CELEX: 62004CJ0064
Neizpolnitev obveznosti države
Ribolovno dovoljenje
Uredba (ES) št. 3690/93
Plovili Cleopatra in Ocean Quest
Dokončen prenos teh v Argentino

Komisija Evropskih skupnosti s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska
s tem, da ploviloma Cleopatra in Ocean Quest po njunem trajnem prenosu v Argentino ni odvzelo ribolovnih dovoljenj, ni izpolnilo
obveznosti na podlagi člena 5 Uredbe Sveta (ES) št. 3690/93 z dne 20. decembra 1993 o ustanovitvi sistema Skupnosti, ki določa
predpise za osnovne podatke, ki jih morajo vsebovati ribolovna dovoljenja (UL L 341, str. 93).

Pravni okvir
Sporazum med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Republiko Argentino o odnosih na področju morskega ribištva je bil v imenu
Skupnosti potrjen z Uredbo Sveta (EGS) št. 3447/93 z dne 28. septembra 1993 (UL L 318, str. 1, v nadaljevanju: Sporazum o
ribištvu). Deveta uvodna izjava Sporazuma o ribištvu navaja, da sta stranki Sporazuma „[prepričani], da bo tako novo sodelovanje
v ribiškem sektorju zagotavljalo reden dostop do novih možnosti ribolova, podpiralo cilje obnovitve in preusmeritve argentinske
flote ter prestrukturiranja flote Skupnosti in spodbujalo dolgoročno smotrno izkoriščanje virov“.
V členu 5(1) in (3) Sporazuma o ribištvu je bilo določeno:
„1.      Stranki ustvarita ugodne pogoje za ustanovitev podjetij v Argentini, ki uporabljajo kapital iz ene ali več držav članic Skupnosti,
in skupnih podjetij ter mešanih družb v ribiškem sektorju med argentinskimi lastniki ladij in lastniki ladij Skupnosti, s
ciljem skupnega izkoriščanja in, kjer je to primerno, predelovanja argentinskih ribolovnih virov skladno s pogoji iz Protokola
I ter prilog I in II.
[…]
3.      Skupnost v okviru politike prestrukturiranja svoje flote omogoči vključitev plovil Skupnosti v podjetja, ki so ali bodo ustanovljena
v Argentini. S tem namenom Argentina v okviru politike tehnične prenove svoje ribiške industrije omogoči prenos obstoječih
dovoljenj za gospodarski ribolov in izda ustrezna nova dovoljenja skladno s tem sporazumom.“
Člen 5 Uredbe Sveta (EGS) št. 3760/92 z dne 20. decembra 1992, ki vzpostavlja sistem Skupnosti na področju ribištva in ribogojstva
(UL L 389, str. 1), je določal:
„1.      Svet skladno s postopkom, določenim v členu 43 Pogodbe, pred 31. decembrom 1993 vzpostavi sistem Skupnosti, ki velja najkasneje
od 1. januarja 1995 in ki določa pravila o minimalnih podatkih, ki morajo biti navedeni v ribolovnih dovoljenjih, ki jih izdajo
in vodijo države članice.
Od dneva uveljavitve sistema Skupnosti se od držav članic zahteva, da uporabljajo nacionalne sisteme ribolovnih dovoljenj.
Vsa ribiška plovila Skupnosti morajo imeti ribolovno dovoljenje, ki je pritrjeno na plovilo, razen če je drugače določeno.
Zgoraj navedene določbe veljajo ne glede na kateri koli poseben sistem, ki utegne veljati na ravni Skupnosti ali ki je nujen
v okviru obstoječih in prihodnjih mednarodnih sporazumov.
2.      Sistem dovoljenj velja za vsa ribiška plovila Skupnosti, ki delujejo v ribolovnem območju Skupnosti, v vodah tretjih držav
ali na odprtem morju. Minimalne zahteve Skupnosti glede podatkov veljajo tudi za plovila tretjih držav, ki ribarijo v ribolovnem
območju Skupnosti, kjer to določajo mednarodnimi sporazumi.“
V členu 11 Uredbe št. 3760/92 je bilo določeno:
„Ob upoštevanju naslova I Svet na večletni podlagi in prvič najkasneje do 1. januarja 1994 skladno s postopkom, določenim
v členu 43 Pogodbe, opredeli cilje in podrobna pravila za prestrukturiranje ribiškega sektorja Skupnosti z namenom doseganja
ravnotežja med viri in njihovim izkoriščanjem na trajnostni podlagi. Takšno prestrukturiranje primer za primerom upošteva
možne gospodarske in socialne posledice ter posebnosti ribolovnih območij.“
V skladu s tretjo uvodno izjavo Uredbe št. 3690/93 „naj sistem Skupnosti določi pravila o minimalnih podatkih, ki morajo biti
navedeni v ribolovnih dovoljenjih za vsako ribiško plovilo pod zastavo katere koli države članice“.
