CELEX: 62008TJ0012(01)
Odvolanie
Verejná služba
Dočasní zamestnanci
Invalidita
Žiadosť o preskúmanie rozhodnutia, ktorým bola zamietnutá prvá žiadosť o vytvorenie posudkovej komisie pre invaliditu
Žaloba o neplatnosť
Akt nenapadnuteľný žalobou
Potvrdzujúci akt
Nové podstatné skutočnosti
Prípustnosť
Mimozmluvná zodpovednosť
Nemajetková ujma

Toto konanie nasleduje po rozsudku Súdneho dvora zo 17. decembra 2009, Preskúmanie M/EMEA (C-197/09 RX II, Zb. s. I-12033), ktorým Súdny dvor, po tom, ako konštatoval, že rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. mája 2009, M/EMEA (T-12/08 P, zatiaľ neuverejnený v ZbVS, ďalej len „preskúmaný rozsudok“), ktorého predmetom bolo odvolanie podané proti uzneseniu Súdu pre verejnú službu Európskej únie (prvá komora) z 19. októbra 2007, M/EMEA (F-23/07, zatiaľ neuverejnené v v ZbVS, ďalej len „napadnuté uznesenie“), narúšalo jednotu a vnútorný súlad práva Spoločenstva, zrušil body 3 a 5 výroku už citovaného preskúmaného rozsudku, a vrátil vec Všeobecnému súdu na ďalšie konanie.
Skutkový stav a konanie na prvom stupni
Z preskúmaného rozsudku, už citovaného v bode 1 vyššie, vyplýva, že pán M., dočasný zamestnanec, ktorý nastúpil do služby v Európskej agentúre pre lieky (EMA, predtým do 8. decembra 2009 nazývaná EMEA) v októbri 1996, utrpel v marci 2005 pracovný úraz a od toho času je na nemocenskej dovolenke. Platnosť jeho zmluvy s EMA sa skončila 15. októbra 2006 po tom, čo sa EMA rozhodla túto zmluvu nepredĺžiť.
Dňa 17. februára 2006 požiadal pán M. o vytvorenie posudkovej komisie pre invaliditu, čo EMA zamietla listom z 31. marca 2006. Dňa 3. júla 2006 podal pán M. proti tomuto zamietnutiu žiadosti sťažnosť, ktorá bola zamietnutá rozhodnutím z 25. októbra 2006.
Medzičasom podal pán M. 8. augusta 2006 novú žiadosť o vytvorenie posudkovej komisie pre invaliditu, ku ktorej pripojil lekársku správu doktora W.
Listom z 21. novembra 2006 pán M. požiadal EMA, aby upresnila, či rozhodnutie z 25. októbra 2006, ktorým bolo potvrdené rozhodnutie o nepredložení jeho veci posudkovej komisii pre invaliditu, predstavuje zamietnutie jeho žiadosti z 8. augusta 2006.
Listom z 29. novembra 2006 EMA pánovi M. oznámila, že v rozhodnutí z 25. októbra 2006 dospela k riadnemu záveru, že žiadosť z 8. augusta 2006 nemožno považovať za novú žiadosť v zmysle článku 59 ods. 4 Služobného poriadku úradníkov Európskych spoločenstiev a že preto musí byť zamietnutá z dôvodov, ktoré sa uvádzajú v danom rozhodnutí.
Listom z 25. januára 2007 pán M. podal sťažnosť, v ktorej žiadal o zrušenie rozhodnutia z 25. októbra 2006 v rozsahu, v akom zamietalo jeho žiadosť z 8. augusta 2006. Na druhý deň zaslal okrem toho EMA žiadosť o náhradu hmotnej škody a nemajetkovej ujmy.
EMA listom z 31. januára 2007 zamietla uvedenú sťažnosť, ako aj túto žiadosť.
Dňa 7. februára 2007 podal pán M. žalobu na Súd pre verejnú službu, zapísanú do registra pod spisovou značkou F-13/07, ktorou sa domáhal zrušenia rozhodnutia z 31. marca 2006, ktorým EMA zamietla žiadosť o vytvorenie posudkovej komisie pre invaliditu, ako aj ak Súd pre verejnú službu považuje za potrebné, rozhodnutia z 25. októbra 2006.
Okrem toho pán M. podal 19. marca 2007 žalobu na Súde pre verejnú službu zapísanú do registra pod spisovou značkou F-23/07, ktorou sa domáhal jednak zrušenia rozhodnutia z 25. októbra 2006 a jednak zaviazania EMA na zaplatenie sumy 100000 eur z titulu náhrady škody spôsobenej nesprávnym úradným postupom.
Prvú žalobu Súd prvého stupňa uznesením z 20. apríla 2007, L/EMEA (F-13/07, zatiaľ neuverejnené v ZbVS), zamietol ako zjavne neprípustnú z dôvodu oneskoreného podania sťažnosti.
