CELEX: 62000CJ0026
Aizjūras zemju un teritoriju asociācijas režīms
Cukura un cukura un kakao maisījumu imports
Regula (EK) Nr. 2423/1999
Prasība atcelt tiesību aktu
Aizsargpasākumi
Samērīgums

1       Savā prasības pieteikumā Nīderlandes Karaliste lūdz atcelt Komisijas 1999. gada 15. novembra Regulu (EK) Nr. 2423/1999, ar
ko tiek ieviesti aizsargpasākumi attiecībā uz cukuru (kods KN 1701) un cukura un kakao maisījumiem (kodi KN 1806 10 30 un
1806 10 90), kuru izcelsme ir aizjūras zemes un teritorijas (OV L 294, 11. lpp., turpmāk tekstā – “Apstrīdētā regula”).

Atbilstošās tiesību normas

Cukura tirgu kopīgā organizācija
2       Ar 1999. gada 13. septembra Regulu Nr. 2038/1999 par cukura tirgu kopīgo organizāciju (OV L 252, 1. lpp.) Eiropas Savienības
Padome kodificēja vairākkārt grozīto 1981. gada 30. jūnija Regulu (EEK) Nr. 1785/81, kas izveidoja šo kopīgo organizāciju
(OV L 177, 4. lpp.). Šīs organizācijas mērķis ir Kopienas cukura tirgus kontrole, lai celtu Kopienas cukura ražotāju nodarbinātības
un dzīves līmeni.
3       Atbalstu Kopienas ražošanai, nosakot garantētās cenas, ierobežo valsts ražošanas kvotas (A un B kvotas), kuras Padome, piemērojot
Regulu Nr. 2038/1999, ir piešķīrusi katrai dalībvalstij, kas savukārt tās sadala tālāk saviem ražotājiem. Attiecībā uz kvotā
B ietilpstošo cukuru (saukts par “B cukuru”) tiek piemērota augstāka ražošanas nodeva nekā attiecībā uz kvotā A ietilpstošo
cukuru (saukts par “A cukuru”). Cukurs, kas saražots, pārsniedzot A un B kvotas, tiek saukts par “C cukuru”, un to var tirgot
Eiropas Kopienā tikai tad, ja to nākamajā sezonā iekļauj A un B kvotā.
4       Izņemot C cukura eksportu, saskaņā ar Regulas Nr. 2038/1999 18. pantu eksportam ārpus Kopienas piemēro eksporta kompensācijas,
kas kompensē starpību starp cenu Kopienas tirgū un cenu pasaules tirgū.
5       Cukura daudzumu, par kuru iespējams saņemt eksporta kompensācijas, un kopīgo gada kompensāciju apjomu nosaka Pasaules Tirdzniecības
organizācijas nolīgumi (turpmāk tekstā – “PTO līgumi”), kuros Kopiena piedalās un kurus apstiprina Padomes 1994. gada 22. decembra
Lēmums 94/800/EK par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas
Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē (OV L 336, 1. lpp.). Vēlākais, sākot ar 2000./2001. tirdzniecības gadu, eksportējamā
cukura, par kuru pienākas kompensācijas, daudzums un kopīgais kompensāciju apjoms bija jāaprobežo ar 1 273 500 tonnām un 499,1 miljoniem
euro, kas ir samazinājums attiecīgi par 20 un 36 %, salīdzinot ar 1994./1995. tirdzniecības gada rādītājiem.

Aizjūras zemju un teritoriju asociācijas režīms ar Kopienu
6       Saskaņā ar EKL 3. panta 1. punkta s) apakšpunktu, “lai izvērstu tirdzniecību un kopīgi veicinātu ekonomisku un sociālu attīstību”,
Kopienas darbība ietver aizjūras zemju un teritoriju (AZT) asociēšanu.
7       Nīderlandes Antiļu salas un Aruba ir AZT sastāvā.
8       AZT asociēšanu ar Kopienu regulē EK līguma ceturtā daļa.
9       Pamatojoties uz Līguma 136. pantu (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem – EKL 187. pants), ir pieņemti vairāki lēmumi, starp
kuriem ir Padomes 1991. gada 25. jūlija Lēmums 91/482/EEK par aizjūras zemju un teritoriju asociēšanu ar Eiropas Ekonomikas
kopienu (OV L 263, 1. lpp.), kas saskaņā ar tā 240. panta 1. punktu ir piemērojams desmit gadu laikā, sākot ar 1990. gada
1. martu.
10     Vairāki šā lēmuma noteikumi ir grozīti ar Padomes 1997. gada 24. novembra Lēmumu 97/803/EK par starpposma grozījumiem Lēmumā
91/482 (OV L 329, 50. lpp.). Lēmuma 91/482, ko groza Lēmums 97/803 (turpmāk tekstā – “AZT lēmums”), spēkā esamība tika pagarināta
līdz 2001. gada 28. februārim ar Padomes 2000. gada 25. februāra Lēmumu 2000/169/EK (OV L 55, 67. lpp.).
11     AZT lēmuma 101. panta 1. punkts nosaka:
“AZT izcelsmes izstrādājumi tiek ievesti Kopienā, tos neapliekot ar ievedmuitas nodokli.”
12     Šā lēmuma 102. pantā noteikts:
“Neskarot 108.b [pantu], AZT izcelsmes izstrādājumu importam Kopiena nepiemēro kvantitatīvus ierobežojumus un citus pasākumus
ar līdzvērtīgu iedarbību.”
13     Lai definētu šādas izcelsmes produktus un ar tiem saistītas administratīvās sadarbības metodes, šā lēmuma 108. panta 1. punkta
pirmais ievilkums norāda uz Lēmuma II pielikumu. Saskaņā ar šā pielikuma 1. pantu izstrādājumu uzskata par tādu, kam ir AZT,
Kopienas vai Āfrikas, Karību vai Klusā okeāna valstu (turpmāk tekstā – “ĀKK valstis”) izcelsme, ja tas tur ir vai nu pilnībā
iegūts vai arī pietiekami pārveidots.
14     Šī II pielikuma 3. panta 3. punkts uzskaita darbības vai pārstrādi, kas tiek uzskatīta par nepietiekošu, lai piešķirtu izstrādājumam
tai skaitā AZT izcelsmi.
15     Šā pielikuma 6. panta 2. punktā tomēr ir ietverti tā saucamie “EK/AZT un ĀKK/AZT kumulatīvās izcelsmes” noteikumi. Tajā noteikts:
“Ja izstrādājumi, kas pilnībā iegūti Kopienā vai ĀKK valstīs, tiek apstrādāti vai pārveidoti AZT valstīs, tie uzskatāmi par
pilnībā iegūtiem AZT valstīs.”
16     Atbilstoši minētā pielikuma 6. panta 4. punktam EK/AZT un ĀKK/AZT kumulatīvās izcelsmes noteikumi ir piemērojami “visām apstrādēm
un pārveidojumiem, kas veikti AZT valstīs, ieskaitot 3. panta 3. punktā uzskaitītās darbības”.
17     Ar Lēmumu 97/803 AZT lēmumā tika citastarp pievienots 108.b pants, kura 1. punktā noteikts: “[..] II pielikuma 6. pantā noteiktā
ĀKK/AZT kumulatīvā izcelsme ir pieļaujama 3000 tonnām cukura gadā.” Lēmums 97/803 tomēr neierobežoja EK/AZT kumulatīvās izcelsmes
noteikuma piemērošanu.
18     AZT lēmuma 109. panta 1. punkts Komisijai atļauj veikt “nepieciešamos aizsargpasākumus”, ja “[šā lēmuma] piemērošana rada
nopietnus traucējumus Kopienas vai vienas vai vairāku dalībvalstu saimnieciskās darbības nozarē vai tā apdraud to ārējo finansiālo
stabilitāti, vai [ja] rodas grūtības, kas var pasliktināt kādu Kopienas vai tās reģiona darbības nozari [..]”. Atbilstoši
minētā lēmuma 109. panta 2. punktam Komisijai jāizvēlas “pasākumi, ar ko vismazāk tiktu traucēta asociācijas un Kopienas darbība”.