V členu 1 te uredbe je določeno:
„1.      Ustanovi se sistem Skupnosti za izdajo dovoljenj za gospodarski ribolov, ki določa pravila o minimalnih podatkih, ki morajo
biti navedeni v ribolovnih dovoljenjih iz člena 5 Uredbe EGS št. 3760/92.
2.      Vsa ribiška plovila Skupnosti morajo imeti ribolovno dovoljenje za posamezno plovilo.
3.      Dovoljenje se mora hraniti v plovilu.
4.      Ribiškim plovilom brez odobrenega dovoljenja za gospodarski ribolov ali plovilom, katerih ribolovno dovoljenje je bilo odvzeto
ali začasno preklicano, se prepoveduje ulov, zadrževanje rib na krovu, prevoz rib ali iztovarjanje.“
Člen 3 Uredbe št. 3690/93 določa:
„Država članica izdaja in ureja ribolovna dovoljenja za ribiška plovila, ki plujejo pod njeno zastavo, ob ustreznem upoštevanju
določb člena 11 Uredbe (EGS) št. 3760/92.“
V členu 5 Uredbe št. 3690/93 je določeno:
„Država članica plovilom, ki začasno ne opravljajo ribolova, začasno ali dokončno prekliče ribolovno dovoljenja in odvzame
ribolovna dovoljenje plovilom, ki so dokončno prenehala opravljati ribiške aktivnosti.“
Besedilo člena 8(1) in (2) Uredbe Sveta (ES) št. 3699/93 z dne 21. decembra 1993 o merilih in ureditvah glede strukturne pomoči
Skupnosti v sektorju ribištva in ribogojstva ter predelavi in trženju njegovih proizvodov (UL L 346, str. 1) določa:
„1.      Za doseganje vsaj ciljev večletnih usmerjevalnih programov iz člena 5 sprejmejo države članice ustrezne ukrepe za prilagajanje
ribolovnega napora.
Države članice po potrebi sprejmejo ukrepe za trajno prenehanje ali omejitev ribolovnih aktivnosti plovil.
2.      Ukrepi za trajno ukinitev ribolovnih aktivnosti plovil lahko med drugim pomenijo:
–        razrez plovila,
–        trajni prenos plovila v tretjo državo, če zaradi tega prenosa ni verjetno, da bo prišlo do kršenja mednarodnega prava ter
kršenja ohranjanja in upravljanja ribolovnih virov,
–        trajno uporabo zadevnega plovila za neribolovne namene v vodah Skupnosti.
[…]
Države članice zagotovijo, da se plovila, na katera se nanašajo ti ukrepi, izbrišejo iz registra ribiških plovil in iz evidence
ribiških plovil Skupnosti. Zagotovijo tudi, da so izbrisana plovila trajno izločena iz ribolova v vodah Skupnosti.“
V členu 9(1) Uredbe št. 3699/93 je bilo določeno:
„Države članice lahko sprejmejo ukrepe za preusmeritev ribiških dejavnosti s pospeševanjem ustanavljanja začasnih skupnih
podjetij in/ali mešanih družb.“
Uredba št. 3699/93 je bila razveljavljena s členom 20, prvi odstavek, Uredbe Sveta (ES) št. 2468/98 z dne 3. novembra 1998
o merilih in ureditvah glede strukturne pomoči Skupnosti v sektorju ribištva in ribogojstva ter predelavi in trženju njegovih
proizvodov (UL L 312, str. 19), katere člena 8(1) in (2) ter 9(1) imata enako besedilo kot ustrezne določbam Uredbe št. 3699/93.

