CELEX: 62008CJ0533
Oikeudellinen yhteistyö siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa
Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano
Asetus (EY) N:o 44/2001
71 artikla
Jäsenvaltioiden erityisillä oikeudenaloilla tekemät sopimukset
Tavaran kansainvälisessä tiekuljetuksessa käytettävästä rahtisopimuksesta tehty yleissopimus (CMR)

Ennakkoratkaisupyyntö koskee tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja
kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (EYVL 2001, L 12, s. 1) ja tavaran kansainvälisessä
tiekuljetuksessa käytettävästä rahtisopimuksesta Genevessä 19.5.1956 allekirjoitetun yleissopimuksen, sellaisena kuin se on
muutettuna Genevessä 5.7.1978 allekirjoitetulla pöytäkirjalla (jäljempänä CMR), 31 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat TNT Express Nederland BV (jäljempänä TNT) ja AXA Versicherung AG
(jäljempänä AXA) ja jossa on kyse sellaisten saksalaisten tuomioiden täytäntöönpanosta Alankomaissa, joilla TNT oli velvoitettu
korvaamaan vahinko, joka oli aiheutunut tavaroiden katoamisesta kansainvälisen tiekuljetuksen aikana.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Asetus N:o 44/2001
Asetuksen N:o 44/2001 ensimmäisessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Euroopan yhteisö on asettanut tavoitteekseen pitää yllä ja kehittää yhteisöä vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvana
alueena, jossa taataan henkilöiden vapaa liikkuvuus. Tällaisen alueen toteuttamiseksi asteittain yhteisön on toteutettava
muun muassa oikeudelliseen yhteistyöhön yksityisoikeuden alalla liittyviä toimenpiteitä, jotka ovat välttämättömiä sisämarkkinoiden
moitteettoman toiminnan kannalta.”
Tämän asetuksen kuudennessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa annettujen tuomioiden vapaan liikkuvuuden tavoitteen saavuttamiseksi on tarpeellista
ja asianmukaista, että tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevista säännöistä säädetään
velvoittavalla yhteisön säädöksellä, jota sovelletaan sellaisenaan.”
Asetuksen N:o 44/2001 11, 12 ja 15 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(11)Tuomioistuimen toimivaltaa koskevien sääntöjen ennustettavuuden on oltava hyvä, ja niiden on perustuttava periaatteeseen,
jonka mukaan toimivaltainen tuomioistuin määräytyy pääsääntöisesti vastaajan kotipaikan perusteella, ja vastaajan kotipaikan
tuomioistuin on aina toimivaltainen, lukuun ottamatta joitakin tarkoin rajattuja tapauksia – –.
(12)      Asianmukaisen lainkäytön helpottamiseksi tai tuomioistuimen ja riita-asian läheisen yhteyden vuoksi tulisi olla vaihtoehtoisia
toimivaltaperusteita vastaajan kotipaikan mukaan määräytyvän toimivaltaperusteen lisäksi.
– –
(15)      Lainkäytön yhdenmukaisuus edellyttää, että rinnakkaiset oikeudenkäynnit saadaan mahdollisimman vähiin ja on varmistettava,
ettei kahdessa jäsenvaltiossa anneta keskenään ristiriitaisia tuomioita. – –”
Tämän asetuksen 16 ja 17 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(16) Keskinäinen luottamus lainkäyttöön edellyttää, että jäsenvaltiossa annettu tuomio tunnustetaan ilman erityistä menettelyä
paitsi, jos riidan kohteena on kysymys tuomion tunnustamisesta.
(17)      Tämä sama keskinäinen luottamus tekee oikeutetuksi sen, että menettely, jolla jäsenvaltiossa tunnustetaan täytäntöönpanokelpoiseksi
toisessa jäsenvaltiossa annettu tuomio, on tehokas ja nopea. – –”
Kyseisen asetuksen 25 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Jotta jäsenvaltioiden tekemiä kansainvälisiä sitoumuksia kunnioitettaisiin, tämä asetus ei vaikuta erityiskysymyksiä koskeviin
yleissopimuksiin, joiden sopimuspuolia jäsenvaltiot ovat.”
Asetuksen N:o 44/2001 1 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Tätä asetusta sovelletaan siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa, riippumatta siitä, millaisessa tuomioistuimessa niitä
käsitellään. Erityisesti asetusta ei sovelleta vero- tai tulliasioihin eikä hallinto-oikeudellisiin asioihin.
2.      Asetusta ei sovelleta:
a)      luonnollisten henkilöiden oikeudelliseen asemaan, oikeuskelpoisuuteen tai oikeustoimikelpoisuuteen eikä myöskään aviovarallisuussuhteisiin
eikä perintöön ja testamenttiin;
b)      konkurssiin, akordiin tai muihin niihin rinnastettaviin menettelyihin;
c)      sosiaaliturvaan;
d)      välimiesmenettelyyn.”
Asetuksen N:o 44/2001 27 artikla on II luvun, jonka otsikko on ”Toimivalta”, 9 jaksossa, jonka otsikko on ”Vireilläolo ja
samassa yhteydessä käsiteltävät kanteet”, ja tässä artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jos eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa nostetaan samojen asianosaisten välillä samaa asiaa koskevia kanteita, muiden tuomioistuinten
kuin sen, jossa kanne on ensin nostettu, on omasta aloitteestaan keskeytettävä asian käsittely, kunnes on ratkaistu, että
tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on toimivaltainen.
2.      Kun on ratkaistu, että se tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on toimivaltainen, tulee muiden tuomioistuinten tuon
tuomioistuimen toimivallan vuoksi jättää asia tutkimatta.”
