CELEX: 62005TJ0420
Plantebeskyttelsesmidler
det aktive stof chlorothalonil
optagelse i bilag I til direktiv 91/414/EØF- vurderingsprocedure
direktiv 2005/53/EF
annullationssøgsmål
passivitetssøgsmål
erstatningssøgsmål

Retsforskrifter
1.
Direktiv 91/414/EØF
Det fremgår af artikel 4, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (
EFT L 230, s. 1
), at »[m]edlemsstaterne drager omsorg for, at plantebeskyttelsesmidler kun godkendes, når de aktive stoffer er anført i bilag I, og betingelserne deri er opfyldt«.
Artikel 5, stk. 1, i direktiv 91/414 har følgende ordlyd: »På grundlag af den foreliggende tekniske og videnskabelige viden optages et virksomt stof i bilag I for en begyndelsesperiode på ikke over ti år, hvis det kan forventes, at et plantebeskyttelsesmiddel, der indeholder det aktive stof, opfylder [de nedenfor anførte] betingelser« om, at de hverken må have skadelige virkninger på menneskers eller dyrs sundhed eller på miljøet.
I henhold til samme direktivs artikel 5, stk. 4, første og andet led, kan optagelse af et stof i bilag I være forbundet med krav med hensyn til »det aktive stofs minimumsrenhedsgrad« og til »visse urenheders art og størst tilladte mængde«.
Artikel 8, stk. 2, i direktiv 91/414 bestemmer:
»Uanset artikel 4 […] kan en medlemsstat i et tidsrum af tolv år fra datoen for meddelelsen af nærværende direktiv tillade markedsføring på sit område af plantebeskyttelsesmidler, der indeholder aktive stoffer, som ikke er opført i bilag I, og som allerede var på markedet to år efter meddelelsen af direktivet.
Efter vedtagelsen af nærværende direktiv skal Kommissionen påbegynde et arbejdsprogram for gradvis undersøgelse af disse aktive stoffer inden for den tolvårsperiode, der er nævnt i første afsnit. Det kan i programmet indgå, at interesserede parter skal forelægge Kommissionen og medlemsstaterne alle relevante oplysninger inden for en i programmet fastsat frist. Alle de bestemmelser, der er nødvendige for programmets iværksættelse, fastsættes i en forordning, som vedtages efter fremgangsmåden i artikel 19.
[…]
I løbet af den i første afsnit nævnte tolvårsperiode kan der efter undersøgelse i den i artikel 19 nævnte komité efter fremgangsmåden i samme artikel træffes afgørelse om, at det aktive stof kan optages i bilag I, og om betingelserne derfor, eller der kan i tilfælde, hvor kravene i artikel 5 ikke er opfyldt, eller de krævede oplysninger og data ikke er blevet forelagt inden for den fastsatte frist, træffes afgørelse om, at det pågældende aktive stof ikke skal optages i bilag I. Medlemsstaterne foreskriver, at relevante godkendelser skal gives, trækkes tilbage eller eventuelt ændres inden for en nærmere fastsat frist.«
I artikel 19 i direktiv 91/414, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 806/2003 af 14. april 2003 (
EUT L 122, s. 1
), er det fastsat, at Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bistås af et forskriftsudvalg, nemlig Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed (herefter »komitéen«).
For så vidt angår aktivstoffet chlorothalonil er den i artikel 8, stk. 2, i direktiv 91/414 fastsatte periode, der ville udløbe den 26. juli 2003, blevet forlænget, først indtil den ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2076/2002 af (
EFT L 319, s. 3
) og dernæst indtil den ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1335/2005 af (
EUT L 211, s. 6
), medmindre der træffes beslutning om stoffets optagelse i bilag I til direktiv 91/414 før denne dato.
2.
Forordning (EØF) nr. 3600/92
Kommissionens forordning (EØF) nr. 3600/92 af 11. december 1992 om de nærmere bestemmelser for iværksættelsen af første fase af det arbejdsprogram, der er omhandlet i artikel 8, stk. 2, i direktiv 91/414 (
EFT L 366, s. 10
), har fastsat den procedure, som skal anvendes ved vurderingen af en række stoffer med henblik på deres eventuelle optagelse i bilag I til direktiv 91/414. Chlorothalonil er et af disse stoffer.
I artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 3600/92 er det fastsat, at »[p]roducenter, der ønsker at sikre sig, at et aktivt stof […] optages i [bilag I til direktiv 91/414], skal anmelde dette til Kommissionen senest seks måneder efter datoen for forordningens ikrafttrædelse«.
I henhold til artikel 5 i forordning nr. 3600/92 træffer Kommissionen efter at have behandlet anmeldelserne ved en forordning afgørelse om listen over de aktive stoffer, for hvilke der skal foretages en vurdering, udpeger en rapporterende medlemsstat for hvert af disse aktive stoffer og angiver for hvert aktivt stof navnene på de producenter, der har indgivet anmeldelse, og fristen for fremsendelse af de i forordningens artikel 6 omhandlede aktmapper til den rapporterende medlemsstat.
Artikel 6 i forordning nr. 3600/92, som suppleret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2266/2000 af 12. oktober 2000 (
EFT L 259, s. 27
), bestemmer, at anmelderne enkeltvis eller i fællesskab skal sende et resumé af aktmappen og den fuldstændige aktmappe til den rapporterende medlemsstat og præcisere deres indhold.
Artikel 7, stk. 1 og 2, i forordning nr. 3600/92, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1199/97 af 27. juni 1997 (
EFT L 170, s. 19
), foreskriver:
»1.   For hvert aktivt stof, for hvilket en medlemsstat er blevet udpeget som rapporterende medlemsstat, skal den:
a)
behandle de i artikel 6, stk. 2 og 3, omhandlede aktmapper i den rækkefølge, i hvilken de modtages […]
b)
umiddelbart efter behandlingen af en aktmappe sørge for, at anmelderne fremsender et ajourført resumé af aktmappen til de øvrige medlemsstater og Kommissionen
c)
[…] tilstille Kommissionen en rapport om dens vurdering af aktmappen med en henstilling:
—
om at optage det aktive stof i […] bilag I [til direktiv 91/414] med angivelse af betingelserne for optagelse
—
om at fjerne det aktive stof fra markedet
—
[…]
d)
for hvert punkt i […] bilag II [til direktiv 91/414] navnlig give en reference i rapporten til hver forsøgs- og undersøgelsesrapport, der er anvendt ved vurderingen, i form af en liste over forsøgs- og undersøgelsesrapporter med angivelse af titel, forfatter(e), forsøgs- eller undersøgelsesdato, dato for offentliggørelse, den norm, efter hvilken forsøget eller undersøgelsen er udført, og indehaverens navn og eventuelle krav fra indehaveren eller anmelderen om databeskyttelse.
2.   Fra begyndelsen af den i stk. 1 nævnte behandling kan den rapporterende medlemsstat opfordre anmelderne til at forbedre eller supplere deres aktmapper […]«
Artikel 7, stk. 3, i forordning nr. 3600/92, som ændret ved forordning nr. 1199/97, bestemmer:
»Efter at have modtaget det resumé af aktmappen og den rapport, der er omhandlet i stk. 1, forelægger Kommissionen komitéen aktmappen og rapporten til behandling.
[…]
Før forelæggelsen af aktmappen og rapporten for komitéen kan der foranstaltes en høring af eksperter fra medlemsstaterne, og Kommissionen kan også rådføre sig med nogle af eller alle anmelderne […] om rapporten eller dele af rapporten om det relevante aktive stof.«
Artikel 7, stk. 3a, i forordning nr. 3600/92, som indsat ved forordning nr. 1199/97, har følgende ordlyd:
»Efter den i stk. 3 nævnte behandling forelægger Kommissionen […] komitéen:
a)
et udkast til direktiv om optagelse af det aktive stof i […] bilag I [til direktiv 91/414], med angivelse af betingelserne, herunder fristen, for optagelsen, hvis det er relevant
[…]«
Artikel 7, stk. 6, i forordning nr. 3600/92, som indsat ved forordning nr. 1199/97, bestemmer, at »[n]år Kommissionen forelægger et udkast til direktiv eller et udkast til beslutning eller afgørelse i henhold til stk. 3a eller et udkast til afgørelse i henhold til stk. 5, fremlægger den samtidig konklusionerne af Den Stående Komités behandling i form af en ajourført revisionsrapport, der skal optages i mødereferatet«.
Tvistens baggrund
Den 8. juli 1993 underrettede sagsøgeren, Vischim Srl, som er et italiensk selskab, der fremstiller chlorothalonil, Kommissionen om, at det var interesseret i at få dette aktive stof optaget i bilag I til direktiv 91/414.
Kommissionen har ved forordning (EF) nr. 933/94 af 27. april 1994 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 3600/92 for så vidt angår aktive stoffer i plantebeskyttelsesmidler og udpegning af rapporterende medlemsstater (
EFT L 107, s. 8
) fastlagt listen over aktive stoffer, der skal vurderes i den første fase af det arbejdsprogram, der er omhandlet i artikel 8, stk. 2, i direktiv 91/414. For chlorothalonil er der opført 16 anmeldere på denne liste, heriblandt sagsøgeren. Fristen for indgivelse af aktmapper til den rapporterende medlemsstat er fastsat i artikel 2 i denne forordning, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2230/95 af (
EFT L 225, s. 1
).
Kun to anmeldere af chlorothalonil har indgivet en aktmappe inden for fristen, nemlig selskabet ISK Biotech Europe (der under vurderingsproceduren er blevet afløst af selskabet Zeneca Agrochemicals, som senere er blevet til selskabet Syngenta) og sagsøgeren.
Den 31. januar 2000 forelagde den rapporterende medlemsstat sin vurderingsrapport vedrørende aktmapperne for Kommissionen.
I perioden fra marts til september 2001 var denne rapport genstand for en høring af eksperter fra medlemsstaterne (herefter »ekspertvurdering«), der var tilrettelagt af koordineringsorganet European Community Co-Ordination (ECCO).
Aktmapperne blev i henhold til artikel 7, stk. 3, i forordning nr. 3600/92 behandlet i komitéen, hvilket skete fra juli 2001 til september 2004.
Efter at denne behandling var afsluttet, udarbejdede Kommissionen et udkast til en revideret vurderingsrapport om chlorothalonil (dok. SANCO/4343/2000 rev. 3.1 af 20.1.2005, herefter »udkastet til den reviderede vurderingsrapport«). Hvad angår specifikationen for chlorothalonil henvises der i appendiks I til udkastet til den reviderede vurderingsrapport til den specifikation, som FAO (FN’s Levnedsmiddel- og Landbrugsorganisation) vedtog i 1998, og hvori det maksimale indhold af hexachlorbenzen (HCB) blev fastsat til 0,3 g/kg. Det nævnte appendiks I indeholdt dog en bemærkning om, at FAO’s specifikation havde været under revurdering siden 2003. Appendiks IIIA til samme udkast, dateret den , indeholder en »liste over undersøgelser, som hovedanmelderen har anmodet om databeskyttelse for, og som […] betragtes som væsentlige for vurderingen«. I denne liste henvises der til data indgivet af Syngenta og sagsøgeren.
Myndighederne i den rapporterende medlemsstat sendte dette udkast til sagsøgeren ved e-mail af 8. februar 2005.
I februar 2005 vedtog FAO en ny specifikation for chlorothalonil, hvori det maksimale indhold af HCB var fastsat til 0,01 g/kg, på grundlag af Syngentas oplysninger.
Den 15. februar 2005 afgav komitéen positiv udtalelse om forslaget til direktiv om optagelse af chlorothalonil i bilag I til direktiv 91/414, som Kommissionen havde forelagt, og færdiggjorde den reviderede vurderingsrapport om chlorothalonil (dok. SANCO/4343/2000 endelig af , herefter »den reviderede vurderingsrapport«). Med hensyn til specifikationen for chlorothalonil henvises der i appendiks I til den reviderede vurderingsrapport til FAO’s specifikation fra februar 2005, hvori det maksimale indhold af HCB var fastsat til 0,01 g/kg. I appendiks IIIa til den reviderede vurderingsrapport af henvises der udelukkende til de data, Syngenta har fremlagt.
Ved skrivelse af 19. februar 2005 fremsatte sagsøgeren over for myndighederne i den rapporterende medlemsstat sine bemærkninger til udkastet til den reviderede vurderingsrapport, der var vedhæftet e-mailen af .
Ved e-mail af 15. marts 2005 svarede myndighederne i den rapporterende medlemsstat på sagsøgerens bemærkninger. De oplyste bl.a., at det var blevet besluttet at fortsætte vurderingen af chlorothalonil på grundlag af Syngentas aktmappe.
Sagsøgeren anmodede ved skrivelse af 14. april 2005 Kommissionen om ikke at vedtage direktivet, medmindre specifikationen for chlorothalonil blev ændret for at tage hensyn til specifikationen for sagsøgerens produkt.
Kommissionen meddelte den 19. maj 2005 i sit svar til sagsøgeren, at den »[ville] indsamle de oplysninger, der [var] nødvendige for at klarlægge de pågældende forhold, og orientere [sagsøgeren] om sin holdning«.
Sagsøgeren gentog sin anmodning i to andre skrivelser af 9. juni og , som Kommissionen ikke svarede på.
Den 16. september 2005 vedtog Kommissionen direktiv 2005/53/EF om ændring af direktiv 91/414 for at optage chlorothalonil, chlorotoluron, cypermethrin, daminozid og thiophanat-methyl som aktive stoffer (
EUT L 241, s. 51
, herefter »det anfægtede direktiv«).
I henhold til artikel 1 i det anfægtede direktiv og bilaget hertil optages chlorothalonil som nr. 102 i det skema, der er indeholdt i bilag I til direktiv 91/414. I fjerde kolonne i dette skema med overskriften »Renhed« er anført: »Hexachlorbenzen: højst 0,01 g/kg«.
I henhold til artikel 3, stk. 1, i det anfægtede direktiv skulle medlemsstaterne i givet fald ændre eller tilbagetrække eksisterende godkendelser af plantebeskyttelsesmidler, som indeholder chlorothalonil, inden den 31. august 2006, idet de skulle kontrollere, dels at betingelserne i bilag I til direktiv 91/414 var overholdt, dels at indehaveren af godkendelsen var i besiddelse af eller havde adgang til et dossier, der opfyldte kravene i bilag II til direktiv 91/414, jf. betingelserne i samme direktivs artikel 13.
Det anfægtede direktiv trådte i kraft den 1. marts 2006. Ifølge det anfægtede direktivs artikel 2, stk. 1 og 2, skulle medlemsstaterne vedtage og offentliggøre de bestemmelser, der var nødvendige for at efterkomme dette direktiv, senest den og anvende dem fra den .
I december 2005 offentliggjorde FAO på grundlag af oplysninger forelagt af sagsøgeren en ny specifikation for chlorothalonil, hvorved det maksimale indhold af HCB blev hævet til 0,04 g/kg.
