CELEX: 62003CJ0253
Asutamisvabadus
Maksualased õigusaktid
Äriühingute kasumi maksustamine

Eelotsusetaotlus käsitleb EÜ asutamislepingu artiklite 52 (muudetuna EÜ artikkel 43) ja 58 (muudetuna EÜ artikkel 48) tõlgendamist.
Taotlus esitati CLT-UFA SA (edaspidi „CLT-UFA”) ja Finanzamt Köln-West’i (maksuamet, edaspidi „Finanzamt”) vaidluses CLT-UFA
Saksamaa filiaali kasumi maksustamise üle.

Põhikohtuasi ja õiguslik raamistik
Äriühingu CLT-UFA ja tema juhatuse asukoht on Luksemburg. Aastal 1994 (edaspidi „vaidlusalune majandusaasta”) tegutses Saksamaal
tema filiaal.
Finazamt määras kindlaks CLT-UFA-le kohaldatava ettevõtte tulumaksu, arvestades, et CLT-UFA näol on tegemist äriühinguga,
mille maksukohustus Saksamaal piirdub tema Saksa filiaali poolt vaidlusalusel majandusaastal saadud kasumi suhtes kohaldatavaga,
seda vastavalt 23. augustil 1958 Luxembourgis alla kirjutatud Luksemburgi Suurhertsogiriigi ja Saksamaa Liitvabariigi vahelise
kokkuleppe, millega nähakse ette topeltmaksustamise vältimise ja sellealase vastastikuse halduskoostöö eeskirjad seoses tulu-
ja kapitalimaksu ning ettevõtte- ja maamaksuga, artikli 5 lõikele 1, samuti vastavalt kokkuleppe lõpp-protokollile ja vahetatud
nootidele; kokkulepet on muudetud 15. juuni 1973. aasta lisaprotokolliga (edaspidi „Saksamaa Liitvabariigi ja Luksemburgi
Suurhertsogiriigi vaheline topeltmaksustamise vältimise kokkulepe”).
Finanzamt määras filiaali maksustavate tulude suhtes tulumaksumääraks 42%, võttes aluseks 1991. aasta seaduse äriühingute
maksustamise kohta (Körperschaftsteuergesetz) põhikohtuasja asjaolude suhtes kohaldatavas versioonis (edaspidi „KStG”) § 23
lõiked 2 ja 3.
Finanzgericht’ile esitatud vastuväide ja hagi, milles CLT-UFA väidab, et kohaldatav maksumäär on diskrimineeriv ning rikub
talle asutamislepingu artikliga 52 koostoimes asutamislepingu artikliga 58 tagatud asutamisvabadust, jäid tagajärjetuks. CLT-UFA
esitas Bundesfinanzhof’ile taotluse tühistada Finanzgericht’i otsus ning muuta maksustamisotsust nii, et maksumäära vähendataks
30%-le maksustatavast tulust.
Bundesfinanzhof märgib, et CLT-UFA Saksa filiaali koheldi erinevalt seetõttu, et äriühingu ja selle juhatuse asukoht on Luksemburgis,
ning talle määrati kõrgem tulumaksumäär kui see, mida oleks kohaldatud juhul, kui äriühing oleks tegutsenud Saksamaal piiratud
vastutusega äriühingu või aktsiaseltsina, mille asukoht ja/või juhatuse asukoht on Saksamaal.
Bundesfinanzhof täpsustab, et aktsiaseltsi, mille asukoht ja/või juhatuse asukoht on Saksamaal, maksustatakse ettevõtte tulumaksuga,
mis moodustab juhul, kui kasumit ei ole jaotatud, 45% kasumist enne maksu mahaarvamist. Seesugust kõrget maksumäära võidakse
siiski vähendada. Ettevõtte tulumaksu määr väheneb 33,5%-ni juhul, kui enne 30. juunit 1996 on toimunud kasumi jaotamine emaettevõtte
kasuks, vastavalt KStG § 27 lõikele 1 ja § 49 lõikele 1 ning tulumaksuseaduse (Einkommensteuergesetz 1994, edaspidi „EStG”)
§ 43 lõike 1 esimese lause punktile 1 ja § 44d lõikele 1. Kui kasum kanti emaettevõttele üle pärast 30. juunit 1996, vähendati
maksumäära 30%-le vastavalt EStG § 44d lõike 1 kolmandale lausele koostoimes KStG § 49 lõikega 1. Bundesfinanzhof märgib,
et tavaliselt tütarettevõtjad sellist maksumäära vähendamise võimalust ka kasutavad.