Asetuksen N:o 44/2001 34 artikla on III luvun, jonka otsikko on ”Tunnustaminen ja täytäntöönpano”, 1 jaksossa, jonka otsikko
on ”Tunnustaminen”, ja tässä artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tuomiota ei tunnusteta, jos
1)      tunnustaminen on selkeästi vastoin sen jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteita (ordre public), missä tunnustamista pyydetään;
– –”
Kyseisen asetuksen samassa jaksossa olevassa 35 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Tuomiota ei tunnusteta myöskään silloin, kun II luvun 3, 4 ja 6 jakson säännöksiä ei ole noudatettu, eikä 72 artiklassa tarkoitetuissa
tapauksissa.
2.      Sen valtion tuomioistuin tai viranomainen, missä tunnustamista pyydetään, on tutkiessaan, onko olemassa jokin edellä olevassa
kohdassa tarkoitettu toimivaltaperuste, sidottu niihin tosiseikkoihin, joihin tuomiojäsenvaltion tuomioistuin on perustanut
toimivaltansa.
3.      Jollei 1 kohdan säännöksistä muuta johdu, tuomiojäsenvaltion tuomioistuinten toimivaltaa ei saa tutkia; tuomioistuimen toimivaltaa
koskevat säännökset eivät kuulu 34 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin oikeusjärjestyksen perusteisiin.”
Saman asetuksen 36 artiklassa, joka sekin on III luvun 1 jaksossa, säädetään, että ”ulkomaista tuomiota ei saa sen sisältämän
asiaratkaisun osalta ottaa – – uudelleen tutkittavaksi”.
Asetuksen N:o 44/2001 38 artikla on tämän asetuksen III luvun 2 jaksossa, jonka otsikko on ”Täytäntöönpano”, ja tämän artiklan
1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiossa annettu ja siellä täytäntöönpanokelpoinen tuomio on pantava täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa, kun tuomio
asiaan osallisen hakemuksesta on siellä julistettu täytäntöönpanokelpoiseksi.”
Kyseisen asetuksen 43 artiklan 1 kohdassa lisätään vielä, että ”kumpikin asianosainen voi hakea muutosta täytäntöönpanokelpoiseksi
julistamista koskevasta hakemuksesta annettuun päätökseen”.
Saman asetuksen 45 artiklassa täsmennetään seuraavaa:
”1.      Tuomioistuin, jolta muutosta haetaan 43 – – artiklan mukaisesti, voi evätä tuomion julistamisen täytäntöönpanokelpoiseksi
tai kumota täytäntöönpanokelpoiseksi julistamisesta tehdyn päätöksen ainoastaan jollakin 34 ja 35 artiklassa mainituista perusteista.
– –
2.      Ulkomaista tuomiota ei saa sen sisältämän asiaratkaisun osalta ottaa missään tapauksessa uudelleen tutkittavaksi.”
Asetuksen N:o 44/2001 71 artikla on VII luvussa, jonka otsikko on ”Asetuksen suhde muihin säädöksiin”, ja tässä artiklassa
säädetään seuraavaa:
”1.      Tämä asetus ei vaikuta tuomioistuinten toimivaltaa tai tuomioiden tunnustamista taikka täytäntöönpanoa erityisillä oikeudenaloilla
säänteleviin sopimuksiin, joiden osapuolia jäsenvaltiot ovat.
2.      Yhdenmukaisen tulkinnan varmistamiseksi 1 kohtaa sovelletaan seuraavasti:
a)      Tämä asetus ei estä erityistä oikeudenalaa koskevan yleissopimuksen osapuolena olevan valtion tuomioistuinta vetoamasta kyseisen
sopimuksen mukaisiin perusteisiin toimivaltansa osalta silloinkin, kun vastaajan kotipaikka on sellaisessa jäsenvaltiossa,
joka ei ole tuon sopimuksen osapuoli. Asiaa käsittelevän tuomioistuimen on kuitenkin sovellettava tämän asetuksen 26 artiklaa.
b)      Jäsenvaltiossa annetut tuomiot, jotka on antanut erityistä oikeudenalaa koskevaan yleissopimukseen toimivaltansa perustanut
tuomioistuin, on tunnustettava ja pantava täytäntöön muissa jäsenvaltioissa tämän asetuksen mukaisesti.
Jos erityistä oikeudenalaa koskeva yleissopimus, jonka osapuolia ovat sekä jäsenvaltio, missä tuomio on annettu, että jäsenvaltio,
jolle pyyntö on osoitettu, sisältää tuomion tunnustamista tai täytäntöönpanoa koskevia ehtoja, niitä on noudatettava. Kuitenkin
voidaan aina soveltaa niitä tämän asetuksen säännöksiä, jotka koskevat tuomion tunnustamisessa ja täytäntöönpanossa noudatettavaa
menettelyä.”

CMR
CMR:ää sovelletaan sen 1 artiklan mukaan ”jokaiseen sopimukseen, joka koskee ajoneuvolla korvausta vastaan tiellä suoritettavaa
tavaran kuljetusta, kun paikkakunta, jolla tavara on otettu kuljetettavaksi, ja määräpaikka – – sijaitsevat eri valtioissa,
joista ainakin toinen on sopimusvaltio – – osapuolten kotipaikasta ja kansalaisuudesta riippumatta”.
CMR neuvoteltiin Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomissiossa. CMR:ään on liittynyt yli 50 valtiota, joiden joukossa
ovat kaikki Euroopan unionin jäsenvaltiot.
CMR:n 23 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.      Milloin rahdinkuljettajan on tämän yleissopimuksen määräysten perusteella maksettava korvausta tavaran katoamisesta tai vähentymisestä,
korvaus on laskettava sen arvon mukaan, joka tavaralla oli kuljetettavaksi otettaessa kyseisellä paikkakunnalla.
– –
3.      Korvaus ei kuitenkaan saa ylittää 8,33 laskentayksikköä kokonaispainosta puuttuvaa kiloa kohti.
4.      Tämän lisäksi on rahti, tullimaksut ja muut tavaran kuljetukseen liittyvät kulut maksettava takaisin kokonaan, kun tavara
on kadonnut, ja, milloin tavara on vähentynyt, vähentymistä vastaavalta osalta, mutta muuta vahinkoa ei korvata.