Den 22. september 2006 vedtog Kommissionen direktiv 2006/76/EF om ændring af direktiv 91/414 for så vidt angår specifikationen for aktivstoffet chlorothalonil (
EUT L 263, s. 9
).
I medfør af artikel 1 i direktiv 2006/76 erstattes den specifikation for chlorothalonil, der er fastsat i forbindelse med optagelsen i bilag I til direktiv 91/414, af det skema, der er indeholdt i bilaget. I fjerde kolonne i dette skema med overskriften »Renhed« er anført: »Hexachlorbenzen: højst 0,04 g/kg«.
Direktiv 2006/76 trådte i kraft den 23. september 2006. I henhold til dette direktivs artikel 2 skulle medlemsstaterne vedtage og offentliggøre de bestemmelser, der var nødvendige for at efterkomme dette direktiv, senest den og anvende dem fra den .
Retsforhandlingerne og parternes påstande
Sagsøgeren har anlagt denne sag ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 25. november 2005.
Sagsøgeren indgav inden for rammerne af denne sag to på hinanden følgende begæringer om foreløbige forholdsregler, der blev forkastet ved kendelser afsagt af Rettens præsident den 4. april 2006, Vischim mod Kommissionen (sag T-420/05 R, ikke trykt i Samling af Afgørelser), og af , Vischim mod Kommissionen (sag T-420/05 R II, Sml. II, s. 4085). Den sidstnævnte kendelse blev stadfæstet ved kendelse afsagt af Domstolens præsident den , Vischim mod Kommissionen (sag C-459/06 P(R), ikke trykt i Samling af Afgørelser).
Kommissionen korrigerede som led i foranstaltningerne med henblik på sagens tilrettelæggelse ved skrivelse af 18. oktober 2006 en fejl i det skema, der var vedhæftet dens duplik, og fremsatte bemærkninger om vedtagelsen af direktiv 2006/76.
Sagsøgeren anmodede ved skrivelser af 14. december 2006 og om at måtte fremsætte supplerende påstande og anbringender som følge af vedtagelsen af direktiv 2006/76. Kommissionen modsatte sig sagsøgerens anmodning i sit indlæg af .
Som led i foranstaltningerne med henblik på sagens tilrettelæggelse fremsatte sagsøgeren den 20. juli 2007 ændrede påstande og anbringender som følge af vedtagelsen af direktiv 2006/76. Kommissionen afgav sit indlæg den .
Da sammensætningen af Rettens afdelinger er blevet ændret, er den refererende dommer blevet tilknyttet Sjette Afdeling, og den foreliggende sag er følgelig blevet henvist til denne afdeling.
Eftersom et medlem af denne afdeling var forhindret i at deltage i pådømmelsen, udpegede Rettens præsident i henhold til procesreglementets artikel 32, stk. 3, en anden dommer, for at afdelingen kunne blive beslutningsdygtig.
Efter at parterne var blevet hørt, blev den foreliggende sag forenet med sag T-380/06 med henblik på den mundtlige forhandling.
Retten har på grundlag af den refererende dommers rapport besluttet at indlede den mundtlige forhandling og som led i foranstaltningerne med henblik på sagens tilrettelæggelse skriftligt stillet parterne visse spørgsmål, som de har besvaret ved skrivelse af henholdsvis 16. juni 2008, og .
Parterne har afgivet mundtlige indlæg og besvaret Rettens spørgsmål i retsmødet den 25. september 2008.
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande i sin stævning:
—
Det anfægtede direktiv annulleres delvist for så vidt angår optagelsen af chlorothalonil som nr. 102 i det skema, der er indeholdt i bilag I til direktiv 91/414. Subsidiært ændres specifikationen for chlorothalonil i overensstemmelse med den specifikation, som FAO vedtog i november 2005.
—
Den reviderede vurderingsrapport annulleres delvist, for så vidt som den ikke anerkender, at sagsøgeren har status som »hovedanmelder«, og undlader at henvise til sagsøgerens data i appendiks IIIA hertil.
—
Det pålægges i henhold til artikel 232 EF Kommissionen at imødekomme den anmodning, sagsøgeren fremsatte ved skrivelse af 14. april 2005.
—
Kommissionen tilpligtes i henhold til artikel 288 EF at betale sagsøgeren erstatning for det tab, sagsøgeren har lidt som følge af vedtagelsen af det anfægtede direktiv, eller, subsidiært, som følge af Kommissionens passivitet.
—
Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
—
Afvisning, subsidiært frifindelse.
—
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Retlige bemærkninger
1.
Påstanden om annullation af det anfægtede direktiv for så vidt angår specifikationen for chlorothalonil
Den ændrede annullationspåstand
Sagsøgeren har i sit indlæg af 20. juli 2007 anmodet om, at den første påstand i stævningen erstattes af en påstand om annullation af artikel 2, stk. 2, og artikel 3, stk. 1, i det anfægtede direktiv, eller subsidiært annullation af hele direktivet. Sagsøgeren ønsker endvidere at fastholde den påstand, der er angivet i stævningen, hvis Retten beslutter at afvise den nye påstand.
Kommissionen har anført, at påstanden af 20. juli 2007 udgør et nyt anbringende, der må afvises i medfør af procesreglementets artikel 48, stk. 2.
Det bemærkes, at den specifikation for chlorothalonil, der var fastsat i det anfægtede direktiv, er blevet afløst af den ændrede specifikation, der er indført ved direktiv 2006/76.
Når den anfægtede retsakt under en sag erstattes af en anden retsakt om samme forhold, må den anden retsakt ifølge fast retspraksis betragtes som et nyt element, der gør det muligt for sagsøgeren at ændre sine påstande og anbringender ved at udvide de oprindelige påstande og anbringender til at omfatte den senere retsakt eller ved at fremsætte supplerende påstande og anbringender angående denne (Domstolens dom af 3.3.1982, sag
14/81, Alpha Steel mod Kommissionen, Sml. s. 749
, præmis 8, og Rettens dom af , forenede sager
T-46/98 og T-151/98, CCRE mod Kommissionen, Sml. II, s. 167
, præmis 33).
I den foreliggende sag er sagsøgerens nye påstand dog ikke rettet mod den senere retsakt, dvs. direktiv 2006/76, der i øvrigt har været genstand for et særskilt søgsmål (sag T-380/06). Den nye påstand har i lighed med den, der er angivet i stævningen, til formål at få annulleret det anfægtede direktiv helt eller delvist, men set ud fra et andet perspektiv. Da der er tale om nye anbringender, som ikke er støttet på retlige eller faktiske omstændigheder, der er kommet frem under retsforhandlingerne, må de afvises i medfør af procesreglementets artikel 48, stk. 2.
Der skal derfor tages stilling til den påstand, der er angivet i stævningen, og ikke til sagsøgerens nye påstand af 20. juli 2007.
Formaliteten
Den retlige interesse
Kommissionen har gjort gældende, at sagsøgeren ikke længere har retlig interesse i, at det anfægtede direktiv annulleres, fordi specifikationen for chlorothalonil blev ændret med vedtagelsen af direktiv 2006/76.
Sagsøgeren har bekræftet, at selskabets produkt opfylder den specifikation for chlorothalonil, der er indført ved direktiv 2006/76, men hævder, at den specifikation, der er fastsat i det anfægtede direktiv, har haft og stadig har retsvirkninger, selv om den er blevet ændret, hvilket betyder, at sagsøgeren fortsat har søgsmålsinteresse. Sagsøgeren har herved anført, at man i flere medlemsstater har trukket godkendelserne af selskabets plantebeskyttelsesmidler, der indeholder chlorothalonil, tilbage.
Det bemærkes, at sagsøgeren ifølge fast retspraksis kun har retlig interesse i, at en retsakt annulleres, hvis denne annullation i sig selv kan have retsvirkninger (Domstolens dom af 24.6.1986, sag
53/85, AKZO Chemie mod Kommissionen, Sml. s. 1965
, præmis 21, og Rettens dom af , sag
T-102/96, Gencor mod Kommissionen, Sml. II, s. 753
, præmis 40).
Det anfægtede direktiv, der blev vedtaget den 16. september 2005 og trådte i kraft den , forpligtede medlemsstaterne til at tage eksisterende godkendelser af plantebeskyttelsesmidler, der indeholder chlorothalonil, op til fornyet overvejelse inden den . Ifølge artikel 3, stk. 1, andet afsnit, i det anfægtede direktiv skulle det i den forbindelse kontrolleres, dels om betingelserne for optagelse af det pågældende stof i bilag I til direktiv 91/414 var overholdt, dels om indehaveren af godkendelsen var i besiddelse af eller havde adgang til et dossier, der opfyldte kravene i bilag II til direktiv 91/414.
Specifikationen i det anfægtede direktiv er blevet erstattet af den ændrede specifikation, der er fastsat i direktiv 2006/76. Medlemsstaterne skulle i henhold til artikel 2, stk. 1, i det sidstnævnte direktiv efterkomme det med tilbagevirkende kraft fra den 31. august 2006, dvs. fra det tidspunkt, hvor medlemsstaterne ifølge artikel 3, stk. 1, første afsnit, i det anfægtede direktiv skulle have tilbagetrukket eller ændret eksisterende nationale godkendelser, som ikke overholdt det anfægtede direktivs betingelser for optagelse af chlorothalonil i bilag I til direktiv 91/414. Direktiv 2006/76 har dog ikke tilbagevirkende kraft fra det tidspunkt, hvor det anfægtede direktiv trådte i kraft, og vil derfor ikke kunne ophæve de retsvirkninger, som det anfægtede direktiv har haft inden den .
Det anfægtede direktiv vil som følge heraf kunne påvirke sagsøgerens retsstilling, eftersom sagsøgeren var afskåret fra at gøre gældende, at selskabets produkter overholdt betingelserne for optagelsen i bilag I til direktiv 91/414, inden for den frist, der foreskrives i det anfægtede direktiv, og som skulle gøre det muligt for de berørte parter at forberede sig på den fornyede behandling af de nationale godkendelser.
Det bemærkes endelig, at den omhandlede annullationspåstand under alle omstændigheder stadig har interesse som grundlag for sagsøgerens erstatningssøgsmål (jf. i denne retning Domstolens dom af 31.3.1998, forenede sager
C-68/94 og C-30/95, Frankrig m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1375
, præmis 74 og den deri nævnte retspraksis).
Det må derfor fastslås, at sagsøgeren stadig har en retlig interesse i at få påkendt den foreliggende annullationspåstand.
Sagsøgerens søgsmålskompetence
Kommissionen har i forbindelse med sit forsvar gjort gældende, at påstanden ikke kan tages under påkendelse, fordi det anfægtede direktiv er en lovgivningsakt, og sagsøgeren ikke er umiddelbart og individuelt berørt heraf.
Sagsøgeren har bl.a. støttet sin søgsmålskompetence på, at selskabet medvirkede i vurderingsproceduren for chlorothalonil.
Det bemærkes, at det anfægtede direktiv er en almengyldig retsakt, der er rettet til medlemsstaterne.
Selv om artikel 230, stk. 4, EF ikke udtrykkeligt omhandler antagelse til realitetsbehandling af annullationssøgsmål, der er anlagt af en fysisk eller juridisk person til prøvelse af et direktiv, fremgår det dog af Domstolens praksis, at denne omstændighed ikke i sig selv kan begrunde, at et sådant søgsmål afvises fra realitetsbehandling. Fællesskabets institutioner kan således ikke udelukke den retsbeskyttelse, som denne bestemmelse i traktaten giver privatpersoner, alene ved valg af formen for den omhandlede retsakt (Rettens dom af 17.6.1998, sag
T-135/96, UEAPME mod Rådet, Sml. II, s. 2335
, præmis 63, og Rettens kendelse af , sag
T-223/01, Japan Tobacco og JT International mod Parlamentet og Rådet, Sml. II, s. 3259
, præmis 28).
Den omstændighed, at den anfægtede retsakt er almengyldig, udelukker desuden ikke, at den kan berøre visse fysiske eller juridiske personer umiddelbart og individuelt. Under sådanne omstændigheder vil en fællesskabsakt på en gang kunne have karakter af en generel retsakt og i forhold til visse erhvervsdrivende have karakter af en beslutning (jf. Rettens domme af 11.9.2002, sag
T-13/99, Pfizer Animal Health mod Rådet, Sml. II, s. 3305
, præmis 84, og sag T-70/99, Alpharma mod Rådet, Sml. II, s. 3495, præmis 76 og den deri nævnte retspraksis).
Det skal derfor undersøges, om det anfægtede direktiv påvirker sagsøgerens retsstilling individuelt og umiddelbart.
Hvad angår kravet om, at den pågældende skal være individuelt berørt, bemærkes, at den omstændighed, at en person deltager i den proces, som fører til vedtagelsen af en retsakt udstedt af Fællesskabet, udelukkende individualiserer denne person i forhold til denne retsakt, såfremt de pågældende fællesskabsbestemmelser tilsikrer vedkommende visse processuelle garantier (jf. dommen i sagen Pfizer Animal Health mod Rådet, præmis 101, og dommen i sagen Alpharma mod Rådet, præmis 93 og den deri nævnte retspraksis).
Vurderingsproceduren i artikel 8, stk. 2, i direktiv 91/414 vedrørende aktive stoffer, der allerede var på markedet to år efter meddelelsen af dette direktiv, indledes ifølge bestemmelserne i artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 3600/92, ved at den pågældende producent indgiver en anmeldelse. Anmelderen skal i henhold til denne forordnings artikel 6, stk. 1, fremsende aktmappen med de data, der kræves for at vurdere det omhandlede aktive stof. Det fremgår desuden af forordningens artikel 7, stk. 2 og 3, at anmelderen inddrages i de forskellige faser af vurderingen af dennes aktmappe og i kraft heraf tilsikres processuelle garantier.
Når anmelderen har fremsendt aktmappen og medvirket i vurderingsproceduren, må det derfor fastslås, at han er individuelt berørt af den retsakt, hvormed Kommissionen afslutter proceduren. Han er i den forbindelse lige så berørt af et direktiv, der godkender det aktive stof på visse betingelser, som han ville være af et afslag på godkendelse (jf. i denne retning Rettens dom af 1.12.1999, forenede sager
T-125/96 og T-152/96, Boehringer mod Rådet og Kommissionen, Sml. II, s. 3427
, præmis 168).
Det er ubestridt, at sagsøgeren er en af de to anmeldere, der har fremsendt aktmapper og medvirket i vurderingen af chlorothalonil. Sagsøgeren er derfor individuelt berørt af det anfægtede direktiv for så vidt angår chlorothalonil.
Hvad dernæst angår kravet om, at den pågældende skal være umiddelbart berørt, forudsætter det for det første, at den anfægtede foranstaltning umiddelbart har indvirkning på sagsøgerens retsstilling, og for det andet, at foranstaltningen ikke overlader et skøn til adressaterne, der skal gennemføre den, men gennemførelsen skal ske helt automatisk, udelukkende i medfør af fællesskabsreglerne og uden anvendelse af andre mellemkommende regler (Domstolens dom af 5.5.1998, sag