Bundesfinanzhof kahtleb, kas erineva, st kõrgema maksumäära kohaldamine CLT-UFA suhtes on õigustatud. Kui filiaalidele 42%-lise
maksumäära kohaldamisel on tegemist asutamislepingu rikkumisega, palub Bundesfinanzhof Euroopa Kohtul täpsustada, millist
maksumäära tuleks sellise rikkumise välistamiseks kohaldada. Bundesfinanzhof leiab, et piisab sellest, kui vähendada CLT-UFA
püsiasukohaga allüksuse tulumaksumäära 33,5%-ni, kuna nimetatud äriühing sai käsutada oma kasumit vaidlusaluse majandusaasta
lõpus.

Eelotsuse küsimused
Neil asjaoludel otsustas Bundesfinanzhof menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1)      Kas EÜ asutamislepingu artiklit 52 koostoimes EÜ asutamislepingu artikliga 58 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui välismaisel
kapitalil põhineva Euroopa Liidu äriühingu Saksamaal asuva filiaali 1994 majandusaasta kasum maksustatakse Saksamaal kehtiva
42%-lise ettevõtte tulumaksuga (maksumäär, mida kohaldatakse püsiasukohaga allüksustele), on tegemist asutamisvabaduse rikkumisega,
arvestades, et:
a)      sellise kasumi suhtes oleks kohaldatud Saksamaal äriühingute suhtes kehtivat 33,5%-list maksumäära juhul, kui tütarettevõtja,
kelle suhtes kohaldataks Saksamaal kehtivat piiramatut ettevõtte tulumaksumäära ja kes kuulub mõne teise EL liikmesriigi kapitalil
põhinevale äriühingule, oleks kõnealuse kasumi saanud ning selle enne 30. juunit 1996 täies ulatuses emaettevõtjale üle kandnud,
b)      kasumi suhtes oleks kõigepealt kohaldatud Saksamaal äriühingute suhtes kehtivat 45%-list maksumäära juhul, kui tütarettevõtja
ei oleks seda enne 30. juunit 1996 üle kandnud, kuid äriühingutele kohaldatavat tulumaksumäära oleks vähendatud tagasiulatuvalt
30%-ni juhul, kui kasum oleks jaotatud tervikuna pärast 30. juunit 1996?
2)      Kas juhul, kui püsiasukohaga allüksuste maksumäär rikub EÜ asutamislepingu artiklit 52 selle koostoimes EÜ asutamislepingu
artikliga 58, tuleb seda rikkumise välistamiseks vähendada 30%-ni?”

Esimene küsimus
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib esimese küsimusega sisuliselt teada seda, kas asutamislepingu artiklitega 52 ja 58
on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid nagu käesoleval juhul põhikohtuasjas kohaldatavad, millega on mõnes teises
liikmesriigis asuva äriühingu filiaali puhul ette nähtud, et filiaali kasumi suhtes kohaldatakse kõrgemat tulumaksumäära võrreldes
määraga, mida kohaldataks sellise äriühingu tütarettevõtja kasumi suhtes juhul, kui tütarettevõtja kannaks oma kasumi tervikuna
üle emaettevõtjale.
Tuleb meenutada, et asutamislepingu artikkel 52 on üks ühenduse õiguse põhimõttelise tähtsusega sätteid ning on liikmesriikides
vahetult kohaldatav (vt eelkõige 21. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑307/97: Saint-Gobain ZN, EKL 1999, lk I‑6161,
punkt 34).