Turklāt “šie pasākumi nedrīkst pārsniegt to, kas ir strikti nepieciešams, lai novērstu radušās grūtības”.

Aizsargpasākumi, kas veikti pret cukura un cukura un kakao maisījumu importu, kam piemērojama EK/AZT kumulatīvā izcelsme
19     Komisija pieņēma Apstrīdēto regulu, pamatojoties uz AZT lēmuma 109. pantu.
20     No Apstrīdētās regulas pirmajiem pieciem apsvērumiem izriet:
“(1)  Pēdējos mēnešos ir radušās grūtības, kas var nopietni kaitēt cukura nozarei Kopienā; šīs grūtības ir radušās sakarā ar ievērojamu
EK/AZT kumulatīvās izcelsmes cukura, kā arī aizjūras zemju un teritoriju izcelsmes cukura un kakao maisījuma [..] importa
pieaugumu kopš 1997. gada. Atbilstoši AZT lēmuma 101. panta 1. punktam šo izstrādājumu ievešanai Kopienā nepiemēro ievedmuitas
nodokli;
(2)       šis imports var nopietni kaitēt kopīgās cukura tirgus organizācijas darbībai Kopienā un radīt lielus zaudējumus Kopienas saimnieciskās
darbības subjektiem cukura nozarē;
(3)       tirgus organizācijas darbība var tikt nopietni destabilizēta; Kopienas tirgū cukura patēriņš ir pastāvīgs; tādējādi jebkurš
cukura imports par cenu, kas ir zemāka nekā intervences cena, prasa eksportēt tādu Kopienas cukura daudzumu, kuru šis tirgus
nevar absorbēt; kompensācijas par šo cukuru apmaksā Kopienas budžets (līdz šim aptuveni 520 euro par tonnu). Šī eksporta apjomu
ierobežo
GATT
vienošanās: tādējādi šis imports samazina iespēju eksportēt cukuru, izmantojot kvotu; lai atrisinātu šo problēmu, jāapsver
iespēja samazināt Kopienas ražošanas kvotas;
(4)       Kopienas saimnieciskās darbības subjekti cukura nozarē arī var ciest zaudējumus no šī pieaugošā importa. Kopīgā cukura tirgus
organizācijas raksturīgas iezīmes ir: Kopienā saražotā cukura pārpalikuma noieta pašfinansējuma princips, ko īsteno Kopienas
cukura ražotāji (it īpaši, izmantojot eksporta kompensācijas); un minimālā cena, ko Eiropas cukura ražotājiem jāmaksā par
bietēm, kuras ir cukura izejviela. Ja cukura vai izstrādājumu ar lielu cukura koncentrāciju pieaugušais imports notiek par
cenām, kas ir zemākas par tām, par kurām Kopienas ražotāji var pārdot līdzīgus izstrādājumus, šāds imports nopietni destabilizē
Kopienas uzņēmumu darbību; ņemot vērā ierobežojumus, kurus par labu lauksaimniekiem noteikusi kopīgā lauksaimniecības politika,
šie uzņēmumi nevar konkurēt ar importētajām izejvielām.
(5)       tāda eksporta pieaugums, par kuru maksājamas kompensācijas, var bez tam palielināt izmaksas par vienību, kas maksājamas par
cukura eksportu kvotās, un tādējādi palielināt Kopienas cukura ražotājam uzlikto nodokļa nastu ražošanai.”
21     Apstrīdētās regulas astotajā un devītajā apsvērumā precizēts:
“(8)  šajā sakarā cukurs [..] ir laižams Kopienā brīvā apritē, nepiemērojot ievedmuitu, tikai tad, ja neiepakota, Kopienas tiesībās
definēta standarta kvalitātes cukura, kas piegādāts Eiropas ostās Kopienā, importa cena CAV, kā to pierāda dokumenti, nav
mazāka par attiecīgo izstrādājumu intervences cenu; šādam pasākumam jānodrošina, lai importētais cukurs netiek pārdots par
cenu, kas ir zemāka par Kopienas tirgus cenu, un ka šāds pasākums sasniedz mērķi izskaust šāda importa destabilizējošās sekas,
tajā pat laikā nodrošinot, lai attiecīgie AZT valstu saimnieciskās darbības subjekti saņem pietiekamu vienotu peļņu un lai
tiktu ievērota priekšrocību kārtība, kas izveidota ar EK līgumu par labu Kopienas izstrādājumiem un AZT izcelsmes izstrādājumiem;
(9)      attiecībā uz cukura un kakao maisījumiem [..], to imports ir pakļaujams Kopienas uzraudzībai; šāds pasākums ļauj Komisijai
cieši uzraudzīt šāda importa attīstību, kas attiecas uz daudzumiem un cenām, neradot nekādu papildu administratīvu nastu saimnieciskās
darbības subjektiem”.
22     Attiecībā uz EK/AZT kumulatīvās izcelsmes cukuru uzliktais aizsargpasākums ir zemākā cena. Apstrīdētās regulas 1. panta 1. punktā
noteikts:
“Kodā KN 1701 minēto izstrādājumu, kuriem ir EK/AZT kumulatīvā izcelsme, laišana brīvā apritē Kopienā, nepiemērojot ievedmuitas
nodokli, ir pakļauta nosacījumam, ka importa cena CAV par neiepakotu cukuru, kas ir tādas standarta kvalitātes, kas definēta
Padomes 1972. gada 17. aprīļa Regulā (EEK) Nr. 793/72, ar ko nosaka baltā cukura standartkvalitāti (OV L 94, 1. lpp.), nav
zemāka par minētajiem izstrādājumiem piemērojamo intervences cenu.”
23     Attiecībā uz cukura un kakao maisījumiem (kodā KN 1806 10 30 un kodā KN 1806 10 90 iekļautie izstrādājumi), kuru izcelsme
ir AZT, Apstrīdētās regulas 2. pantā noteikts, ka to laišana brīvā apritē Kopienā ir “pakļauta Kopienas uzraudzības procedūrai
atbilstoši kārtībai, kāda paredzēta 308.d pantā Komisijas Regulā (EEK) Nr. 2454/93”, kas pieņemta 1993. gada 2. jūlijā un
ar ko noteikti Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92, ar ko izveido Kopienas muitas kodeksu (OV L 253, 1. lpp.), īstenošanas noteikumi.
24     Minētā 308.d panta 1. punktā noteikts:
“Ja priekšrocības baudošajam importam ir nepieciešams veikt Kopienas uzraudzību, dalībvalstis sniedz Komisijai vienreiz mēnesī
vai pēc tās pieprasījuma – vēl biežāk informāciju par to izstrādājumu daudzumu, kas laisti brīvā apritē un kuriem iepriekšējo
mēnešu laikā piemēroti pazeminātu cenu režīmi.”
25     Atbilstoši Apstrīdētās regulas 3. pantam šī regula ir piemērojama līdz 2000. gada 29. februārim.

Fakti
26     1999. gada beigās Komisija uzsāka AZT lēmuma 109. pantā paredzēto procedūru attiecībā uz cukura un cukura un kakao maisījumu
importu no Arubas. Komisija 1999. gada 23. jūnija paziņojumā, kas adresēts dalībvalstīm, norādīja, ka pēdējos mēnešos ir pieaudzis
cukura un cukura un kakao maisījumu imports Kopienā, un uzskatīja, ka šī pieauguma iemesls ir fakts, ka šie izstrādājumi Kopienas
tirgū tika piedāvāti par cenu, kas ir zemāka par to, kuru uzliek Kopienas cukura ražotāji, un tādējādi šāda situācija destabilizē
“nopietni tādu Kopienas uzņēmumu darbību, kuri sakarā ar ierobežojumiem, ko par labu lauksaimniekiem uzliek kopīgā lauksaimniecības
politika, [nevarēja] konkurēt ar importētajiem izstrādājumiem”.
27     Atbilstoši Komisijas teiktajam, ražotāji AZT valstīs nopirka savu cukuru Kopienā par cenu, kas noteikta pasaules tirgū, kas
bija zemāka par Kopienas tirgū esošo cenu par vairāk kā 500 euro par tonnu. Šis izstrādājums pēc nelielas tā pārveidošanas
tika reimportēts Kopienā, nepiemērojot nodokļus.
