CELEX: 62007CJ0429
Konkurentsipoliitika
EÜ artiklid 81 ja 82
Määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 15 lõige 3
Komisjoni esitatud kirjalikud märkused
Komisjoni otsusega määratud trahvi mahaarvamist puudutav siseriiklik kohtuvaidlus

Eelotsusetaotlus puudutab nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (
EÜT 2003, L 1, lk 1
; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 15 lõike 3 tõlgendamist.
Taotlus on esitatud Inspecteur van de Belastingdienst’i (maksuinspektor; edaspidi „inspektor”) ja Madalmaade õiguse alusel asutatud X BV, kelle asukoht on P, vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab Euroopa Ühenduste Komisjoni poolt ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvide mahaarvamist.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigusnormid
Vastavalt määruse nr 1/2003 põhjendusele 21:
„Peale selle eeldab konkurentsieeskirjade järjekindel kohaldamine seda, et tuleb ette näha liikmesriikide kohtute ja komisjoni vahelise koostöö kord. See on asjakohane kõigi liikmesriikide kohtute puhul, kes kohaldavad [EÜ] asutamislepingu artikleid 81 ja 82, olenemata sellest, kas nad kohaldavad neid eeskirju eraisikute vahelistes kohtumenetlustes või tegutsevad rakendava riigiasutusena või apellatsioonikohtuna. Siseriiklikel kohtutel peaks olema võimalik küsida komisjonilt teavet või komisjoni arvamust ühenduse konkurentsieeskirjade kohaldamisega seotud küsimustes. Peale selle peaks komisjonil ja liikmesriikide konkurentsiasutustel olema võimalik esitada kohtutele kirjalikke või suulisi märkusi asutamislepingu artiklite 81 ja 82 kohaldamisega seotud küsimustes. Need märkused tuleks esitada siseriiklike menetluseeskirjade ja -tavade, sealhulgas osapoolte õiguste kaitset käsitlevate eeskirjade kohaselt. Seepärast tuleks võtta meetmed tagamaks, et komisjonile ja liikmesriikide konkurentsiasutustele antakse piisavalt teavet siseriiklikes kohtutes algatatud menetluste kohta.”
Määruse nr 1/2003 artikkel 15 näeb ette:
„Koostöö siseriiklike kohtutega
1.   Asutamislepingu artiklite 81 ja 82 kohaldamisega seotud menetluste puhul võivad liikmesriikide kohtud paluda komisjonil edastada neile tema valduses olev teave või esitada oma arvamus ühenduse konkurentsieeskirjade kohaldamisega seotud küsimuste kohta.
2.   Liikmesriigid edastavad komisjonile koopia siseriiklike kohtute kõigist kirjalikest otsustest, mis käsitlevad asutamislepingu artikli 81 või 82 kohaldamist. Koopia edastatakse kohe pärast seda, kui osapooltele on kirjalikult esitatud kohtuotsuse terviktekst.
3.   Liikmesriikide konkurentsiasutused võivad omal algatusel esitada oma liikmesriigi siseriiklikele kohtutele kirjalikke märkusi asutamislepingu artiklite 81 või 82 kohaldamisega seotud küsimuste kohta. Kõnealuse kohtu loal võivad nad esitada oma liikmesriigi siseriiklikele kohtutele ka suulisi märkusi. Kui see on vajalik asutamislepingu artiklite 81 või 82 ühetaoliseks kohaldamiseks, võib komisjon omal algatusel esitada kirjalikke märkusi liikmesriikide kohtutele. Kõnealuse kohtu loal võib ta esitada ka suulisi märkusi.
Liikmesriikide konkurentsiasutused ja komisjon võivad ainult oma märkuste ettevalmistamise eesmärgil paluda liikmesriigi asjaomasel kohtul edastada neile juhtumi hindamiseks vajalikud dokumendid või tagada nende edastamine.
4.   Käesolev artikkel ei piira liikmesriigi konkurentsiasutustele selle liikmesriigi õigusaktidega antud laialdasemat õigust esitada kohtutele märkusi.”
