mot bakgrund av svaret på den första frågan saknas det anledning att besvara den andra frågan.
Den tredje, den fjärde och den femte frågan
Den nationella domstolen har ställt dessa frågor, som skall behandlas gemensamt, för att få klarhet i huruvida artikel 28
EG samt artikel 18.1 och 18.2 i direktiv 2000/13 utgör hinder för nationella bestämmelser som innehåller förbud mot hänvisningar
till ”viktminskning” och till ”medicinska rekommendationer, intyg, citat eller utlåtanden eller till förklaringar om godkännanden”
vid märkning, presentation och reklam avseende livsmedel.
Det framgår av beslutet om hänskjutande att den kungliga förordningen av den 17 april 1980 innehåller förbud mot att de omtvistade
uppgifterna anges, inte bara i reklam för livsmedel utan även i märkningen av livsmedlen.
Såsom domstolen har fastslagit i dom av den 12 december 1990 i mål C-241/89, SARPP (REG 1990, s. I-4695), punkt 15, avviker
direktivets bestämmelser om märkning på en väsentlig punkt från dem som gäller för reklam. Den omständigheten att direktivet
är allmänt utformat och skall gälla horisontellt medför att medlemsstaterna har möjlighet att vidmakthålla eller anta regler
utöver direktivets bestämmelser. Vad gäller märkning, har gränserna för medlemsstaternas befogenhet fastställts i själva direktivet,
eftersom artikel 18.2 innehåller en uttömmande uppräkning av de hänsyn som kan motivera tillämpning av nationella icke harmoniserade
regler som innehåller förbud mot handel med livsmedel som är förenliga med direktivet. Artikel 18 i direktiv 2000/13 är emellertid
inte tillämplig på reklam. Frågan huruvida gemenskapsrätten inom detta område utgör hinder för nationella bestämmelser som
sträcker sig längre än de regler som stadgas i direktivet, skall således prövas mot bakgrund av bland annat bestämmelserna
i fördraget om fri rörelse för varor och, i synnerhet, artiklarna 28 EG och 30 EG.
Således skall de olika aspekterna av ifrågavarande nationella bestämmelser om å ena sidan märkning av och å andra sidan reklam
för livsmedel, behandlas var för sig.
Märkning av livsmedel
I artikel 2.1 a och 2.1 b i direktiv 2000/13 förbjuds att uppgifter anges som rör sjukdomar hos människor, oavsett om de kan
vilseleda konsumenten eller ej, liksom uppgifter som visar sig vara vilseledande även om de inte innehåller någon hänvisning
till sjukdomar utan snarare till, exempelvis, hälsa (se domar av den 23 januari 2003 i mål C-221/00, kommissionen mot Österrike,
REG 2003, s. I-1007, punkt 35, och i de förenade målen C-421/00, C-426/00 och C-16/01, Sterbenz och Haug, REG 2003, s. I-1065,
punkt 28).
Dessutom hindrar artikel 18.1 i direktiv 2000/13 medlemsstaterna från att utfärda förbud mot handel med livsmedel som är förenliga
med bestämmelserna i detta direktiv.
Av det ovan anförda följer att livsmedel som är försedda med märkning som innehåller hälsorelaterade uppgifter som inte är
vilseledande skall anses vara förenliga med reglerna i direktiv 2000/13, och medlemsstaterna kan därför inte förbjuda saluföring
av dessa genom att åberopa skäl som avser eventuella oegentligheter i märkningen (domen i det ovannämnda målet kommissionen
mot Österrike, punkt 37, och i de ovannämnda förenade målen Sterbenz och Haug, punkt 30).
Såsom har angivits i punkt 34 i förevarande dom, har medlemsstaterna emellertid möjlighet enligt direktiv 2000/13 att tillämpa
nationella icke harmoniserade regler som innehåller förbud mot handel med livsmedel som är förenliga med direktivet när förbuden
kan motiveras med stöd av artikel 18.2 – varvid de inte behöver prövas enligt artiklarna 28 EG och 30 EG. Bland de hänsyn
som räknas upp i artikel 18.2 ingår bland annat skyddet av människors hälsa och av konsumenter.
I den mån de omtvistade bestämmelserna i den kungliga förordningen av den 17 april 1980 innehåller ett oinskränkt förbud mot
hänvisningar till ”viktminskning” eller till ”medicinska rekommendationer, intyg, citat och utlåtanden eller till förklaringar
om godkännanden”, utan hänsyn till huruvida de kan vilseleda konsumenten, och så vitt de inte avser sjukdomar hos människor,
skall de anses vara nationella icke harmoniserade regler vars förenlighet med gemenskapsrätten beror på vilka motiv de grundas
på, och på om proportionalitetsprincipen har iakttagits.