28     AZT lēmuma IV pielikuma 1. panta 2. punktā paredzētā Konsultatīvā komiteja sanāca 1999. gada 30. jūnijā. Lielākā daļa no dalībvalstīm
izteica atbalstu Komisijas priekšlikumam veikt aizsargpasākumus. Nīderlandes Karaliste tam iebilda, norādot, ka nebija iesniegts
pierādījums tam, ka attiecīgais cukurs tika pārdots par cenu, kas ir zemāka par Kopienā esošo cenu, un ka nebija izpildīti
aizsargpasākumu veikšanai paredzētie nosacījumi.
29     Komisija tomēr uzreiz neīstenoja minēto priekšlikumu, bet tā 1999. gada augustā uzsāka jaunu procedūru attiecībā uz cukura
un cukura un kakao maisījumu importu no visas AZT. Atbilstoši Komisijas teiktajam, tendence, ka pieaug imports par cenu, kas
ir zemāka nekā intervences cena, kas konstatēta jūnijā attiecībā uz Arubu, apstiprinājās attiecībā uz visu AZT.
30     Konsultatīvā komiteja vēlreiz sapulcējās 8. septembrī, un lielākā daļa dalībvalstu (Nīderlandes Karaliste atkārtoja savu iebildumu
pret Komisijas priekšlikumu) atbalstīja aizsargpasākumu veikšanu, kuri tika veikti 1999. gada 15. novembrī – pēc tam, kad
tā paša gada septembrī un oktobrī tika konstatēts ievērojams importa pieaugums.
31     Atbilstoši AZT lēmuma IV pielikuma 1. panta 5. punktam Nīderlandes Karaliste nodeva Apstrīdēto regulu Padomei, kura neizmantoja
iespēju, ko tai piešķir minētā panta 7. punkts, lai pieņemtu citādu lēmumu.

Lietas dalībnieku prasījumi
32     Nīderlandes valdība lūdz Tiesai:
–       atcelt Apstrīdēto regulu;
–       piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
33     Komisija prasa:
–       noraidīt prasību kā nepamatotu;
–       piespriest Nīderlandes Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
34     Ar 2000. gada 11. marta rīkojumu Tiesas priekšsēdētājs atļāva Spānijas Karalistei iestāties lietā Komisijas prasījumu atbalstam.
35     Nosūtot vēstuli, kas Tiesas kancelejā reģistrēta 2000. gada 12. jūlijā, Nīderlandes Karaliste lūdza apturēt tiesvedību Tiesā
līdz brīdim, kad tiek pasludināts Pirmās instances tiesas nolēmums lietā T‑47/00
Rica Foods
/Komisija, kuras pamatā ir prasība atcelt Apstrīdēto regulu.
36     Ar 2000. gada 17. oktobra rīkojumu Tiesas priekšsēdētājs apmierināja šo lūgumu, piemērojot Eiropas Kopienu Tiesas Statūtu
47. panta trešo daļu un Tiesas Reglamenta 82.a panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunktu.
37     Pirmās instances tiesa ar 2002. gada 17. janvāra spriedumu lietā T‑47/00
Rica Foods
/Komisija noraidīja prasību kā nepieņemamu (
Recueil
, II‑113. lpp.).

Par prasību
38     Savas prasības atcelt Apstrīdēto regulu atbalstam Nīderlandes Karaliste norāda šādus četrus pamatus:
–       AZT lēmuma 109. panta 1. punkta pārkāpums, jo, pieņemot Apstrīdētās regulas 1. pantu, Komisija balstījās uz acīmredzami neprecīzu
faktu novērtējumu attiecībā uz cukuru vai, jebkurā gadījumā, Komisija patvaļīgi izmantoja savas tiesības uzdot veikt aizsargpasākumus;
–       šīs pašas tiesību normas pārkāpums, jo, pieņemot Apstrīdētās regulas 2. pantu, Komisija balstījās uz acīmredzami neprecīzu
faktu novērtējumu attiecībā uz cukura un kakao maisījumiem vai, jebkurā gadījumā, Komisija patvaļīgi izmantoja savas tiesības
uzdot veikt aizsargpasākumus;
–       EKL 253. pantā noteiktā pienākuma sniegt pamatojumu pārkāpums, jo Regulas pamatojums ir nepietiekams, pēc savas būtības pretrunīgs
un daļēji nesaprotams;
–       AZT lēmuma 109. panta 2. punkta pārkāpums, jo Komisija Apstrīdētās regulas 1. pantā noteica, ka EK/AZT kumulatīvās izcelsmes
cukura importa cena CAV nedrīkst būt zemāka par cukuram piemērojamo EK intervences cenu.

Attiecībā uz pirmo pamatu par AZT lēmuma 109. panta 1. punkta pārkāpumu un par cukuram noteikto zemāko cenu
Lietas dalībnieku argumenti
39     Pirmā pamata ietvaros Nīderlandes valdība uzsver, ka attiecībā uz EK/AZT kumulatīvās izcelsmes cukura importu Kopienā Komisija
acīmredzami neprecīzi novērtēja faktus, secinot, ka ir jāveic aizsargpasākumi, un tā patvaļīgi izmantoja savas tiesības, jo
attiecīgo pasākumu mērķis acīmredzami bija aizsargāt Eiropas cukura ražotājus pret iespējamo konkurenci, ko radītu imports
bez kvotām no AZT.
40     Atbilstoši Nīderlandes valdības teiktajam, aizsargpasākumiem ir izņēmuma raksturs attiecībā uz parasti piemērojamo tirdzniecības
tiesisko regulējumu. Tādējādi Komisijai bija jāpierāda, ka pastāvēja izņēmuma situācija, kas prasīja šādus pasākumus, ņemot
vērā AZT lēmuma 109. pantā noteiktos objektīvos novērtējuma kritērijus. Taču tas šajā lietā netika izpildīts.
41     Pirmais pamats sastāv no sešām daļām.
42     Pirmkārt, Nīderlandes valdība norāda, ka no AZT importētā cukura daudzums, kas atbilstoši Eiropas Kopienu Statistikas biroja
(
Eurostat
) apkopotajiem statistikas datiem sasniedz aptuveni 45 000 tonnas 1999. gadā, kas ir mazāk par 0,4 % no Kopienā saražotā un
mazliet mazāk par 3 % no priekšrocību importa no ĀKK un Indijas, nevarēja radīt traucējumus cukura tirgus kopīgajā organizācijā.
43     Otrkārt, Nīderlandes valdība uzsver, ka Komisija nav iesniegusi pierādījumu tam, ka cukurs no AZT Kopienā tika pārdots par
cenu, kas zemāka par intervences cenu.
44     Treškārt, Nīderlandes valdība atzīmē, ka kopējais saražotā cukura daudzums Kopienā katru gadu atšķiras par vairāk nekā vienu
miljonu tonnu. Tā kā arī patēriņš ir mainīgs, apgalvojums, saskaņā ar kuru jebkurš papildu daudzums, ko importē no AZT, novestu
pie atbilstoša daudzuma eksporta, balstītos uz primitīvu vienkāršošanu, pat realitātes neņemšanu vērā. Jebkurā gadījumā, lai
arī tika konstatēts subsidētā eksporta attiecīgs pieaugums, no tā izrietošās sekas Kopienas budžetam, kā uzskata šī valdība,
nebija atbilstošs iemesls, lai attaisnotu aizsargpasākumu veikšanu AZT lēmuma 109. panta izpratnē, jo šīs sekas pastāvētu
jebkurā sistēmā, kas balstīta uz importa brīvību.
45     Ceturtkārt, Nīderlandes valdība uzskata, ka apstrīdētais cukura imports neradīja grūtības Kopienai attiecībā uz tās pienākumiem,
kas tai uzlikti ar PTO līgumiem. Pamatojoties uz Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 1999. gada 30. aprīļa rīkojumu lietā
T‑44/98 R II
Emesa Sugar
/Komisija (
Recueil
, II‑1427. lpp., 107. punkts), Nīderlandes valdība atzīmē, ka Kopienai ir pietiekama rīcības brīvība, lai risinātu cukura
importa no AZT pieaugumu līdz 2000. gadam.