C-386/96 P, Dreyfus mod Kommissionen, Sml. I, s. 2309
, præmis 43).
I den foreliggende sag afsluttede Kommissionen vurderingen af chlorothalonil med vedtagelsen af det anfægtede direktiv, hvori den fastslog, at dette aktive stof på visse betingelser, navnlig vedrørende det maksimale indhold af HCB, skulle optages i bilag I til direktiv 91/414.
Medlemsstaterne skal i henhold til det anfægtede direktivs artikel 3, stk. 1, tage godkendelser af plantebeskyttelsesmidler, der indeholder chlorothalonil, op til fornyet overvejelse og inden for den fastsatte frist kontrollere, om de overholder betingelserne for optagelsen af dette stof i bilag I til direktiv 91/414.
Det anfægtede direktiv påvirker umiddelbart sagsøgerens retsstilling som producent af det aktive stof, eftersom det fastsætter betingelser for markedsføringen af chlorothalonil på fællesskabsmarkedet. Hvad angår de betingelser, der er fastsat i det anfægtede direktiv, måtte de foranstaltninger, som medlemsstaterne skulle træffe, desuden anses for helt automatiske. Som Kommissionen har medgivet i sin duplik, kunne medlemsstaterne ikke udøve noget skøn i forhold til det maksimale indhold af HCB.
Det må derfor fastslås, at det anfægtede direktiv påvirker sagsøgerens retsstilling umiddelbart og ikke overlader medlemsstaterne noget skøn hvad angår den nævnte betingelse for optagelsen.
Det følger af det ovenstående, at sagsøgerens påstand om annullation af det anfægtede direktiv for så vidt angår chlorothalonil skal antages til realitetsbehandling.
Påstanden om tilpasning af den omtvistede specifikation
Hvad angår sagsøgerens subsidiære påstand om, at Retten ændrer specifikationen i det anfægtede direktiv, bemærkes, at Fællesskabets retsinstanser inden for rammerne af den retlige kontrol, der bygger på artikel 230 EF, ikke har kompetence til at rette påbud til institutionerne eller til at træffe afgørelser på deres vegne (Rettens dom af 12.12.2006, sag
T-155/04, SELEX Sistemi Integrati mod Kommissionen, Sml. II, s. 4797
, præmis 28). Denne subsidiære påstand skal således ikke antages til realitetsbehandling.
Realiteten
Sagsøgeren har til støtte for sin påstand om annullation af det anfægtede direktiv fremført dels tre processuelle anbringender vedrørende manglende hensyntagen til dennes aktmappe under vurderingsproceduren, fejl i proceduren for komitéen og tilsidesættelse af processuelle garantier og af retten til at blive hørt, dels tre realitetsanbringender vedrørende henholdsvis tilsidesættelse af artikel 5 i direktiv 91/414, tilsidesættelse af artikel 13 i direktiv 91/414 og tilsidesættelse af visse almindelige fællesskabsretlige principper.
Det første anbringende om den påståede manglende hensyntagen til sagsøgerens aktmappe under vurderingsproceduren
— Parternes argumenter
Sagsøgeren har indledningsvis gjort gældende, at Kommissionen ulovligt har udelukket selskabet fra proceduren for vurdering af chlorothalonil ved ikke at anerkende dette som »hovedanmelder« og ved ikke at tage hensyn til selskabets data og specifikationen for dettes produkt.
Ved vurderingsprocedurens indledning anså den rapporterende medlemsstat sagsøgeren og Syngenta for at være »hovedanmeldere«. Dette fremgår af den reviderede vurderingsrapport. Sagsøgeren har dog også kunnet læse i denne rapport, at det i forbindelse med vurderingen blev besluttet kun at betragte Syngenta som »hovedanmelder«. Sagsøgeren fik intet at vide om denne beslutning eller om årsagen til, at selskabet blev udelukket.
Den specifikation, som sagsøgeren fremlagde, blev imidlertid behandlet under proceduren og burde derfor have været taget i betragtning ved vedtagelsen af det anfægtede direktiv.
Det fremgår således af den rapporterende medlemsstats vurderingsrapport af 31. januar 2000, at Syngentas og sagsøgerens produkter var blevet undersøgt i henhold til de fællesskabsretlige krav, og at resultatet af disse undersøgelser var i overensstemmelse med disse krav. Sagsøgerens produkt blev ligeledes undersøgt i forbindelse med ekspertvurderingen. Der blev anmodet om supplerende oplysninger, og sagsøgeren fremsendte disse oplysninger i maj 2002. Den blev det fastslået, at sagsøgeren havde efterkommet denne anmodning. Det bekræftes af vurderingsskemaet for chlorothalonil af (Kommissionens arbejdsdokument SANCO/4342/2000 rev. 1-3).
Under proceduren fremlagde sagsøgeren desuden en række undersøgelser, der er opregnet i appendiks IIIA til udkastet til den reviderede vurderingsrapport. Disse undersøgelser vedrørende sagsøgerens aktmappe indgik ikke i den endelige udgave af appendiks IIIA af 15. marts 2005.
Sagsøgeren har i den forbindelse gjort gældende, at selskabets aktmappe havde afgørende betydning for vurderingen. Ifølge vurderingsskemaet af 28. januar 2004 var det kun sagsøgeren, der havde leveret alle oplysninger om specifikationen for chlorothalonil. Syngenta manglede at belyse »differencen mellem de to værdier for kvanteudbyttet« og opfyldte først dette krav »efter en ny beregning af Vischims resultater«. Med hensyn til det aktive stofs identitet er Syngentas aktmappe således kun fuldstændig med henvisning til sagsøgerens aktmappe. Den videnskabelige vurdering er desuden baseret på visse af sagsøgerens undersøgelser, som er citeret på s. 17 i appendiks II til den reviderede vurderingsrapport.
Kommissionen har derfor ikke ret i, at det var muligt at afslutte vurderingen af chlorothalonil udelukkende på grundlag af Syngentas aktmappe. Det fremgår således af punkt 4.9 i den rapporterende medlemsstats dokument fra april 2004, at Syngentas aktmappe ud fra et økotoksikologisk synspunkt var mangelfuld med hensyn til undersøgelsen af regnorme. NOAEL-værdien (No Observed Adverse Effect Level) med hensyn til »langsigtet toksicitet og kræftfremkaldende effekt«, der er anført i appendiks II til den reviderede vurderingsrapport, er desuden beregnet på grundlag af sagsøgerens undersøgelse af rotter.
Optagelsen af et aktivt stof i bilag I til direktiv 91/414 kunne i øvrigt baseres på en »kombination« af data fra forskellige anmeldere, uanset om de enkelte anmelderes aktmapper var fuldstændige. Det fremgår således af et af Kommissionens arbejdsdokumenter (dok. SANCO/10435/2004 af 15.4.2005), at »alle acceptable undersøgelser, som ikke i sig selv tilfredsstiller et krav eller et særligt hensyn, der har betydning for optagelsen i bilag I, men tilsammen kan bidrage til at skabe et generelt overblik […], bør indgå [i den reviderede vurderingsrapport]«.
Sagsøgeren har endelig bestridt Kommissionens påstand om, at vurderingen siden maj 2004 er sket udelukkende på grundlag af Syngentas aktmappe. Sagsøgeren mener, at vurderingen allerede var afsluttet på dette tidspunkt.
Kommissionen har bestridt sagsøgerens argumenter.
— Rettens bemærkninger
Sagsøgeren har med dette anbringende gjort gældende, at selskabet i sin egenskab af »hovedanmelder« blev udelukket fra vurderingsproceduren, og udtrykt utilfredshed med, at den omhandlede vurdering blev færdiggjort udelukkende på grundlag af Syngentas aktmappe, og at der ikke blev taget hensyn til dataene og specifikationen for chlorothalonil i sagsøgerens aktmappe.
Hvad angår reglerne for den omhandlede procedure fremgår det som bekendt af artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 3600/92, at anmelderne enkeltvis eller i fællesskab skal sende aktmapperne med de data, der kræves for at vurdere det anmeldte aktive stof, til den rapporterende medlemsstat. Den rapporterende medlemsstat kan i henhold til denne forordnings artikel 7, stk. 2, opfordre anmelderne til at forbedre eller supplere deres aktmapper.
Ifølge disse bestemmelser skal en anmelder, der har fremsendt en individuel aktmappe, som led i den omhandlede procedure fremlægge alle de data, der er nødvendige for vurderingen af det anmeldte aktive stof.
I den foreliggende sag omfattede vurderingsproceduren til at begynde med de aktmapper, som sagsøgeren og Syngenta hver især havde fremsendt.
Det fremgår således af punkt 1 i den reviderede vurderingsrapport, at disse to anmeldere var de eneste, som havde fremsendt aktmapper, der ikke indeholdt væsentlige mangler, rettidigt, og som blev betragtet som »hovedanmeldere«. Ifølge samme dokument blev det i forbindelse med vurderingen besluttet kun at betragte Syngenta som »hovedanmelder«.
Med hensyn til Syngentas og sagsøgerens betegnelse som »hovedanmeldere« skal det bemærkes, at dette begreb ikke er nævnt i den gældende lovgivning, men følger af Kommissionens praksis. Da betegnelsen som »hovedanmelder« i forbindelse med vurderingen ikke tillægger den pågældende anmelder nogen særlig retlig status, er sagsøgerens argument om, at selskabet angiveligt blev nægtet denne status under vurderingsproceduren, uden betydning.
Hvad dernæst angår sagsøgerens argument om, at der ikke blev taget hensyn til selskabets aktmappe, har Kommissionen gjort gældende, at det i forbindelse med vurderingen viste sig, at sagsøgerens aktmappe indeholdt alvorlige mangler, og at man derfor i maj 2004 besluttede at videreføre vurderingen udelukkende på grundlag af Syngentas aktmappe. Ifølge Kommissionen var den vurdering af chlorothalonil, der fandt sted inden vedtagelsen af det anfægtede direktiv, derfor udelukkende baseret på Syngentas aktmappe.
Det fremgår af den rapporterende medlemsstats dokument fra april 2004 med titlen »Niveau 4 — anmodning om supplerende oplysninger«, som Kommissionen har vedlagt svarskriftet, at der på dette sene stadium af vurderingen stadig var alvorlige mangler i sagsøgerens aktmappe.
Kommissionen præciserede under retsmødet, at der ifølge det omhandlede dokument manglede i alt 42 undersøgelser i sagsøgerens aktmappe, hvilket sagsøgeren ikke har bestridt. I afsnittet »Toksikologi og stofskifte« oplyses det eksempelvis, at sagsøgerens aktmappe ikke indeholdt oplysninger, der gjorde det muligt at beregne »[NOAEL-værdien] vedrørende systemiske virkninger«, »oplysninger om subakut oral toksicitet«, »oplysninger om metabolitters toksicitet«, »sammenlignende data om optagelse gennem huden« og en »in vitro-undersøgelse på rottehud og menneskehud«. Den rapporterende medlemsstat krævede desuden, at der blev iværksat feltundersøgelser vedrørende forskellige anvendelser af chlorothalonil og fremlagt oplysninger »om ubundne restkoncentrationer i jord«, »akut dermal toksicitet af chlorothalonil ved en dosis på 500 g/l« og »den nøjagtige sammensætning af chlorothalonil 75 WG«.
Sagsøgeren har desuden i sit skriftlige svar af 16. juni 2008 på et spørgsmål fra Retten erkendt, at selskabet først fremsendte de data, der er anført i dette dokument, til den rapporterende medlemsstat i perioden fra juli 2006 til august 2007, dvs. efter at det anfægtede direktiv var blevet vedtaget.
Det fremgår heraf, at sagsøgeren i forbindelse med vurderingsproceduren ikke fremlagde en aktmappe, som indeholdt alle de data, der krævedes for at vurdere chlorothalonil.
Det ændrer intet herved, at holdningen ved procedurens begyndelse var, at sagsøgerens aktmappe ikke indeholdt væsentlige mangler, og at den blev behandlet i den rapporterende medlemsstats vurderingsrapport af 31. januar 2000 og i forbindelse med ekspertvurderingen fra marts til september 2001.
Det bemærkes, at de proceduremæssige regler ikke kræver, at der tages endelig stilling til, om aktmappen er fuldstændig, når vurderingen indledes. I den foreliggende sag blev det i første omgang fastslået, at sagsøgerens aktmappe ikke frembød »væsentlige mangler«, men det betyder ikke, hvilket også fremgår af ordvalget, at den var fuldstændig i alle henseender.
Sagsøgerens argument om, at der i appendiks IIIA til udkastet til den reviderede vurderingsrapport henvises til de data, sagsøgeren fremsendte i forbindelse med vurderingen, er ikke holdbart. Ifølge fjerde betragtning til det anfægtede direktiv og nr. 102 i skemaet i bilaget hertil var den endelige udgave af den reviderede vurderingsrapport færdigbehandlet den 15. februar 2005. I modsætning til det af sagsøgeren anførte, fortsatte den omhandlede vurdering således indtil denne dato og kunne ikke anses for afsluttet på det tidspunkt, hvor udkastet til den reviderede vurderingsrapport blev fremlagt. At henvisningerne til sagsøgerens data optrådte i dette udkast, men var fjernet fra den endelige udgave af rapporten, beviser ikke, at dennes aktmappe var fuldstændig.
Det bemærkes videre, at sagsøgeren ikke har godtgjort, at den anden anmelders aktmappe var ufuldstændig, og at det derfor havde været nødvendigt at supplere den med data fra sagsøgerens aktmappe.
For det første afkræftes sagsøgerens argument om, at selskabets aktmappe var nødvendig for at færdiggøre Syngentas aktmappe med hensyn til »værdier for kvanteudbyttet«, af de oplysninger, Kommissionen kom med i sit skriftlige svar af 16. juni 2008 på Rettens spørgsmål, hvorefter den rapporterende medlemsstat godtog Syngentas undersøgelse efter at have modtaget supplerende oplysninger.
For det andet henvises der ganske vist til visse data fra sagsøgerens aktmappe i den reviderede vurderingsrapport (NOAEL-værdien, der er beregnet ud fra sagsøgerens undersøgelse af rotter, og sagsøgerens undersøgelse af regnormens reproduktion og vækst, der er nævnt i appendiks II til denne rapport), men det kan ikke konkluderes, at den anden anmelders aktmappe ikke indeholdt tilstrækkelige oplysninger, fordi der tilfældigvis henvises til de data, sagsøgeren fremlagde.