Komisjoni teatise komisjoni ja siseriiklike kohtute vahelise koostöö kohta EÜ asutamislepingu artiklite 81 ja 82 kohaldamisel (
ELT 2004, C 101, lk 54
) punktid 31–35 näevad ette:
„31.
Vastavalt määruse [nr 1/2003] artikli 15 lõikele 3 võivad liikmesriikide konkurentsiasutused ja komisjon esitada kirjalikke märkusi siseriiklikule kohtule, kelle poole on pöördutud [EÜ] artiklite 81 või 82 kohaldamisega seotud küsimustes. [Selles] määruses eristatakse kirjalikke märkusi, mida liikmesriikide konkurentsiasutused ja komisjon võivad esitada omal algatusel, ning suulisi märkusi, mille esitamine on võimalik üksnes siseriikliku kohtu loal. […]
32.
Määruses on täpsustatud, et komisjon võib märkusi esitada ainult siis, kui see on vajalik [EÜ] artiklite 81 või 82 ühetaoliseks kohaldamiseks. Kuna see on tema märkuste esitamise eesmärk, peab komisjon oma märkuste esitamisel piirduma niisuguste põhikohtuasjas asjassepuutuvate asjaolude majandusliku ja õigusliku analüüsiga, mille üle siseriiklik kohus peab otsustama.
33.
Selleks et komisjon saaks esitada tarvilikke märkusi, võidakse siseriiklikel kohtutel paluda komisjonile edastada kõikide juhtumi hindamiseks vajalike dokumentide koopia või tagada nende edastamine. Vastavalt määruse [1/2003] artikli 15 lõike 3 teisele lõigule võib komisjon neid dokumente kasutada ainult oma märkuste ettevalmistamise eesmärgil […]
34.
Kuna [selles] määruses ei ole kehtestatud märkuste esitamise menetlusraamistikku, siis määratakse asjakohane menetlusraamistik kindlaks liikmesriikide menetluseeskirjade ja -tavade alusel. Kui liikmesriik ei ole veel niisugust raamistikku kehtestanud, peab siseriiklik kohus otsustama, millised on tema menetluses olevas asjas märkuste esitamise suhtes kohaldatavad menetluseeskirjad.
35.
Menetlusraamistik peab olema kooskõlas käesoleva teatise punktis 10 sätestatud põhimõtetega. See tähendab eelkõige, et märkuste edastamise menetlusraamistik [EÜ] artiklite 81 või 82 kohaldamist puudutavate küsimuste puhul
a)
peab olema kooskõlas ühenduse õiguse üldpõhimõtetega, eelkõige asjaomaste poolte põhiõigustega;
b)
ei tohi märkuste esitamist ülemäära raskendada ega muuta seda praktiliselt võimatuks (tõhususe põhimõte) […] ega
c)
tohi muuta märkuste esitamist raskemaks, kui see on menetlustes, kus kohaldatakse võrdväärset siseriiklikku õigust ([…] võrdväärsuse põhimõte).” [mitteametlik tõlge]
Siseriiklikud õigusnormid
22. mai 1997. aasta seaduse majandusliku konkurentsi uute eeskirjade kohta (konkurentsiseadus) (wet houdende nieuwe regels omtrent de economische mededinging (Mededingingswet)) (
Stb
. 1997, nr 242), mida on muudetud 9. detsembri 2004. aasta seadusega (
Stb
. 2005, nr 172, edaspidi „konkurentsiseadus”), artiklis 89h on sätestatud:
„1.   Kui nõukogu [Nederlandse Mededingingsautoriteiti (Madalmaade konkurentsiasutus, edaspidi „NMa”) juhtorgan] või Euroopa Ühenduste Komisjon ei ole kohtuasjas poolteks, võivad nad halduskohtule esitatud kaebuse menetlemiseks vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimesele lõigule esitada kirjalikke märkusi, kui [NMa] nõukogu või Euroopa Ühenduste Komisjon on selleks soovi avaldanud. Kohus võib selleks määrata tähtaja. Kohtu loal võivad nad kohtuistungil esitada ka suulisi märkusi.