46     Piektkārt, Nīderlandes valdība šaubās, vai Komisija, pieņemot Apstrīdēto regulu, plānoja samazināt ražošanas kvotas. Jebkurā
gadījumā, pats apstrīdētais cukura imports šo samazinājumu neprasīja.
47     Visbeidzot, Nīderlandes valdība uzsver, ka nav pierādīts, ka apstrīdētais cukura imports radīja Kopienas ražotājiem zaudējumus.
Vispirms, eksporta kompensācijas finansēja Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonds (ELVGF) un nevis Kopienas
ražotāji. Turklāt 1999. gadā AZT ražotājiem cukurs tika pārdots par cenu, kas ir aptuveni divreiz lielāka par cenu pasaules
tirgū, kas Kopienas ražotājiem ļāva saņemt ievērojamas priekšrocības. Visbeidzot, Komisija nav pierādījusi, ka katra no AZT
importētā tonna attiecīgi samazināja Kopienas ražotāju veikto pārdošanu.
48     Komisija iebilst, apgalvojot, ka atbilstoši
Eurostat
publicētajiem datiem kopīgā cukura importa no AZT daudzums bija 10 251,7 tonnas 1997. gadā un 43 948,4 tonnas laikā no 1999. gada
janvāra līdz oktobrim, kas veido pieaugumu par 328 %, turklāt konstatējot šī importa pieauguma palielināšanos laikā no augusta
līdz oktobrim. Liela šī importa daļa attiecās uz EK/AZT kumulatīvās izcelsmes cukuru.
49     Komisija uzskata, ka šāds importa pieaugums var nopietni destabilizēt cukura tirgus kopīgās organizācijas funkcionēšanu. Ņemot
vērā to, ka šajā tirgū pasaulē pastāv pārpalikums, noteikta daudzuma cukura imports kavētu tāda paša daudzuma Kopienas cukura
noietu Kopienas tirgū, kas tādējādi būtu jāeksportē un kas radītu izdevumus gan Kopienas budžetam, gan cukura ražotājiem,
kuri veic iemaksas eksporta kompensāciju finansēšanai.
50     Atbilstoši Komisijas teiktajam, jebkurš cukura papildu imports pat niecīgā daudzumā var destabilizēt tirgu. Rezultātā Kopienai
sakarā ar importa pieaugumu būtu jāsamazina Kopienas ražošanas kvotas, kas būtu pretrunā kopīgās lauksaimniecības politikas
principiem un mērķiem. Komisija šajā sakarā atsaucas uz 2000. gada 8. februāra spriedumu lietā
Emesa Sugar
(C‑17/98,
Recueil
, I‑675. lpp., 56. punkts).
51     To izstrādājumu pārdošana, kuri importēti par cenām, kas ir zemākas par intervences cenu, saasinātu sekas no importa pieauguma,
jo ražotāji Kopienā nevarētu piedāvāt savu cukuru par zemāku cenu, jo viņiem būtu jāsamaksā minimālā cena par viņu nopirktajām
cukurbietēm atbilstoši Regulas Nr. 2038/1999 6. pantam. Komisija pamatoti varēja pieņemt, kaut arī to reāli nekonstatējot,
ka AZT uzņēmumi pirka C cukuru par pasaules tirgus cenu un importēja to Kopienā par cenu, kas ir zemāka nekā intervences cena.
52     Komisija arī norāda, ka ar tirgus kopīgo organizāciju tika ieviestas ražošanas kvotas gan attiecībā uz cukuru, kas tiktu patērēts
Kopienas tirgū (A cukuru), gan arī uz eksportam paredzēto cukuru, par kuru saņemtu kompensāciju (A un B cukuru). Komisija
uzskata – ja cukura ražotāji nevar realizēt A cukuru Kopienas tirgū, viņi mēģina to eksportēt tāda eksporta ietvaros, par
kuru obligāti tiek saņemtas subsīdijas. Cits risinājums būtu glabāt cukuru, bet vairākus gadus cukurs vairs netiktu piedāvāts
intervencei, un bez tam Komisija būtu pret šīs procedūras izmantošanu, ņemot vērā tās izmaksas Kopienas budžetam.
53     Attiecībā uz PTO ietvaros uzņemto pienākumu ievērošanu Komisija atsaucas uz 56. punktu iepriekš minētajā spriedumā lietā
Emesa Sugar
.
54     Visbeidzot, kas attiecas uz to, ka Kopienas saimnieciskās darbības subjekti ciestu zaudējumus, Komisija, atsaucoties uz 56. punktu
iepriekš minētajā spriedumā lietā
Emesa Sugar
un uz 88. punktu ģenerāladvokāta Ruisa‑Harabo Kolomera [
Ruiz‑Jarabo Colomer
] secinājumos šajā lietā, norāda, ka ELVGF neapmaksā visas eksporta kompensācijas, jo ievērojamu daļu no tām kompensē ražotāji
Kopienā. Ja arī ir taisnība, ka daži ražotāji Kopienā var gūt peļņu no C cukura pārdošanas ražotājiem AZT, Komisija uzskata,
ka tas nevar kompensēt visai nozarei radīto zaudējumu.
55     Spānijas valdība aizstāv tādu pašu nostāju kā Komisija. Tā norāda, ka kopš 1997. gada ievērojami pieaugošā cukura importa
no AZT pamatā ir AZT lēmuma grozījumi, kas ierobežoja tādu ĀKK/AZT kumulatīvās izcelsmes izstrādājumu importu, kas bija atbrīvots
no nodokļiem Kopienā. Nozarē strādājošie uzņēmumi, kas bija informēti par šo perspektīvu kopš 1996. gadā notikušās grozījumu
priekšlikuma publicēšanas, pievērsās EK/AZT kumulatīvās izcelsmes izstrādājumiem, uz kuriem neattiecās šie grozījumi. Veikto
aizsargpasākumu mērķis tādējādi ir aizsargāt Kopienas ražotāju intereses kopīgās lauksaimniecības politikas ietvaros, neietekmējot
AZT ekonomiku, jo šie pasākumi neattiecas uz šajās valstīs ražoto cukuru.
56     Spānijas valdība arī norāda, ka 1999. gadā cukura cena pasaules tirgū bija 242 euro par tonnu, kamēr Spānijā cukurs tika pārdots
par 775 euro par tonnu. Saimnieciskās darbības subjekti AZT tādējādi ieguva 533 euro par tonnu cukura, kuru viņi eksportēja,
nemaksājot muitas nodokļus Kopienā. Tādējādi viņi varēja nopirkt C cukuru un pēc minimālas pārveidošanas izvairīties no ievedmuitas
nodokļu samaksas, gūstot ievērojamu peļņu.
57     Turklāt Spānijas valdība, atgādinot, ka attiecīgais cukurs nenāk no AZT kultivētajiem augiem, norāda, ka AZT lēmums tika pieņemts,
lai attīstītu šīs teritorijas. Taču šīm valstīm nebija nekāda labuma no pārveidošanas rezultātā iegūtās pievienotās vērtības,
no kuras ir atkarīga EK/AZT kumulatīvā izcelsme, ņemot vērā, ka praksē veiktā minimālā pārveidošana neradīja darba vietas
un tādējādi neveicināja AZT attīstību.
Tiesas vērtējums
58     Vispirms ir jāatgādina, ka Kopienas iestādēm ir liela rīcības brīvība, piemērojot AZT lēmuma 109. pantu (šajā sakarā skat.
1999. gada 11. februāra spriedumu lietā C‑390/95 P
Antillean Rice Mills
u.c./Komisija,
Recueil
, I‑769. lpp., 48. punkts, un 2001. gada 22. novembra spriedumu lietā C‑110/97 Nīderlande/Padome,
Recueil
, I‑8763. lpp., 61. punkts, kā arī lietā C‑301/97 Nīderlande/Padome,
Recueil
, I‑8853. lpp., 73. punkts).
59     Šādos apstākļos Kopienu tiesai ir jāizvērtē tikai tas, vai šīs rīcības brīvības izmantošanā nav pieļauta acīmredzama kļūda
vai nav nepareizi izmantotas pilnvaras, kā arī, vai Kopienas iestādes acīmredzami nav pārkāpušas šīs rīcības brīvības robežas
(skat. iepriekš minētos spriedumus lietās
Antillean Rice Mills
u.c./Komisija, 48. punkts; C‑110/97 Nīderlande/Padome, 62. punkts, un C‑301/97 Nīderlande/Padome, 74. punkts).