– –
7.      Tässä yleissopimuksessa tarkoitettu laskentayksikkö on Kansainvälisen valuuttarahaston määrittelemä erityisnosto-oikeus. Tämän
artiklan 3 kappaleessa mainittu määrä muunnetaan sen valtion valuutaksi, jossa asiaa käsittelevä tuomioistuin sijaitsee. –
–
– –”
CMR:n 31 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.      Tämän yleissopimuksen määräysten alaista kuljetusta koskeva kanne voidaan panna vireille, paitsi siinä sopimusvaltion tuomioistuimessa,
mistä asianosaiset ovat sopineet, sen valtion tuomioistuimessa, jonka alueella:
a)      vastaajalla on kotipaikka, pääkonttorinsa tahi se haaraliikkeensä tai asioimistonsa, jonka välityksellä rahtisopimus on tehty,
taikka
b)      [on] paikkakunta, missä tavara otettiin kuljetettavaksi tai missä kuljetuksen määräpaikka on,
eikä sitä voida nostaa muussa tuomioistuimessa.
2.      Jos tämän artiklan 1 kappaleessa tarkoitettu kanne on vireillä tuomioistuimessa, jonka toimivaltaan asia mainitun kappaleen
mukaan kuuluu, tai tällaisen kanteen on ratkaissut sellainen tuomioistuin, ei samojen asianosaisten kesken voida samasta asiasta
nostaa uutta kannetta, paitsi milloin sen tuomioistuimen ratkaisua, jossa ensimmäinen kanne nostettiin, ei voida panna täytäntöön
siinä valtiossa, jossa uusi kanne pannaan vireille.
3.      Kun sopimusvaltion tuomioistuimen tämän artiklan 1 kappaleessa tarkoitetussa riita-asiassa antama tuomio on siellä tullut
täytäntöönpanokelpoiseksi, se on täytäntöönpanokelpoinen myös jokaisessa muussa sopimusvaltiossa niin pian kuin kyseisessä
valtiossa voimassa olevat muotomääräykset on täytetty. Tällaiset muotomääräykset eivät saa tehdä mahdolliseksi itse asian
uudelleen tutkimista.
4.      Tämän artiklan 3 kappaleen määräyksiä sovelletaan oikeudenkäynnin jälkeen annettuihin tuomioihin, yksipuolisiin tuomioihin
ja oikeuden määräyksellä vahvistettuihin sovitteluihin, mutta niitä ei sovelleta väliaikaistuomioihin tai vahingonkorvauksiin,
jotka asiansa kokonaan tai osaksi hävinnyt kantaja joutuu suorittamaan kulujen lisäksi.
– –”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Siemens Nederland NV (jäljempänä Siemens) ja TNT tekivät huhtikuussa 2001 rahtisopimuksen tavaroiden tiekuljetuksesta Zoetermeeristä
(Alankomaat) Unterschleißheimiin (Saksa). Kyseisten tavaroiden arvo oli 103 540 Saksan markkaa (DEM) (52 939 euroa), ja ne
painoivat 12 kilogrammaa.
Näitä tavaroita ei kuitenkaan koskaan toimitettu määränpäähän.
TNT nosti toukokuussa 2002 Siemensin vakuutuksenantaja AXA:ta vastaan Rechtbank te Rotterdamissa (Alankomaat) vahvistuskanteen,
jossa se vaati todettavaksi, ettei se ollut vastuussa AXA:lle kyseisten tavaroiden katoamisesta aiheutuneesta vahingosta,
lukuun ottamatta 11,50 euron määrää kilogrammaa kohden (yhteensä 138 euroa) CMR:n 23 artiklan, jossa vahvistetaan vaadittavissa
olevien vahingonkorvausten määrään sovellettavat säännöt, mukaisesti. Rechtbank te Rotterdamhylkäsi tämän kanteen 4.5.2005
antamallaan tuomiolla. TNT haki tähän tuomioon muutosta Gerechtshof te ’s-Gravenhagessa (Alankomaat).
AXA nosti elokuussa 2004 Landgericht Münchenissä (Saksa) TNT:tä vastaan kanteen, jossa vaadittiin korvausta vahingosta, jonka
Siemens oli kärsinyt näiden tavaroiden katoamisesta. Koska samojen asianosaisten välillä jo oli vireillä samaa kuljetusta
koskeva oikeudenkäynti Alankomaissa, TNT väitti, ettei Landgericht München CMR:n 31 artiklan 2 kappaleessa määrätyn, vireilläolovaikutusta
koskevan säännön vuoksi saanut ottaa AXA:n kannetta käsiteltäväksi.
Landgericht München hylkäsi 4.4.2006 ja 7.9.2006 antamillaan tuomioilla (jäljempänä Landgericht Münchenin tuomiot) TNT:n
CMR:n 31 artiklan 2 kappaleeseen perustuvat väitteet, ja se velvoitti tämän yrityksen korvaamaan vahingon.
AXA vaati 6.3.2007, että Rechtbank te Utrecht (Alankomaat) julistaisi Landgericht Münchenin tuomiot asetuksen N:o 44/2001
perusteella täytäntöönpanokelpoisiksi Alankomaissa. Sen jälkeen kun Rechtbank te Utrecht välitoimia käsittelevänä tuomioistuimena
oli 28.3.2007 antamallaan määräyksellä hyväksynyt tämän vaatimuksen, TNT vaati 4.5.2007 Rechtbank te Utrechtiä kumoamaan tämän
määräyksen ja epäämään kyseisten tuomioiden täytäntöönpanokelpoisuuden tai ainakin lykkäämään niiden täytäntöönpanoa koskevan
vaatimuksen käsittelyä siihen asti, kunnes Gerechtshof te ’s-Gravenhage on ratkaissut Rechtbank te Rotterdamin4.5.2005 antamasta
tuomiosta tehdyn valituksen.