2.   Määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 teise lõigu alusel esitatud taotluse põhjal edastab kohus [NMa] nõukogule ja Euroopa Ühenduste Komisjonile kõik selles sättes nimetatud dokumendid. Pooled võivad kohtu poolt määratud tähtaja jooksul teatavaks teha oma arvamuse edastatavate dokumentide kohta.
3.   Pooled võivad [NMa] nõukogu või Euroopa Ühenduste Komisjoni märkustele reageerida kohtu poolt määratud tähtaja jooksul. Viimati nimetatu võib pooltel lubada reageerida vastaspoole märkustele.”
Nimetatud artikkel 89h tuleneb 30. juuni 2004. aasta konkurentsiseaduse ning muude määruse (EÜ) nr 1/2003 ja määruse nr 139/2004 rakendamist puudutavate seaduste muutmise seadusest (wet tot wijziging van de Mededingingswet en van enige andere wetten in verband met de implementatie van EG-verordeningen 1/2003 en 139/2004) (
Stb
. 2004, nr 345). Eelotsusetaotlusest nähtub, et selle seaduse seletuskiri (Kamerstukken II, istungjärk 2003–2004, 29276, nr 3) sisaldab järgmist:
„2.5 Koostöö siseriiklike kohtutega
Komisjoni ja siseriiklike kohtute vaheline koostöö on reguleeritud [määruse nr 1/2003] artiklis 15 ja põhjenduses 21.
[…]
Selle artikli lõige 3 näeb muu hulgas ette, et komisjon ja siseriiklikud konkurentsiasutused võivad esitada kirjalikke ja suulisi märkusi asja kohtuliku menetlemise käigus (
amicus curiae
). Nende märkuste puhul on tegemist arvamusega ja nende eesmärk on lihtsustada konkurentsieeskirjade ühetaolist kohaldamist.
Selleks on komisjon ja siseriiklikud konkurentsiasutused kohustatud järgima Madalmaade menetluseeskirju. Nimelt on kahe poole vahelises menetluses kohus passiivne ja just tema määrab menetluse käigu. Pealegi ei ole komisjoni arvamus kohtule siduv (põhjendus 21). Seega ei ole kohtu sõltumatus kahtluse alla seatud. Komisjon ja siseriiklikud konkurentsiasutused peavad austama poolte õigusi ja tagama, et konfidentsiaalsed äriandmed jääksid konfidentsiaalseks. Lõpetuseks on siseriiklikul kohtul vastavalt määruse [nr 1/2003] artikli 15 lõikele 1 õigus komisjonilt paluda, et ta edastaks talle teavet või oma arvamuse.
[…]
3.4 Koostöö NMa peadirektori, komisjoni ja kohtute vahel
Määruse [nr 1/2003] artikli 15 lõike 3 kohaselt võivad konkurentsiõiguse kohaldamiseks pädevad siseriiklikud asutused ja komisjon omal algatusel esitada siseriiklikele kohtutele kirjalikke märkusi EÜ asutamislepingu artiklite 81 ja 82 kohaldamise kohta ning kohtu loal ka suulisi märkusi.
Lisaks näeb määruse [nr 1/2003] artikli 15 lõige 1 ette, et liikmesriigi kohus võib EÜ asutamislepingu artiklite 81 ja 82 kohaldamise kohta paluda komisjonil esitada teavet või arvamusi […]
[…] Määruse artiklit 15 rakendatakse halduskohtus konkurentsiseaduse ([konkurentsiseaduse muutmise seaduse] artikkel I G osa artiklid 89h, 89i ja 89j) kohaldamise teel ning tsiviilkohtus tsiviilkoodeksi (Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering) (artikkel III) kohaldamise teel.”
2001. aasta tulumaksuseaduse (Wet Inkomstenbelasting 2001) artikkel 3.14 „Üldkulud, mida ei saa maha arvata” nägi 2002. aastal saadud tulude suhtes kohaldatavas redaktsioonis ette:
„1.
Kasumi arvutamisel ei saa maha arvata järgmiste kirjetega seotud maksusid ja kulusid:
[…]
c.