Viidatud artikli kohaselt hõlmab liikmesriigi kodanike asutamisvabadus mõne teise liikmesriigi territooriumil õigust alustada
ja jätkata tegutsemist füüsilisest isikust ettevõtjana ning õigust asutada ja juhtida ettevõtjaid tingimustel, mida oma kodanike
jaoks sätestavad selle riigi seadused, kus niisugune asutamine toimub. Asutamisvabaduse piirangute keeld tähendab ühtlasi
seda, et keelatakse ka piirangud, mis takistavad mis tahes liikmesriigi territooriumile asunud liikmesriigi kodanikel rajada
esindusi, filiaale ja tütarettevõtjaid (28. jaanuari 1986. aasta otsus kohtuasjas 270/83: komisjon
vs
. Prantsusmaa, EKL 1986, lk 273, punkt 13 ja 29. aprilli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑311/97: Royal Bank of Scotland, EKL 1999,
lk I-2651, punkt 22).
Asutamislepingu artikli 52 esimese lõigu teise lausega on ettevõtjatele sõnaselgelt antud võimalus vabalt valida sobiv õiguslik
vorm mõnes teises liikmesriigis tegutsemiseks ning seda valikuvabadust ei tohi piirata diskrimineerivate maksusätetega (eespool
viidatud otsus komisjon
vs.
Prantsusmaa, punkt 22).
Teises liikmesriigis tegutsemiseks sobiva õigusliku vormi valiku vabaduse eesmärk on võimaldada mis tahes liikmesriigis asukohta
omavatel äriühingutel avada filiaal mõnes teises liikmesriigis, et tegutseda seal samadel tingimustel, mis kehtivad tütarettevõtjate
suhtes.
Sellega seoses tuleb märkida, et mõnes teises liikmesriigis asuvate emaettevõtjate filiaalide kasumi suhtes kohaldatav 42%-line
lõplik maksumäär kujutab endast üldiselt ebasoodsamat kohtlemist võrreldes 33,5%-lise või ka 30%-lise vähendatud määraga,
mida kohaldatakse selliste äriühingute tütarettevõtjatele.
Eeltoodust järeldub, et filiaalidele vähendatud maksumäära kohaldamisest keeldumine muudab mõnes teises liikmesriigis asukohta
omavate äriühingute jaoks asutamisvabaduse teostamise filiaali kaudu vähem atraktiivseks. Siit nähtub, et sellised siseriiklikud
õigusnormid nagu põhikohtuasjas kohaldatavad piiravad vabadust valida sobiv õiguslik vorm mõnes teises liikmesriigis tegutsemiseks.
Seega tuleb uurida, kas seesugune erinev kohtlemine on objektiivsetest kriteeriumidest lähtudes õigustatud.
Finanzamt ja Saksamaa valitsus kinnitavad, et filiaalide erinev kohtlemine võrreldes tütarettevõtjatega seondub olukordadega,
mis ei ole objektiivselt võrreldavad.
Nende väidete kohaselt ei kuulu tütarettevõtjalt emaettevõtjale jaotatud kasum enam tütarettevõtja vara hulka, samas kui filiaali
poolt äriühingule üle kantud kasum on endiselt osa sama äriühingu varast. Saksamaa valitsus ja Finanzamt leiavad, et välistades
võimaluse kohaldada filiaalide kasumi suhtes vähendatud maksumäära, on riigi seadusandja lähtunud eelnimetatud põhimõttelisest
erinevusest ning praktilistest põhjendustest.
Finanzamt lisab, et tütarettevõtjatele vähendatud maksumäära kohaldamist õigustab asjaolu, et topeltmaksustamise vältimiseks
tuleb neile kehtestatud maks kasumit saanud emaettevõtja maksuvõlgnevusest maha arvata, kuna emaettevõtja suhtes kehtib Saksamaal
piiramatu maksukohustus.
Seoses Saksmaa valitsuse ja Finanzamt’i argumendiga, mille kohaselt tütarettevõtja poolt emaettevõtjale kasumi jaotamise ja
äriühingu siseselt toimuva kasumi ülekandmise vahel on põhimõtteline erinevus, tuleb märkida järgmist.