Kommissionen har i sit skriftlige svar af 16. juni 2008 på Rettens spørgsmål forklaret — hvilket sagsøgeren ikke har modbevist — at Syngentas aktmappe indeholdt tilsvarende oplysninger, og at der kun blev henvist til en værdi, der stammede fra undersøgelser foretaget af sagsøgeren, fordi den rapporterende medlemsstat mente, at den specifikke værdi videnskabeligt set var mere relevant. Der blev desuden anmodet om supplerende undersøgelser på medlemsstatsniveau (punkt 7 i den reviderede vurderingsrapport).
Hvad endelig angår sagsøgerens argument om, at selskabet ikke var forpligtet til at fremlægge de samme oplysninger som Syngenta, fordi Kommissionen i forbindelse med en procedure, der omfatter flere anmeldere, kunne tage hensyn til alle de data, der fandtes i de forskellige aktmapper, kan dette heller ikke tiltrædes. Selv om Kommissionen måtte have en sådan mulighed, har den enkelte anmelder alligevel som nævnt i præmis 94 ovenfor pligt til at sørge for, at hans egen aktmappe er fuldstændig, hvis anmelderne ikke fremlægger en fælles aktmappe.
Sagsøgeren anførte herved under retsmødet, at Zeneca Agrochemicals og sagsøgeren i 1998 aftalte, at de data, som de hver især fremsendte i forbindelse med vurderingen, skulle betragtes som et resultat af en fælles indsats.
Sagsøgeren har til støtte for dette argument først og fremmest henvist til Zeneca Agrochemicals’ skrivelse af 16. april 1998 til den rapporterende medlemsstat, der er knyttet som bilag til stævningen, og hvori der henvises til et møde den mellem Zeneca Agrochemicals, sagsøgeren og den rapporterende medlemsstat, hvor medlemsstaten anmodede dem om at fremsætte fælles bemærkninger.
Det fremgår af denne skrivelse, at Zeneca Agrochemicals havde bedt den rapporterende medlemsstat om en skriftlig bekræftelse af, at det kun var sagsøgeren og Zeneca Agrochemicals, der blev betragtet som »primære indehavere af data«, og gjort opmærksom på, at selskabet efter at have modtaget denne bekræftelse ville »tage kontakt til [sagsøgeren] for at finde frem til den mest hensigtsmæssige fremgangsmåde [med henblik på eventuelt at fremsætte fælles bemærkninger]«. Skrivelsen viser ganske vist, at Zeneca Agrochemicals og sagsøgeren havde indledt forhandlinger om muligheden for at fremsætte fælles bemærkninger, men ikke, om de faktisk besluttede at fremlægge data i fællesskab.
Sagsøgeren har dernæst henvist til to aftaler, som sagsøgeren og Zeneca Agrochemicals indgik den 18. juni 1998 og den med det formål at udveksle data om chlorothalonil. Sagsøgeren har anført, at enhver bemærkning, som Syngenta fremsatte i forbindelse med vurderingen, ifølge disse aftaler skulle anses for en fælles bemærkning fra begge selskaber.
Det er ikke fornødent at tage stilling til virkningerne af disse aftaler, der først blev fremlagt under retsmødet, og som Syngenta efter sagsøgerens egen forklaring ikke har anset for gyldige. Det skal dog bemærkes, at de omhandlede aftaler ikke var bragt til den rapporterende medlemsstats eller komitéens kendskab, hvilket Kommissionen påpegede under retsmødet, og sagsøgeren ikke benægtede.
Dette understreges af, at der slet ikke tales om fælles fremlæggelse af data i det vurderingsmateriale, som parterne har fremlagt i forbindelse med deres skriftlige indlæg, og hvori Syngentas og sagsøgerens data bedømmes særskilt.
Det må derfor fastslås, at sagsøgeren ikke har påvist, at de data, som selskabet og Syngenta fremsendte, burde have været vurderet som en fælles aktmappe, der var baseret på en samlet indsats. Sagsøgeren har derfor ikke ret i, at selskabet efter den gældende lovgivning ikke var forpligtet til at levere de oplysninger, der krævedes af hensyn til vurderingen, for så vidt som Syngenta havde fremsendt tilsvarende oplysninger.
Det må på denne baggrund fastslås, at Kommissionen ikke har begået en procedurefejl ved at vurdere chlorothalonil på grundlag af Syngentas aktmappe og ved ikke at tage hensyn til dataene og specifikationen for chlorothalonil i sagsøgerens aktmappe, der ikke indeholdt de fornødne data.
Dette anbringende kan derfor ikke tiltrædes.
Det andet anbringende om påståede fejl i proceduren for komitéen
— Parternes argumenter
Sagsøgeren har gjort gældende, at komitéen færdiggjorde den reviderede vurderingsrapport den 15. februar 2005 og derfor ikke var i stand til at godkende de efterfølgende ændringer af denne rapport, hvorved der blev fastsat en ny specifikation for chlorothalonil, og henvisningerne til sagsøgerens undersøgelser udgik. Der henvises ikke til den reviderede vurderingsrapport i komitéens udkast til dagsorden af . Sagsøgeren har anført i sin replik, at udkastet til den reviderede vurderingsrapport ikke blev sendt til komitéen tre uger forud for mødet den , hvilket var i strid med dens forretningsorden.
Kommissionen har bestridt sagsøgerens argumenter.
— Rettens bemærkninger
Sagsøgeren har i det væsentlige gjort gældende, at komitéen ikke afsluttede den reviderede vurderingsrapport på den korrekte måde, eftersom den udgave af rapporten, som komitéen færdigbehandlede på mødet den 15. februar 2005, blev ændret efterfølgende.
Det bestemmes i artikel 7, stk. 6, i forordning nr. 3600/92, som indsat ved forordning nr. 1199/97, at »[n]år Kommissionen forelægger et udkast til direktiv […], fremlægger den samtidig konklusionerne af Den Stående Komités behandling i form af en ajourført revisionsrapport, der skal optages i mødereferatet«. Det fremgår i øvrigt af fjerde betragtning til forordning nr. 1199/97, at »et udkast til direktiv eller afgørelse, som forelægges for [komitéen], bør være direkte knyttet til den rapporterende medlemsstats rapport og henstilling, herunder eventuelle ændringer, der foretages efter høringer«.
Det skal derfor undersøges, om Kommissionen i den foreliggende sag har opfyldt sin forpligtelse til at fremlægge den ajourførte revisionsrapport med konklusionerne fra den materielle vurdering af den foreslåede foranstaltning for komitéen sammen med udkastet til direktiv.
Det fremgår af parternes argumenter, at ordlyden af den reviderede vurderingsrapport, som komitéen fik forelagt den 15. februar 2005, blev ændret efter dette møde, både hvad angår betingelserne for optagelse i bilag I til direktiv 91/414 med hensyn til chlorothalonils renhed og hvad angår udeladelsen af henvisningerne til de undersøgelser, sagsøgeren havde fremlagt. Appendiks I til denne rapport, der indeholder specifikationen for chlorothalonil, er ganske vist dateret den , men henviser til den specifikation, som FAO vedtog i februar 2005. Appendiks IIIA, der indeholder listen over undersøgelser, er desuden dateret den .
Kommissionen har hertil anført, at de to ændringer, som den rapporterende medlemsstat foreslog den 10. februar 2005, blev forelagt for komitéen på mødet den , hvor de blev vedtaget, men de blev først indsat i den reviderede vurderingsrapport efter dette møde.
Det fremgår af disse præciseringer, som sagsøgeren ikke har bestridt, at de pågældende ændringer af den reviderede vurderingsrapport blev forelagt for komitéen, der således rådede over alle de relevante oplysninger den 15. februar 2005.
Det er i den forbindelse uden betydning, at den reviderede vurderingsrapport først blev ajourført efter dette tidspunkt for at indarbejde de ændringer, komitéen havde vedtaget, og at visse appendikser til den reviderede vurderingsrapport derfor er dateret efter den 15. februar 2005.
Det fremgår i øvrigt af referatet fra komitéens møde den 15. april 2005, som sagsøgeren har fremlagt, at komitéen på dette møde tog »den ændrede vurderingsrapport« vedrørende chlorothalonil »til efterretning«.
Hvad angår sagsøgerens påstand om, at fristen for indgivelse af dokumenter til udvalget var for kort, skal dette anbringende afvises fra realitetsbehandling, for så vidt som sagsøgeren ikke kan påberåbe sig, at der er sket en tilsidesættelse af de procedureregler, som er indført for at beskytte medlemsstaternes interesser i komitéen (jf. i denne retning og analogt Domstolens dom af 13.9.2007, sag
C-443/05 P, Common Market Fertilizers mod Kommissionen, Sml. I, s. 7209
, præmis 144 og 145).
Det fremgår under alle omstændigheder af den forretningsorden, som komitéen har vedtaget i overensstemmelse med artikel 7 i Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (
EFT L 184, s. 23
), at dokumenterne som regel skal foreligge to uger inden mødet i komitéen, men at det er muligt at foreslå ændringer med en kortere frist og også under mødet.
Det følger af det foregående, at sagsøgeren ikke har godtgjort, at proceduren for komitéen ikke blev gennemført korrekt.
Dette anbringende kan derfor ikke tages til følge.
Det tredje anbringende om tilsidesættelse af processuelle garantier og af retten til at blive hørt
— Parternes argumenter
Sagsøgeren har anført, at den rapporterende medlemsstat og Kommissionen har tilsidesat sagsøgerens processuelle garantier ved at udelukke denne fra visse møder og vigtige meningsudvekslinger og ved ikke at give sagsøgeren den ajourføring og støtte, der foreskrives i forordning nr. 3600/92, og som Syngenta fik.
Den rapporterende medlemsstat og Kommissionen sørgede ikke for, at sagsøgeren sendte resuméet af sin aktmappe til de øvrige medlemsstater, rådførte sig ikke med sagsøgeren om vurderingsrapporten, underrettede ikke sagsøgeren om resultaterne af ekspertvurderingen og indkaldte ikke denne til mødet med Syngenta den 12. december 2002.
Sagsøgeren har med henvisning til grundlæggende fællesskabsretlige principper og retspraksis vedrørende antidumpingforanstaltninger gjort gældende, at selskabet havde ret til at forsvare sig og til at blive hørt i forbindelse med den omhandlede procedure, og at Kommissionen har tilsidesat denne ret.
Sagsøgeren har herved kritiseret Kommissionen dels for at have udelukket selskabet fra drøftelserne om specifikationen for chlorothalonil og navnlig for at have taget hensyn til FAO’s specifikation fra februar 2005, dels for ikke at have forklaret, hvorfor sagsøgeren blev udelukket fra proceduren, og hvorfor selskabets undersøgelser blev fjernet fra den reviderede vurderingsrapport.
Sagsøgeren betragter endelig de fejl, der blev begået under proceduren for vurdering af chlorothalonil, som en tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik.
Kommissionen har bestridt sagsøgerens argumenter. Den har bl.a. gjort gældende, at anmelderne ikke indrømmes processuelle garantier i de bestemmelser, der gælder for den omhandlede procedure.
— Rettens bemærkninger
Det bemærkes indledningsvis, at producenten i forbindelse med en procedure, hvor et produkt, der allerede findes på markedet, revurderes på grundlag af producentens aktmappe, skal inddrages tæt i vurderingen og kan påberåbe sig retten til at blive underrettet om væsentlige mangler i aktmappen, som bevirker, at dennes produkt ikke kan godkendes, og overholdelsen af disse processuelle garantier er undergivet domstolsprøvelse. Ud over tilfælde af uopsættelighed kan Kommissionen i lyset af principperne om retssikkerhed og god forvaltning ikke nægte at godkende et produkt, der allerede findes på markedet, uden at have sat den pågældende i stand til at give de oplysninger, der er nødvendige for at afhjælpe disse mangler (jf. i denne retning Rettens dom af 21.10.2003, sag
T-392/02, Solvay Pharmaceuticals mod Rådet, Sml. II, s. 4555
, præmis 186-188).
Disse betragtninger gælder også for den omhandlede procedure, der indledes med sagsøgerens anmeldelse, og hvor anmelderen efter de gældende regler skal inddrages i vurderingen af sin aktmappe. Den rapporterende medlemsstat kan således i henhold til artikel 7, stk. 2 og 3, i forordning nr. 3600/92 opfordre anmelderne til at forbedre eller supplere deres aktmapper, og Kommissionen kan rådføre sig med anmelderne om den rapporterende medlemsstats rapport, før den forelægger resuméet af aktmappen og denne rapport for komitéen.
Det følger heraf, at en anmelder, der har forelagt en aktmappe for den rapporterende medlemsstat og Kommissionen til vurdering, kan påberåbe sig retten til at blive underrettet om eventuelle mangler i sin aktmappe, der kan bevirke, at det omhandlede aktive stof ikke godkendes.
Når der ikke findes nogen udtrykkelig proceduremæssig bestemmelse herom, er Kommissionen imidlertid ikke forpligtet til at underrette anmelderne om indholdet af den foranstaltning, der foreslås komitéen.
De argumenter, sagsøgeren har fremsat i forbindelse med dette anbringende, skal undersøges på baggrund af disse bemærkninger.
Sagsøgeren hævder for det første, at selskabet ikke blev inddraget tilstrækkeligt i de forskellige faser af vurderingen på en måde, som var i overensstemmelse med retningslinjerne i Kommissionens arbejdsdokumenter, og at sagsøgeren i hvert fald ikke blev inddraget på samme måde som den anden anmelder.
Det oplyses ikke i den reviderede vurderingsrapport, om sagsøgeren deltog i visse faser af vurderingen. I punkt 1 i denne rapport, der beskriver vurderingsproceduren, henvises der således kun til fremlæggelsen af resuméet af Syngentas aktmappe den 31. juli 2000, fremsendelsen af vurderingsrapporten til Syngenta den , fremsendelsen af resultaterne af ekspertvurderingen til »hovedanmelderen« den og mødet med Syngenta den .
Det fremgår imidlertid af sagen, at sagsøgeren faktisk blev inddraget tilstrækkeligt i vurderingen.
Hvad angår fremlæggelsen af resuméet af aktmappen for de øvrige medlemsstater fremgår det af sagsøgerens skrivelse af 27. juli 2000, som Kommissionen har vedlagt sit svarskrift, at selskabet har fremsendt denne aktmappe efter opfordring fra den rapporterende medlemsstat.
Til rådføringen med anmelderne om den rapporterende medlemsstats vurderingsrapport af 31. januar 2000 bemærkes, at artikel 7, stk. 3, i forordning nr. 3600/92, som sagsøgeren har påberåbt sig, ikke foreskriver, at anmelderne skal tages med på råd forud for udarbejdelsen af dette dokument, men kun, at Kommissionen har mulighed for at rådføre sig med nogle af eller alle anmelderne om dette dokument, efter at det er udarbejdet. Det bekræftes under alle omstændigheder i sagsøgerens stævning, at sagsøgeren i lighed med Syngenta modtog den omhandlede rapport den .