Madalmaade kohtu poolt määratud rahatrahvid ja menetluse algatamise vältimiseks Madalmaades või karistuse kandmisest vabastamise otsusega seotud tingimuse täitmiseks riigile makstud summad, Euroopa Liidu institutsiooni määratud rahatrahv ning üldise riiklike maksude seaduse [(Algemene wet inzake rijksbelastingen)], tolliseaduse [(Douanewet)], sotsiaalkindlustuse seaduse [(Coördinatiewet Sociale Verzekering)], seaduse liikluseeskirjade rikkumiste kohta [(Wet administratiefrechtelijke handhaving verkeersvoorschriften)] ja konkurentsiseaduse alusel määratud trahvid ja trahvi suurendamised.
[…]”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Komisjoni 27. novembri 2002. aasta otsusega 2005/471/EÜ EÜ asutamislepingu artikli 81 kohase menetluse kohta BPB PLC, Gebrüder Knauf Westdeutsche Gipswerke KG, Société Lafarge SA ja Gyproc Benelux NV vastu (Juhtum COMP/E-1/37.152 – Kuivkrohvplaat) (
ELT 2005, L 166, lk 8
) määrati äriühingutele BPB, Knauf, Lafarge ja Gyproc vastavalt 138,6 miljoni, 85,8 miljoni, 249,6 miljoni ja 4,32 miljoni euro suurune trahv. Need trahvid tasuti esialgselt või tagati pangagarantiiga.
Selliselt komisjoni poolt määratud karistused kinnitati Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 8. juuli 2008. aasta otsuses kohtuasjas T-50/03: Saint-Gobain Gyproc Belgium
vs
. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata), otsuses kohtuasjas T-52/03: Knauf Gips
vs
. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata), otsuses kohtuasjas T-53/03: BPB
vs
. komisjon (EKL 2008, lk II-1333) ja otsuses kohtuasjas T-54/03: Lafarge
vs
. komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata). Äriühingud Knauf ja Lafarge esitasid Euroopa Kohtule apellatsioonkaebuse Esimese Astme Kohtu otsuste peale, millega jäeti nende hagi rahuldamata (kohtuasjas C-407/08 P ja C-413/08 P).
Enne kui Esimese Astme Kohus need otsused tegi, kandis üks asjassepuutuvatest äriühingutest, kelle osas nähtub toimikust, et tema asukoht on Saksamaal ja keda eelotsusetaotluse esitanud kohus nimetab X KG–ks, osaliselt tema kontsernile, mille emaettevõtja ta oli, määratud trahvi üle muu hulgas ühele Madalmaade tütarettevõtjale X BV-le.
Madalmaade maksuhaldur saatis 13. märtsil 2004 X BV-le 2002. aasta ettevõtte tulumaksu kohta maksuteate. See äriühing esitas 8. aprilli 2004. aasta kirjaga inspektorile selle maksuteate peale vaide, milles ta vaidles vastu sellele, et komisjoni määratud trahv, mille emaettevõtja talle osaliselt on üle kandnud, on trahv 2001. aasta tulumaksu seaduse artikli 3.14 sissejuhatava lõigu ja lõike 1 punkti c tähenduses, mille alusel ei ole lubatud äriühingu maksustamisele kuuluva kasumi arvutamisel maha arvata ühenduse institutsioonide määratud trahve. Inspektor jättis selle vaide 11. märtsi 2005. aasta otsusega rahuldamata.
X BV esitas 19. aprillil 2005 Rechtbank Haarlemile (Haarlemi kohus) hagi.
Nimetatud kohus leidis 22. mai 2006. aasta otsuses, et selle trahvi võib osaliselt maha arvata.
Inspektor esitas 30. juuni 2006. aasta hagiavaldusega selle otsuse peale Gerechtshof te Amsterdamile (Amsterdami apellatsioonikohus) apellatsioonkaebuse.
Komisjon, kes sai teavet ajakirjandusest ja siseriiklike konkurentsiasutuste kaudu, teatas eelotsusetaotluse esitanud kohtule 15. märtsi 2007. aasta kirjas oma soovist sekkuda kui
amicus curiae
vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 15 lõikele 3 ja konkurentsiseaduse artiklile 89h. Lisaks palus komisjon, et selleks määrataks tähtaeg ja et talle edastataks vaidlusest arusaamiseks vajalikud dokumendid.