60     Šādas Kopienu tiesas kontroles robežas ir jāievēro, it īpaši, ja, kā tas ir šajā lietā, Kopienas iestādēm ir jāizvērtē dažādas
intereses un ir jāizdara izvēle, pieņemot politiskus lēmumus, kas ir to kompetencē (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu
lietā
Emesa Sugar
, 53. punkts).
61     Atbilstoši AZT lēmuma 109. panta 1. punktam Komisija “var” veikt aizsargpasākumus vai nu, “ja [šī lēmuma] piemērošana rada
nopietnus traucējumus Kopienas vai vienas vai vairāku dalībvalstu ekonomiskās darbības nozarē vai apdraud to ārējo finansiālo
stabilitāti”, vai “ja rodas grūtības, kas var pasliktināt kādu Kopienas vai tās reģiona darbības nozari”. Iepriekš minētā
sprieduma, kas pieņemts lietā
Antillean Rice Mills
u.c./Komisija, 47. punktā Tiesa nolēma, ka attiecībā uz minētajā 1. punktā ietverto gadījumu ir jāpierāda cēloņsakarība,
jo aizsargpasākumiem ir jānovērš vai jāmazina grūtības, kas radušās attiecīgajā nozarē, un ka savukārt otrajā gadījumā netiek
prasīts, lai grūtības, kas attaisno aizsargpasākumu veikšanu, izrietētu no AZT lēmuma piemērošanas.
62     Komisija pamatoja Apstrīdēto regulu ar otro gadījumu, uz kuru atsauce izdarīta AZT lēmuma 109. panta 1. punktā. No šīs regulas
pirmā apsvēruma izriet, ka Komisija veica apstrīdēto aizsargpasākumu, jo “pēdējos mēnešos [bija] radušās grūtības, kas var
nopietni kaitēt cukura nozarei Kopienā”.
63     It īpaši no minētās regulas otrā līdz piektajam apsvērumam izriet, ka atsauci uz AZT lēmuma 109. pantu pamatoja tas, ka cukura
un EK/AZT kumulatīvās izcelsmes maisījumu imports radīja iespēju, ka cukura tirgus kopīgā organizācija varētu būt nopietni
traucēta un ka tas varētu radīt lielus zaudējumus šajā sektorā strādājošiem Kopienas saimnieciskās darbības subjektiem.
64     Pirmais pamats sastāv no sešām daļām, no kurām pirmās piecas daļas pēc būtības attiecas uz to, ka pastāvēja varbūtība, ka
tiktu traucēta cukura tirgus kopīgā organizācija, un sestā daļa attiecas uz varbūtību, ka Kopienas saimnieciskās darbības
subjektiem bija radušies zaudējumi.
Par varbūtību, ka tiktu traucēta cukura tirgus kopīgā organizācija
65     Pirmkārt, Nīderlandes valdība uzsver, ka, ņemot vērā minimālo cukura daudzumu, kas importēts EK/AZT kumulatīvās izcelsmes
režīma ietvaros, nepastāvēja nekādas grūtības AZT lēmuma 109. panta 1. punkta izpratnē.
66     Šajā sakarā no Apstrīdētās regulas pirmā un trešā apsvēruma izriet, ka Komisija konstatēja, ka kopš 1997. gada ir “ievērojami
pieaudzis” cukura imports no AZT EK/AZT kumulatīvās izcelsmes režīma ietvaros un ka tirgus organizācijas funkcionēšana sakarā
ar to var tikt “nopietni destabilizēta”. Šīs regulas trešajā apsvērumā noteikts:
“Kopienas tirgū cukura patēriņš ir pastāvīgs; tādējādi jebkurš cukura imports par cenu, kas ir zemāka nekā intervences cena,
prasa eksportēt tādu Kopienas cukura daudzumu, kuru šis tirgus nevar absorbēt; kompensācijas par šo cukuru apmaksā Kopienas
budžets (līdz šim aptuveni 520 euro par tonnu). Šī eksporta apjomu ierobežo
GATT
vienošanās: tādējādi šis imports samazina iespēju eksportēt cukuru, izmantojot kvotu; lai atrisinātu šo problēmu, jāapsver
iespēja samazināt Kopienas ražošanas kvotas”.
67     Jāatgādina – kā to Tiesa atzina iepriekš minētā sprieduma lietā
Emesa Sugar
56. punktā – jau 1997. gadā pastāvēja Kopienā saražotā cukura pārpalikums salīdzinājumā ar Kopienā patērēto; šim pārpalikumam
tika pievienots cukura imports no ĀKK valstīm, lai atbilstoši PTO līgumiem apmierinātu īpašo pieprasījumu pēc šī izstrādājuma
un Kopienas pienākumu importēt noteiktu daudzumu cukura no trešām valstīm. Pie tam Kopienai bija arī pienākums subsidēt cukura
eksportu, maksājot eksporta kompensācijas un ievērojot PTO ietvaros noslēgtajos līgumos ietvertās robežas. Šādos apstākļos
un, ņemot vērā to, ka kopš 1997. gada bija pieaudzis cukura imports no AZT, Komisija varēja pamatoti uzskatīt, ka jebkurš
šī izstrādājuma papildu daudzums, pat minimālākais Kopienu ražošanas izpratnē, kas ienāk Kopienas tirgū, prasītu Kopienas
iestādēm palielināt subsīdijas eksportam, ievērojot iepriekš minētās robežas, vai samazināt Eiropas ražotājiem noteiktās kvotas,
kas traucētu cukura tirgus kopīgajai organizācijai, kura stabilitāte jau bija trausla, un kas būtu pretrunā kopīgās lauksaimniecības
politikas mērķiem.
68     Nīderlandes valdība tādējādi nav pierādījusi, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļudu vērtējumā, uzskatot, ka AZT izcelsmes
cukura imports bija ievērojami palielinājies laikā no 1997. līdz 1999. gadam un ka šī palielināšanās, pat minimāla Kopienu
ražošanas izpratnē, radīja “grūtības” AZT lēmuma 109. panta 1. punkta izpratnē.
69     Tādējādi pirmā pamata pirmā daļa ir noraidāma kā nepamatota.
70     Otrkārt, no Apstrīdētās regulas trešā apsvēruma izriet, ka “jebkurš cukura imports par cenu, kas ir zemāka nekā intervences
cena, prasa eksportēt tādu Kopienas cukura daudzumu, kuru šis tirgus nevar absorbēt”.
71     Kā to norādīja Nīderlandes valdība, Komisija nav pierādījusi, ka AZT izcelsmes cukura imports patiešām tika realizēts par
cenu, kas ir zemāka nekā intervences cena Kopienas tirgū. Komisija pati savos rakstveida apsvērumos atzina, ka tā šajā sakarā
balstījās uz “aizdomām”.
72     Šis apstāklis tomēr nevar padarīt prettiesisku Apstrīdēto regulu, ņemot vērā otrajā, trešajā un piektajā apsvērumā izklāstītos
motīvus, kuri, no vienas puses, attiecas uz varbūtību, ka tiktu traucēta cukura tirgus kopīgās organizācijas funkcionēšana,
un, no otras puses, uz varbūtību, ka apstrīdētais imports radītu zaudējumus Kopienas saimnieciskās darbības subjektiem cukura
nozarē.
73     Pat pieņemot, ka attiecīgais imports netika realizēts par cenu, kas zemāka nekā intervences cena, Komisija ir pietiekami pamatojusi
apstrīdēto aizsargpasākumu, norādot, ka, ņemot vērā cukura patēriņa pastāvīgumu Kopienā, cukura importa no AZT pieaugums varēja
palielināt subsidētā eksporta daudzumu, kas radītu ar šo eksportu saistīto izdevumu palielināšanos un tādējādi Kopienas ražotāju
izmaksas, vai arī šāds pieaugums varēja samazināt Kopienas ražošanas kvotas. Šādas grūtības, kā Tiesa to jau atzina iepriekš
minētā sprieduma lietā
Emesa Sugar
40. un 56. punktā, var traucēt cukura tirgus kopīgai organizācijai.
