CELEX: 62004CJ0210
Šeštoji PVM direktyva
2 ir 9 straipsniai
Nuolatinė įmonė
Bendrovė nerezidentė
Teisinis ryšys
Susitarimas dėl sąnaudų pasidalijimo
EBPO sutartis dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo
"Apmokestinamojo asmens" sąvoka
Paslaugų teikimas už atlygį
Administracinė praktika

1       Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvos 77/388/EB dėl valstybių
narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas (OL L 145,
p. 1, toliau – Šeštoji direktyva) 2 straipsnio 1 dalies ir 9 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
2       Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp
Ministero dell’Economia e delle Finanze
bei
l’Agenzia delle Entrate (Roma)
(toliau – agentūra) ir Jungtinėje Karalystėje įsteigto banko
FCE Bank plc
(toliau –
FCE Bank
) dėl jo Italijoje esančios antrinės įmonės (toliau –
FCE IT
) sumokėtų pridėtinės vertės mokesčio (toliau – PVM) sumų grąžinimo.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
Šeštoji direktyva
3       Šeštosios direktyvos 2 straipsnyje nustatyta:
„Pridėtinės vertės mokesčiu apmokestinamas:
1. prekių tiekimas ar paslaugų teikimas, kai šalies teritorijoje už atlygį prekes tiekia ar paslaugas teikia apmokestinamasis
asmuo, veikdamas kaip toks.“
<...>“
4       Šios Direktyvos 4 straipsnio 1 punkte nustatyta:
„Apmokestinamasis asmuo“ – tai bet kuris asmuo, savarankiškai vykdantis bet kurioje vietoje bet kurią ekonominę veiklą, nurodytą
2 dalyje, nesvarbu, koks tos veiklos tikslas ar rezultatas.“
5       Šios Direktyvos 9 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Paslaugų teikimo vieta laikoma ta vieta, kur paslaugų teikėjas turi įsteigęs savo ekonominės veiklos būstinę arba turi nuolatinę
įmonę, iš kurios teikia paslaugas, arba, nesant tokios būstinės ar nuolatinės įmonės, vieta, kur jis turi nuolatinį adresą
arba kur paprastai gyvena.“ (Pataisytas vertimas)
Aštuntoji direktyva 79/1072/EEB
6       1979 m. gruodžio 6 d. Aštuntosios Tarybos direktyvos 79/1072/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų suderinimo
– Pridėtinės vertės mokesčio grąžinimo apmokestinamiesiems asmenims, kurie nėra įsisteigę šalies teritorijoje, tvarka (OL
L 331, p. 11, toliau – Aštuntoji direktyva) 1 straipsnyje nustatyta:
„Šioje direktyvoje „apmokestinamas asmuo, kuris nėra įsikūręs šalies teritorijoje“ – tai asmuo, nurodytas Direktyvos 77/388/EEB
4 straipsnio 1 dalyje, kuris per 7 straipsnio 1 dalies 1 punkto pirmajame ir antrajame sakiniuose nurodytą laikotarpį toje
šalyje neturėjo nei savo ekonominės veiklos būstinės, nei nuolatinės įmonės, per kurią būtų vykdomi verslo sandoriai, o kai
tokios būstinės ar nuolatinės įmonės nėra – neturėjo toje šalyje nuolatinės ar įprastinės gyvenamosios vietos, ir kuris per
tą patį laikotarpį netiekė jokių prekių ar neteikė jokių paslaugų, kurios būtų laikomos patiektomis toje šalyje <...>.“
Direktyva 2000/12/EB
7       2000 m. kovo 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/12/EB dėl kredito įstaigų veiklos pradėjimo ir vykdymo (OL
L 126, p. 1) 13 straipsnyje, skirtame kredito įstaigų, gavusių leidimą veiklai kitoje valstybėje narėje, filialams, nustatyta:
„Priimančios valstybės narės negali reikalauti, kad kitose valstybėse narėse leidimus veiklai gavusių kredito įstaigų filialai
iš naujo gautų leidimus veiklai arba turėtų negrąžintinai perduotą kapitalą. <...>

EBPO sutartis
8       Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos parengtos Pavyzdinės mokesčių sutarties, susijusios su pajamomis ir turtu
(toliau – EBPO sutartis), 7 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„<…> jei susitariančiojoje valstybėje veikianti įmonė savo veiklą vykdo kitoje susitariančiojoje valstybėje per šioje valstybėje
esančią nuolatinę įmonę, šiai nuolatinei įmonei kiekvienoje susitariančiojoje valstybėje priskiriamas pelnas, kurį ji būtų
gavusi, jeigu būtų buvusi savarankiška ir atskira įmonė, vykdanti tapačią arba analogišką veiklą, esant tapačioms arba analogiškoms
sąlygoms, ir visiškai savarankiškai veikianti su įmone, kurios nuolatine įmone ji yra. <…>“
9       Šios sutarties 7 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„Siekiant nustatyti nuolatinės įmonės pelną, galima atskaityti išlaidas, kurias ji patyrė siekdama savo tikslų, įskaitant
valdymo išlaidas ir bendrąsias administravimo sąnaudas, patirtas valstybėje, kurioje ši įmonė yra, arba kitur.“

Nacionalinės teisės aktai
10     1990 m. lapkričio 5 d. Įstatymo Nr. 329 dėl Italijos Respublikos bei Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės
sutarties dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo ir mokesčių slėpimo prevencijos, pasirašytos 1988 m. spalio 21 d.
Pallanza
, ratifikavimo ir įgyvendinimo pasikeičiant notomis (1990 m. lapkričio 15 d. GURI Nr. 267, p. 107, paprastasis priedas) 7 straipsnio
2 ir 3 dalys atkartoja atitinkamas EBPO sutarties nuostatas.
11     Pagrindinio įstatymo dėl PVM, t. y. 1972 m. spalio 26 d. Respublikos Prezidento dekreto Nr. 633 (1972 m. lapkričio 11 d. GURI
Nr. 292 , p. 2, paprastasis priedas), 1 straipsnyje nustatyta:
„Pridėtinės vertės mokestis taikomas prekių tiekimui ir paslaugų teikimui, atliekamiems valstybės teritorijoje vykdant įmonės
veiklą, užsiimant amatu ar profesija, bei bet kurio asmens vykdomam importui <…>“
12     Šio įstatymo 3 straipsnyje nustatyta:
„Paslaugos laikomos suteiktomis už atlygį pagal įvairias sutartis, viešojo pirkimo, transporto, pavedimo, krovinių vežimo,
atstovavimo, tarpininkavimo, sandėliavimo sutartis ir apskritai, kai prisiimami įsipareigojimai įvykdyti veiksmus ar susilaikyti
nuo jų ir suteikti leidimą, kad ir koks būtų atlygio šaltinis.“
13     Pagal įstatymo 7 straipsnio 3 dalį „paslaugos laikomos suteiktomis valstybės teritorijoje, kai jas teikia asmenys, kurių gyvenamoji
vieta ar buveinė yra valstybės teritorijoje, arba asmenys rezidentai, kurie neturi gyvenamosios vietos ar buveinės užsienyje,
bei kai jas teikia užsienyje gyvenamąją vietą ar buveinę turinčių ar ten reziduojančių asmenų nuolatinės įmonės Italijoje.“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
14
FCE IT
yra bendrovės
FCE Bank
, įsteigtos Jungtinėje Karalystėje ir kurios pagrindinis veiklos tikslas yra vykdyti nuo PVM mokesčio atleistą finansinę veiklą,
antrinė įmonė Italijoje.
15
FCE IT
naudojosi
FCE Bank
konsultavimo, valdymo, personalo mokymo, duomenų tvarkymo bei taikomųjų kompiuterinių programų tiekimo ir valdymo paslaugomis.