Gerechtshof te Amsterdami 22. augusti 2007. aasta kohtuistungil paluti põhikohtuasja pooltel ja komisjonil anda oma arvamus selle kohta, kas määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 alusel on komisjonil õigus esitada omal algatusel nimetatud kohtus pooleliolevas menetluses kirjalikke märkusi.
Neil asjaoludel otsustas Gerechtshof te Amsterdam menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas komisjonil on […] määruse nr 1/2003 […] artikli 15 lõike 3 alusel õigus esitada omal algatusel kirjalikke märkusi menetluses, mille esemeks on küsimus, kas [ühenduse] konkurentsiõiguse rikkumise eest X KG-le komisjoni poolt määratud rahatrahvi, mis kanti (osaliselt) üle asjaomasele ettevõtjale, võib maha arvata selle ettevõtja 2002. aasta (maksustatavast) kasumist?”
Eelotsuse küsimus
Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas komisjonil on määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 alusel õigus esitada omal algatusel siseriiklikus kohtus kirjalikke märkusi menetluses, mille esemeks on küsimus, kas komisjoni poolt EÜ artiklite 81 ja 82 rikkumise eest määratud trahvi või osa sellest võib maha arvata maksustatavast kasumist.
Konkurentsieeskirjade ühetaolise kohaldamise tagamiseks liikmesriikides kehtestati määruse nr 1/2003 IV peatükis komisjoni, siseriiklike konkurentsiasutuste ja liikmesriikide kohtute vaheline koostöökord.
See koostöö kuulub EÜ artiklis 10 ette nähtud ning liikmesriikide ja ühenduse institutsioonide vahelisi suhteid reguleeriva lojaalse koostöö üldpõhimõtte alla. Nagu Euroopa Kohus on leidnud, on ühenduse institutsioonidel lasuval lojaalse koostöö kohustusel eriline tähtsus siis, kui seda koostööd tehakse liikmesriikide kohtutega, kelle ülesanne on hoolitseda siseriiklikus õiguskorras ühenduse õiguse kohaldamise ja järgimise eest (vt 13. juuli 1990. aasta määrus kohtuasjas
C-2/88 IMM: Zwartveld jt, EKL 1990, lk I-3365
, punkt 18).
Selles kontekstis tegutsevad ühelt poolt siseriiklikud kohtud ning teiselt poolt komisjon ja ühenduste kohtud vastavalt neile asutamislepingus antud rollile (vt selle kohta 14. detsembri 2000. aasta otsus kohtuasjas
C-344/98: Masterfoods ja HB, EKL 2000, lk I-11369
, punkt 56).
Määruse nr 1/2003 artiklid 11–14 näevad ette eri liiki koostöö komisjoni ja siseriiklike konkurentisasuste vahel.
Nimetatud määruse artikkel 15 „Koostöö siseriiklike kohtutega” kehtestab komisjoni ja liikmesriikide kohtute vahel vastastikuse teabevahetamise süsteemi ning näeb kindlaksmääratud tingimustel ette komisjoni ja liikmesriikide konkurentsiasutuste sekkumise võimaluse siseriiklikes kohtutes pooleliolevates menetlustes.
Nagu määruse nr 1/2003 põhjenduses 21 on märgitud, on komisjoni ja liikmesriikide kohtute vaheline koostöökord asjakohane kõigi liikmesriikide kohtute puhul, kes kohaldavad EÜ artikleid 81 või 82 eraisikute vahelistes kohtumenetlustes või tegutsevad rakendava riigiasutusena või apellatsioonikohtuna.
Määruse nr 1/2003 artikli 15 lõige 1 näeb ette, et nimetatud kohtud võivad paluda komisjonil edastada neile tema valduses oleva teabe või esitada oma arvamus ühenduse konkurentsieeskirjade kohaldamisega seotud küsimuste kohta. Selle artikli lõige 2 sätestab, et liikmesriigid edastavad komisjonile koopia siseriiklike kohtute kõigist kirjalikest otsustest, mis käsitlevad EÜ artikli 81 või 82 kohaldamist.
