CELEX: 62005CJ0281
Ochranné známky
Směrnice 89/104/EHS
Právo majitele ochranné známky zakázat tranzit zboží nesoucího totožné označení přes území členského státu, kde tato ochranná známka požívá ochrany
Protiprávní výroba
Přidružený stát

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 5 odst. 1 a 3 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince
1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01,
s. 92), jakož i článků 28 ES a 30 ES.
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Diesel SpA (dále jen „Diesel“) a společností Montex Holdings Ltd
(dále jen „Montex“) ve věci žádosti o zákaz tranzitu přes německé území zboží patřícího společnosti Montex, na kterém je uvedeno
označení totožné se zapsanou ochrannou známkou, jejímž majitelem v Německu je Diesel.

Právní rámec
Článek 5 odst. 1 a 3 směrnice 89/104 s názvem „Práva z ochranné známky“ zní následovně:
„1.      Ze zapsané ochranné známky vyplývají pro jejího majitele výlučná práva. Majitel je oprávněn zakázat všem třetím osobám, které
nemají jeho souhlas, aby v obchodním styku užívaly:
a)      označení totožné s ochrannou známkou pro zboží nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro něž je známka zapsána;
b)      označení, u něhož z důvodu jeho totožnosti nebo podobnosti s ochrannou známkou a totožnosti či podobnosti zboží nebo služeb
označovaných ochrannou známkou a označením existuje nebezpečí záměny u veřejnosti, včetně nebezpečí asociace označení s ochrannou
známkou;
[…]
3.      Pokud jsou splněny podmínky uvedené v odstavcích 1 a 2, může být zakázáno zejména:
a)      umísťovat označení na zboží nebo jeho obaly;
b)      nabízet zboží pod tímto označením, uvádět je na trh nebo skladovat za tímto účelem anebo nabízet či poskytovat pod tímto označením
služby;
c)      dovážet či vyvážet pod tímto označením zboží;
d)      užívat toto označení v obchodních listinách a v reklamě.“
Nařízení Rady (ES) č. 3295/94 ze dne 22. prosince 1994, kterým se stanoví opatření týkající se vstupu zboží porušujícího určitá
práva duševního vlastnictví na území Společenství a jeho vývozu a zpětného vývozu z tohoto území (Úř. věst. L 341, s. 8; Zvl.
vyd. 02/05, s. 318), ve znění nařízení Rady (ES) č. 241/1999 ze dne 25. ledna 1999 (Úř. věst. L 27, s. 1; Zvl. vyd. 02/09,
s. 148; dále jen „nařízení č. 3295/94“), platné v době rozhodné z hlediska skutečností v původním řízení, uvádí ve svém druhém
a třetím bodě odůvodnění:
„vzhledem k tomu, že obchod s padělky a nedovolenými napodobeninami způsobuje výrobcům a obchodníkům respektujícím právní
předpisy i držitelům autorských práv a práv příbuzných značnou škodu a klame spotřebitele; že by mělo být v co největší míře
zabráněno v uvádění tohoto zboží na trh a měla by být přijata opatření s cílem vypořádat se účinně s touto protiprávní činností,
aniž by tím byla ohrožena svoboda právně dovoleného obchodu; že tento cíl sledují rovněž snahy vyvíjené stejným směrem na
mezinárodní úrovni;
vzhledem k tomu, že pokud jsou padělky nebo nedovolené napodobeniny a podobné výrobky dováženy ze třetích zemí, je důležité
zakázat jejich propuštění do volného oběhu ve Společenství nebo do některého režimu s podmíněným osvobozením od cla, a zahájit
příslušné řízení, které by umožnilo celním orgánům postupovat tak, aby mohl být zákaz řádně dodržován“.