Ji paprašė sugrąžinti su šiomis paslaugomis susijusį PVM už laikotarpį nuo 1996 m. iki 1999 m. pagal pateiktas jos pačios
išsirašytas sąskaitas faktūras (vadinamoji „sąskaitų faktūrų išsirašymo operacija“).
16     Administracijos institucijoms netiesiogiai atsisakius patenkinti šį prašymą,
FCE IT
kreipėsi į
Commissione tributaria provinciale di Roma
, kuri jį patenkino. Agentūra pateikė apeliacinį skundą dėl šio sprendimo remdamasi, pirma, prašymo, susijusio su 1996 ir
1997 metais, senaties teminu ir, antra, tuo, kad prašymas grąžinti sumas už 1998 ir 1999 metus nebuvo pagrįstas.
17     2002 m. kovo 29 d. ir gegužės 25 d. Sprendimu
Commissione tributaria regionale del Lazio
atmetė apeliacinį skundą remdamasi tuo, kad, pirma, pažeidžiant Bendrijos teisę įvykdytam mokėjimui senaties terminas netaikomas
ir, antra, kad patronuojančios bendrovės savo įmonės naudai neatlygintinai atliktos veiklos negalima kvalifikuoti „paslaugų
teikimu“, nes nėra patenkinama objektyvi PVM įgyvendinimo sąlyga.
FCE Bank
paslaugų teikimo sąnaudų priskyrimas
FCE IT
būtų sąnaudų priskyrimas bendrovės viduje.
18
Ministero dell’Economia e delle Finanze
dėl šio sprendimo pateikė kasacinį skundą
Corte suprema di cassazione
. Kasacinis skundas grindžiamas tuo, kad
FCE Bank
suteiktos paslaugos apmokestinamos PVM dėl
FCE IT
subjektyvaus mokestinio savarankiškumo. Todėl patronuojančios bendrovės naudai įvykdyti mokėjimai laikytini atlygiu ir sudaro
apmokestinamąją bazę.
19     Priešingai,
FCE Bank
manymu,
FCE IT
nėra juridinis asmuo ir todėl jis tėra siejantis veiksnys veiklos, susijusios su įmonės tikslu, apmokestinimo PVM tikslais.
Be to, kalbant apie paslaugas, kurias du subjektai, sudarantys vieną apmokestinamąjį asmenį, teikia vienas kitam, jokio PVM
nėra reikalaujama.
20     Šiomis aplinkybėmis
Corte suprema di cassazione
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti šiuos prejudicinius klausimus:
„1)       Ar Šeštosios direktyvos 2 straipsnio 1 dalis ir 9 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinamos ta prasme, kad bendrovės, kurios
buveinė yra kitoje valstybėje (Europos Sąjungos narėje arba ne), kontroliuojama bendrovė, turinti gamybos organizacijos bruožų,
gali būti laikoma savarankišku subjektu, kad tarp šių dviejų subjektų būtų teisinis ryšys ir kad dėl to patronuojančios bendrovės
suteiktos paslaugos būtų apmokestinamos PVM? Ar, siekiant atsakyti į šį klausimą, galima remtis „ištiestos rankos“ (angl.
k.
arm’s length
) principu, nustatytu EBPO pavyzdinės sutarties dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo 7 straipsnio 2 ir 3 dalyse ir 1998 m.
spalio 21 d. Italijos Respublikos bei Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės sudarytoje sutartyje?
Ar tokiu atveju gali egzistuoti teisinis ryšys, jei yra „susitarimas dėl sąnaudų padalijimo“ (angl. k.
cost-sharing agreement
), susijęs su antrinei įmonei suteiktomis paslaugomis? Jei taip, kokiomis sąlygomis toks teisinis ryšys egzistuoja? Ar ryšio
sąvoka turi būti vertinama atsižvelgiant į nacionalinę teisę, ar į Bendrijos teisę?