V rámci druhej žaloby EMA vzniesla samostatným podaním námietku neprípustnosti na základe článku 114 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu, ktorý sa až do nadobudnutia účinnosti Rokovacieho poriadku Súdu pre verejnú službu 1. novembra 2007 primerane vzťahoval na Súd pre verejnú službu na základe článku 3 ods. 4 rozhodnutia Rady 2004/752/ES, Euratom z 2. novembra 2004, ktorým sa zriaďuje Súd pre verejnú službu Európskej únie (
Ú. v. EÚ L 333, s. 7
).
Súd pre verejnú službu napadnutým uznesením prijatým na základe uvedeného článku 114 zamietol žalobu ako neprípustnú bez toho, aby otvoril ústnu časť konania a aby spojil konanie o námietke s konaním vo veci samej.
Pokiaľ ide o návrhy smerujúce k zrušeniu rozhodnutia z 25. októbra 2006 z dôvodu, že EMA v ňom zamietla žiadosť pána M. z 8. augusta 2006, Súd pre verejnú službu dospel k záveru, že sú neprípustné z dôvodu, že uvedené rozhodnutie je potrebné chápať tak, že len potvrdzuje rozhodnutie obsiahnuté v liste EMA z 31. marca 2006, a že návrhy smerujúce proti tomuto rozhodnutiu už boli uznesením L/EMEA, už citovaným v bode 11 vyššie, zamietnuté ako neprípustné.
Rovnako boli ako neprípustné zamietnuté návrhy na náhradu škody, a to najmä z dôvodu ich úzkeho prepojenia s návrhmi na zrušenie, ktoré boli už predtým preskúmané.
Konanie pred Všeobecným súdom
Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 4. januára 2008 podal pán M. odvolanie proti napadnutému uzneseniu v súlade s článkom 9 prílohy I Štatútu Súdneho dvora.
Pán M. v tomto odvolaní navrhol, aby Všeobecný súd nielen zrušil uvedené uznesenie, ale aby tiež rozhodol vo veci samej. Pokiaľ ide o EMA, tá navrhla zamietnuť uvedené odvolanie ako zjavne neprípustné, pričom svoju argumentáciu obmedzila na neprípustnosť odvolania pána M.
Po vyhovení návrhu pána M., aby bol vypočutý počas ústnej časti konania, Všeobecný súd v preskúmanom rozsudku, už citovanom v bode 1 vyššie, zrušil napadnuté uznesenie, pretože usúdil, že Súd pre verejnú službu sa pri jeho prijatí dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď považoval návrhy pána M. na zrušenie rozhodnutia a na náhradu škody za neprípustné.
Keďže sa Všeobecný súd domnieval, že stav konania dovoľuje rozhodnúť vo veci v zmysle článku 13 ods. 1 prílohy I Štatútu Súdneho dvora, následne vo veci vydal rozhodnutie. Rozhodol, že návrhy na zrušenie sú prípustné a dôvodné a zrušil rozhodnutie z 25. októbra 2006. Takisto rozhodol, že návrhy pána M. na náhradu škody sú prípustné, a uložil EMEA zaplatiť odškodné vo výške 3000 eur z titulu náhrady nemajetkovej ujmy, ktorú utrpel pán M.
V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 100 preskúmaného rozsudku, už citovaného v bode 1 vyššie, uviedol, že v žalobe podanej na Súde pre verejnú službu pán M. tvrdil, že EMA ho tým, že trvala na svojom zamietavom stanovisku k uskutočneniu konania o uznanie invalidity, uviedla do stavu nepokoja a neistoty. V bode 104 uvedeného rozsudku Všeobecný súd dospel k názoru, že pán M. utrpel nemajetkovú ujmu, ktorú nie je možné úplne odškodniť zrušením rozhodnutia z 25. októbra 2006.
Preskúmanie Súdnym dvorom
V nadväznosti na návrh prvej generálnej advokátky na opätovné preskúmanie preskúmaného rozsudku, už citovaného v bode 1 vyššie, osobitná komora podľa článku 123b Rokovacieho poriadku Súdneho dvora v rozhodnutí z 24. júna 2009 (C-197/09 RX, Zb. s. I-12033) rozhodla, že bolo potrebné tento rozsudok preskúmať. Toto preskúmanie sa týkalo otázky, ako vyplýva z bodu 2 výroku rozhodnutia Súdneho dvora z 24. júna 2009, či preskúmaný rozsudok, už citovaný v bode 1 vyššie, narúšal jednotu alebo vnútorný súlad práva Spoločenstva tým, že Všeobecný súd ako odvolací súd v ňom vyložil pojem „stav konania dovoľuje rozhodnúť vo veci“, uvedený v článku 61 Štatútu Súdneho dvora a článku 13 ods. 1 prílohy I daného štatútu, tak, že mu umožňuje, aby sám vec prejednal a meritórne o nej rozhodol bez ohľadu na to, či odvolanie, ktoré mu bolo predložené, sa týkalo posúdenia toho, ako bolo na prvom stupni naložené s námietkou neprípustnosti, a že aspekt sporu, ktorý bol takto prejednaný, sa ani na tomto súde, ani na Súde pre verejnú službu ako prvostupňovom súde neprejednal kontradiktórne.