Článek 1 odst. 1 nařízení č. 3295/94 stanoví:
„1.      Toto nařízení upravuje:
a)      podmínky, za kterých celní orgány přijímají opatření v případě, že zboží, u kterého je podezření, že jde o zboží uvedené v odst. 2
písm. a):
–        je navrženo v celním prohlášení k propuštění do volného oběhu, režimu vývozu nebo zpětného vývozu podle článku 61 nařízení
(EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04,
s. 307; dále jen ,celní kodex‘],
–        je odhaleno při provádění kontrol zboží pod celním dohledem podle článku 37 [celního kodexu], umístěno do režimu s podmíněným
osvobozením od cla ve smyslu čl. 84 odst. 1 písm. a) uvedeného [kodexu], zpětně vyvezeno po oznámení nebo umístěno ve svobodném
pásmu nebo ve svobodném skladu ve smyslu článku 166 uvedeného [kodexu]
a
b)      opatření, která příslušné orgány ve vztahu k tomuto zboží přijmou, pokud bylo zjištěno, že jde skutečně o zboží uvedené v odst. 2
písm. a).“
Odstavec 2 téhož článku 1 stanoví:
„Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)      ,zbožím porušujícím práva duševního vlastnictví‘:
–        ,padělky‘, jmenovitě:
–        zboží, včetně jeho obalů označené neoprávněně ochrannou známkou, která je totožná s ochrannou známkou platně zapsanou pro
stejný druh zboží nebo která nemůže být ve svých podstatných znacích odlišena, a tím porušuje práva držitele ochranné známky
podle práva Společenství nebo právních předpisů členského státu, ve kterém je podána žádost o přijetí opatření celních orgánů,
[…]“
Článek 84 odst. 1 písm. a) celního kodexu stanoví:
„ ,[R]ežimem s podmíněným osvobozením od cla‘ se u zboží, které není zbožím Společenství, rozumějí režimy:
–        vnějšího tranzitu,
[…]“
Článek 91 odst. 1 celního kodexu stanoví:
„Režim vnějšího tranzitu umožňuje přepravu mezi dvěma místy v rámci celního území Společenství:
a)      zboží, které není zbožím Společenství, aniž by toto zboží podléhalo dovozním clům a dalším poplatkům nebo obchodněpolitickým
opatřením.
[...]“
Podle článku 92 téhož kodexu:
„Režim vnějšího tranzitu je ukončen předložením zboží s příslušnými doklady celnímu úřadu určení v souladu s podmínkami stanovenými
pro tento režim.“

Spor v původním řízení a předběžné otázky
Montex vyrábí džínové kalhoty tím způsobem, že vyváží jednotlivé díly do Polska, včetně rozlišovacích označení, prostřednictvím
postupu celní uzávěry, nechává díly sešít na polském území a hotové kalhoty přiváží zpět do Irska. Diesel nepožívá žádné ochrany
označení na území posledně uvedeného členského státu.
Dne 31. prosince 2000 Hauptzollamt Löbau – Zollamt Zittau (hlavní celní úřad Löbau – celní úřad Zittau) zadržel dodávku 5 076
dámských kalhot nesoucích označení DIESEL určenou společnosti Montex, kterou měl maďarský dopravní podnik této společnosti
dodat kamionem z polské výrobní továrny, přičemž měl projet německým územím. Kalhoty měly být převezeny nepřerušeným tranzitem
od polského celního úřadu celnímu úřadu v Dublinu a byly chráněny proti případné krádeži během tranzitu zapečetěním vozidla
provedeným polskými orgány.
Montex podala proti nařízení zadržení dotčeného zboží odvolání. Domnívá se, že pouhý tranzit zboží přes německé území neporušuje
žádné z práv z ochranné známky.
Diesel se však domnívá, že uvedený tranzit představuje porušení jejího práva z ochranné známky z důvodu nebezpečí, že zboží
bude uvedeno na trh v členském státu tranzitu. Navrhla tedy, aby bylo Montex zakázáno provádět tranzit zboží této společnosti
přes německé území, nebo umožnit takový tranzit. Krom toho navrhla, aby bylo Montex uloženo souhlasit se zničením zabaveného
zboží nebo popřípadě odstraněním a zničením všech etiket, jakož i ostatních rozlišovacích označení obsahujících název DIESEL
a aby bylo Montex uloženo nést náklady zničení.