74     Tādējādi pirmā pamata otrā daļa ir noraidāma kā neefektīva.
75     Treškārt, Nīderlandes valdība apstrīd Komisijas apgalvojumu, kas ietverts Apstrīdētās regulas trešajā apsvērumā, saskaņā ar
kuru jebkurš papildu cukura imports “prasa eksportēt tādu Kopienas cukura daudzumu, kuru šis tirgus nevar absorbēt”, jo cukura
patēriņš Kopienā katru gadu ir mainīgs. Nīderlandes valdība apšauba arī to, ka minētais eksports tiek subsidēts.
76     Šajā sakarā pietiek atgādināt, ka cukurs Kopienā tiek saražots vairāk nekā tas tajā tiek patērēts, ko Nīderlandes valdība
neapstrīd, un ka atbilstoši PTO līgumiem Nīderlandei ir jāieved noteikts cukura daudzums no trešām valstīm (iepriekš minētais
spriedums lietā
Emesa Sugar
, 56. punkts).
77     Ņemot vērā, ka Kopienas tirgū ir [cukura] pārpalikums, tas, ka saražotais un patērētais cukura daudzums Kopienā katru gadu
var mainīties, nav būtiski, kā to arī atzīmēja ģenerāladvokāts savu secinājumu 71. punktā.
78     Sakarā tieši ar šo situāciju, kas radusies [cukura] pārpalikuma dēļ, jebkurš papildu imports EK/AZT kumulatīvās izcelsmes
režīma ietvaros palielina cukura pārpalikumu Kopienas tirgū un tādējādi arī palielina subsidēto eksportu (skat. iepriekš minēto
spriedumu lietā
Emesa Sugar
, 56. punkts).
79     Attiecībā uz tikko minēto Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka eksports, ko veicina cukura imports
no AZT, bija subsidēts eksports, jo no AZT importēto cukuru, kas aizstāj Kopienā ražoto cukuru, ir arī jāeksportē, lai saglabātu
tirgu kopīgās organizācijas stabilitāti.
80     Tādējādi trešā daļa arī ir noraidāma.
81     Ceturtkārt, Nīderlandes valdība norāda, ka PTO līgumi vēl līdz 2000. gada 1. jūlijam piedāvāja pietiekamu rīcības brīvību,
lai atļautu apstrīdēto importu Kopienā.
82     Šajā sakarā jānorāda – pat gadījumā, kad papildu cukura eksports, uz kuru attiecas kompensācija, kuru var izraisīt cukura
imports no AZT, nesasniedz PTO līgumos noteiktās summas un daudzumus, Nīderlandes valdība nav pierādījusi, ka Komisija pieļāva
acīmredzamu kļūdu vērtējumā, no vienas puses, ņemot vērā minēto nolīgumu mērķi, proti, pakāpeniski ierobežot subsīdijas eksportam,
un, no otras puses, uzskatot, ka pieaugošais cukura imports EK/AZT kumulatīvās izcelsmes režīma ietvaros attiecīgi palielināja
kopējo eksporta subsīdiju summu un jau pirms 2000. gada 1. jūlija radīja iespēju, ka Kopienas cukura nozare tiek destabilizēta,
kā to atzina Pirmās instances tiesa savā 2002. gada 14. novembra spriedumā apvienotajās lietās T‑94/00, T‑110/00 un T‑159/00
Rica Foods
u.c./Komisija (
Recueil
, II‑4677. lpp., 139. punkts).
83     Tādējādi pirmā pamata ceturtā daļa ir noraidāma.
84     Piektkārt, attiecībā uz Nīderlandes valdības izteiktajām šaubām par Komisijas nodomu, tai pieņemot Apstrīdēto regulu, samazināt
Kopienas ražošanas kvotas, pietiek konstatēt, ka Nīderlandes valdība nav iesniegusi nevienu pierādījumu savu apgalvojumu atbalstam.
85     No tā izriet, ka pirmā pamata piektā daļa nav apmierināma.
Par sekām Kopienas ražotājiem
86     No Apstrīdētās regulas otrā apsvēruma izriet, ka apstrīdētais imports “var radīt [..] lielus zaudējumus Kopienas saimnieciskās
darbības subjektiem cukura nozarē”.
87     Pretēji tam, ko uzskata Nīderlandes valdība, lai pamatotu sava pirmā prasības pamata sesto daļu, Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu
kļūdu vērtējumā, norādot šādu motīvu, lai attaisnotu apstrīdētā aizsargpasākuma veikšanu.
88     Vispirms ir skaidrs, ka tirgus kopīgās organizācijas pasliktināšanās vai šādas pasliktināšanās apdraudējums var radīt nepieciešamību
samazināt ražošanas kvotas un tādējādi tieši ietekmēt Kopienas ražotāju ienākumus.
89     Turklāt lielāko eksporta kompensāciju daļu apmaksā Kopienas ražotāji, veicot Komisijas katru gadu noteiktās iemaksas ražošanai.
Kā tas izriet no šī sprieduma 78. punkta, Komisija varēja pamatoti uzskatīt, ka imports varēja palielināt subsidētā eksporta
apjomu un tādējādi palielināt Kopienas ražotāju veiktās iemaksas ražošanai.
90     Visbeidzot, pat pieņemot, ka daži ražotāji varēja, kā to uzsver Nīderlandes valdība, iegūt ievērojamu peļņu par C cukura pārdošanu
AZT saimnieciskās darbības subjektiem par daudz lielāku cenu nekā pasaules tirgū noteikto, šis apgalvojums, kas nav pamatots
ne ar vienu konkrētu pierādījumu, nevar apšaubīt Komisijas vērtējumu, saskaņā ar kuru apstrīdētais imports radīja tādus traucējumus
cukura nozarei, kas it īpaši palielināja eksporta subsīdiju summu vai samazināja ražošanas kvotas.
91     Pirmā prasības pamata sestā daļa tādējādi ir noraidāma kā nepamatota.
92     Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, pirmais prasības pamats ir jānoraida.

Attiecībā uz otro prasības pamatu par AZT lēmuma 109. panta 1. punkta pārkāpumu, kas attiecas uz cukura un kakao maisījumu
importa muitas uzraudzības mehānismu
Lietas dalībnieku argumenti
93     Ar savu otro pamatu Nīderlandes valdība attiecībā uz cukura un kakao maisījumu sniedz tādu pašu argumentāciju, kādu tā sniedza
par pirmo pamatu.
94     Vispirms tā pārmet Komisijai, ka Komisija nav pierādījusi, ka maisījumu imports ļoti niecīgā daudzumā, kas neparādīja pieaugošu
tendenci 1999. gada laikā, attaisnoja strīdīgā aizsargpasākuma veikšanu.
95     Apstrīdētās regulas ceturtajā apsvērumā sniegto apgalvojumu, ka šie maisījumi ir importēti “par cenām, kas ir zemākas par
tām, par kādu Kopienas ražotāji var pārdot līdzīgus izstrādājumus”, nepamato neviens pierādījums.
96     Nīderlandes valdība arī norāda, ka cukura tirgus kopīgo organizāciju nevarētu traucēt maisījumu imports, jo atbilstoši Regulas
Nr. 2038/1999 1. panta 1. punktam kopīgā organizācija neietver kakao.
97     Visbeidzot, pat ja muitas uzraudzības mehānisms ir samērā maigs pasākums, jo muitas iestādes to neizmanto, lai veiktu apgrūtinošas
pārbaudes, tā mērķis ir vākt informāciju, lai noteiktu, vai attiecīgais imports var radīt traucējumus tirgū. Aizsargpasākuma
mērķis ir atrisināt esošu problēmu un nevis konstatēt faktus, kas var attaisnot šādu pasākumu. Tādējādi Komisija ir atzīstama
par vainīgu pilnvaru nepareizā izmantošanā.