Nimetatud artikli 15 lõike 3 esimese lõigu esimese ja teise lause kohaselt võivad liikmesriigi konkurentsiasutused omal algatusel esitada oma liikmesriigi siseriiklikele kohtutele kirjalikke märkusi ja kõnealuse kohtu loal ka suulisi märkusi EÜ artiklite 81 või 82 kohaldamisega seotud küsimuste kohta. Selle sätte kolmas ja neljas lause näevad ette, et kui see on vajalik asutamislepingu artiklite 81 või 82 ühetaoliseks kohaldamiseks, võib ka komisjon omal algatusel esitada liikmesriikide kohtutele kirjalikke märkusi ja kõnealuse kohtu loal suulisi märkusi.
Seega käsitleb määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimene lõik kahte eri liiki sekkumist, millel on erinevad kohaldamisalad: siseriiklike konkurentsiasutuste sekkumine oma liikmesriigi kohtutes EÜ artiklite 81 või 82 kohaldamisega seotud küsimustes ning komisjoni sekkumine liikmesriikide kohtutes, kui see on vajalik EÜ artiklite 81 või 82 ühetaoliseks kohaldamiseks.
Selle lõigu neli lauset ning eelkõige asjaolu, et selle lõigu teine ja neljas lause on peaaegu täielikult identsed, rõhutavad, et ühenduse seadusandja soovis neil kahel juhul vahet teha, vaatamata sellele, et need laused asuvad samas lõigus.
Järelikult tuleb määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu grammatilise tõlgendamise tulemusel asuda seisukohale, et komisjoni õiguse suhtes esitada omal algatusel liikmesriigi kohtutele kirjalikke märkusi kehtib üksainus eeldus – see peab olema vajalik EÜ artiklite 81 või 82 ühetaoliseks kohaldamiseks. See eeldus võib olla täidetud isegi siis, kui asjassepuutuv menetlus ei puuduta asutamislepingu artiklite 81 või 82 kohaldamisega seotud küsimusi.
Seda tõlgendust ei lükka ümber määruse nr 1/2003 põhjenduse 21 neljas lause, mille kohaselt peaks komisjonil ja liikmesriikide konkurentsiasutustel olema võimalik esitada kohtutele kirjalikke või suulisi märkusi asutamislepingu artiklite 81 ja 82 kohaldamisega seotud küsimuste kohta. See põhjendus puudutab lihtsalt ühte tüüpilist olukorda ega välista teisi juhtumeid, mil komisjon võib sekkuda. Lisaks, kuigi määruse põhjendus võib anda selgitusi õigusnormile antava tõlgenduse kohta, ei saa põhjenduse enda puhul olla tegemist sellise normiga (13. juuli 1989. aasta otsus kohtuasjas
215/88: Casa Fleischhandels, EKL 1989, lk 2789
, punkt 31, ja 24. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-136/04: Deutsches Milch-Kontor, EKL 2005, lk I-10095
, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
Vastupidi X BV ja Madalmaade valitsuse poolt väidetule ei lükka käesoleva kohtuotsuse punktis 30 esitatud määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu tõlgendust ümber komisjoni teatise komisjoni ja siseriiklike kohtute vahelise koostöö kohta EÜ asutamislepingu artiklite 81 ja 82 kohaldamisel punktid 31–35, mis näevad ette, et komisjon võib esitada märkusi EÜ artiklite 81 või 82 kohaldamisega seotud küsimustes. Tegelikult hõlmab nimetatud teatises kasutatud üldine mõiste „EÜ […] artiklite 81 või 82 kohaldamisega seotud küsimused” komisjoni võimalust esitada siseriiklikele kohtutele kirjalikke märkusi, kui see on vajalik EÜ artiklite 81 või 82 ühetaoliseks tõlgendamiseks. Igal juhul ei saa komisjoni teatis olla määruse sätete suhtes ülimuslik.