Med hensyn til fremsendelsen af resultaterne af ekspertvurderingen har Kommissionen oplyst, at sagsøgeren ifølge den rapporterende medlemsstat havde modtaget disse resultater og var blevet opfordret til at supplere sin aktmappe. Det bekræftes af sagsøgeren selv, der i sin stævning har oplyst, at selskabet var blevet opfordret til at fremlægge supplerende oplysninger i forlængelse af ekspertvurderingen og havde efterkommet denne opfordring i maj 2002.
Hvad angår mødet den 12. december 2002 har Kommissionen oplyst, at dette møde udelukkende drejede sig om Syngentas aktmappe, hvilket sagsøgeren ikke har benægtet.
Det må som helhed konstateres, at sagsøgeren i de forskellige faser af vurderingen blev inddraget i proceduren på samme måde som den anden anmelder, og at ligebehandlingsprincippet derfor ikke blev tilsidesat.
Sagsøgeren har for det andet kritiseret Kommissionen for ikke at have underrettet selskabet om, at det var blevet besluttet at fortsætte vurderingen udelukkende på grundlag af den anden anmelders aktmappe, og om årsagerne til, at henvisningerne til sagsøgerens undersøgelser blev fjernet fra den reviderede vurderingsrapport.
Sagsøgeren skulle ifølge reglerne for den omhandlede procedure, som er beskrevet i præmis 93 og 94 ovenfor, fremlægge en fuldstændig aktmappe med alle de data, der var nødvendige for vurderingen.
Det fremgår i den forbindelse af sagen, at myndighederne i den rapporterende medlemsstat den 5. februar 2004 sendte sagsøgeren de sidste tillæg til vurderingsrapporten, herunder et dokument med titlen »Niveau 4 — anmodning om supplerende oplysninger«, som svarede til den rapporterende medlemsstats dokument med samme titel fra april 2004 (jf. præmis 99 ovenfor), som beskrev de væsentligste mangler, der fortsat var i sagsøgerens aktmappe. Sagsøgeren bekræftede desuden modtagelsen af disse dokumenter ved en e-mail af , som Kommissionen har vedlagt sit svarskrift.
Sagsøgeren anførte i sit skriftlige svar af 16. juni 2008 på Rettens spørgsmål for første gang, at den rapporterende medlemsstat ikke gjorde opmærksom på nogle af de pågældende data i tide, men uden at forklare, hvorfor dette argument blev fremsat så sent. Da sagsøgeren hverken i stævningen eller i replikken har påberåbt sig, at den rapporterende medlemsstat ikke i tide underrettede selskabet om de data, der var nødvendige for vurderingen, må dette argument anses for et nyt anbringende, der skal afvises i henhold til procesreglementets artikel 48, stk. 2. Det skal under alle omstændigheder påpeges, at dette argument kun vedrører én af de mangler, der er beskrevet i dokumentet i ovenstående præmis, nemlig en »lysimeterundersøgelse«, og at det derfor også er irrelevant.
Sagsøgeren blev derfor oplyst om, at selskabets aktmappe ikke indeholdt tilstrækkelige data, bl.a. i de dokumenter, der blev sendt den 5. februar 2004. Sagsøgeren måtte ud fra disse oplysninger og reglerne for den omhandlede procedure forvente, at vurderingen ikke ville blive baseret på selskabets aktmappe, og at vurderingen ville fortsætte på grundlag af den anden anmelders fuldstændige aktmappe. Det fremgår i øvrigt af Kommissionens skriftlige svar af på Rettens spørgsmål, at det i tillæg 13 til vurderingsrapporten, som var et af de dokumenter, der blev sendt til sagsøgeren den , blev oplyst, at »Syngenta [blev anset] for hovedanmelder, [og at] det udelukkende [var] denne anmelders data, der [ville] indgå i den samlede vurdering«.
Der blev ganske vist stadig henvist til sagsøgerens undersøgelser på listen over undersøgelser, der betragtes som væsentlige for vurderingen, som var vedlagt udkastet til den reviderede vurderingsrapport af 20. januar 2005 (jf. præmis 21 ovenfor), men selv om denne omstændighed vidner om en vis inkonsekvens, kan den ikke i sig selv rejse alvorlig tvivl om rigtigheden af de tidligere oplysninger, der er nævnt i ovenstående præmis, og hvorefter sagsøgerens aktmappe var mangelfuld og ikke kunne lægges til grund for vurderingen.
Hvad angår henvisningerne til sagsøgerens undersøgelser, der ikke optræder i den endelige udgave af dette dokument, skal det i øvrigt bemærkes, at der er tale om et rent informativt dokument, som ikke har bindende retsvirkning. Klagepunktet om den manglende forklaring på, hvorfor disse henvisninger blev fjernet, er derfor ikke relevant (jf. præmis 214-217 og præmis 243-249 nedenfor). Årsagen til, at de omhandlede henvisninger blev fjernet, var under alle omstændigheder blot, at sagsøgerens aktmappe var mangelfuld og derfor ikke kunne lægges til grund for vurderingen.
Sagsøgerens klagepunkt om den manglende forklaring på, hvorfor vurderingen fortsatte udelukkende på grundlag af Syngentas aktmappe, og hvorfor sagsøgerens undersøgelser blev fjernet fra den liste, der var vedlagt den reviderede vurderingsrapport, skal derfor forkastes.
Sagsøgeren har for det tredje gjort gældende, at Kommissionen udelukkede sagsøgeren fra drøftelserne om specifikationen for chlorothalonil, som resulterede i, at der blev taget hensyn til den specifikation, FAO offentliggjorde i februar 2005.
Som det fremgår af parternes argumenter, henvises der i de forskellige rapporter, der blev udarbejdet i forbindelse med den omhandlede vurdering, til den specifikation, som FAO vedtog i 1998, og som var gældende indtil offentliggørelsen af den nye specifikation i februar 2005.
Sagsøgeren har dog bekræftet i stævningen, at selskabet i hvert fald fra maj 2004 var klar over, at FAO’s specifikation snart skulle genovervejes på grundlag af de oplysninger, Syngenta havde fremsendt. Sagsøgeren erkendte også under retsmødet, at selskabet i 2004 var blevet orienteret om den fornyede vurdering i FAO, men ikke var bekendt med det nærmere indhold af de drøftelser, der havde fundet sted i FAO-regi.
Det skal desuden bemærkes, at der i udkastet til den reviderede vurderingsrapport, der blev sendt til sagsøgeren den 8. februar 2005, stadig henvistes til FAO’s specifikation fra 1998, men at det også blev oplyst, at denne specifikation siden 2003 havde været genstand for fornyet vurdering i FAO.
Når sagsøgeren var bekendt med dette, kunne selskabet ikke regne med, at der ikke ville blive taget hensyn til FAO’s reviderede specifikation i forbindelse med den omhandlede vurdering.
Sagsøgeren kan derfor ikke kritisere Kommissionen for ikke at have underrettet selskabet om de overvejelser, der resulterede i, at chlorothalonil blev optaget i bilaget med henvisning til den specifikation, der blev vedtaget af FAO i februar 2005.
Hvad angår sagsøgerens påberåbelse af tilsidesættelsen af selskabets ret til at blive hørt bemærkes det endelig, at princippet om retten til forsvar, der gælder under enhver procedure, som iværksættes over for en person, og som kan munde ud i en bebyrdende retsakt, indebærer, at de adressater for en beslutning, hvis interesser i væsentlig grad berøres heraf, skal have mulighed for at gøre deres synspunkter gældende (Domstolens dom af 24.10.1996, sag
C-32/95 P, Kommissionen mod Lisrestal m.fl., Sml. I, s. 5373
, præmis 21).
Sagsøgeren blev som tidligere nævnt (jf. præmis 155-157 ovenfor) oplyst om de mangler i aktmappen, der var årsag til, at denne aktmappe ikke kunne lægges til grund for vurderingen af chlorothalonil. Når sagsøgeren havde fået disse oplysninger, som navnlig fandtes i de dokumenter, der blev sendt den 5. februar 2004, havde selskabet også mulighed for at gøre sine synspunkter gældende i forbindelse med vurderingen med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt dets aktmappe var mangelfuld.
Kommissionen havde under disse betingelser ikke pligt til at anmode sagsøgeren om at fremsætte bemærkninger til indholdet af den foranstaltning, der blev foreslået komitéen den 15. februar 2005. Kommissionen kunne med rette antage, at en sådan rådføring ikke var relevant, eftersom sagsøgerens aktmappe stadig var mangelfuld og derfor ikke kunne danne grundlag for den materielle vurdering af den foreslåede foranstaltning.
Det fremgår under alle omstændigheder af fast retspraksis, at en fejlagtig fremgangsmåde kun kan medføre annullation af en beslutning, hvis det bevises, at den nævnte beslutning ville have fået et andet indhold, hvis fejlen ikke var begået (Rettens dom af 5.4.2006, sag
T-279/02, Degussa mod Kommissionen, Sml. II, s. 897
, præmis 416; jf. i denne retning ligeledes Domstolens dom af , forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Van Landewyck m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 3125, præmis 47).
Eftersom sagsøgeren i den foreliggende sag ikke har opfyldt sin forpligtelse til at fremlægge en fuldstændig aktmappe, havde den omstændighed, at selskabet ikke blev taget med på råd i den afsluttende fase af proceduren, dvs. da udkastet til direktiv og til den reviderede vurderingsrapport blev sendt til komitéen, ingen betydning for indholdet af den omtvistede specifikation, der blev vedtaget på grundlag af den anden anmelders aktmappe og under hensyntagen til den specifikation, som FAO offentliggjorde i februar 2005.
Det følger heraf, at sagsøgeren ikke har godtgjort, at selskabets processuelle garantier eller ret til at blive hørt blev tilsidesat under den omhandlede procedure, således at dette kan medføre, at det anfægtede direktiv annulleres.
Sagsøgerens klagepunkt om tilsidesættelsen af princippet om god forvaltningsskik må endelig også forkastes. Sagsøgeren har udelukkende påberåbt sig, at der skete fejl under proceduren for vurdering af chlorothalonil, i forbindelse med dette anbringende. Det fremgår imidlertid af det anførte, at den omhandlede procedure ikke var behæftet med fejl.
Det følger af det ovenfor anførte, at dette anbringende skal forkastes.
Det fjerde anbringende om tilsidesættelse af artikel 5 i direktiv 91/414
— Parternes argumenter
Sagsøgeren har anført, at Kommissionen har tilsidesat artikel 5, stk. 1, i direktiv 91/414, fordi den ikke tog hensyn til specifikationen for sagsøgerens produkt, da chlorothalonil blev optaget i bilag I til dette direktiv, selv om det fremgik af den rapporterende medlemsstats vurderingsrapport af 31. januar 200l, at dette produkt opfyldte betingelserne for at blive optaget.
Kommissionens beslutning om ikke at tage hensyn til sagsøgerens specifikation var udelukkende baseret på FAO’s nye specifikation og ikke på resultaterne af dens vurdering. I de optagelsesbetingelser, der er fastsat i artikel 5 i direktiv 91/414, henvises der dog ikke til FAO’s specifikationer.
Kommissionen har desuden tilsidesat artikel 5, stk. 1, i direktiv 91/414 ved at sætte sin lid til FAO’s specifikation, der ikke gjaldt for de aktive stoffer, som sagsøgeren og Syngenta havde anmeldt, og som den rapporterende medlemsstat vurderede.
De stoffer, der blev anmeldt ved procedurens begyndelse, byggede således på FAO’s specifikation fra 1998, hvor det maksimale indhold af HCB lå på 0,3 g/kg. At det var Syngenta, der var genstand for den fornyede vurdering, som resulterede i offentliggørelsen af FAO’s nye specifikation, hvori grænseværdien for HCB var fastsat til 0,01 g/kg, havde ingen betydning for vurderingen på fællesskabsplan, som allerede var afsluttet i februar 2005, hvor den nye specifikation blev offentliggjort. Kommissionen kunne ikke tage hensyn til den nye specifikation uden at foretage en ny vurdering af det produkt, der svarede til denne specifikation.
Sagsøgeren har i sin replik påpeget, at det produkt, som ISK Biotech Europe anmeldte i 1995, indeholdt mere end 0,01 g HCB/kg, hvilket bekræftes i Zeneca Agrochemicals’ skrivelse af 11. juni 1998. Ingen af anmelderne havde således anmeldt et produkt, der overholdt det anfægtede direktivs grænseværdi for HCB på 0,01 g/kg, da proceduren blev indledt.
Sagsøgeren har videre anført, at den specifikation, som FAO vedtog i februar 2005, ikke blev vurderet af den rapporterende medlemsstat og ikke kunne lægges til grund for fastsættelsen af HCB-niveauet i det anfægtede direktiv. FAO’s vurderingskriterier adskiller sig fra de kriterier, der opstilles i direktiv 91/414. Sagsøgeren var ikke forpligtet til at bevise, at selskabets produkt svarede til FAO’s nye specifikation, under fællesskabsproceduren.
Det maksimale indhold af HCB, der er fastsat i det anfægtede direktiv, var endvidere ikke nødvendigt set fra et videnskabeligt synspunkt, og det var uforholdsmæssigt. Sagsøgeren har oplyst, at det umiddelbart efter vedtagelsen af det anfægtede direktiv lykkedes for selskabet at få ændret FAO’s specifikation, så grænseværdien for HCB blev hævet til 0,04 g/kg. Den vurdering, som den rapporterende medlemsstat foretog efter vedtagelsen af det anfægtede direktiv, viste faktisk, at chlorothalonil, der indeholdt 0,04 g HCB/kg, frembød samme sikkerhed som chlorothalonil, der indeholdt 0,01 g HCB/kg.
Kommissionen har endelig tilsidesat sin forpligtelse i henhold til artikel 95 EF og artikel 5, stk. 1, i direktiv 91/414 til at tage hensyn til alle data, der er baseret på den foreliggende videnskabelige og tekniske viden, idet den ikke har inddraget de undersøgelser, sagsøgeren har fremlagt, i sin vurdering.
Kommissionen har bestridt sagsøgerens argumenter.
— Rettens bemærkninger
Den omtvistede specifikation for chlorothalonil blev som tidligere nævnt vedtaget på grundlag af Syngentas aktmappe og endvidere forbundet med betingelser om renheden og navnlig om det maksimale indhold af HCB.
Sagsøgeren har for det første gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 5 i direktiv 91/414, fordi den ikke tog hensyn til specifikationen for sagsøgerens produkt, da det anfægtede direktiv blev vedtaget.
Det bemærkes herved, at godkendelsen af aktive stoffer i henhold til artikel 5, stk. 1, i direktiv 91/414 er betinget af, at Kommissionen har vurderet disse stoffer som led i den procedure, der er fastsat i samme direktiv.