Förvisso innehåller artikel 2.1 i direktiv 2000/13 dels ett förbud mot alla uppgifter om att livsmedel förebygger, behandlar
eller botar någon sjukdom hos människor, även om dessa uppgifter inte skulle kunna vilseleda köparen, dels ett förbud mot
hälsorelaterade uppgifter som är vilseledande, men det är dock så att skyddet för människors hälsa – om det antas att det
i en viss situation trots allt kan föreligga sådana hälsorisker – inte kan rättfärdiga regler som medför en så ingripande
begränsning av den fria rörligheten för varor som den som följer av de ifrågavarande nationella bestämmelserna (se, för ett
liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Österrike, punkt 48, och i de ovannämnda förenade målen
Sterbenz och Haug, punkt 37).
Det finns nämligen mindre ingripande åtgärder för att undvika sådana kvarstående hälsorisker, till exempel en skyldighet för
tillverkaren eller distributören av den ifrågavarande varan att i oklara fall framlägga bevis för att de i märkningen förekommande
uppgifterna är korrekta i sak (se dom av den 28 januari 1999 i mål C-77/97, Unilever, REG 1999, s. I-431, punkt 35, och domen
i de ovannämnda förenade målen Sterbenz och Haug, punkt 38).
Ett oinskränkt förbud mot att ange vissa uppgifter avseende viktminskning eller medicinska rekommendationer i märkningen av
livsmedel, utan att det i det enskilda fallet prövas huruvida dessa verkligen kan vilseleda köparen, får till följd att livsmedel
som är märkta med sådana uppgifter inte fritt kan saluföras i Belgien, ens om uppgifterna inte är vilseledande.
En sådan åtgärd går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå syftet, att skydda konsumenterna från att vilseledas, och kan
således inte motiveras med stöd av artikel 18.2 i direktiv 2000/13.
I de fall då uppgifterna i fråga är vetenskapligt underbyggda ger de dessutom konsumenterna relevant information, som kan
få dem att just köpa och konsumera varan i fråga, eller att avstå.
Vad slutligen beträffar den eventuella svårigheten i vissa fall att fastställa huruvida en hälsorelaterad uppgift är vilseledande,
skall det erinras om att det ankommer på de nationella domstolarna att i alla tveksamma fall bilda sig en uppfattning med
beaktande av de förväntningar som en normalt informerad samt skäligen uppmärksam och upplyst genomsnittskonsument kan tänkas
ha (se, bland annat, dom av den 4 april 2000 i mål C-465/98, Darbo, REG 2000, s. I-2297, punkt 20, och domen i de ovannämnda
förenade målen Sterbenz och Haug, punkt 43).
Den tredje, den fjärde och den femte frågan skall således besvaras med att, vad gäller märkning av livsmedel skall artikel
18.1 och 18.2 i direktiv 2000/13 tolkas så, att den utgör hinder för nationella bestämmelser som de i fråga, enligt vilka
det vid märkning och presentation av livsmedel är förbjudet att hänvisa till ”viktminskning” eller till ”medicinska rekommendationer,
intyg, citat och utlåtanden eller till förklaringar om godkännanden”.
Livsmedelsreklam
Vad gäller de olika aspekterna av de nationella bestämmelserna om livsmedelsreklam, skall det dels påpekas att dessa bestämmelser
är identiska med dem som gäller för märkning, dels att bestämmelserna om märkning i artikel 2.1 i direktiv 2000/13 i enlighet
med artikel 2.3 b i detsamma även är tillämpliga på reklam.
Under dessa omständigheter, och med hänsyn till det som har fastställts i punkterna 36 och 40 i förevarande dom, bedömer domstolen
att det oinskränkta förbudet mot hänvisning till ”viktminskning” eller till ”medicinska rekommendationer, intyg, citat och
utlåtanden eller till förklaringar om godkännanden” i livsmedelsreklam utgör en bestämmelse som inte harmoniserats genom direktiv
2000/13.
Den fria rörligheten för varor mellan medlemsstaterna utgör en grundläggande princip i EG-fördraget som kommer till uttryck
genom förbudet i artikel 28 EG mot kvantitativa importrestriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan mellan medlemsstaterna.
Domstolen har fastställt att om nationella bestämmelser som begränsar eller förbjuder vissa försäljningsformer skall undgå
att omfattas av tillämpningsområdet för artikel 28 EG, får de inte hindra att varor från andra medlemsstater ges tillträde
till marknaden eller försvåra deras tillträde jämfört med inhemska varor (dom av den 24 november 1993 i de förenade målen
C‑267/91 och C-268/91, Keck och Mithouard, REG 1993, s. I-6097, punkt 17; svensk specialutgåva, volym 14, s. I-431).
Vad gäller livsmedel som lagligen tillverkas och säljs i andra medlemsstater, i vilka icke vilseledande hälsorelaterade uppgifter
får anges i enlighet med bestämmelserna i direktiv 2000/13, påpekar domstolen att dessa livsmedels tillträde till den belgiska
marknaden begränsas. Det kan nämligen inte uteslutas att den omständigheten att en berörd näringsidkare tvingas avstå från
ett system för reklam som han anser vara särskilt effektivt, skulle kunna utgöra ett importhinder (se, för ett liknande resonemang,
domen i det ovannämnda målet SARPP, punkt 29).