2)       Ar galima laikyti ir, jei taip, kokia dalimi šių paslaugų sąnaudų priskyrimą kontroliuojamai bendrovei atlygiu už suteiktas
paslaugas Šeštosios direktyvos 2 straipsnio prasme, neatsižvelgiant į tokio priskyrimo dydį ir pelno siekimą?
3)       Jei būtų laikoma, kad paslaugų teikimas tarp patronuojančios bendrovės ir jos kontroliuojamų bendrovių iš principo atleidžiamas
nuo PVM dėl to, kad gavėjas nėra savarankiškas subjektas ir kad todėl tarp šių dviejų subjektų nėra teisinio ryšio, o patronuojanti
bendrovė yra kitos Europos Sąjungos valstybės narės rezidentė, ar nacionalinė administracinė praktika, pagal kurią tokiu atveju
minėtas paslaugų teikimas apmokestinamas, prieštarauja steigimosi teisei, įtvirtintai EB 43 straipsnyje?“

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmo klausimo
21     Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką remiantis EB 234 straipsniu nustatyta bendradarbiavimo su nacionaliniais teismais
procedūrą Teisingumo Teismas turi pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui naudingą atsakymą, kuris
jam leistų išspręsti jo nagrinėjamą ginčą (žr. 1997 m. liepos 17 d. Sprendimo
Krüger
, C‑334/95, Rink. p. I‑4517, 22 punktą ir 2000 m. lapkričio 28 d. Sprendimo
Roquette Frères
, C‑88/99, Rink. p. I‑10465, 18 punktą). Atsižvelgdamas į tai, Teisingumo Teismas prireikus turi performuluoti jam pateiktą
klausimą (žr. minėto sprendimo
Krüger
23 punktą ir 2002 m. liepos 11 d. Sprendimo
Marks & Spencer
, C‑62/00, Rink. p. I‑6325, 32 punktą).
22     Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, kokia dalimi
Jungtinėje Karalystėje įsisteigusios bendrovės savo Italijoje įsteigtai nuolatinei įmonei suteiktų paslaugų teikimas patenka
į Šeštosios direktyvos taikymo sritį. Todėl nereikia pasisakyti dėl atvejo, kai bendrovės buveinė yra valstybėje, kuri nėra
Europos Sąjungos narė.
23     Be to, pažymėtina, kad yra aišku, jog
FCE IT
,
FCE Bank
antrinė įmonė, neturi savarankiško juridinio asmens statuso ir yra pastarosios įmonės filialas.
24     Pirmu klausimu prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Šeštosios direktyvos 2 straipsnio
1 dalis ir 9 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinamos taip, kad kitoje valstybėje narėje įsteigta nuolatinė įmonė, kuri nėra
atskiras nuo bendrovės, kuriai ji priklauso, juridinis asmuo ir kuriai bendrovė teikia paslaugas, neturi būti laikoma apmokestinamuoju
asmeniu, net jei jai buvo priskirtos šių paslaugų teikimo sąnaudos.
Šalių pastabos
25
FCE Bank
, Jungtinės Karalystės vyriausybė ir Europos Bendrijų Komisija mano, kad tame pačiame juridiniame asmenyje suteiktos paslaugos
nėra PVM apmokestinamas paslaugų teikimas.
26
FCE Bank
manymu, tarp jos ir
FCE IT
negali būti jokio teisinio ryšio, nes jos sudaro vieną apmokestinamąjį asmenį. Taigi negali būti paslaugų teikimo už atlygį
tarp dviejų įmonių, kurios įsteigtos dviejose skirtingose valstybėse narėse. Iš tikrųjų
FCE Bank
neatlyginama už vidaus veiklą, kuri atliekama pačios bendrovės interesais siekiant vienodai tvarkyti apskaitos, rinkodaros
ir kitus duomenis.