Mõlemal juhul antakse kasum sellise äriühingu käsutusse, kes kontrollib vastavalt tütarettevõtjat või filiaali. Nende kahe
olukorra ainuke tõeline erinevus on see, et kasumi jaotamine tütarettevõtjalt emaettevõtjale eeldab sellekohast formaalset
otsust, samas kui äriühingu filiaali kasum on selle äriühingu vara ka formaalse otsuse puudumisel.
Lisaks nähtub eelotsusetaotlusest ning Finanzamt’i ja Saksamaa valitsuse märkustest, et isegi kui tütarettevõtja poolt emaettevõtjale
jaotatud kasum lakkab olemast tütarettevõtja vara, saab emaettevõtja selle kasumi ikkagi kas omakapitali või laenuna tütarettevõtja
käsutusse anda.
Seega ei õigusta asjaolu, et tütarettevõtja poolt emaettevõtjale jaotatud kasum lakkab olemast selle tütarettevõtja vara,
nimetatud tütarettevõtja suhtes filiaali kasumile kohaldatavaga võrreldes madalama maksumäära kohaldamist.
Mis puudutab Finanzamt’i argumenti, mille kohaselt tütarettevõtjatele vähendatud maksumäära kohaldamist õigustab topeltmaksustamise
vältimise kaalutlus nende äriühingute puhul, keda maksustatakse esmalt Saksamaal, siis tuleb nentida, et kõnealust maksumäära
ei kohaldata mitte ainult selle kategooria maksumaksjatele jaotatud kasumi suhtes. Vähendatud maksumäära kohaldatakse ka Saksa
tütarettevõtjate poolt mõnes teises liikmesriigis, näiteks Luksemburgis asukohta omavatele emaettevõtjatele jaotatud kasumi
suhtes.
Luksemburgi äriühingu Saksa tütarettevõtja osas tuleb veel lisada, et vähendatud maksumäära, mida kohaldatakse tütarettevõtja
kasumi suhtes ja mis on väiksem võrreldes filiaali kasumi suhtes kohaldatavaga, ei kompenseerita Luksemburgi emaettevõtjale
kõrgema maksumäära kohaldamisega.
Bundesfinanzhof märgib, et Saksamaa Liitvabariigi ja Luksemburgi Suurhertsogiriigi vahelise topeltmaksustamise vältimise kokkuleppe
artikli 5 lõike 1, artikli 13 lõigete 1 ja 2 ning artikli 20 lõigete 1 ja 2 koostoimest nähtub, et nii kasum, mida Luksemburgi
äriühing saab Saksa filiaalilt, kui ka kasum, mida ta saab Saksa tütarettevõtjalt, on Luksemburgis ettevõtte tulumaksust vabastatud.
Bundesfinanzhof’i poolt eelotsusetaotluses esitatud andmetest nähtub ühtlasi, et siseriiklikes õigusnormides, mis reguleerivad
maksustatava summa kindlaksmääramist, ei eristata mõnes teises liikmesriigis asukohta omavate äriühingute puhul seda, kas
nad tegutsevad filiaali või tütarettevõtja kaudu, ning mis õigustaks nimetatud kahte erinevat tüüpi äriühingute erinevat kohtlemist.
Neil asjaoludel nähtub, et Luksemburgis asukohta omavate äriühingute Saksa tütarettevõtjad ja filiaalid on objektiivselt võrreldavas
olukorras.
Eeltoodut arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et asutamislepingu artiklitega 52 ja 58 on vastolus see, kui selliste
siseriiklike õigusnormidega nagu käesolevas juhul põhikohtuasjas nähakse ette, et mõnes teises liikmesriigis asukohta omava
äriühingu filiaali kasumile kohaldatakse kõrgemat maksumäära kui niisuguse äriühingu tütarettevõtja kasumi suhtes juhul, kui
tütarettevõtja kannab kogu kasumi üle emaettevõtjale.