98     Komisija iebilst, apgalvojot, ka attiecībā uz kakao un cukura maisījumiem tās pienākums bija tikai izveidot uzraudzības mehānismu,
kas tai ļautu iegūt faktus par importētā daudzuma attīstību un praktizētajām cenām, neprasot šajā sakarā iesniegt importa
sertifikātu, kas prasīts attiecībā uz noteiktiem izstrādājumiem. Pat ja nav apstrīdams, ka tirgus kopīgā organizācija neietver
kakao, tāpat ir skaidrs, ka attiecīgie maisījumi satur ļoti lielu daļu cukura. Tādējādi maisījumu imports no AZT var cukura
ražotājiem radīt zaudējumus cukura pārdošanai šo maisījumu ražotājiem Kopienā.
99     Attiecībā uz praktizēto cenu Komisija atkārto savu argumentāciju, atbilstoši kurai imports, kas tiek īstenots par cenu, kas
ir zemāka nekā intervences cena, rada negodīgu konkurenci, kuras rezultātā Kopienas ražotājiem rodas zaudējumi, jo tie nevar
piedāvāt savu cukuru par zemāku cenu, jo viņiem ir jāsamaksā minimālā cena par cukurbietēm, kuras viņi iepērk.
100   Spānijas valdība atkārto Komisijas sniegtos apsvērumus. Tā piebilst, ka attiecībā uz iebildumu par pilnvaru nepareizu izmantošanu
šo iebildumu atspēko fakti un to nepamato neviens objektīvs un atbilstošs pierādījums.
Tiesas vērtējums
101   Atbilstoši Apstrīdētās regulas 2. pantam AZT izcelsmes cukura un kakao maisījumu laišana brīvā apritē ir pakļauta uzraudzības
mehānismam, kuram, kā tas izriet no minētās regulas devītā apsvēruma, būtu jāļauj Komisijai “cieši uzraudzīt šāda importa
attīstību, kas attiecas uz daudzumiem un cenām, neradot nekādu papildu administratīvu nastu saimnieciskās darbības subjektiem”.
102   Ja arī ir taisnība, ka cukura tirgus kopīgā organizācija neietver maisījumus, kā tas izriet no Regulas Nr. 2038/1999 1. panta
1. punkta, šo AZT izcelsmes izstrādājumu, kuru sastāvā parasti ir daudz cukura, importa pieaugums var tomēr traucēt tirgus
kopīgās organizācijas funkcionēšanu cukura nozarē, ja šis imports var ietekmēt iespēju Kopienas ražotājiem pārdot cukuru šo
maisījumu ražotājiem Kopienā.
103   Turklāt, pat ja nav pierādīts, ka apstrīdētais imports tiek īstenots par cenu, kas ir zemāka nekā cena, kuru varētu praktizēt
ražotāji Kopienā, tādējādi radot negodīgu konkurenci, kas ražotājiem Kopienā rada zaudējumus, Komisija, nepieļaudama acīmredzamu
kļūdu vērtējumā, varēja uzskatīt, ka šis imports varēja traucēt tirgus kopīgās organizācijas funkcionēšanai, kā tas jau ir
nolemts attiecībā uz cukura importu šī sprieduma 67. punktā.
104   Visbeidzot, Nīderlandes valdība nav iesniegusi nekādus objektīvus un atbilstošus faktus, lai šajā lietā pierādītu, ka notikusi
pilnvaru nepareiza izmantošana.
105   Tādējādi otrais pamats ir noraidāms kā nepamatots.

Attiecībā uz trešo pamatu par pienākuma sniegt pamatojumu pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti
106   Iesniedzot savu trešo pamatu, Nīderlandes valdība uzskata, ka Apstrīdētās regulas pamatojums, kāds tas izriet no pirmā līdz
piektajam apsvērumam, ir nepietiekams. Šī regula, kuras pamatojums ir īss, neiekļauj nevienu konkrētu pierādījumu, kā tikai
iespējamo “grūtību” cēloņus un sekas.
107   Turklāt šis pamatojums ir pretrunīgs, jo nevar vienlaicīgi pieņemt, kā tas ir Apstrīdētās regulas trešajā apsvērumā, ka papildu
imports noved pie papildu subisidēta eksporta, kas uzliek nastu Kopienas budžetam un, kā tas ir šīs regulas ceturtajā apsvērumā,
ka izmaksas, kas rodas no importa no AZT pārpalikuma, pilnībā sedz ražotāji.
108   Visbeidzot, nav saprotams minētajā trešajā apsvērumā iekļautais apgalvojums, ka jebkurš cukura imports par cenu, kas ir zemāka
nekā intervences cena, rada papildu izmaksas Kopienas budžetam.
109   Komisija norāda, ka atbilstoši Tiesas judikatūrai regulas pamatojumam ir jābūt pielāgotam attiecīgā akta raksturam un tajā
jābūt skaidri un nepārprotami iekļautai argumentācijai, pēc kuras vadās iestāde, kas ir akta autore. Tādējādi nevar tikt prasīts,
lai pamatojums sniedz īpašu vairāk vai mazāk pilnīgu vērtējumu par faktiem. Komisija ir pamatojusi Apstrīdēto regulu īsi,
bet pietiekami: pirmais apsvērums atsaucas uz grūtībām, kādas radušās Kopienas cukura tirgū; turpmākie apsvērumi detalizēti
izklāsta iemeslus, kuru dēļ šīs grūtības varēja radīt situācijas pasliktināšanos tirgū; visbeidzot, izvēlētie pasākumi tika
precīzi pamatoti. Tādējādi Apstrīdētās regulas pamatojums ir pietiekams, lai ļautu Tiesai veikt savu kontroli.
110   Turklāt Apstrīdētās regulas trešais un ceturtais apsvērums nav nesavienojami, jo cukura pieaugums no AZT var radīt izmaksas
cukura ražotājiem Kopienā, tajā pašā laikā radot nastu Kopienas budžetam.
111   Visbeidzot, šis pats trešais apsvērums ir pilnībā saprotams: cukura imports par cenu, kas ir zemāka nekā intervences cena,
radītu negodīgu konkurenci par sliktu Kopienas ražotājiem tādējādi, ka šie ražotāji nevarētu pārdot salīdzināmu daudzumu cukura
Kopienas tirgū, un šis cukurs būtu jāeksportē, saņemot par to kompensāciju, kas apgrūtinātu Kopienas budžetu.
112   Spānijas valdība aizstāv tādu pašu nostāju, kādu sniedza Komisija. Tā piebilst, ka atbilstoši Tiesas judikatūrai – ja, kā
tas ir šajā lietā, pastāv vispārpiemērojams akts, pamatojums var aprobežoties ar to, ka tiek norādīta vispārējā situācija,
kuras dēļ tiek pieņemts šis akts, un vispārīgie mērķi, kurus tā autors piedāvā sasniegt. Ja apstrīdētais akts atsedz attiecīgās
iestādes sasniedzamā mērķa būtību, būtu pārmērīgi prasīt īpašu pamatojumu par dažādām tehniska rakstura izvēlēm. Šo nostāju
vēl jo vairāk attaisno tas, ka šajā lietā Kopienas iestādēm ir liela rīcības brīvība, izvēloties nepieciešamos līdzekļus sarežģītas
politikas īstenošanai.
Tiesas vērtējums
113   Jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgai judikatūrai EKL 253. pantā prasītajam pamatojumam ir jābūt pielāgotam attiecīgā akta
raksturam un tajā skaidri un nepārprotami ir jāparādās iestādes, kas ir akta autore, argumentācijai, lai ļautu ieinteresētajām
personām uzzināt pieņemtā akta pamatojumu un Kopienu tiesai veikt savu kontroli. Netiek prasīts, lai pamatojumā tiktu norādīti
visi atbilstošie fakti un tiesību normas, jo jautājums par to, vai akta pamatojums atbilst EKL 253. panta prasībām, ir izvērtējams,
ņemot vērā ne tikai tā tekstu, bet arī tā kontekstu, kā arī visus tos tiesību noteikumus, kuri regulē attiecīgo jomu (skat.
it īpaši 1997. gada 4. februāra spriedumu apvienotajās lietās C‑9/95, C‑23/95 un C‑156/95 Beļģija un Vācija/Komisija,
Recueil
, I‑645. lpp., 44. punkts, un 1998. gada 2. aprīļa spriedumu lietā C‑367/95 P Komisija/
Sytraval
un
Brink’s France
,
Recueil
, I‑1719. lpp., 63. punkts).