Kommissionen har imidlertid, som det fastslås i præmis 118 ovenfor, ikke tilsidesat denne procedure ved ikke at have truffet sin beslutning om at optage chlorothalonil i bilag I til direktiv 91/414 på grundlag af sagsøgerens aktmappe, der ikke indeholdt de fornødne data.
Henset til betragtningerne i præmis 103 og 104 ovenfor, ændrer det intet herved, at specifikationen for sagsøgerens produkt blev behandlet i den rapporterende medlemsstats vurderingsrapport af 31. januar 2000, eftersom konklusionerne i dette foreløbige dokument kunne tages op til fornyet overvejelse som led i vurderingen.
Sagsøgeren kan derfor ikke gøre gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 5 i direktiv 91/414, fordi den ikke tog hensyn til specifikationen for sagsøgerens produkt.
Sagsøgeren hævder for det andet, at Kommissionen har tilsidesat artikel 5 i direktiv 91/414 og proportionalitetsprincippet ved at udarbejde specifikationen for chlorothalonil ud fra den specifikation, som FAO vedtog i februar 2005, og hvori grænseværdien for HCB var fastsat til 0,01 g/kg.
Sagsøgeren mener, at Kommissionen ulovligt knyttede godkendelsen af chlorothalonil til en betingelse, der for det første udelukkende var fastlagt med henvisning til FAO’s specifikation, for det andet ikke fremgik af de aktmapper, der blev vurderet i forbindelse med proceduren, og for det tredje hverken var nødvendig set ud fra et videnskabeligt synspunkt eller forholdsmæssig.
Det skal for det første påpeges, at optagelsen af et aktivt stof i bilag I til direktiv 91/414 i henhold til artikel 5, stk. 4, i dette direktiv kan være forbundet med krav bl.a. med hensyn til »det aktive stofs minimumsrenhedsgrad« og til »visse urenheders art og størst tilladte mængde«.
Sagsøgeren har ikke ret i, at artikel 5 i direktiv 91/414 begrænser Kommissionens muligheder for at tage hensyn til internationalt anbefalede specifikationer, når den fastsætter disse krav.
Kommissionen har desuden et vidt skøn under hensyn til de komplicerede tekniske vurderinger, den skal foretage i forbindelse med den omhandlede procedure (jf. i denne retning Domstolens dom af 18.7.2007, sag
C-326/05 P, Industrias Químicas del Vallés mod Kommissionen, Sml. I, s. 6557
, præmis 75 og den deri nævnte retspraksis).
Når Kommissionen havde et vidt skøn med hensyn til de forhold, der kunne tages i betragtning ved vurderingen af kriterierne i artikel 5 i direktiv 91/414, kunne den med rette fastsætte betingelserne for optagelsen af chlorothalonil ud fra FAO’s specifikation.
Hvad for det andet angår sagsøgerens argument om, at det anfægtede direktivs grænseværdi for HCB ikke svarede til de anmeldelser, der blev foretaget i begyndelsen af den omhandlede procedure, skal det bemærkes, at den pågældende betingelse lovligt blev fastsat med henvisning til den FAO-specifikation, der var gældende på det tidspunkt, hvor vurderingen blev afsluttet.
Sagsøgerens argument om indholdet af de specifikationer, som anmelderne fremsendte, rejser således ingen tvivl om denne vurderings lovlighed.
Det fremgår under alle omstændigheder af parternes argumenter, at specifikationen i Syngentas aktmappe, der blev vurderet med henblik på optagelsen af chlorothalonil i bilag I til direktiv 91/414, svarede til grænseværdien for HCB i det anfægtede direktiv.
Kommissionen har ganske vist erkendt, at der ikke var taget højde for denne grænseværdi i den specifikation, som Syngenta anmeldte, da proceduren blev indledt, men det fremgår til gengæld af dens bemærkninger af 18. oktober 2006 og af dens skriftlige svar af på Rettens spørgsmål, at Syngentas data på det tidspunkt, hvor vurderingen blev afsluttet, vedrørte et produkt, som var i overensstemmelse med FAO’s specifikation fra februar 2005. Dette bekræftes i øvrigt af, at FAO’s specifikation blev udarbejdet på grundlag af Syngentas data, hvilket parterne er enige om.
Sagsøgerens argument om, at det ikke var muligt at tage hensyn til den specifikation, som FAO vedtog i februar 2005, uden at vurdere aktmapperne på ny, kan som følge heraf heller ikke godtages. Sagsøgeren har således ikke forklaret, hvorfor det skulle være nødvendigt at vurdere Syngentas aktmappe på ny, hvis der blev taget hensyn til denne specifikation, som modsvarede det pågældende produkt i aktmappen på det tidspunkt, hvor vurderingen blev afsluttet.
Sagsøgeren har endelig ikke ret i sin påstand om, at den omhandlede vurdering allerede var afsluttet, da FAO’s specifikation blev vedtaget i februar 2005. Vurderingen blev først afsluttet den 15. februar 2005, hvor komitéen færdiggjorde den reviderede vurderingsrapport.
Sagsøgeren har derfor ikke påvist, at der er sket en tilsidesættelse af artikel 5 i direktiv 91/414, fordi der blev taget hensyn til den specifikation, som FAO vedtog i februar 2005.
Hvad for det tredje angår påstanden om, at den omhandlede foranstaltning ikke var forholdsmæssig, bemærkes det, at proportionalitetsprincippet indebærer, at fællesskabsinstitutionernes retsakter ikke må gå videre end, hvad der er nødvendigt og passende for gennemførelsen af det lovligt tilsigtede formål. Hvad angår domstolskontrollen med anvendelsen af et sådant princip på de områder, hvor institutionerne har et vidt skøn, gælder det, at kun såfremt en foranstaltning er åbenbart uforholdsmæssig i forhold til det mål, som søges opnået med den, vil denne foranstaltning kunne kendes ulovlig (jf. i denne retning Domstolens dom af 9.3.2006, sag
C-174/05, Zuid-Hollandse Milieufederatie og Natuur en Milieu, Sml. I, s. 2443
, præmis 28 og 29 og den deri nævnte retspraksis).
I den foreliggende sag kan det ikke i sig selv anses for åbenbart uforholdsmæssigt, at der på det pågældende område tages hensyn til de minimumsnormer, der anbefales på internationalt plan, såsom FAO’s specifikationer.
Sagsøgeren har påberåbt sig, at FAO tog den omhandlede specifikation op til fornyet overvejelse efter vedtagelsen af det anfægtede direktiv og hævede grænseværdien for HCB til 0,04 g/kg, og at den rapporterende medlemsstat accepterede denne grænseværdi i sin rapport fra april 2006. Disse forhold viser dog ikke, at det var åbenbart uforholdsmæssigt at tage hensyn til den specifikation, som FAO vedtog i februar 2005. De påberåbte forhold indtraf efter vedtagelsen af det anfægtede direktiv og kan i hvert fald ikke rejse tvivl om dets lovlighed i forhold til proportionalitetsprincippet.
Sagsøgeren har på denne baggrund ikke godtgjort, at Kommissionen har tilsidesat artikel 5 i direktiv 91/414 eller proportionalitetsprincippet hvad angår den grænseværdi for HCB, der foreskrives i det anfægtede direktiv.
Sagsøgeren har for det tredje gjort gældende, at Kommissionen ikke har opfyldt sin forpligtelse i henhold til artikel 5, stk. 1, i direktiv 91/414 til at tage hensyn til alle relevante data, idet den ikke lagde sagsøgerens data til grund.
Sagsøgeren har med henvisning til de forhold, der er gennemgået i forbindelse med det første anbringende, anført, at selskabets aktmappe var nødvendig for vurderingen som følge af påståede mangler i den anden anmelders aktmappe. Dette argument må af de årsager, der er angivet i præmis 107-109 ovenfor, også afvises.
Hvad endelig angår sagsøgerens påberåbelse af artikel 95 EF bemærkes det, at direktiv 91/414 ganske vist bygger på EF-traktatens artikel 43 (efter ændring nu artikel 37 EF), men at artikel 5 i direktiv 91/414 til dels gengiver ordlyden af artikel 95, stk. 3, EF ved at stille krav om, at der træffes beslutning »[p]å grundlag af den foreliggende videnskabelige og tekniske viden«.
Sagsøgeren har i den foreliggende sag støttet sit klagepunkt om den påståede tilsidesættelse af artikel 95 EF på de argumenter vedrørende den påståede tilsidesættelse af artikel 5 i direktiv 91/414, der blev tilbagevist ovenfor. Klagepunktet om tilsidesættelsen af artikel 95 EF må derfor også forkastes, uden at det er nødvendigt at tage stilling til, om denne bestemmelse finder anvendelse i den foreliggende sag.
Dette anbringende kan i betragtning af det ovenfor anførte ikke tiltrædes.
Det femte anbringende om tilsidesættelse af artikel 13 i direktiv 91/414
— Parternes argumenter
Sagsøgeren har gjort gældende, at selskabet i henhold til artikel 13 i direktiv 91/414 havde anmodet om beskyttelse af de data, der blev fremsendt i forbindelse med vurderingen af chlorothalonil. Kommissionen krænkede imidlertid sagsøgerens rettigheder i medfør af artikel 13 i direktiv 91/414 ved ikke at henvise til disse data i den reviderede vurderingsrapport.
Kommissionen har bestridt sagsøgerens argumenter.
— Rettens bemærkninger
Sagsøgeren mener, at artikel 13 i direktiv 91/414 er blevet tilsidesat, fordi der ikke blev henvist til selskabets data på listen i appendiks IIIA til den reviderede vurderingsrapport.
Det bemærkes herved, at databeskyttelsen i henhold til artikel 13, stk. 3, i direktiv 91/414 ikke kræver, at dataene opføres på en liste, som Kommissionen udarbejder, når der træffes foranstaltninger med henblik på optagelsen af et aktivt stof (jf. præmis 243-249 ovenfor).
Det anfægtede direktiv indeholder heller ingen henvisning til den pågældende liste i appendiks IIIA til den reviderede vurderingsrapport.
Dette anbringende kan ikke medføre, at det anfægtede direktiv annulleres, og skal derfor forkastes, da det er uden betydning for sagens afgørelse.
Det sjette anbringende om tilsidesættelse af principperne om subsidiaritet, beskyttelse af den berettigede forventning, retssikkerhed og ligebehandling og af sagsøgerens ret til fri erhvervsudøvelse og sagsøgerens ejendomsret samt tilsidesættelse af artikel 2 EF
— Parternes argumenter
Sagsøgeren har med henvisning til formålet med direktiv 91/414 og navnlig til artikel 13, stk. 5, heri gjort gældende, at Kommissionen burde have fastsat en minimumsnorm for renheden af chlorothalonil og gjort det muligt for medlemsstaterne at undersøge overensstemmelsen af produkter fra forskellige producenter. Kommissionen baserede sig dog kun på Syngentas specifikation og pålagde medlemsstaterne en maksimumsnorm for renheden af chlorothalonil i strid med subsidiaritetsprincippet.
Kommissionen valgte desuden at optage chlorothalonil i bilaget udelukkende på grundlag af Syngentas specifikation og uden at tage hensyn til den specifikation, som sagsøgeren havde anmeldt, og som var blevet vurderet i forbindelse med den omhandlede procedure, og tilsidesatte dermed principperne om beskyttelse af den berettigede forventning, retssikkerhed og ligebehandling samt sagsøgerens ret til fri erhvervsudøvelse og sagsøgerens ejendomsret og tildelte Syngenta et monopol på fællesskabsmarkedet for chlorothalonil i strid med artikel 2 EF.
Kommissionen har bestridt sagsøgerens argumenter.
— Rettens bemærkninger
Ser man først på subsidiaritetsprincippet, der fastslås i artikel 5, stk. 2, EF, følger det af dette princip, at på de områder, som ikke hører ind under dets enekompetence, handler Fællesskabet kun, hvis og i det omfang målene for den påtænkte handling ikke i tilstrækkelig grad kan opfyldes af medlemsstaterne og derfor på grund af den påtænkte handlings omfang eller virkninger bedre kan gennemføres på fællesskabsplan.
I artikel 5 i direktiv 91/414 indføres en fællesskabsprocedure for godkendelse af aktive stoffer, der er indeholdt i plantebeskyttelsesmidler. I henhold til artikel 5, stk. 4, i direktiv 91/414 kan godkendelsen af et aktivt stof endvidere være forbundet med betingelser om stoffets renhed og mængden af urenheder.
Når fællesskabsinstitutionerne ifølge disse bestemmelser har enekompetence til at afgøre, hvilke aktive stoffer der skal tillades på fællesskabsplan, og til at fastsætte betingelser om deres renhed, gælder subsidiaritetsprincippet ikke for en foranstaltning, der er truffet under udøvelsen af denne kompetence. Anbringendet om tilsidesættelsen af dette princip skal derfor forkastes.
Hvad dernæst angår princippet om beskyttelse af den berettigede forventning fremgår det af fast retspraksis, at retten til at påberåbe sig dette princip omfatter enhver erhvervsdrivende, hos hvem Fællesskabets administration har givet anledning til begrundede forhåbninger (jf. Rettens dom af 7.6.2006, forenede sager
T-213/01 og T-214/01, Österreichische Postsparkasse og Bank für Arbeit und Wirtschaft mod Kommissionen, Sml. II, s. 1601
, præmis 210 og den deri nævnte retspraksis).
I den foreliggende sag har sagsøgeren for det første gjort gældende, at specifikationen for selskabets produkt blev behandlet i den rapporterende medlemsstats vurderingsrapport af 31. januar 2000, og at sagsøgeren derfor havde grund til at forvente, at der ville blive taget hensyn til denne specifikation i forbindelse med godkendelsen af chlorothalonil.
Selv om man i første omgang ikke mente, at der manglede væsentlige data i sagsøgerens aktmappe, og denne aktmappe blev behandlet i den indledende fase af vurderingen, kunne sagsøgeren ikke have begrundet forhåbning om, at specifikationen i selskabets aktmappe ville blive lagt til grund for optagelsen af chlorothalonil i bilag I til direktiv 91/414. Ifølge reglerne for den omhandlede procedure, der er nævnt i præmis 104 ovenfor, kunne det således ikke antages, at sagsøgerens aktmappe indeholdt alle de data, der var nødvendige for at konkludere, at det omhandlede produkt opfyldte betingelserne i artikel 5, stk. 1, i direktiv 91/414, alene fordi holdningen i den indledende fase af vurderingen var, at denne aktmappe ikke indeholdt væsentlige mangler.
Sagsøgeren har for det andet gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ved at tage hensyn til den specifikation, som FAO vedtog i februar 2005. Som nævnt i præmis 163-165 ovenfor, var sagsøgeren imidlertid blevet underrettet om, at FAO’s specifikation var genstand for fornyet vurdering, og kunne derfor ikke regne med, at der ikke ville blive taget hensyn til den nye specifikation i forbindelse med vedtagelsen af den omhandlede foranstaltning.