Poté, co byla Montex odsouzena v prvním a druhém stupni, podala opravný prostředek „Revision“ k Bundesgerichtshof. Tento soud
se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)      Poskytuje zapsaná ochranná známka svému majiteli právo zakázat tranzit zboží, na kterém je uvedeno označení?
2)      V případě kladné odpovědi na tuto otázku: může zvláštní posouzení vyplynout ze skutečnosti, že označení nepožívá v zemi určení
žádné ochrany?
3)      Je třeba v případě kladné odpovědi na první otázku a bez ohledu na odpověď na druhou otázku rozlišovat podle toho, zda zboží
určené do členského státu pochází z jiného členského státu, z přidruženého státu nebo ze třetího státu? Je v tomto ohledu
relevantní, zda byl výrobek v zemi původu vyroben legálně, nebo zda bylo při jeho výrobě porušeno právo majitele k ochranné
známce platné v uvedené zemi?“

K předběžným otázkám

K první a druhé otázce:
Podstatou prvních dvou otázek předkládajícího soudu, které je třeba přezkoumat společně, je, zda musí být čl. 5 odst. 1 a 3
směrnice 89/104 vykládán v tom smyslu, že ochranná známka poskytuje svému majiteli právo zakázat tranzit zboží, na kterém
je uvedeno označení totožné s touto ochrannou známkou, vyrobeného ve třetím státě, přes území členského státu, ve kterém tato
ochranná známka požívá ochrany, i když konečným určením zboží je členský stát, kde může být volně uváděno na trh z toho důvodu,
že uvedená ochranná známka tam nepožívá takové ochrany.
Z předkládacího rozhodnutí zaprvé vyplývá, že se dotčené zboží při svém zadržení Hauptzollamt Löbau – Zollamt Zittau dne 31. prosince
2000 nacházelo v režimu s podmíněným osvobozením od cla vnějšího tranzitu ve smyslu čl. 84 odst. 1 písm. a) celního kodexu;
zadruhé, že toto zboží pocházelo z Polské republiky, státu přidruženého k Evropské unii na základě evropské dohody zakládající
přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Polskou republikou na straně druhé, uzavřené
a schválené jménem Společenství rozhodnutím Rady a Komise 93/743/Euratom, ESUO, ES ze dne 13. prosince 1993 (Úř. věst. L 348,
s. 1), a zatřetí, že se uvedené zboží v den svého zadržení nenacházelo ve volném oběhu ve Společenství, neboť by musela být
ukončena celní uzávěra v Irsku, členském státě, kde mělo být zboží propuštěno do volného oběhu.
Soudní dvůr jednak rozhodl, že vnější tranzit zboží, které není zbožím Společenství, je založen na právní fikci. Zboží propuštěné
do tohoto režimu totiž nepodléhá ani příslušným dovozním clům, ani jiným obchodněpolitickým opatřením, jako by nevstoupilo
na území Společenství (viz rozsudek ze dne 6. dubna 2000, Polo v. Lauren, C‑383/98, Recueil, s. I‑2519, bod 34).
Z toho vyplývá, jak uvedl generální advokát v bodě 16 svého stanoviska, že vše probíhá tak, jako by zboží před propuštěním
do volného oběhu, ke kterému mělo dojít v Irsku, nikdy nevstoupilo na území Společenství.
Krom toho Soudní dvůr rovněž rozhodl, že tranzit, který spočívá v tom, že při převozu zboží legálně vyrobeného v členském
státě do třetího státu je překročeno území jednoho nebo více členských států, nevede k žádnému uvedení dotyčného zboží na
trh, a nemůže tedy být na újmu zvláštnímu předmětu práva z ochranné známky (viz, ohledně tranzitu zboží pocházejícího ze Španělska
a určeného do Polska přes Francii, rozsudek ze dne 23. října 2003, Rioglass a Transremar, C‑115/02, Recueil, s. I‑12705, bod
27).