TNT:n muutoksenhaku Rechtbank te Utrechtissä perustui siihen, että Landgericht Münchenin tuomioiden tunnustaminen olisi selvästi
Alankomaiden oikeusjärjestyksen perusteiden vastaista. Se oli väittänyt, ettei Landgericht München ollut CMR:n 31 artiklan
2 kohdassa olevan, vireilläolovaikutusta koskevan määräyksen vuoksi toimivaltainen käsittelemään AXA:n kannetta.
AXA sitä vastoin katsoi asetuksen N:o 44/2001 35 artiklan 3 kohdan nojalla, ettei Alankomaiden tuomioistuin saanut tutkia
Saksan tuomioistuimen toimivaltaa, koska tämän asetuksen 34 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettua oikeusjärjestyksen perusteita
koskevaa arviointiperustetta ei voida soveltaa toimivaltaa koskeviin sääntöihin.
Rechtbank te Utrecht hylkäsi TNT:n muutoksenhaun 18.7.2007 antamallaan määräyksellä. Gerechtshof te ’s-Gravenhage ei tuona
ajankohtana vielä ollut ratkaissut TNT:n sinne tekemää valitusta.
Rechtbank te Utrecht katsoi, ettei TNT voinut vedota asetuksen N:o 44/2001 34 artiklan 1 alakohdassa säädettyyn perusteeseen
evätä tunnustaminen riitauttaakseen Saksan tuomioistuimen toimivallan, koska toimivaltasäännöt eivät kuulu tässä säännöksessä
tarkoitettuihin oikeusjärjestyksen perusteisiin, kuten tämän asetuksen 35 artiklan 3 kohdassa täsmennetään.
TNT teki Rechtbank te Utrechtin 18.7.2007 antamasta määräyksestä kassaatiovalituksen. Sen mukaan tämä tuomioistuin oli sivuuttanut
sen seikan, että CMR:n 31 artiklalla poiketaan asetuksen N:o 44/2001 71 artiklan 2 kohdan b alakohdan toisen kohdan perusteella
siitä kyseisen asetuksen 35 artiklan 3 kohdasta ilmenevästä kiellosta, jonka mukaan tuomiojäsenvaltion tuomioistuinten toimivaltaa
ei saa tutkia.
Näin ollen Hoge Raad der Nederlanden päätti lykätä asian ratkaisemista ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko asetuksen N:o 44/2001 71 artiklan 2 kohdan alkuosaa ja sen b alakohdan toista alakohtaa tulkittava siten, että
a)      asetuksen N:o 44/2001 tunnustamis- ja täytäntöönpanosääntelyn sijaan sovelletaan erityisen yleissopimuksen tunnustamis- ja
täytäntöönpanosääntelyä vain, jos erityisen yleissopimuksen asianomaisessa sääntelyssä edellytetään yksinomaista soveltamista,
vai
b)      jos erityisen yleissopimuksen ja asetuksen N:o 44/2001 tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevat ehdot ovat molemmat yhtä
lailla sovellettavissa, aina on sovellettava erityisen yleissopimuksen ehtoja ja asetuksen N:o 44/2001 ehdot on jätettävä
soveltamatta, myös silloin, kun erityisessä yleissopimuksessa ei vaadita yksinomaista soveltamista muihin kansainvälisiin
tunnustamis- ja täytäntöönpanosääntöihin nähden?
2)      Onko unionin tuomioistuin, kun tarkoituksena on estää ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitettua normiristiriitaa koskevat vastakkaiset
tuomiot, toimivaltainen tulkitsemaan – jäsenvaltioiden tuomioistuimia sitovalla tavalla – [CMR:ää] siltä osin kuin on kyse
kyseisen yleissopimuksen 31 artiklassa määrätystä seikasta?
3)      Mikäli toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi ja myös ensimmäisen kysymyksen a kohtaan vastataan myöntävästi, onko CMR:n
31 artiklan 3 ja 4 kappaleessa olevaa tunnustamis- ja täytäntöönpanosääntelyä tulkittava siten, että siinä ei vaadita yksinomaista
soveltamista ja että siinä jätetään tilaa tunnustamisen tai täytäntöönpanon mahdollistavien muiden kansainvälisten täytäntöönpanosääntöjen,
kuten asetuksen N:o 44/2001, soveltamiselle?
Siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin vastaa ensimmäisen kysymyksen b kohtaan myöntävästi ja tämän lisäksi vastaa myös
toiseen kysymykseen myöntävästi, esittää Hoge Raad – – vielä seuraavat kolme kysymystä:
4)      Annetaanko CMR:n 31 artiklan 3 ja 4 kappaleessa sen valtion, jossa tunnustamista pyydetään, tuomioistuimelle lupa täytäntöönpanokelpoiseksi
julistamista koskevaa hakemusta käsitellessään tutkia, oliko tuomiovaltion tuomioistuin kansainvälisesti toimivaltainen käsittelemään
riitaa?
5)      Onko asetuksen N:o 44/2001 71 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että jos CMR:n ja asetuksen N:o 44/2001 vireilläolovaikutusta
koskevien sääntöjen välillä on normiristiriita, CMR:n vireilläolovaikutusta koskevilla säännöillä on etusija asetuksen N:o
44/2001 vastaaviin sääntöihin nähden?
6)      Koskevatko nyt esillä olevassa asiassa Alankomaissa vaadittu oikeudellisesti sitova toteaminen ja Saksassa vaadittu vahingonkorvaus
CMR:n 31 artiklan 2 kappaleessa tarkoitetulla tavalla ’samaa asiaa’?”

Ennakkoratkaisukysymykset

Alustavia huomautuksia
Heti aluksi on syytä todeta, että TNT:n ja AXA:n välinen riita kuuluu sekä CMR:n että asetuksen N:o 44/2001 soveltamisalaan.
Tässä riidassa on nimittäin yhtäältä kyse tavaran tiekuljetuksesta tehdystä rahtisopimuksesta, jossa paikkakunnaksi, jolla
tavarat otetaan kuljetettavaksi, oli sovittu Alankomaissa oleva osoite ja niiden määräpaikaksi Saksassa oleva osoite. CMR:n
1 artiklassa sen soveltamiselle asetetut edellytykset siis täyttyvät.