Hvad angår retssikkerhedsprincippet, som kræver, at retsreglerne skal være klare og præcise, og har til formål at sikre forudsigelighed i forbindelse med de situationer og retsforhold, der henhører under fællesskabsretten (Domstolens dom af 15.2.1996, sag
C-63/93, Duff m.fl., Sml. I, s. 569
, præmis 20), skal det bemærkes, at selv om der ikke henvises til FAO’s specifikationer i artikel 5 i direktiv 91/414, fremgår det klart af denne bestemmelses formål, at de kan tages i betragtning ved vurderingen af aktive stoffer.
Det fremgår i øvrigt klart af bestemmelserne om indholdet af de aktmapper, der skal vedlægges ansøgninger om optagelse, og navnlig af bilag II, del A, punkt 2, nr. iii), til direktiv 91/414, som ændret, at FAO’s specifikationer er blandt de faktorer, der kan tages i betragtning ved vurderingen af aktive stoffer. Det bekræftes af Kommissionens praksis for udstedelse af direktiver om optagelse af aktive stoffer i bilag I til direktiv 91/414, som Kommissionen har henvist til i sit svarskrift. Efter denne praksis fastsættes specifikationen for det omhandlede stof ud fra FAO’s specifikation, når der findes en sådan.
Med hensyn til ligebehandlingsprincippet har sagsøgeren anført, at selskabet ikke blev inddraget i proceduren på samme måde som den anden anmelder og bl.a. ikke fik de samme muligheder for at forsvare sit standpunkt under proceduren. Sagsøgeren er dog ikke fremkommet med andre argumenter end dem, der blev fremført i forbindelse med det tredje anbringende, og som er undersøgt og tilbagevist i præmis 147-152 ovenfor. Disse argumenter kan derfor ikke tiltrædes.
Sagsøgeren har endelig kritiseret Kommissionen for at have vedtaget en specifikation for chlorothalonil, som forhindrer selskabet i at opnå de nationale godkendelser, der er nødvendige for, at det kan fortsætte sin virksomhed og håndhæve sine intellektuelle ejendomsrettigheder vedrørende de videnskabelige undersøgelser, der er foretaget med henblik på Fællesskabets vurdering. Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at Kommissionen har givet Syngenta et monopol på det relevante marked, hvilket strider mod princippet om fri konkurrence og mod Fællesskabets mål, der er nedfældet i artikel 2 EF.
Det anfægtede direktiv medfører generelt og abstrakt, at godkendelsen af chlorothalonil underlægges visse betingelser med grundlag i den FAO-specifikation, der var gældende, da vurderingen blev afsluttet, og det kan derfor på ingen måde anses for at have til formål at give nogen producent eneret til at fremstille chlorothalonil til skade for sagsøgeren.
Det anfægtede direktivs specifikation for chlorothalonil, der er vedtaget i fuld overensstemmelse med artikel 5 i direktiv 91/414 og med proportionalitetsprincippet, indebærer heller ikke nogen ubegrundet eller urimelig begrænsning af sagsøgerens intellektuelle ejendomsrettigheder eller af selskabets ret til fri erhvervsudøvelse. Som det fremgår af præmis 214-217 ovenfor, har sagsøgeren i øvrigt ikke godtgjort, at det anfægtede direktiv kunne påvirke selskabets rettigheder hvad angår beskyttelsen af de undersøgelser, der blev gennemført med henblik på vurderingen af chlorothalonil.
Dette anbringende kan i betragtning af det ovenfor anførte ikke tages til følge.
Påstanden om annullation af det anfægtede direktiv skal derfor forkastes.
2.
Påstanden om annullation af den reviderede vurderingsrapport
Kommissionen mener ikke, at påstanden om annullation af den reviderede vurderingsrapport kan påkendes, eftersom der er tale om et teknisk dokument, som ikke har nogen selvstændig retsvirkning i forhold til det anfægtede direktiv.
Ifølge fast retspraksis foreligger der retsakter, som kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i medfør af artikel 230 EF, når de pågældende foranstaltninger har bindende retsvirkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling. Foreløbige foranstaltninger, der har til formål at forberede den endelige beslutning, udgør i princippet ikke retsakter, der kan anfægtes. Det fremgår imidlertid af retspraksis, at retsakter vedtaget under den forberedende sagsbehandling, som selv danner afslutningen på en særlig procedure, der adskiller sig fra den, som skal sætte Kommissionen i stand til at træffe afgørelse i sagen, og som har bindende retsvirkninger, der kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling, udgør retsakter, der kan anfægtes (Domstolens dom af 11.11.1981, sag
60/81, IBM mod Kommissionen, Sml. s. 2639
, præmis 9-11, og dommen i sagen Österreichische Postsparkasse og Bank für Arbeit und Wirtschaft mod Kommissionen, præmis 65).
I den foreliggende sag fremgår det af artikel 7, stk. 6, i forordning nr. 3500/92, at den reviderede vurderingsrapport er et foreløbigt dokument, der udarbejdes af Kommissionen, og som indeholder konklusionerne af komitéens behandling og har til formål at forberede beslutningen om at optage det omhandlede aktive stof i bilag I til direktiv 91/414.
Det skal derfor undersøges, om den reviderede vurderingsrapport, som sagsøgeren påstår, har bindende retsvirkninger, der kan berøre selskabets interesser, selv om der er tale om et foreløbigt dokument.
Sagsøgeren har i den forbindelse gjort gældende, at den reviderede vurderingsrapport er bebyrdende for selskabet, fordi den ikke anerkender sagsøgeren som »hovedanmelder« og ikke henviser til de data, som selskabet har fremsendt med henblik på vurderingen af chlorothalonil, hvilket påvirker dettes ret til databeskyttelse i medfør af artikel 13, stk. 3, i direktiv 91/414.
Hvad for det første angår det forhold, at sagsøgeren ikke betegnes som »hovedanmelder«, skal det bemærkes, at dette begreb ikke optræder i den gældende lovgivning og derfor ikke kan tillægge den omhandlede anmelder nogen særlig retlig status. Dette forhold er således ikke bebyrdende for sagsøgeren.
Hvad for det andet angår den manglende henvisning til sagsøgerens data i appendiks IIIA til den reviderede vurderingsrapport bemærkes det, at medlemsstaterne i henhold til artikel 13, stk. 1, litra b), i direktiv 91/414 skal kræve, at den, der ansøger om godkendelse af et plantebeskyttelsesmiddel, indsender et »dossier, der på baggrund af den foreliggende videnskabelige og tekniske viden opfylder kravene i bilag II« til samme direktiv. I artikel 13, stk. 3, i direktiv 91/414 forbydes medlemsstaterne desuden at lægge de i bilag II omhandlede oplysninger til grund til fordel for en anden ansøger, medmindre den første ansøger har indvilget i, at disse oplysninger anvendes.
Sagsøgeren har ikke ret i, at det fremgår at disse bestemmelser, at forbuddet mod at anvende oplysninger, der er fremsendt i forbindelse med en ansøgning om godkendelse af et plantebeskyttelsesmiddel, til fordel for en anden ansøger, kun gælder, hvis disse oplysninger er angivet i et dokument, som Kommissionen har udarbejdet i forbindelse med vurderingen af det omhandlede aktive stof, såsom den omhandlede reviderede vurderingsrapport.
Når der ikke findes nogen lovbestemmelse, som giver Kommissionen mulighed for at vedtage en retsakt, hvori det præciseres, hvilke data der beskyttes i henhold til artikel 13, stk. 3, i direktiv 91/414, kan listen i appendiks IIIA til den reviderede vurderingsrapport kun være af informativ karakter.
Det er i den forbindelse uden betydning, at medlemsstaterne, som sagsøgeren har gjort gældende, henviser til den pågældende liste, når de efterkommer artikel 13, stk. 3, i direktiv 91/414, idet dette blot er en følge af samarbejdet mellem Kommissionen og de nationale organer, som skal gennemføre fællesskabsbestemmelserne (jf. i denne retning Rettens dom af 29.1.2002, sag
T-160/98, Van Parys og Pacific Fruit Company mod Kommissionen, Sml. II, s. 233
, præmis 65).
At denne liste er af informativ karakter, ses desuden af punkt 8 i den reviderede vurderingsrapport, hvorefter den omhandlede information »ikke berører medlemsstaternes eller producenternes rettigheder eller forpligtelser med hensyn til dens anvendelse i forbindelse med gennemførelsen af bestemmelserne i artikel 13 i direktiv 91/414«.
Selv om sagsøgeren skulle have ret i sin antagelse om, at den pågældende liste er et referencedokument for medlemsstaterne, for så vidt som den indeholder de supplerende oplysninger, som var nødvendige for den første optagelse af chlorothalonil i bilag I til direktiv 91/414, og som er omfattet af beskyttelsen i dette direktivs artikel 13, stk. 3, litra d), betyder det imidlertid ikke, at denne liste har en retsvirkning, der medfører, at de data, der ikke optræder på listen, ikke er beskyttet.
Dette ændres ikke af de britiske myndigheders skrivelse af 30. januar 2006, som sagsøgeren har fremlagt, og hvori myndighederne meddelte selskabet, at de ville sikre de data, som det havde indsendt i forbindelse med ansøgninger om nationale godkendelser, den samme beskyttelse som Syngentas data, der er beskyttet i henhold til artikel 13, stk. 3, litra d), i direktiv 91/414.
Den manglende henvisning til sagsøgerens data i appendiks IIIA til den reviderede vurderingsrapport har derfor ikke bindende retsvirkning med hensyn til anvendelsen af de bestemmelser, som medlemsstaterne har vedtaget i forbindelse med gennemførelsen af artikel 13, stk. 3, i direktiv 91/414.
Den reviderede vurderingsrapport kan på denne baggrund kun betragtes som et foreløbigt dokument, som ikke har nogen selvstændig retsvirkning, der kan berøre sagsøgerens interesser.
Denne påstand skal derfor afvises.
3.
Passivitetspåstanden
Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at Retten i henhold til artikel 232 EF fastslår, at Kommissionen undlod at tage stilling til sagsøgerens skrivelse af 14. april 2005, hvori Kommissionen anmodes om ikke at vedtage det forslag, komitéen godkendte den , medmindre specifikationen for chlorothalonil ændres for at tage hensyn til specifikationen for sagsøgerens produkt.
Ifølge retspraksis er betingelserne for at realitetsbehandle et passivitetssøgsmål, således som de fremgår af artikel 232 EF, ikke opfyldt, når den sagsøgte institution har efterkommet opfordringen til at handle, før søgsmålet blev anlagt (jf. i denne retning Domstolens dom af 1.4.1993, sag
C-25/91, Pesqueras Echebastar mod Kommissionen, Sml. I, s. 1719
, præmis 11).
I den foreliggende sag tog Kommissionen imidlertid stilling til indholdet af sagsøgerens skrivelse af 14. april 2005 ved at vedtage det anfægtede direktiv, hvilket skete den , dvs. før søgsmålet blev anlagt.
Det har ingen betydning, at sagsøgeren ikke er tilfreds med denne stillingtagen. Artikel 232 EF sigter således til passivitet gennem undladelse af at træffe afgørelse eller tage stilling og ikke til vedtagelsen af en anden retsakt end den, som de berørte parter måtte ønske eller anse for nødvendig (Domstolens dom af 24.11.1992, forenede sager
C-15/91 og C-108/91, Buckl m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 6061
, præmis 16 og 17).
Passivitetspåstanden skal derfor afvises.
4.
Erstatningspåstanden
Sagsøgeren har med erstatningspåstanden fremsat krav om, at der betales erstatning for det tab, selskabet har lidt som følge af det anfægtede direktiv.
Sagsøgeren har i sit indlæg af 20. juli 2007, der blev afgivet som led i foranstaltningerne med henblik på sagens tilrettelæggelse efter vedtagelsen af direktiv 2006/76, ændret sin påstand og krævet, at Kommissionen i lyset af direktiv 2006/76 tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb, som foreløbigt opgøres til 170940000 EUR, til dækning af det tab, selskabet har lidt som følge af vedtagelsen af det anfægtede direktiv.
Da hensigten med dette krav fra sagsøgerens side er at nedlægge en ny påstand om erstatning for den skade, som selskabet har lidt som følge af vedtagelsen af direktiv 2006/76, må denne påstand og de anbringender, der er fremført til støtte herfor, afvises i medfør af procesreglementets artikel 48, stk. 2.
Hvad angår realiteten i erstatningssøgsmålet er det fast retspraksis, at en erstatningspåstand skal forkastes, hvis den har nær forbindelse med annullationspåstanden, og denne er blevet forkastet (jf. Rettens dom af 4.7.2002, sag
T-340/99, Arne Mathisen mod Rådet, Sml. II, s. 2905
, præmis 134 og den deri nævnte retspraksis).
I den foreliggende sag er der en nær forbindelse mellem annullationspåstanden og erstatningspåstanden. Begge påstande er baseret på argumenter om, at det anfægtede direktiv er ulovligt, fordi det strider mod direktiv 91/414 og forordning nr. 3600/92 og mod principperne om god forvaltningsskik og beskyttelse af den berettigede forventning, og disse argumenter er fremsat i forbindelse med påstanden om annullation af det anfægtede direktiv. Gennemgangen af disse argumenter har dog ikke vist, at Kommissionen har begået en ulovlighed, der bevirker, at Fællesskabet kan drages til ansvar.
Erstatningspåstanden skal således forkastes, fordi den har nær forbindelse med annullationspåstanden, der er blevet forkastet.
For så vidt som sagsøgeren subsidiært har henvist til, at selskabet har lidt et tab, fordi Kommissionen ikke tog stilling til dets skrivelse af 14. april 2005, bemærkes det i øvrigt, at Kommissionen tog stilling til denne skrivelse ved at vedtage det anfægtede direktiv. Sagsøgeren har imidlertid ikke gjort gældende, at der forekom noget tab, inden det anfægtede direktiv blev vedtaget, og dette direktiv bragte den påståede passivitet til ophør.
Erstatningspåstanden skal derfor også forkastes hvad angår Kommissionens påståede passivitet.
Kommissionen skal på baggrund af det ovenfor anførte frifindes i det hele.
Sagens omkostninger
I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da sagsøgeren har tabt sagen, bør det pålægges selskabet at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagerne om foreløbige forholdsregler, i overensstemmelse med Kommissionens påstand herom.