Soudní dvůr nadto upřesnil, že majitel ochranné známky nemůže bránit pouhému vstupu původního zboží označeného touto ochrannou
známkou, které nebylo dosud uvedeno na trh ve Společenství uvedeným majitelem nebo s jeho souhlasem, do Společenství v celním
režimu vnějšího tranzitu nebo v celním režimu uskladňování v celním skladu (rozsudek ze dne 18. října 2005, Class International,
C‑405/03, Sb. rozh. s. I‑8735, bod 50).
V oblasti ochranných známek propuštění zboží, které není zbožím Společenství a je označeno ochrannou známkou, do takového
celního režimu s podmíněným osvobozením od cla, jakým je režim vnějšího tranzitu, nepředstavuje samo o sobě zásah do práva
majitele ochranné známky kontrolovat první uvedení na trh ve Společenství (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Class
international, bod 47).
Oproti tomu Soudní dvůr rozhodl, že majitel ochranné známky může bránit nabízení nebo prodeji původního zboží, které je označeno
ochrannou známkou a má celní status zboží, které není zbožím Společenství, pokud je nabídka učiněna nebo prodej uskutečněn
v průběhu doby, kdy je zboží propuštěno do režimu vnějšího tranzitu nebo režimu uskladňování v celním skladu, pokud s sebou
nezbytně nesou uvedení tohoto zboží na trh ve Společenství (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Class international,
bod 61).
Z toho vyplývá, že majitel ochranné známky může zakázat v členském státě, ve kterém je tato ochranná známka chráněna, v daném
případě ve Spolkové republice Německo, tranzit zboží označeného ochrannou známkou a propuštěného do režimu vnějšího tranzitu
s určením do jiného členského státu, ve kterém taková ochrana neexistuje, v daném případě do Irska, pouze v případě, že je
toto zboží předmětem aktu třetí osoby provedeného během jeho propuštění do režimu vnějšího tranzitu, který s sebou nezbytně
nese jeho uvedení na trh v uvedeném členském státě tranzitu.
V tomto ohledu nelze připustit názor zastávaný Diesel, podle kterého je pouhé nebezpečí, že zboží nedosáhne svého místa určení,
a sice Irska, členského státu, ve kterém neexistuje žádná ochrana ochranné známky, a že by mohlo být teoreticky předmětem
podvodného uvedení na trh v Německu, dostatečné pro to, aby bylo možno mít za to, že tranzit zasahuje do základních funkcí
ochranné známky v Německu.
Jak totiž rovněž uvedl generální advokát v bodě 29 svého stanoviska, přijmout takový názor by znamenalo připustit, že každý
vnější tranzit zboží nesoucího označení musí být považován za užívání ochranné známky v obchodním styku ve smyslu čl. 5 odst. 1
směrnice 89/104. Jak však bylo připomenuto v bodech 17 až 22 tohoto rozsudku, podle judikatury Soudního dvora naopak platí,
že takový vnější tranzit z důvodu skutečnosti, že s sebou nenese žádné uvedení dotyčného zboží na trh, nepředstavuje užívání
ochranné známky, které by mohlo zasahovat do práva jejího majitele kontrolovat uvedení na trh ve Společenství.
Co se týče důkazního břemena, vyplývá z bodů 74 a 75 výše uvedeného rozsudku Class international, že v takové situaci, o jakou
jde v původním řízení, přísluší majiteli ochranné známky, aby předložil důkaz o okolnostech umožňujících výkon práva na zákaz
upraveného v čl. 5 odst. 1 a 3 směrnice 89/104, tak, že prokáže existenci buď propuštění zboží, které není zbožím Společenství
a je označeno jeho ochrannou známkou, do volného oběhu v členském státě, ve kterém je ochranná známka chráněna, nebo jiného
aktu, který s sebou nezbytně nese uvedení tohoto zboží na trh v takovém členském státě.