Dejansko stanje in predhodni postopek
V okviru Sporazuma o ribištvu sta bili plovili Cleopatra in Ocean Quest, ki sta pluli pod zastavo Združenega kraljestva in
sta bili v tej državi članici registrirani, preneseni v Argentino. Do tega prenosa je prišlo v okviru ustanovitve mešane družbe,
ki združuje ladjarje Skupnosti in argentinske ladjarje. Plovili sta bili izbrisani iz registra ribiških plovil Združenega
kraljestva, prva novembra 1996 in druga julija 1997, in bili vpisani v argentinski register ribiških plovil.
Komisija je ugotovila, da sta bili ribolovni dovoljenji, vezani na plovili Cleopatra in Ocean Quest, uporabljeni za drugi
plovili.
Komisija je z dopisom z dne 19. aprila 2001 naznanila Združenemu kraljestvu, da je bila ponovna uporaba ribolovnih dovoljenj
v nasprotju z obveznostjo, ki je bila naložena pristojnim nacionalnim organom na podlagi člena 5 Uredbe št. 3690/93, da odvzamejo
ribolovna dovoljenja plovilom, za katera je bil sprejet ukrep za trajno ukinitev njihovih ribolovnih aktivnosti. Poleg tega
je bila ta država s tem dopisom opomnjena, naj v skladu s členom 226, prvi odstavek, ES predloži stališča glede očitane neizpolnitve
obveznosti.
Ker ni dobila odgovora, je Komisija 16. januarja 2003 na Združeno kraljestvo naslovila obrazloženo mnenje, v katerem je na
eni strani ponovila obrazložitev iz pisnega opomina in na drugi strani to državo članico pozvala, naj se v dveh mesecih od
prejema tega obrazloženega mnenja uskladi s svojimi obveznostmi.
V odgovoru na to obrazloženo mnenje z dne 20. marca 2003 je Združeno kraljestvo navedlo več trditev. Najprej je trdilo, da
so organi Združenega kraljestva menili, da je njihova edina obveznost izbris plovil Cleopatra in Ocean Quest iz nacionalnega
registra ribiških plovil in ne odvzem njunega ribolovnega dovoljenja. Nato je navedlo, da je Komisija potrdila zahtevo za
odvzem ribolovnih dovoljenj šele po sklenitvi obvezujočih pogodb lastnikov teh plovil z namenom prenosa slednjih na tretje
osebe. Končno je menila, da je bilo postopanje teh organov razumljivo in da so bili uvedeni postopki, ki bodo v prihodnosti
preprečili vsak podoben prenos ribolovnih dovoljenj.
Ker Komisija ni bila zadovoljna s temi pojasnili, se je odločila, da vloži to tožbo.

Tožba

Trditve strank
Po mnenju Komisije mora na podlagi člena 5 Uredbe št. 3690/93 država članica, pod katere zastavo plujejo plovila, odvzeti
ribolovno dovoljenje plovilom, za katera je bil sprejet ukrep za trajno ukinitev njihovih ribolovnih aktivnosti.
Komisija navaja, da je treba to obveznost odvzema ribolovnih dovoljenj razlagati tako, da ribolovne zmogljivosti, ki so se
sprostile s takim odvzemom, ni mogoče ponovno uporabiti za izdajo novih dovoljenj za druga plovila, ker bi bila taka ponovna
uporaba v nasprotju s členom 8(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 3699/93, na podlagi katerega morajo države članice sprejeti
ukrepe za prilagajanje ribolovnega napora za doseganje vsaj ciljev večletnih usmerjevalnih programov. Če bi Skupnost dovolila
tako ponovno uporabo dovoljenj, ki se navezujejo na plovila, ki so bila trajno prenesena v tretjo državo, ne bi bil dosežen
cilj zmanjšanja ribiške flote. Enako naj bi veljalo, tudi če bi bil trajni prenos opravljen v okviru ustanovitve mešane družbe.
Združeno kraljestvo ugotavlja, da se člen 8 Uredbe št. 2468/98 ne nanaša na ribolovna dovoljenja. Poleg tega, ker je bila
ta uredba sprejeta šele po dogodkih, zaradi katerih je nastal obravnavani spor, naj torej ne bi mogla vplivati na obveznosti
Združenega kraljestva na dan, ko so nastale.