Toisaalta riidat, jotka koskevat tavaran tiekuljetuksia jäsenvaltioiden välillä, kuuluvat ”siviili- ja kauppaoikeuden alaan”
asetuksen N:o 44/2001 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuin tavoin. Tavaran tiekuljetuksia ei myöskään mainita niiden kyseisessä
artiklassa tyhjentävästi lueteltujen alojen joukossa, jotka on suljettu tämän saman asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle.
Samoin alustavasti on muistutettava, että koska asetuksella N:o 44/2001 korvataan tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden
täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla vuonna 1968 tehty Brysselin yleissopimus (EYVL 1972, L 299, s. 32), sellaisena kuin
se on muutettuna peräkkäisillä yleissopimuksilla uusien jäsenvaltioiden liittyessä kyseiseen yleissopimukseen (jäljempänä
Brysselin yleissopimus), yhteisöjen tuomioistuimen tämän yleissopimuksen määräyksistä antama tulkinta pätee myös tämän asetuksen
säännösten osalta silloin, kun kyseisten määräysten ja säännösten voidaan katsoa vastaavan toisiaan (asia C-180/06, Ilsinger,
tuomio 14.5.2009, 41 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa ja asia C-189/08, Zuid-Chemie, tuomio 16.7.2009, 18
kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Asetuksen N:o 44/2001 71 artiklalla, jonka tulkintaa tässä asiassa pyydetään, korvataan Brysselin yleissopimuksen 57 artikla,
jossa määrättiin erityisiä oikeudenaloja koskevista sopimuksista (jäljempänä erityiset yleissopimukset) seuraavaa:
”1. Tämä yleissopimus ei vaikuta tuomioistuinten toimivaltaa tai tuomioiden tunnustamista taikka täytäntöönpanoa erityisillä
oikeudenaloilla säänteleviin sopimuksiin, joiden osapuolia tämän yleissopimuksen sopimusvaltiot ovat tai joiden osapuoliksi
ne myöhemmin tulevat.
2.      Yhdenmukaisen tulkinnan varmistamiseksi 57 artiklan 1 kappaletta sovelletaan seuraavasti:
a)      Tämän yleissopimuksen estämättä erityistä oikeudenalaa koskevan yleissopimuksen osapuolena olevan valtion tuomioistuin voi
pitää itseään toimivaltaisena tuon sopimuksen perusteella silloinkin, kun vastaajalla on kotipaikka sellaisessa tämän yleissopimuksen
sopimusvaltiossa, joka ei ole tuon sopimuksen osapuoli. – –
b)       Sopimusvaltiossa annetut tuomiot, jotka on antanut erityistä oikeudenalaa koskevan yleissopimuksen perusteella itseään toimivaltaisena
pitänyt tuomioistuin, on tunnustettava ja pantava täytäntöön muissa sopimusvaltioissa tämän yleissopimuksen mukaisesti.
Jos erityistä oikeudenalaa koskevassa sopimuksessa, jonka osapuolia ovat sekä alkuperävaltio että se valtio, jolle pyyntö
on osoitettu, sisältää tuomion tunnustamista tai täytäntöönpanoa koskevia ehtoja, niitä on noudatettava. – –
– –”
Brysselin yleissopimuksen 57 artiklan 1 kappaleessa olleella ilmaisulla ”joiden osapuoliksi ne myöhemmin tulevat” täsmennettiin,
etteivät tässä yleissopimuksessa määrätyt säännöt estäneet sellaisten erilaisten sääntöjen soveltamista, joihin sopimusvaltiot
tulevaisuudessa tekemissään erityisissä yleissopimuksissa sitoutuisivat. Tätä ilmaisua ei otettu asetuksen N:o 44/2001 71
artiklan 1 kohtaan. Näin ollen sillä ei anneta jäsenvaltioille mahdollisuutta ottaa uusia erityisiä yleissopimuksia tekemällä
tai jo voimassa olevia sopimuksia muuttamalla käyttöön sääntöjä, joilla olisi etusija asetuksen N:o 44/2001 sääntöihin nähden.
Tämän toteamuksen vahvistaa oikeuskäytäntö, jossa on todettu, että sitä mukaa kuin näitä yhteisiä sääntöjä otetaan käyttöön,
jäsenvaltioilla ei ole enää oikeutta tehdä kansainvälisiä sopimuksia, joilla vaikutetaan näihin sääntöihin (ks. mm. asia 22/70,
komissio v. neuvosto, tuomio 31.3.1971, Kok., s. 263, Kok. Ep. I, s. 553, 17–19 kohta, ns. AETR-tapaus ja asia C-467/98, komissio
v. Tanska, tuomio 5.11.2002, Kok., s. I-9519, 77 kohta).
CMR:n 31 artiklan kaltaisista määräyksistä, joihin jäsenvaltiot jo olivat sidottuja asetuksen N:o 44/2001 voimaantuloajankohtana,
on sitä vastoin todettava, että tämän asetuksen 71 artikla heijastaa samaa systematiikkaa kuin Brysselin yleissopimuksen 57
artikla ja että se on sanamuodoltaan lähes täysin samanlainen. Näin ollen on otettava huomioon tulkinta, jonka yhteisöjen
tuomioistuin jo on esittänyt Brysselin yleissopimuksesta.
Otettaessa huomioon nämä alustavat havainnot ja esitettyjen kysymysten välinen yhteys ensimmäinen ja viides kysymys, jotka
koskevat asetuksen N:o 44/2001 71 artiklan tulkintaa, tutkitaan yhdessä ja ensiksi. CMR:n tulkintaan liittyvät kysymykset
tutkitaan tämän jälkeen.