Ühenduse õiguses on loodud keelatud kokkulepete ja turgu valitseva seisundi kontrolli täielik süsteem, mis näeb ette EÜ artiklites 81 ja 82 sisalduva keelu põhimõtte ja EÜ artikli 83 alusel karistuse. Neid artikleid tuleb käsitada kui osa üldisest keeldude kogumist, mille eesmärk on keelata ja karistada konkurentsivastaseid tegevusi.
EÜ artikli 83 lõike 2 punktist a nähtub, et ettevõtjatele ühenduse konkurentsiõiguse kohaldamisel määrata võidavate trahvide ja karistusmaksete eesmärk on „tagada kinnipidamine [EÜ] artikli 81 lõikes 1 ja [EÜ] artiklis 82 sätestatud keeldudest”. Seega on nimetatud EÜ artikli 83 eesmärk eelkõige tagada keelatud kokkulepete ja turgu valitseva seisundi kuritarvitamise kontrolli tõhusus.
Komisjoni pädevus määrata trahve ettevõtjatele, kes tahtlikult või hooletusest on pannud toime EÜ artikli 81 lõike 1 või artikli 82 rikkumise, on üks komisjonile antud vahenditest talle ühenduse õigusega pandud järelevalveülesande täitmiseks (vt selle kohta 7. juuni 1983. aasta otsus liidetud kohtuasjades
100/80–103/80: Musique diffusion française jt
vs
. komisjon, EKL 1983, lk 1825
, punkt 105, ja 7. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-76/06 P: Britannia Alloys & Chemicals
vs
. komisjon, EKL 2007, lk I-4405
, punkt 22).
Kui eraldada konkurentsivastase tegevuse keelu põhimõte selle keelu rikkumise korral ette nähtud karistustest, tähendaks see seda, et keelust kinnipidamist kontrolliva ja niisuguse tegevuse eest karistava asutuse tegevus kaotab tõhususe. Seega ei oleks EÜ artiklid 81 ja 82 tõhusad, kui nendega ei kaasneks EÜ artikli 83 lõike 2 punktis a ette nähtud sunnimeetmeid. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 38 välja tõi, on trahvide ja EÜ artiklite 81 ja 82 kohaldamise vahel olemuslik seos.
EÜ artikli 83 lõike 2 punkti a alusel siseriiklike või ühenduse konkurentsiasutuste määratud karistuste tõhusus on seega üks EÜ artiklite 81 ja 82 ühetaolise kohaldamise eeldus.
EÜ artikli 83 lõike 2 punktis a ette nähtud konkurentsivastase tegevuse karistusi puudutava menetluse raames võib aga otsus, mille peab tegema asja menetlev kohus, kahjustada nende karistuste tõhusust ja sellest tulenevalt kahjustada EÜ artiklite 81 või 82 ühetaolist kohaldamist.
Põhikohtuasja asjaoludel on ilmne, et komisjoni poolt määratud trahvi osalist mahaarvamist puudutava vaidluse lahendus võib kahjustada ühenduse konkurentsiasutuse määratud karistuse tõhusust. Komisjoni niisuguse otsuse tõhusus, millega ta määrab äriühingule trahvi, võib olla oluliselt väiksem, juhul kui asjassepuutuval äriühingul või vähemalt sellega seotud äriühingul on lubatud maksustamisele kuuluvast kasumist osaliselt või tervenisti maha arvata selle trahvi summa, kuna niisugune võimalus kompenseerib maksu vähenemise kaudu osaliselt nimetatud trahvi koormavust.
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et määruse nr 1/2003 artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmandat lauset tuleb tõlgendada nii, et komisjonil on õigus esitada omal algatusel liikmesriigi kohtule kirjalikke märkusi menetluses, mille esemeks on küsimus, kas komisjoni poolt EÜ artiklite 81 või 82 rikkumise eest määratud trahvi või osa sellest võib maha arvata maksustatavast kasumist.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta artikli 15 lõike 3 esimese lõigu kolmandat lauset tuleb tõlgendada nii, et komisjonil on õigus esitada omal algatusel liikmesriigi kohtule kirjalikke märkusi menetluses, mille esemeks on küsimus, kas komisjoni poolt EÜ artiklite 81 või 82 rikkumise eest määratud trahvi või osa sellest võib maha arvata maksustatavast kasumist.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hollandi.