Ett oinskränkt förbud mot reklam avseende en produkts beskaffenhet kan dessutom medföra att marknadstillträdet för nya varor
från andra medlemsstater försvåras i större utsträckning än vad som är fallet för inhemska produkter, vilka konsumenterna
är mer förtrogna med (se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 mars 2001 i mål C-405/98, Gourmet International Products,
REG 2001, s. I‑1795, punkt 21).
Det förbud som föreskrivs i de nationella bestämmelserna utgör således ett sådant hinder för handeln inom gemenskapen som
omfattas av tillämpningsområdet för artikel 28 EG.
Ett sådant hinder kan endast grundas på hänsyn till något av de allmänna intressen som räknas upp i artikel 30 EG, däribland
skyddet av människors liv och hälsa, eller på någon av de tvingande hänsynen, som rör, bland annat, konsumentskyddet. Dessutom
krävs att hindret är ägnat att säkerställa att det eftersträvade målet uppnås och inte går utöver vad som är nödvändigt för
att uppnå detta mål (se, för ett liknande resonemang, dom av den 9 juli 1997 i de förenade målen C-34/95–C-36/95, De Agostini
och TV-Shop, REG 1997, s. I‑3843, punkt 45).
De hänsyn som har åberopats för att motivera de olika aspekterna av de nationella bestämmelserna om reklam är identiska med
dem som har framförts för att motivera de olika aspekterna av de nationella bestämmelserna om märkning, det vill säga skyddet
av människors hälsa och förebyggande av oredlighet. Av de skäl som anges i punkterna 41–46 i förevarande dom kan dessa argument
inte godtas.
Till skillnad från de nationella bestämmelserna om märkning som strider mot direktiv 2000/13 och inte kan tillämpas på vare
sig importerade livsmedel eller inhemska sådana, är emellertid tillämpningen av nationella bestämmelser om reklam, som strider
mot artiklarna 28 EG och 30 EG, endast förbjuden med avseende på importerade, och inte inhemska, produkter (domen i det ovannämnda
målet SARPP, punkt 16).
Då det i förevarande mål framgår av begäran om förhandsavgörande att tvisten vid den nationella domstolen inte rör importerade
livsmedel, ankommer det på den nationella domstolen att bedöma i vilken utsträckning det enligt den nationella rätten krävs
att en inhemsk näringsidkare skall ha samma rättigheter som en näringsidkare från en annan medlemsstat enligt gemenskapsrätten
skulle ha i samma situation (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 december 2000 i mål C-448/98, Guimont, REG 2000,
s. I-10663, punkt 23).
Med hänsyn till det som har anförts ovan skall den tredje, den fjärde och den femte frågan besvaras med att artiklarna 28
EG och 30 EG, vad gäller livsmedelsreklam, skall tolkas så att de utgör hinder för nationella bestämmelser som innehåller
förbud mot att hänvisningar görs till ”viktminskning” eller till ”medicinska rekommendationer, intyg, citat och utlåtanden
eller till förklaringar om godkännanden” i reklam för livsmedel som har importerats från andra medlemsstater.
Rättegångskostnader
De kostnader som har förorsakats den belgiska regeringen, parlamentet, rådet samt kommissionen, vilka har inkommit med yttranden
till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen
utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (andra avdelningen),
– angående de frågor som genom beslut av den 28 juni 2002 har ställts av Rechtbank van Koophandel te Hasselt – följande dom:
1)
Artikel 2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/4/EG av den 22 februari 1999 om kaffe- och cikoriaextrakt skall tolkas
så att det inte är uteslutet att andra beteckningar, såsom handels- eller fantasinamn, används jämte försäljningsbeteckningarna
vid saluföring av de varor som anges i bilagan till direktivet.
2)
Artikel 18.1 och 18.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas
lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel skall tolkas så att den utgör hinder för
nationella bestämmelser som de i fråga, enligt vilka det vid märkning och presentation av livsmedel är förbjudet att hänvisa
till ”viktminskning” eller till ”medicinska rekommendationer, intyg, citat och utlåtanden eller till förklaringar om godkännanden”.
Artiklarna 28 EG och 30 EG skall tolkas så, att de utgör hinder för nationella bestämmelser som innehåller förbud mot att
hänvisningar görs till ”viktminskning” eller till ”medicinska rekommendationer, intyg, citat och utlåtanden eller till förklaringar
om godkännanden” i reklam för livsmedel som har importerats från andra medlemsstater.
Timmermans
Puissochet
Cunha Rodrigues
Schintgen
Colneric
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 15 juli 2004.
R. Grass
C.W.A. Timmermans
Justitiesekreterare
Ordförande på andra avdelningen
–
Rättegångsspråk: nederländska.