27     Komisijos teigimu, paslaugų teikimas tarp valstybėje narėje įsteigtos patronuojančios bendrovės ir subjekto, kuris nėra įregistruotas
kaip savarankiškas juridinis asmuo ir yra nuolatinė įmonė kitoje valstybėje narėje, neturi būti laikomas PVM apmokestinama
veikla.
28     Italijos vyriausybės manymu, net jei civilinės teisės požiūriu patronuojanti bendrovė ir jos filialas yra vienas ir tas pats
juridinis asmuo ir tai gali sukurti kliūtį priversti vykdyti apmokestinamosios veiklos objektu esančius įsipareigojimus, netrukdo
tam, kad jie būtų atskiri apmokestinamieji asmenys mokestiniu požiūriu bendrai ir, konkrečiai kalbant, PVM tikslais.
29     Atsižvelgiant į Šeštosios direktyvos 2 straipsnio 1 dalies nuostatas, kurios numato paslaugų teikimo atlygintinumą, kad paslaugos
būtų apmokestintos PVM, tik jei jos neatlygintinos, būtų galima šiai veiklai netaikyti mokesčio. Darytina išvada, kad teisinio
ryšio, dėl kurio gali atsirasti apmokestinamoji veikla, egzistavimo sąlygos yra tos, kurios išplaukia iš Šeštojoje direktyvoje
nustatytų principų.
30     Be to, pagal Šeštosios direktyvos 9 straipsnio 1 dalį ir Aštuntosios direktyvos 1 straipsnį, priimančioje valstybėje narėje
įsteigta nuolatinė įmonė turi būti laikoma savarankišku apmokestinamuoju asmeniu, o dėl to atmetama galimybė, jog bus nuspręsta
grąžinti PVM patronuojančiai bendrovei.
31     Portugalijos vyriausybės teigimu, PVM, nepaisant aukšto jo suderinimo laipsnio, yra valstybių narių nacionalinis mokestis,
ir jos gali savo nuožiūra suteikti apmokestinamojo asmens statusą įmonėms, esančioms jų teritorijoje. Be to, nuolatinė įmonė,
kuri tenkina žmogiškųjų ir techninių išteklių sąlygas, kiek tai susiję su apmokestinamosios veiklos vykdymu, yra turtinis
vienetas ir pakankamai savarankiškas interesų centras, kad jai pačiai būtų galima priskirti santykius bei teises ir pareigas
PVM srityje.
Teisingumo Teismo vertinimas
32     Pirmiausia pažymėtina, kad Šeštosios direktyvos 2 straipsnio 1 punkte nustatyta, kad PVM apmokestinamas paslaugų teikimas,
kai šalies teritorijoje už atlygį paslaugas teikia apmokestinamasis asmuo, veikdamas kaip toks.
33     Antra, Šeštosios direktyvos 4 straipsnyje apibrėžiamas „apmokestinamasis asmuo“. Šį statusą turi asmenys, kurie „savarankiškai“
vykdo ekonominę veiklą. Šio straipsnio 4 dalyje patikslinama, kad terminas „savarankiškai“ reiškia, kad mokestis netaikomas
samdomiems ir kitiems asmenims, kiek jie susaistyti su darbdaviu darbo sutartimi ar kitais teisiniais ryšiais, sukuriančiais
darbdavio ir dirbančiojo santykius, susijusius su darbo sąlygomis, atlyginimu ir darbdavio atsakomybe (žr. 2003 m. lapkričio
6 d. Sprendimo
Karageorgou ir kt.
, C‑78/02–C‑80/02, Rink. p. I‑13295, 35 punktą).
34     Šiuo klausimu iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad paslaugų teikimas tik tuomet apmokestinamas, jei
tarp paslaugos teikėjo ir paslaugos gavėjo yra teisinis ryšys, pasireiškiantis tarpusavyje teikiamomis paslaugomis (žr. 1994 m.
kovo 3 d. Sprendimo
Tolsma
, C‑16/93, Rink. p. I‑743, 14 punktą; 2002 m. kovo 21 d. Sprendimo
Kennemer Golf
, C‑174/00, Rink. p. I‑3293, 39 punktą).