Teine küsimus
Bundesfinanzhof soovib teise küsimusega sisuliselt teada seda, kas sellise filiaali puhul nagu põhikohtuasjas kõne all olev,
tuleb tema kasumi suhtes kohaldatavat maksumäära vähendada 33,5%-ni, mis võrdub enne 30. juunit 1996 jaotatud kasumi suhtes
kohaldatava määraga, või 30%-ni, st alates sellest kuupäevast kohaldatava määrani, et see oleks asutamislepingu artiklitega 52
ja 58 kooskõlas.
Vastusest esimesele küsimusele järeldub, et filiaali kasumi suhtes tuleb kohaldada määra, mis võrdub tervikliku maksumääraga,
mida oleks kohaldatud samadel asjaoludel juhul, kui tütarettevõtja oleks kasumi emaettevõtjale üle kandnud.
Tuleb nentida, et võrdlemisel tuleb arvestada põhikohtuasja faktilisi asjaolusid.
Sellega seoses tuleb meenutada, et EÜ artiklis 234 sätestatud menetluse raames, mis põhineb siseriiklike kohtute ja Euroopa
Kohtu ülesannete selgel jaotusel, kuulub asjaolude hindamine siseriikliku kohtu pädevusse (15. novembri 1979. aasta otsus
kohtuasjas 36/79: Denkavit Futtermittel, EKL 1979, lk 3439, punkt 12; 16. juuli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑235/95: Dumon
ja Froment, EKL 1998, lk I‑4531, punkt 25; 5. oktoobri 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑175/98 ja C‑177/98: Lirussi
ja Bizzaro, EKL 1999, lk I‑6881, punkt 37, ja 15. mai 2003. aasta otsus kohtasjas C‑282/00: RAR, EKL 2003, lk I‑4741, punkt 46).
Euroopa Kohtul puudub pädevus lahendada põhikohtuasja vaidlus või kohaldada Euroopa Kohtu poolt tõlgendatavaid ühenduse õigusnorme
siseriiklike meetmete ja olukordade suhtes, kuna need küsimused kuuluvad siseriikliku kohtu ainupädevusse (vt 19. detsembri
1968. aasta otsus kohtuasjas 13/68: Salgoil, EKL 1968, lk 661; 23. jaanuari 1975. aasta otsus kohtuasjas 51/74: Van der Hulst,
EKL 1975, lk 79, punkt 2; 8. veebruari 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑320/88: Shipping and Forwarding Enterprise Safe, EKL 1990,
lk I‑285, punkt 11; eespool viidatud otsus Lirussi ja Bizzaro, punkt 38, ja eespool viidatud otsus RAR, punkt 47).
Seega tuleb teisele küsimusele vastata, et kõnealuse filiaali kasumi suhtes kohaldatava maksumäära kindlaksmääramine kuulub
siseriikliku kohtu pädevusse, arvestades terviklikku maksumäära, mida oleks kohaldatud juhul, kui tütarettevõtja oleks kasumi
jaotanud emaettevõtjale.

Kohtukulud
Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus siseriiklikus kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude
jaotamise siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a. poolt kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
1.
EÜ asutamislepingu artikliga 52 (muudetuna EÜ artikkel 43) ja artikliga 58 (muudetuna EÜ artikkel 48) on vastuolus sellised
siseriiklikud õigusnormid nagu käesoleval juhul põhikohtuasjas kohaldatavad, millega on ette nähtud, et mõnes teises liikmesriigis
asuva äriühingu filiaali puhul kohaldatakse selle filiaali kasumi suhtes kõrgemat tulumaksumäära võrreldes määraga, mida kohaldataks
niisuguse äriühingu tütarettevõtja kasumi suhtes juhul, kui tütarettevõtja kannab kasumi tervikuna üle emaettevõtjale.
2.
Filiaali kasumi suhtes kohaldatava maksumäära kindlaksmääramine kuulub siseriikliku kohtu pädevusse, arvestades terviklikku
maksumäära, mida oleks kohaldatud juhul, kui tütarettevõtja oleks jaotanud kasumi emaettevõtjale.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: saksa.