På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer
RETTEN (Sjette Afdeling):

1)
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.

2)
Vischim Srl betaler sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagerne om foreløbige forholdsregler.

Meij
Dehousse
Vadapalas
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 7. oktober 2009.
Underskrifter
Indhold

Retsforskrifter

1. Direktiv 91/414/EØF

2. Forordning (EØF) nr. 3600/92

Tvistens baggrund

Retsforhandlingerne og parternes påstande

Retlige bemærkninger

1. Påstanden om annullation af det anfægtede direktiv for så vidt angår specifikationen for chlorothalonil

Den ændrede annullationspåstand

Formaliteten

Den retlige interesse

Sagsøgerens søgsmålskompetence

Påstanden om tilpasning af den omtvistede specifikation

Realiteten

Det første anbringende om den påståede manglende hensyntagen til sagsøgerens aktmappe under vurderingsproceduren

— Parternes argumenter

— Rettens bemærkninger

Det andet anbringende om påståede fejl i proceduren for komitéen

— Parternes argumenter

— Rettens bemærkninger

Det tredje anbringende om tilsidesættelse af processuelle garantier og af retten til at blive hørt

— Parternes argumenter

— Rettens bemærkninger

Det fjerde anbringende om tilsidesættelse af artikel 5 i direktiv 91/414

— Parternes argumenter

— Rettens bemærkninger

Det femte anbringende om tilsidesættelse af artikel 13 i direktiv 91/414

— Parternes argumenter

— Rettens bemærkninger

Det sjette anbringende om tilsidesættelse af principperne om subsidiaritet, beskyttelse af den berettigede forventning, retssikkerhed og ligebehandling og af sagsøgerens ret til fri erhvervsudøvelse og sagsøgerens ejendomsret samt tilsidesættelse af artikel 2 EF

— Parternes argumenter

— Rettens bemærkninger

2. Påstanden om annullation af den reviderede vurderingsrapport

3. Passivitetspåstanden

4. Erstatningspåstanden

Sagens omkostninger
(
*1
) – Processprog: engelsk.