35     Siekiant nustatyti, ar toks teisinis ryšys egzistuoja tarp bendrovės nerezidentės ir vieno iš jos filialų, kad būtų galima
suteiktas paslaugas apmokestinti PVM, reikia patikrinti, ar
FCE IT
vykdo savarankišką ekonominę veiklą. Šiuo klausimu reikia ištirti, ar toks filialas kaip
FCE IT
gali būti laikomas savarankišku banku būtent ta prasme, kad jis patiria su savo veikla susijusią ekonominę riziką.
36     Kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 46 punkte, filialas pats nepatiria su kredito įstaigos veiklos vykdymu susijusios
ekonominės rizikos, kuri atsiranda, pavyzdžiui, klientui negrąžinus paskolos. Bankas, kaip juridinis asmuo, patiria šią riziką,
ir dėl to jo kilmės valstybėje narėje kontroliuojamas jo finansinis pajėgumas bei mokumas.
37     Iš tikrųjų
FCE IT
, kaip filialas, neturi negrąžintinai perduoto kapitalo. Dėl to visa su ekonomine veikla susijusi rizika tenka
FCE Bank
. Todėl aišku, kad
FCE IT
nuo jo priklauso ir su juo sudaro vieną apmokestinamąjį asmenį.
38     Šio vertinimo nepaneigia Šeštosios direktyvos 9 straipsnio 1 dalis. Šia nuostata siekiama apibrėžti apmokestinamąjį asmenį,
kiek tai susiję su sandoriais tarp filialo ir trečiųjų asmenų. Taigi ji nėra svarbi šioje byloje, kuri yra susijusi su sandoriais
tarp bendrovės valstybės narės rezidentės ir vieno iš jos filialų, įsteigto kitoje valstybėje narėje.
39     Dėl EBPO sutarties konstatuotina, kad ji nėra svarbi, nes susijusi su tiesioginiais mokesčiais, o PVM yra netiesioginis mokestis.
40     Galiausiai dėl susitarimo dėl sąnaudų padalijimo buvimo, tai taip pat nėra svarbu šioje byloje, nes dėl tokio susitarimo nesiderėjo
savarankiškos šalys.
41     Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pirmą klausimą reikia atsakyti, kad Šeštosios direktyvos 2 straipsnio 1 dalis ir 9 straipsnio
1 dalis turi būti aiškinamos taip, kad kitoje valstybėje narėje įsteigta nuolatinė įmonė, kuri nėra atskiras nuo bendrovės,
kuriai ji priklauso, juridinis asmuo ir kuriai bendrovė teikia paslaugas, neturi būti laikoma apmokestinamuoju asmeniu, net
jei jai buvo priskirtos šių paslaugų teikimo sąnaudos.

Dėl antro klausimo
42     Antru klausimu prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas klausia, ar Šeštosios direktyvos 2 straipsnis turi būti
aiškinamas taip, kad bendrovės nerezidentės antrinei įmonei suteiktų paslaugų sąnaudų priskyrimas sudaro atlygį, neatsižvelgiant
į šio priskyrimo dydį ir pelno siekimą.
43     Pagal šio sprendimo 37 punktą nagrinėjamas filialas nėra savarankiškas bendrovės atžvilgiu. Taigi į antrą klausimą atsakyti
nereikia.

Dėl trečio klausimo
44     Trečiu klausimu prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas klausia, ar nacionalinė administracinė praktika, pagal
kurią PVM apmokestinamas patronuojančios bendrovės paslaugų teikimas antrinei įmonei, esančiai kitoje valstybėje narėje, prieštarauja
EB 43 straipsnyje nustatytam laisvės steigtis principui.