S ohledem na výše uvedené je namístě odpovědět na první a druhou otázku tak, že čl. 5 odst. 1 a 3 směrnice 89/104 musí být
vykládán v tom smyslu, že majitel ochranné známky může zakázat v členském státě, ve kterém je tato ochranná známka chráněna,
v daném případě ve Spolkové republice Německo, tranzit zboží označeného ochrannou známkou a propuštěného do režimu vnějšího
tranzitu s určením do jiného členského státu, ve kterém taková ochrana neexistuje, v daném případě do Irska, pouze v případě,
že je toto zboží předmětem aktu třetí osoby provedeného během jeho propuštění do režimu vnějšího tranzitu, který s sebou nezbytně
nese jeho uvedení na trh v uvedeném členském státě tranzitu.

Ke třetí otázce
První částí své třetí otázky se předkládající soud táže, zda je pro účely odpovědi na první otázku relevantní to, že se v době
rozhodné z hlediska skutečností v původním řízení jednalo o zboží pocházející z přidruženého státu, a sice Polské republiky
před jejím vstupem do Unie, a nikoliv o zboží pocházející ze třetího státu nebo dokonce o zboží Společenství.
V tomto ohledu se judikatura uvedená v bodě 19 tohoto rozsudku týká zboží pocházejícího ze Společenství, které bylo předmětem
tranzitu do třetího státu, přičemž překročilo území jednoho nebo více členských států, jehož tranzit však s sebou nenesl uvedení
zboží na trh ve Společenství, takže zvláštní předmět ochranné známky nemohl být ovlivněn.
Statut Polské republiky jako přidruženého státu v rozhodné době z hlediska skutečností v původním řízení v žádném případě
neznamená, že zboží pocházející z této země muselo být považováno za zboží pocházející z členského státu. Z toho vyplývá,
že hypotéza, že se jedná o zboží Společenství, nepřichází ve věci v původním řízení v úvahu a nemusí být zkoumána.
Coby zboží, které není zbožím Společenství, mohlo být zboží pocházející z Polska propuštěno do režimu vnějšího tranzitu. V této
souvislosti není podstatné, že toto zboží pocházelo z přidruženého státu, kterým byla Polská republika před svým vstupem do
Unie, spíše než z jiného nepřidruženého třetího státu.
Z toho vyplývá, že pro účely odpovědi na první otázku není relevantní to, že se v době rozhodné z hlediska skutečností v původním
řízení jednalo o zboží pocházející z přidruženého státu, a sice Polské republiky před jejím vstupem do Unie, a nikoliv o zboží
pocházející ze třetích nepřidružených států.
Co se týče druhé části třetí otázky týkající se toho, zda je pro účely odpovědi na první otázku relevantní zákonnost, či nezákonnost
výroby dotčeného zboží v Polsku, Diesel, německá vláda a Komise Evropských společenství tvrdí, že výroba zboží ve třetím státě,
při které jsou porušena práva, která plynou z ochranné známky v tomto státě jejímu majiteli, umožňuje tomuto majiteli bránit
veškerému tranzitu, včetně vnějšího tranzitu.
Takovou argumentaci nelze přijmout. Jak totiž již bylo rozhodnuto v bodě 27 tohoto rozsudku, může majitel ochranné známky
zakázat v členském státě, ve kterém je tato ochranná známka chráněna, v daném případě ve Spolkové republice Německo, tranzit
zboží označeného ochrannou známkou a propuštěného do režimu vnějšího tranzitu s určením do jiného členského státu, ve kterém
taková ochrana neexistuje, v daném případě do Irska, pouze v případě, že toto zboží je předmětem aktu třetí osoby provedeného
během jeho propuštění do režimu vnějšího tranzitu, který s sebou nezbytně nese jeho uvedení na trh v uvedeném členském státě
tranzitu. Zákonnost či nezákonnost výroby dotyčného zboží není v tomto ohledu relevantní.