Asetuksen N:o 44/2001 71 artiklan tulkinta
Kansallinen tuomioistuin kysyy ensimmäisessä ja viidennessä kysymyksessään pääasiallisesti, onko asetuksen N:o 44/2001 71
artiklaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa asiassa tulkittava siten, että CMR:n vireilläolovaikutusta koskevassa 31 artiklan
2 kappaleessa ja sen täytäntöönpanokelpoisuutta koskevassa 31 artiklan 3 kappaleessa määrätyn kaltaisia erityisen yleissopimuksen
mukaisia tuomioistuinten toimivaltaa sekä tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevia sääntöjä on sovellettava.
Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, tämä kysymys on esitetty yhtäältä siitä syystä, että CMR:ssä ja asetuksessa N:o 44/2001
asetetulla, vireilläolovaikutusta koskevalla säännöllä – vaikka sen sanamuoto onkin samankaltainen – saattaa olla erilainen
ulottuvuus aina sen mukaan, sovelletaanko tätä sopimusta ja siihen liittyvää kansallista oikeuskäytäntöä vai tätä asetusta
ja sitä koskevaa unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, ja toisaalta siitä syystä, että Alankomaiden tuomioistuimella, jonka
käsiteltävänä on AXA:n hakemus Landgericht Münchenin tuomioiden julistamiseksi täytäntöönpanokelpoisiksi, on tarve saada tietää,
voiko se tutkia viimeksi mainitun toimivallan ratkaista AXA:n siinä nostama vahingonkorvauskanne.
TNT väittää tästä viimeksi mainitusta seikasta, että tällainen tutkiminen sallitaan CMR:n 31 artiklan 3 kappaleessa, kun taas
AXA katsoo, että valta tutkia Landgericht Münchenin toimivalta suljetaan pois asetuksen N:o 44/2001 35 artiklan 3 kohdalla.
AXA on Alankomaiden tuomioistuimissa näiden lausumiensa tueksi väittänyt, että tavaran kansainvälisessä tiekuljetuksessa käytettävää
rahtisopimusta koskevien tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa säännellään asetuksella N:o 44/2001 eikä CMR:llä.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi
sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä lainsäädännöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös tai määräys on (ks. mm. asia
C‑301/98, KVS International, tuomio 18.5.2000, Kok., s. I‑3583, 21 kohta; asia C‑298/07, Bundesverband der Verbraucherzentralen
und Verbraucherverbände, tuomio 16.10.2008, Kok., s. I‑7841, 15 kohta ja asia C‑403/09 PPU, Detiček, tuomio 23.12.2009, ei
vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Ensimmäiseen ja viidenteen ennakkoratkaisukysymykseen vastattaessa on siis otettava
huomioon sekä asetuksen N:o 44/2001 71 artiklan sanamuoto ja juuri tämän artiklan päämäärä että tämän säännöksen asiayhteys
ja kyseisellä asetuksella tavoitellut päämäärät.
Asetuksen N:o 44/2001 71 artiklan sanamuodon mukaan asiaan, joka kuuluu erityisen yleissopimuksen soveltamisalaan, on sovellettava
viimeksi mainitussa yleissopimuksessa eikä asetuksessa N:o 44/2001 olevia sääntöjä.
Kuten muun muassa Alankomaiden ja Tšekin hallitukset ovat todenneet, kyseisen asetuksen 71 artiklan 1 kohdan ilmaisusta, jonka
mukaan se ”ei vaikuta” erityisiin yleissopimuksiin, ilmenee, että lainsäätäjä on säätänyt normiristiriidan varalta, että näitä
yleissopimuksia on sovellettava.
Tämä tulkinta saa tukea tämän 71 artiklan 2 kohdasta, jossa säädetään, että jos erityinen yleissopimus, jonka osapuolia ovat
sekä jäsenvaltio, missä tuomio on annettu, että jäsenvaltio, jolle pyyntö on osoitettu, sisältää tuomion tunnustamista tai
täytäntöönpanoa koskevia ehtoja, niitä on noudatettava. Kyseinen 2 kohta koskee nimenomaisesti tilanteita, jotka rajoittuvat
kokonaisuudessaan unionin sisälle. Tästä seuraa, että huolimatta asetuksen N:o 44/2001 25 perustelukappaleessa olevasta selityksestä,
jonka mukaan tämä asetus ei vaikuta erityisiin yleissopimuksiin, jotta jäsenvaltiot voisivat kunnioittaa kolmansille valtioille
antamiaan kansainvälisiä sitoumuksia, lainsäätäjä on tämän asetuksen 71 artiklalla halunnut säätää myös, että kyseisiä yleissopimuksia
on sovellettava itse unionin sisällä.
On siis totta, että asetuksen N:o 44/2001 71 artiklalla on tarkoitus varmistaa sellaisten sääntöjen noudattaminen, jotka on
laadittu ottaen huomioon tietyn alan erityispiirteet (ks. Brysselin yleissopimuksen 57 artiklasta asia C-406/92, Tatry, tuomio
6.12.1994, Kok., s. I-5439, 24 kohta ja asia C-148/03, Nürnberger Allgemeine Versicherung, tuomio 28.10.2004, Kok., s. I-10327,
14 kohta). Oikeuskäytännössä on todettu tästä tavoitteesta, että erityisissä yleissopimuksissa olevat säännöt aiheuttavat
sen, ettei Brysselin yleissopimuksen samaa kysymystä koskevia määräyksiä ole sovellettava (ks. vastaavasti em. asia Tatry,
tuomion 25 kohta).
Vaikka edellä lausutusta ilmenee, että asetuksen N:o 44/2001 71 artiklassa säädetään, että erityisiä yleissopimuksia sovelletaan
näillä sopimuksilla säännellyillä aloilla, on kuitenkin niin, ettei tällä soveltamisella saada vaarantaa niitä periaatteita,
jotka unionissa ovat siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa tapahtuvan oikeudellisen yhteistyön taustalla ja joista asetuksen
N:o 44/2001 6, 11, 12 ja 15–17 perustelukappaleessa mainitaan siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa annettujen tuomioiden
vapaa liikkuvuus, toimivaltaisten tuomioistuinten ennustettavuus ja näin ollen yksityisten oikeusvarmuus, asianmukainen lainkäyttö,
se, että rinnakkaiset oikeudenkäynnit saadaan mahdollisimman vähiin, ja keskinäinen luottamus lainkäyttöön unionissa.