V rozsudku Preskúmanie M/EMEA, už citovanom v bode 1 vyššie, Súdny dvor najskôr uviedol, že z jeho rozhodnutia z 24. júna 2009 vyplýva, že preskúmanie sa týkalo výlučne zaviazania EMA na zaplatenie odškodného pánovi M. vo výške 3000 eur za spôsobenú nemajetkovú ujmu, pričom zrušenie rozhodnutia z 25. októbra 2006 a zamietnutie žaloby v zostávajúcej časti však neboli predmetom konania o preskúmaní (rozsudok Preskúmanie M/EMEA, už citovaný v bode 1 vyššie, bod 26).
Okrem toho, pokiaľ ide o pojem „stav konania dovoľuje rozhodnúť vo veci“, Súdny dvor pripomenul, že v zásade stav konania nedovoľuje meritórne rozhodnúť o žalobe podanej na Všeobecnom súde, ak uvedený súd zamietol žalobu ako neprípustnú tak, že vyhovel námietke neprípustnosti bez toho, aby konanie o nej spojil s konaním vo veci samej (rozsudok Preskúmanie M/EMEA, už citovaný v bode 1 vyššie, bod 29). Súdny dvor spresnil, že inak to môže byť len v prípade osobitných okolností, ku ktorým však v prejednávanom prípade nedošlo (rozsudok Preskúmanie M/EMEA, už citovaný v bode 1 vyššie, body 30 až 33).
Súdny dvor teda v bodoch 34 až 37 rozsudku Preskúmanie M/EMEA, už citovaného v bode 1 vyššie, konštatoval že Všeobecný súd nesprávne vyložil pojem „stav konania dovoľuje rozhodnúť vo veci“ uvedený v článku 61 prvom odseku Štatútu Súdneho dvora a v článku 13 ods. 1 tým, že sa domnieval, že v danom prípade stav konania dovoľoval rozhodnúť vo veci, pokiaľ ide o návrh na náhradu nemajetkovej ujmy, ktorej sa pán M. domáhal.
Okrem toho Súdny dvor konštatoval, že Všeobecný súd rozhodnutím o návrhoch pána M. na náhradu škody bez toho, aby umožnil EMA predložiť svoje pripomienky k týmto návrhom, porušil zásadu kontradiktórnosti (rozsudok Preskúmanie M/EMEA, už citovaný v bode 1 vyššie, body 38 až 59).
Po tom, ako Súdny dvor zistil, že pochybenia v preskúmanom rozsudku, už citovanom v bode 1 vyššie, narúšali jednotu a vnútorný súlad práva Spoločenstva, zrušil uvedený rozsudok v rozsahu, v akom Všeobecný súd v bodoch 3 a 5 výroku uložil EMA povinnosť zaplatiť pánovi M. odškodné vo výške 3000 eur a nahradiť trovy konania na Súde pre verejnú službu i Všeobecnom súde.
Vzhľadom na to, že narušenie jednoty a vnútorného súladu práva Spoločenstva bolo v predmetnej veci dôsledkom nesprávneho výkladu pojmu „stav konania dovoľuje rozhodnúť vo veci“ a porušenia zásady kontradiktórnosti, Súdny dvor sa domnieval, že nemôže vo veci vydať konečné rozhodnutie v zmysle článku 62b prvého odseku poslednej vety Štatútu Súdneho dvora.
V dôsledku toho Súdny dvor síce rozhodol o trovách konania o preskúmaní, no vrátil Všeobecnému súdu vec, pokiaľ ide o návrhy na náhradu nemajetkovej ujmy, ktorú údajne utrpel pán M., v súlade s článkom 62b Štatútu Súdneho dvora, aby EMA mohla uplatniť svoje argumenty k dôvodnosti týchto návrhov (rozsudok Preskúmanie M/EMEA, už citovaný v bode 1 vyššie, bod 71).
O vrátenej veci po preskúmaní
Konanie
Kancelária Všeobecného súdu vyzvala listom z 22. decembra 2009 účastníkov konania v súlade s článkom 121c ods. 1 rokovacieho poriadku, aby v lehote jedného mesiaca od doručenia rozsudku Preskúmanie M/EMEA, už citovaného v bode 1 vyššie, predložili svoje písomné pripomienky k záverom, ktoré treba vyvodiť z tohto rozsudku na vyriešenie sporu.