Združeno kraljestvo poleg tega navaja, da lahko obveznost odvzema ribolovnih dovoljenj na podlagi člena 5 Uredbe št. 3690/93
učinkuje šele od trenutka, ko Komisija da soglasje, da se zadevni plovili preneseta na mešano družbo in da je o tej odločbi
obveščena. V obravnavanem primeru naj bi lastniki plovil Cleopatra in Ocean Quest prodali dovoljenji, ki se navezujejo na
ti plovili, še preden je bila odločba Komisije o odobritvi projekta odstopa teh plovil mešani družbi sporočena tej državi
članici. Ker ti lastniki niso bili več imetniki teh dovoljenj, naj Združeno kraljestvo ne bi kršilo nobene obveznosti, ki
jo ima na podlagi člena 5.
Resnična „napaka“, storjena v tej zadevi, je ta, da so lastniki plovil Cleopatra in Ocean Quest pridobili sredstva tako iz
prodaje dovoljenj, ki se navezujejo na ti plovili, kot od Skupnosti, medtem ko bi jim morala taka prodaja odvzeti možnost,
da dobijo pomoč, vezano na ustanovitev mešanega podjetja. Vendar pa je Komisija, čeprav je bila obveščena, da so dovoljenja
ostala v prometu, odločila, da tem lastnikom podeli pomoč Skupnosti, tako da so bili ti v domnevi dobre vere, v kateri pa
Združeno kraljestvo ni bilo.
Poleg tega naj bi bil prenos plovila v okviru Sporazuma o ribištvu podoben ukrepu za trajno ukinitev ribolovnih aktivnosti
v smislu člena 5 Uredbe št. 3690/93. Združeno kraljestvo naj bi torej uvedlo postopek, s katerim bi se „zamrznilo“ dovoljenje
plovila, takoj ko pristojne službe prejmejo zahtevo za ustanovitev mešane družbe. Dovoljenje bi lahko polni učinek pridobilo
nazaj le v primeru, da je zahteva za ustanovitev mešane družbe preklicana ali če Skupnost ne da soglasja k prenosu plovila
na tako družbo. Zato Združeno kraljestvo navaja, da je prepričano, da se v prihodnosti ne bo več zgodil noben drug primer
ponovne uporabe dovoljenj.

Presoja Sodišča
Najprej je treba poudariti, da je v obravnavani zadevi nesporno, da sta bili plovili Cleopatra in Ocean Quest vpisani v register
argentinskih ribiških plovil in da sta bili zato trajno preneseni v Argentino.
Namen očitka, ki ga Komisija navaja v predlogih svoje tožbe, kot so povzeti v točki 1 te sodbe, je, naj Sodišče ugotovi, da
s tem, da Združeno Kraljestvo ploviloma po njunem trajnem prenosu v Argentino ni odvzelo ribolovnih dovoljenj, ni izpolnilo
obveznosti iz člena 5 Uredbe št. 3690/93.
Glede na to je treba opozoriti, da se na podlagi določb člena 5 Uredbe št. 3690/93,ribiškemu plovilu, za katero je bil sprejet
ukrep za trajno ukinitev ribolovnih aktivnosti, odvzame dovoljenje.
Pred preizkusom utemeljenosti očitka Komisije se tako postavljata predhodni vprašanji, prvič, kaj natančno sestavlja ukrep
trajne ukinitve ribolovnih aktivnosti, in drugič, ali je trajni prenos takega plovila v Argentino v okviru ustanovitve mešane
družbe mogoče enačiti z ukrepom za trajno ukinitev ribolovne aktivnosti v smislu člena 5 Uredbe št. 3690/93.

Ukrepi za trajno ukinitev
Glede pojma „ukrep za trajno ukinitev“ je nesporno, da niti člen 5 Uredbe št. 3690/93 niti ta v celoti ne dajeta usmeritev
glede opredelitve takega pojma. Slednji je, nasprotno, opredeljen v Uredbi št. 3699/93, še natančneje, v njenem členu 8(2),
ki je določba, na podlagi katere lahko ukrepi za trajno ukinitev ribolovnih aktivnosti plovil obsegajo razrez plovila, trajni
prenos plovila v tretjo državo, če zaradi tega prenosa ni verjetno, da bo prišlo do kršenja mednarodnega prava ter kršenja
ohranjanja in upravljanja ribolovnih virov, in trajno uporabo plovila za neribolovne namene v vodah Skupnosti.