Näiden kunkin periaatteen noudattaminen on tarpeen sisämarkkinoiden moitteettomalle toiminnalle, joka on asetuksen N:o 44/2001
ratio, kuten sen ensimmäisestä perustelukappaleesta ilmenee.
Asetuksen N:o 44/2001 71 artiklan ulottuvuus ei voi olla ristiriidassa sen lainsäädännön taustalla olevien periaatteiden kanssa,
jonka osa se on. Tätä artiklaa ei näin ollen voida tulkita siten, että tämän asetuksen kattamalla, tavaran tiekuljetusten
kaltaisella alalla CMR:n kaltainen erityinen yleissopimus voisi johtaa lopputuloksiin, jotka olisivat sisämarkkinoiden moitteettoman
toiminnan toteutumisen kannalta vähemmän suotuisia kuin lopputulokset, joihin kyseisen asetuksen säännöksillä päädytään.
Tämä toteamus on sen vakiintuneen oikeuskäytännön mukainen, jonka mukaan jäsenvaltioiden unionin ulkopuolisten valtioiden
kanssa tekemiä yleissopimuksia ei voida soveltaa jäsenvaltioiden välisissä suhteissa siten, että vaarannetaan unionin oikeuden
tavoitteet (ks. vastaavasti asia 286/86, Deserbais, tuomio 22.9.1988, Kok., s. 4907, Kok. Ep. IX, s. 641, 18 kohta; yhdistetyt
asiat C-241/91 P ja C-242/91 P, RTE ja ITP v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok., s. I-743, 84 kohta ja asia C-301/08, Bogiatzi,
tuomio 22.10.2009, 19 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Tästä seuraa, että asetuksen N:o 44/2001 71 artiklassa tarkoitettuja tuomioistuinten toimivaltaa koskevia sääntöjä – vireilläolovaikutusta
koskevat säännöt mukaan lukien – voidaan soveltaa unionissa vain niiltä osin kuin niiden ennustettavuus on hyvä ja kuin ne
helpottavat asianmukaista lainkäyttöä sekä mahdollistavat sen, että rinnakkaiset oikeudenkäynnit saadaan mahdollisimman vähiin,
kuten kyseisen asetuksen 11, 12 ja 15 perustelukappaleessa todetaan.
Tuomioiden tunnustamisen ja täytäntöönpanon kannalta merkityksellisiä periaatteita ovat asetuksen N:o 44/2001 6, 16 ja 17
perustelukappaleessa tarkoitetut tuomioiden vapaata liikkuvuutta ja keskinäistä luottamusta lainkäyttöön (favor executionis)
koskevat periaatteet (ks. mm. asia C-283/05, ASML, tuomio 14.12.2006, Kok., s. I‑12041, 23 kohta; asia C-185/07, Allianz ja
Generali Assicurazioni Generali, tuomio 10.2.2009, Kok., s. I-663, 24 kohta ja asia C-420/07, Apostolides, tuomio 28.4.2009,
73 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Unionissa saadaan soveltaa asetuksen N:o 44/2001 71 artiklassa tarkoitettujen
erityisten yleissopimusten mukaisia tunnustamis- ja täytäntöönpanosääntöjä vain, jos näitä periaatteita noudatetaan.
Oikeuskäytännössä on täsmennetty edellä mainitusta keskinäisen luottamuksen periaatteesta, ettei sen jäsenvaltion tuomioistuimella,
jossa tunnustamista pyydetään, ole missään tapauksessa tuomiojäsenvaltion tuomioistuinta parempia edellytyksiä ratkaista viimeksi
mainitun toimivaltaa. Asetuksessa N:o 44/2001 ei näin ollen muutamia rajoitettuja poikkeuksia lukuun ottamatta sallita sitä,
että jäsenvaltion tuomioistuin tutkii toisen jäsenvaltion tuomioistuimen toimivaltaisuuden (em. asia Allianz ja Generali Assicurazioni
Generali, tuomion 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). CMR:n 31 artiklan 3 kappaletta voidaan näin ollen soveltaa unionissa
vain, jos sillä on mahdollista saavuttaa päämäärät, jotka liittyvät siviili- ja kauppaoikeudellisten tuomioiden vapaaseen
liikkuvuuteen ja keskinäiseen luottamukseen lainkäyttöön unionissa, ehdoin, jotka ovat vähintään yhtä suotuisia kuin asetuksessa
N:o 44/2001 säädetyt ehdot.
Kaikki edellä lausuttu huomioiden ensimmäiseen ja viidenteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 44/2001 71 artiklaa
on tulkittava siten, että pääasian kaltaisessa asiassa CMR:n vireilläolovaikutusta koskevassa 31 artiklan 2 kappaleessa ja
sen täytäntöönpanokelpoisuutta koskevassa 31 artiklan 3 kappaleessa määrätyn kaltaisia erityisen yleissopimuksen mukaisia
tuomioistuinten toimivaltaa sekä tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevia sääntöjä sovelletaan, jos niiden ennustettavuus
on hyvä, jos niillä helpotetaan asianmukaista lainkäyttöä ja mahdollistetaan se, että rinnakkaiset oikeudenkäynnit saadaan
mahdollisimman vähiin, ja jos niillä varmistetaan siviili- ja kauppaoikeudellisten tuomioiden vapaa liikkuvuus ja keskinäinen
luottamus lainkäyttöön (favor executionis) unionissa ehdoin, jotka ovat vähintään yhtä suotuisia kuin asetuksessa N:o 44/2001
säädetyt ehdot.

CMR:n 31 artiklan tulkinta
Kansallinen tuomioistuin kysyy toisessa kysymyksessään, onko unionin tuomioistuimella toimivalta tulkita CMR:n 31 artiklaa.