EMA doručila svoje pripomienky do kancelárie Všeobecného súdu 21. januára 2010.
Pán M. návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 8. januára 2010 požiadal o právnu pomoc podľa článku 95 rokovacieho poriadku na účely tohto konania.
Uznesením z 11. marca 2010 Všeobecný súd (odvolacia komora) vyhovel žiadosti pána M. o právnu pomoc.
Dňa 25. marca 2010 pán M. predložil svoje pripomienky k rozsudku Preskúmanie M/EMEA, už citovanému v bode 1 vyššie.
Právny stav
Ako vyplýva z bodu 2 výroku rozsudku Preskúmanie, už citovaného v bode 1 vyššie, a z bodu 26 jeho odôvodnenia, len body 3 a 5 výroku preskúmaného rozsudku, už citovaného v bode 1 vyššie, v ktorých bola EMA zaviazaná jednak na zaplatenie pánovi M. odškodného vo výške 3000 eur za spôsobenú údajnú nemajetkovú ujmu a jednak na náhradu trov konania, boli zrušené, hoci iné body výroku preskúmaného rozsudku, ktorými boli zrušené napadnuté uznesenie, ako aj rozhodnutie EMA z 25. októbra 2006 v rozsahu, v akom zamietalo návrh pána M. z 8. augusta 2006, žalobu zamietli v zostávajúcej časti, nadobudli právoplatnosť.
V pripomienkach účastníkov konania z 21. januára a 25. marca 2010, predložených v rámci súčasného konania v súlade s článkom 121c ods. 1 rokovacieho poriadku, sa pán M. a EMA vyjadrili predovšetkým k otázke, či je možné sa na základe okolností v prejednávanom prípade domnievať, že nemajetková ujma uvádzaná pánom M. je oddeliteľná od protiprávnosti, ktorá spôsobila neplatnosť rozhodnutia z 25. októbra 2006, a mala byť teda predmetom odškodnenia.
Všeobecný súd uvádza, že hoci by predloženie pripomienok pánom M. a EMA po preskúmaní rozsudku stačilo na nápravu porušenia zásady kontradiktórnosti konštatovanej Súdnym dvorom v rozsudku Preskúmanie M/EMEA, už citovanom v bode 1 vyššie, nič to nemení na skutočnosti, že Súdny dvor v ňom tiež konštatoval, že v preskúmanom rozsudku, už citovanom v bode 1 vyššie, obsahoval vadu spočívajúcu v nesprávnom výklade pojmu „stav konania dovoľuje rozhodnúť vo veci“ Všeobecným súdom.
Pokiaľ však ide o otázku, či stav konania dovoľuje Všeobecnému súdu rozhodnúť vo veci, z bodu 30 rozsudku Preskúmanie M/EMEA, už citovaného v bode 1 vyššie, vyplýva, že odvolací súd môže za určitých podmienok meritórne rozhodnúť o žalobe aj napriek tomu, že konanie na prvom stupni bolo obmedzené na námietku neprípustnosti, ktorej prvostupňový súd vyhovel. K tomu dôjde buď vtedy, ak zo zrušenia napadnutého rozsudku alebo uznesenia nevyhnutne vyplýva určité riešenie, pokiaľ ide o meritum predmetnej žaloby, alebo vtedy, ak meritórne preskúmanie žaloby o neplatnosť spočíva na tvrdeniach, ktoré účastníci konania uviedli v rámci odvolania v nadväznosti na odôvodnenie prvostupňového súdu.
Ako však vyplýva z bodov 32 až 34, 36 a 37 rozsudku Preskúmanie M/EMEA, už citovaného v bode 1 vyššie, v prejednávanej veci také osobitné okolnosti neexistujú, takže stav konania nedovoľuje rozhodnúť vo veci v zmysle článku 61 Štatútu Súdneho dvora a článku 13 ods. 1 prílohy uvedeného štatútu. Všeobecný súd preto môže iba vrátiť vec Súdu pre verejnú službu, aby rozhodol o návrhoch na náhradu nemajetkovej ujmy, ktorú údajne utrpel pán M., po tom, čo EMA uplatní svoje argumenty k dôvodnosti týchto návrhov.

Z týchto dôvodov

VŠEOBECNÝ SÚD (odvolacia komora)

rozhodol a vyhlásil:

Vec sa vracia Súdu pre verejnú službu Európskej únie, aby rozhodol o návrhoch na náhradu nemajetkovej ujmy, ktorú údajne utrpel pán M.

O trovách konania sa rozhodne neskôr.

Jaeger
Azizi
Forwood
Czúcz
Pelikánová
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 8. júla 2010.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.