Uredbi št. 3690/93 in 3699/93 se pomembno razlikujeta tako po cilju kot namenu. Uredba št. 3690/93, kot še zlasti izhaja iz
njene tretje uvodne izjave, namreč določa pravila o minimalnih podatkih, ki morajo biti navedeni v ribolovnih dovoljenjih,
medtem ko Uredba št. 3699/93 opredeljuje merila in ureditve glede strukturnih pomoči Skupnosti v sektorju ribištva in ribogojstva.
Vendar, čeprav je namen teh dveh uredb različen, ni mogoče sklepati, da je opredelitev pojma „ukrep za trajno ukinitev ribolovne
aktivnosti“ omejena izključno na Uredbo št. 3699/93 in da te opredelitve ni mogoče uporabiti v okviru drugih instrumentov
sekundarne zakonodaje, ki ureja področje ribiške politike.
Uredba št. 3699/93, ki opredeljuje pojem ukrep za trajno ukinitev, je bila poleg tega sprejeta po Uredbi št. 3690/93. Kot
izhaja iz različnih jezikovnih različic Uredbe št. 3699/93, zlasti iz nemške, španske, francoske in italijanske, je torej
zakonodajalec Skupnosti ob popolnem poznavanju primera izbral enak izraz, kakršen je bil že v Uredbi št. 3690/93.
Zato nič ne nasprotuje temu, da se opredelitev navedenega pojma, čeprav izhaja iz Uredbe št. 3699/93, uporabi v okviru izvajanja
člena 5 Uredbe št. 3690/93 v zvezi z začasnim ali trajnim odvzemom ribolovnih dovoljenj.
Med različnimi „ukrepi za trajno ukinitev“ ribolovne aktivnosti plovil, naštetimi v členu 8(2) Uredbe št. 3699/93, je tudi
„trajni prenos v tretjo državo“. V obravnavanem primeru ni sporno, da je bil izveden prenos ribiških plovil Cleopatra in Ocean
Quest v „tretjo državo“, namreč v Republiko Argentino.
Zato se na drugem mestu postavlja vprašanje, ali je dokončni prenos teh plovil v Argentino, v okviru ustanovitve mešane družbe,
mogoče enačiti z ukrepom za trajno ukinitev ribolovnih aktivnosti v smislu člena 5 Uredbe št. 3690/93.
Besedilo navedenega člena 8(2) nikakor ne nasprotuje temu, da bi se pojem „ukrep za trajno ukinitev“ lahko uporabil pri trajnem
prenosu plovil na podlagi mednarodnega sporazuma, sklenjenega med Skupnostjo in tretjimi državami. Prav nasprotno, navedena
določba se v drugi alinei izrecno sklicuje na spoštovanje mednarodnega prava in tako na mednarodne sporazume.
Sporazum o ribištvu nikakor ne nasprotuje temu, da bi se prenos ribiških plovil, ki se izvede na podlagi njegovih določb,
opredelil za „ukrep za trajno ukinitev“ ribolovnih aktivnosti v smislu prava Skupnosti.
Iz tega sledi, da trajni prenos ribiških plovil v tretjo državo, izveden na podlagi mednarodnega sporazuma, pomeni enega od
ukrepov trajne ukinitve ribolovne dejavnosti, kot so predvideni v členu 8(2) Uredbe št. 3699/93. Zato je v obravnavani zadevi
treba trajni prenos plovil Cleopatra in Ocean Quest v Argentino šteti za „ukrep za trajno ukinitev“ ribolovnih dejavnosti
v smislu opredelitve, ki jo za tak ukrep daje pravo Skupnosti.

Odvzem ribolovnih dovoljenj in podelitev novih ribolovnih dovoljenj
Postavlja se vprašanje, ali so v obravnavani zadevi ribolovno dovoljenje plovil Cleopatra in Ocean Quest, ki sta bili obe
trajno preneseni v Argentino, odvzeli pristojni organi Združenega kraljestva.
Slednje navaja, da so bile pravice, podeljene z ribolovnima dovoljenjema nekdanjim lastnikom plovil Cleopatra in Ocean Quest,
prodane tretjim osebam, ki so ju namenili drugim plovilom. Iz tega naj bi sledilo, da sta bili dovoljenji, ki se navezujeta
na ti ladji, odvzeti.