Jos tähän kysymykseen vastattaisiin myöntävästi, tuo tuomioistuin pyytää kolmannessa, neljännessä ja kuudennessa kysymyksessään
tämän artiklan konkreettista tulkintaa.
Toinen kysymys
Kun otetaan huomioon, ettei CMR sisällä lauseketta, jolla unionin tuomioistuimelle annettaisiin toimivalta, viimeksi mainittu
voi pyydetyin tavoin tulkita CMR:n 31 artiklaa vain siinä tapauksessa, että tällainen tehtävä SEUT 267 artiklan mukaan sille
kuuluu.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan toimivalta antaa tuossa määräyksessä tarkoitettu tulkinta ennakkoratkaisuasiassa koskee
ainoastaan unionin oikeuden säännöksiä ja määräyksiä (ks. vastaavasti asia C-130/95, Giloy, tuomio 17.7.1997, Kok., s. I-4291,
21 kohta; asia C-222/04, Cassa di Risparmio di Firenze ym., tuomio 10.1.2006, Kok., s. I-289, 63 kohta ja asia C-453/04, innoventif,
tuomio 1.6.2006, Kok., s. I-4929, 29 kohta).
On kiistatonta, että unionin tekemät kansainväliset sopimukset ovat erottamaton osa unionin oikeusjärjestystä ja että niistä
voidaan siis esittää ennakkoratkaisupyyntö (ks. vastaavasti mm. asia 181/73, Haegeman, tuomio 30.4.1974, Kok., s. 449, Kok.
Ep. II, s. 283, 3–6 kohta; asia 12/86, Demirel, tuomio 30.9.1987, Kok., s. 3719, Kok. Ep. IX, s. 177, 7 kohta ja asia C-431/05,
Merck Genéricos – Produtos Farmacêuticos, tuomio 11.9.2007, Kok., s. I-7001, 31 kohta).
Unionin tuomioistuin ei sitä vastoin lähtökohtaisesti ole toimivaltainen tulkitsemaan ennakkoratkaisumenettelyssä jäsenvaltioiden
ja kolmansien valtioiden välillä tehtyjä kansainvälisiä sopimuksia (ks. vastaavasti 130/73, Vandeweghe ym., tuomio 27.11.1973,
Kok., s. 1329, 2 kohta; asia C-162/98, Hartmann, tuomio 12.11.1998, Kok., s. I-7083, 9 kohta ja em. asia Bogiatzi, tuomion
24 kohta).
Ainoastaan silloin kun ja siinä määrin kuin unionille on siirtynyt jäsenvaltioiden aikaisemmin käyttämä toimivalta sellaisen
kansainvälisen yleissopimuksen soveltamisalalla, johon unioni ei ole liittynyt, ja kun näin ollen kyseisen yleissopimuksen
määräykset sitovat unionia, unionin tuomioistuin on toimivaltainen tulkitsemaan tällaista yleissopimusta (ks. mm. yhdistetyt
asiat 21/72–24/72, International Fruit Company ym., tuomio 12.12.1972, Kok., s. 1219, Kok. Ep. II, s. 49, 18 kohta; asia C‑308/06,
Intertanko ym., tuomio 3.6.2008, Kok., s. I‑4057, 48 kohta ja em. asia Bogiatzi, tuomion 25 kohta). Nyt käsiteltävässä asiassa
ei kuitenkaan voida katsoa, että CMR:ssä määrätyt, tuomioistuinten toimivaltaa sekä tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa
koskevat säännöt sitoisivat unionia. Tässä tuomiossa annetusta asetuksen N:o 44/2001 71 artiklan tulkinnasta ilmenee päinvastoin,
että näitä CMR:ssä määrättyjä sääntöjä voidaan soveltaa unionissa vain noudattamalla kyseisen asetuksen taustalla olevia periaatteita.
Edellä lausutun perusteella toiseen kysymykseen on vastattava siten, ettei unionin tuomioistuin ole toimivaltainen tulkitsemaan
CMR:n 31 artiklaa.
Kolmas, neljäs ja kuudes kysymys
Kun otetaan huomioon toiseen ennakkoratkaisukysymykseen annettu vastaus, kolmanteen, neljänteen ja kuudenteen kysymykseen
ei ole tarpeen vastata.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000
annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 71 artiklaa on tulkittava siten, että pääasian kaltaisessa asiassa tavaran kansainvälisessä
tiekuljetuksessa käytettävästä rahtisopimuksesta Genevessä 19.5.1956 allekirjoitetun yleissopimuksen, sellaisena kuin se on
muutettuna Genevessä 5.7.1978 allekirjoitetulla pöytäkirjalla, vireilläolovaikutusta koskevassa 31 artiklan 2 kappaleessa
ja sen täytäntöönpanokelpoisuutta koskevassa 31 artiklan 3 kappaleessa määrätyn kaltaisia erityisiä oikeudenaloja koskevan
yleissopimuksen mukaisia tuomioistuinten toimivaltaa sekä tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevia sääntöjä sovelletaan,
jos niiden ennustettavuus on hyvä, jos niillä helpotetaan asianmukaista lainkäyttöä ja mahdollistetaan se, että rinnakkaiset
oikeudenkäynnit saadaan mahdollisimman vähiin, ja jos niillä varmistetaan siviili- ja kauppaoikeudellisten tuomioiden vapaa
liikkuvuus ja keskinäinen luottamus lainkäyttöön (favor executionis) unionissa ehdoin, jotka ovat vähintään yhtä suotuisia
kuin kyseisessä asetuksessa säädetyt ehdot.
2)
Unionin tuomioistuin ei ole toimivaltainen tulkitsemaan tavaran kansainvälisessä tiekuljetuksessa käytettävästä rahtisopimuksesta
tehdyn yleissopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna, 31 artiklaa.
Allekirjoitukset
Oikeudenkäyntikieli: hollanti.