Šalių pastabos
45
FCE Bank
, Jungtinės Karalystės vyriausybės ir Komisijos teigimu, Italijos administracinė praktika pažeidžia EB 43 straipsniu užtikrinamą
laisvę steigtis.
46
FCE Bank
mano, kad nagrinėjamos nacionalinės praktikos pasekmė yra ta, kad konsoliduojamas PVM, kuris tampa neatskaitomas. Tai yra
papildomos ir nesusigrąžinamos sąnaudos, kurių nepatiria Italijos bankas, teikiantis tokias pačias paslaugas savo antrinėms
įmonėms, įsteigtoms Italijos teritorijoje, ir nacionalinė praktika negali būti laikoma tinkama priemone, siekiant užtikrinti
mokesčių kontrolės veiksmingumą.
47     Jungtinės Karalystės vyriausybė pritaria Komisijos pozicijai, kad Italijos administracinė praktika pažeidžia steigimosi teisei
būdingą nediskriminavimo principą, kai kitoje valstybei įsisteigusio banko kontroliuojamos bendrovės mokėtinas PVM yra didesnis
nei nacionalinio banko kontroliuojamos bendrovės – nesant kitų tarp šių kontroliuojamų bendrovių rūšių objektyvių skirtumų.
Be to, paslaugų teikimo tarp patronuojančios bendrovės ir kontroliuojamos bendrovės, įsteigtos toje pačioje valstybėje arba
kitoje, apmokestinimas PVM sukuria kliūtį laisvei steigti filialą, o tai „negali būti pateisinama jokiu bendru interesu“ Teisingumo
Teismo praktikos prasme (žr. 1993 m. kovo 31 d. Sprendimo
Kraus
, C‑19/92, Rink. p. I‑1663, 32 punktą ir 1995 m. lapkričio 30 d. Sprendimo
Gebhard
, C‑55/94, Rink. p. I‑4165, 37 punktą).
48     Italijos vyriausybė šiuo klausimu nepateikė jokios pastabos, manydama, kad nuolatinė įmonė yra savarankiškas PVM apmokestinamas
asmuo.
49     Portugalijos vyriausybės teigimu, iš bendros PVM sistemos tikslų ir taisyklių aišku, kad tai nėra sritis, priklausanti vien
nuo nacionalinės administracinės praktikos. Taigi nėra reikalo atsakyti į trečią klausimą, susijusį su steigimosi teise, įtvirtinta
EB 43–48 straipsniuose.
Teisingumo Teismo vertinimas
50     Kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 74 punkte, nustačius nacionalinės teisės akto ir nacionalinės praktikos nesuderinamumą
su Šeštąja direktyva, nebereikia nagrinėti, ar buvo pažeistos Sutartyje nustatytos pagrindinės laisvės, tarp jų – laisvė steigtis.
51     Iš tikrųjų šio sprendimo 37 punkte buvo pasakyta, kad bendrovės nerezidentės filialas neturi savarankiškumo ir todėl tarp
jų nėra jokio teisinio ryšio. Jie turi būti laikomi vienu ir tuo pačiu apmokestinamuoju asmeniu Šeštosios direktyvos 4 straipsnio
1 dalies prasme. Taigi
FCE IT
tėra
FCE Bank
sudėtinė dalis.
52     Iš to, kas pasakyta, aišku, kad Italijos administracinė praktika nesuderinama su Šeštąja direktyva, nesant reikalo pasisakyti
dėl EB 43 straipsnio pažeidimo.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
53     Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu
Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė nurodytos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvos dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės
vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas 2 straipsnio 1 dalis ir 9 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinamos taip,
kad kitoje valstybėje narėje įsteigta nuolatinė įmonė, kuri nėra atskiras nuo bendrovės, kuriai ji priklauso, juridinis asmuo
ir kuriai bendrovė teikia paslaugas, neturi būti laikoma apmokestinamuoju asmeniu, net jei jai buvo priskirtos šių paslaugų
teikimo sąnaudos.
Parašai.
*
Proceso kalba: italų.