Komisija ne izpodbija, da sta bili dovoljenji, vezani na plovili Cleopatra in Ocean Quest, odvzeti. Nasprotno pa ugotavlja,
da je bila ribolovna zmogljivost, sproščena s prenosom teh plovil, ponovno uporabljena za druga plovila.
Glede tega Komisija zatrjuje, da iz člena 5 Uredbe št. 3690/93 izhaja, da se v primeru trajnega prenosa plovil v tretjo državo
država članica ne sme omejiti na odvzem dovoljenj, ki so vezana na tako prenesena plovila, ampak se mora vzdržati uporabe
ribolovnih zmogljivosti, ki so se tako sprostile v nacionalnem registru, za izdajo novih dovoljenj. Taka uporaba naj bi bila
namreč v nasprotju s cilji člena 8 Uredbe št. 2468/98, ki je določba, ki se umešča v okvir politike Skupnosti o prestrukturiranju
flote Skupnosti.
Po eni strani je treba ugotoviti, da člen 5 Uredbe št. 3690/93 sam po sebi ne prepoveduje uporabe ribolovnih zmogljivosti,
ki so se sprostile s prenosom plovil v tretjo državo, za izdajo novih dovoljenj, ker ta člen določa le obveznost države članice,
pod katere zastavo plujejo, da plovilom, za katera velja ukrep za trajno ukinitev, odvzamejo ribolovna dovoljenja, ki se nanje
navezujejo. Iz zgoraj navedenega torej izhaja, da je Združeno kraljestvo spoštovalo to obveznost odvzema ribolovnih dovoljenj.
Po drugi strani se člen 5 Uredbe št. 3690/93, ki je edina določba, navedena v predlogih Komisije, nikakor ne sklicuje na člen
8 Uredbe št. 3699/93, niti v različici, ki jo je spremenila Uredba št. 2468/98. V vsakem primeru ta člen določa zlasti, kaj
lahko obsegajo ukrepi za trajno ukinitev ribolovnih aktivnosti plovil, in nalaga, naj se izbrisana plovila izločijo iz ribolova
v vodah Skupnosti. Iz te določbe kljub temu ne izhaja, da se ribolovna zmogljivost, ki se je s trajnim prenosom plovil v tretje
države sprostila v nacionalnem registru ribiških plovil, ne bi mogla uporabiti za izdajo novih ribolovnih dovoljenj.
Četudi predpostavimo, da je Komisija na podlagi drugih določb prava Skupnosti imela možnost v skladu s postopkom iz člena
226 ES ukrepati zoper Združeno kraljestvo iz naslova sistema izdaje novih ribolovnih dovoljenj, kot je poudarila generalna
pravobranilka v točki 45 sklepnih predlogov, ni sporno, da kršitev takih določb ni predmet očitane neizpolnitve obveznosti
(glej sodbe z dne 20. oktobra 2005 v zadevi Komisija proti Združenemu kraljestvu, C-6/04, ZOdl., str. I-9017, točke od 58
do 60; z dne 15. junija 2006 v zadevi Komisija proti Franciji, C‑255/04, ZOdl., str. I-5251, točka 24, in z dne 15. februarja
2007 v zadevi Komisija proti Nizozemski, C-34/04, ZOdl., str. I-9171, točka 53).
Iz zgoraj navedenega izhaja, da očitek Komisije, da naj bi bil kršen člen 5 Uredbe št. 3690/93, ni utemeljen, zato je treba
ta očitek zavrniti, ne da bi bilo treba preučiti trditev Združenega kraljestva v njegovem odgovoru na tožbo, da je okoliščina,
da je bil prenos plovil Cleopatra in Ocean Quest opravljen, preden je bila sprejeta odločba o soglasju tega prenosa s strani
Komisije, obveznost odvzema ribolovnih dovoljenj na podlagi člena 5 Uredbe št. 3690/93 ni bila učinkovita.
V teh okoliščinah je treba tožbo, ki jo je vložila Komisija, zavrniti.

Stroški
V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Združeno kraljestvo
je predlagalo, naj se Komisiji naloži plačilo stroškov, in ker ta s tožbenimi razlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
1.
Tožba se zavrne.
2.
Komisiji Evropskih skupnosti se naloži plačilo stroškov.
Podpisi
*
Jezik postopka: angleščina.