Na rozdíl od tvrzení Diesel nemůže být takový výklad článku 5 směrnice 89/104 zpochybněn rozsudkem ze dne 7. ledna 2004, X
(C‑60/02, Recueil, s. I‑651), týkajícím se zejména výkladu článků 2 a 11 nařízení č. 3295/94.
V uvedeném rozsudku Soudní dvůr v bodě 54 připomenul, že článek 1 nařízení č. 3295/94 musí být vykládán v tom smyslu, že se
použije, pokud je zboží dovezené ze třetího státu v průběhu svého tranzitu do jiného třetího státu prozatímně zajištěno v členském
státě celními orgány tohoto členského státu na základě uvedeného nařízení a na návrh společnosti, která je majitelem práv,
jejichž porušení se uplatňuje (viz rovněž výše uvedený rozsudek Polo v. Lauren, body 26 a 27).
V tomto ohledu je namístě uvést, že článek 1 nařízení č. 3295/94 určuje v první řadě podmínky, za kterých celní orgány přijímají
opatření v případě, že je zboží, u kterého je podezření, že jde o padělky, odhaleno zejména při provádění kontrol zboží pod
celním dohledem podle článku 37 celního kodexu, umístěno do režimu s podmíněným osvobozením od cla ve smyslu čl. 84 odst. 1
písm. a) téhož kodexu, nebo dále zpětně vyvezeno po oznámení nebo umístěno ve svobodném pásmu nebo ve svobodném skladu ve
smyslu článku 166 uvedeného kodexu.
Zadruhé, uvedený článek 1 nařízení č. 3295/94 stanoví opatření, která mohou příslušné celní orgány přijmout ve vztahu k uvedenému
zboží.
Zatřetí, druhý a třetí bod odůvodnění téhož nařízení, uvedené v bodě 4 tohoto rozsudku, odkazují výslovně na obchod s padělky
nebo na jejich uvádění na trh a dále také na nezbytnost zakázat jejich propuštění do volného oběhu ve Společenství.
Z toho vyplývá, že žádné ustanovení nařízení č. 3295/94 nezavádí nové kritérium pro ověření existence zásahu do práva z ochranných
známek nebo pro určení, zda se jedná o užívání ochranné známky, které může být zakázáno z toho důvodu, že je na újmu tomuto
právu.
S ohledem na výše uvedené je namístě odpovědět na třetí otázku tak, že pro účely odpovědi na první dvě otázky není v zásadě
relevantní, zda zboží určené do členského státu pochází z přidruženého státu, nebo ze třetího státu, nebo zda bylo v zemi
původu vyrobeno legálně, nebo bylo při jeho výrobě porušeno právo z ochranné známky majitele platné v uvedené zemi.

K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
1)
Článek 5 odst. 1 a 3 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských
států o ochranných známkách, musí být vykládán v tom smyslu, že majitel ochranné známky může zakázat v členském státě, ve
kterém je tato ochranná známka chráněna, v daném případě ve Spolkové republice Německo, tranzit zboží označeného ochrannou
známkou a propuštěného do režimu vnějšího tranzitu s určením do jiného členského státu, ve kterém taková ochrana neexistuje,
v daném případě do Irska, pouze v případě, že je toto zboží předmětem aktu třetí osoby provedeného během jeho propuštění do
režimu vnějšího tranzitu, který s sebou nezbytně nese jeho uvedení na trh v uvedeném členském státě tranzitu.
2)
V tomto ohledu není v zásadě relevantní, zda zboží určené do členského státu pochází z přidruženého státu, nebo ze třetího
státu, nebo zda bylo v zemi původu vyrobeno legálně, nebo bylo při jeho výrobě porušeno právo z ochranné známky majitele platné
v uvedené zemi.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: němčina.