114   Šajā lietā, kā tas ir atgādināts šī sprieduma 28.–30. punktā, Apstrīdētā regula tika pieņemta pēc apspriešanās starp Komisiju,
Nīderlandes Karalisti un citām dalībvalstīm.
115   Attiecībā uz akta saturu jāatzīst, ka no Apstrīdētās regulas pirmā līdz piektajam apsvērumam Komisija izklāstīja radušās grūtības
Kopienas cukura tirgū, iemeslus, kuru dēļ šīs grūtības var radīt tirgus kopīgās organizācijas funkcionēšanas traucējumus un
zaudējumus Kopienas saimnieciskās darbības subjektiem. Turklāt šī iestāde minētās regulas astotajā un devītajā apsvērumā sniedza
motīvus, kāpēc tā noteica minimālo cenu EK/AZT izcelsmes cukura importam un pakļāva maisījumu importu Kopienas uzraudzības
procedūrai.
116   Turklāt, kā to norādīja Komisija, Apstrīdētās regulas trešajā un ceturtajā apsvērumā iekļautie apgalvojumi nemaz nav pretrunīgi,
jo pieaugošais cukura imports no AZT var vienlaicīgi uzlikt nastu Kopienas budžetam un palielināt Kopienas cukura ražotāju
izmaksas.
117   Visbeidzot, Apstrīdētās regulas trešais apsvērums nerada īpašas grūtības to saprast, kā tas izriet no informācijas, kas izklāstīta
kā atbilde uz pirmo pamatu, un it īpaši no šī sprieduma 66.–74. punkta.
118   Tādējādi trešais pamats ir noraidāms kā nepamatots.

Attiecībā uz ceturto pamatu par AZT lēmuma 109. panta 2. punkta pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti
119   Ar savu ceturto pamatu Nīderlandes valdība pārmet Komisijai to, ka tā ir nostādījusi cukura importētājus no AZT neizdevīgākā
stāvoklī nekā Kopienas saimnieciskās darbības subjektus, paredzot, ka cukura importa cena CAV par neiepakotu cukuru nevar
būt zemāka par intervences cenu. Atšķirībā no Kopienas saimnieciskās darbības subjektiem cukura importētājiem no AZT intervences
cenai ir jāpievieno izstrādājumu transporta izdevumi Kopienā, kā arī iekraušanas un uzglabāšanas izdevumi, kuri būs īpaši
augsti, jo kuģi, kuri nodrošina jūras satiksmi no Nīderlandes AZT, apkalpo tikai Ziemeļeiropas ostas. Šādos apstākļos AZT
saimnieciskās darbības subjekti vairs nevarētu konkurēt ar Kopienas saimnieciskās darbības subjektiem.
120   Nīderlandes valdība uzskata – ja būtu jānosaka zemāka cena cukuram, kas importēts no AZT, samērīguma principam atbilstoši
būtu noteikt minimālo pārdošanas cenu, nevis minimālo importa cenu. Tā nerīkojoties, Komisija pārkāpa AZT lēmuma 109. panta
2. punktu.
121   Komisija iebilst, apgalvojot, ka Kopienas ražotāju aizsardzība pati par sevi nav pretrunā samērīguma principam (skat. iepriekš
minēto spriedumu lietā
Antillean Rice Mills
u.c./Komisija, 54. punkts).
122   Atbilstoši Komisijas teiktajam, veiktie pasākumi nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai garantētu šo aizsardzību. Minimālās
importa cenas noteikšanas mērķis ir garantēt konkurences jomā vienlīdzību starp ražotājiem Kopienā un AZT, neliekot šķēršļus
cukura no AZT ienākšanai Kopienas tirgū.
123   Komisija šajā sakarā atzīmē, ka atbilstoši Regulas Nr. 2038/1999 3. pantam katru gadu tiek noteikta intervences cena attiecībā
uz tām Kopienas zonām, kur ražošana ir pietiekama, un atvasinātā intervences cena – uz zonām, kur ražošana ir nepietiekama.
Komisija precizē, ka šī pēdējā minētā cena ir augstāka par intervences cenu, jo tiek ņemti vērā papildu izdevumi, kā, piemēram,
transporta izdevumi. Ja AZT saimnieciskās darbības subjekts nolemtu eksportēt šos izstrādājumus uz zonu Kopienā, kur ir ražošanas
pārpalikums, sakarā ar attiecīgo aizsargpasākumu viņam vajadzētu pielīdzināt šo cenu intervences cenai. Ja viņš nolemtu pārdot
šos izstrādājumus zonā, kur ražošana ir nepietiekama, viņam, tāpat kā ražotājam Kopienā, vajadzētu paaugstināt galīgo pārdošanas
cenu, lai segtu transporta un citus izdevumus.
124   Arī Spānijas valdība uzskata, ka minimālās importa cenas ieviešana, kas atbilst AZT lēmuma 109. panta 2. punktam, garantē
konkurences jomā vienlīdzību starp ražotājiem Kopienā un AZT.
Tiesas vērtējums
125   Saskaņā ar AZT lēmuma 109. panta 2. punktu:
“Jāizvēlas pasākumi, ar ko vismazāk tiktu traucēta asociācijas un Kopienas darbība. Šie pasākumi nedrīkst pārsniegt to, kas
ir strikti nepieciešams, lai novērstu radušās grūtības”.
126   Attiecībā uz samērīguma principu jāatgādina – lai noskaidrotu, vai Kopienu tiesību norma atbilst šim principam, jāpārbauda,
vai izmantotie līdzekļi ir piemēroti noteiktā mērķa īstenošanai un vai tie nepārsniedz to, kas ir nepieciešams tā sasniegšanai
(iepriekš minētais spriedums lietā
Antillean Rice Mills
u.c./Komisija, 52. punkts).
127   Šajā lietā, lai novērstu Kopienas tirgū radušās grūtības, Apstrīdētās regulas 1. pantā ir noteikta zemākā EK/AZT kumulatīvās
izcelsmes cukura importa cena, kas atbilst “minētajiem izstrādājumiem piemērojamajai intervences cenai”. No minētās regulas
astotā apsvēruma izriet, ka “šādam pasākumam jānodrošina, lai importētais cukurs netiek pārdots par cenu, kas ir zemāka par
Kopienas tirgus cenu, un ka šāds pasākums sasniedz mērķi izskaust šāda importa destabilizējošās sekas, tajā pat laikā nodrošinot,
lai attiecīgie AZT valstu saimnieciskās darbības subjekti saņem pietiekamu vienotu peļņu un lai tiktu ievērota priekšrocību
kārtība, kas izveidota ar EK līgumu par labu Kopienas izstrādājumiem un AZT izcelsmes izstrādājumiem”.
128   Tāpat ir jāuzsver, ka no pašas aizsargpasākuma būtības izriet, ka daži importētie izstrādājumi ir pakļauti nelabvēlīgākam
režīmam nekā Kopienas izstrādājumi (iepriekš minētais spriedums lietā
Antillean Rice Mills
u.c./Komisija, 54. punkts). Šādos apstākļos, lai atzītu AZT lēmuma 109. panta 2. punkta pārkāpumu, nepietiek norādīt, ka
šāds pasākums nostāda importētos izstrādājumus konkurences situācijā, kas ir nelabvēlīga salīdzinājumā ar to situāciju, kuru
bauda Kopienas izstrādājumi. Turpretim jāpierāda, ka minētais pasākums nav piemērots, lai īstenotu sasniedzamo mērķi vai ka
tas ir pārsniedzis to, kas tam ir nepieciešams.
129   Šajā sakarā Nīderlandes valdība neapšauba prasību noteikt zemāko cenu kā tādu, bet apstrīd Komisijas izvēli noteikt minimālo
importa cenu, nevis minimālo cukura pārdošanas cenu, jo šāda izvēle AZT saimnieciskās darbības subjektus nostādītu nelabvēlīgākā
stāvoklī nekā Kopienas saimnieciskās darbības subjektus; tomēr Nīderlandes valdība nav ne iesniegusi pierādījumus, ne pat
mēģinājusi to darīt, lai pierādītu, ka šī izvēle ir acīmredzami neatbilstoša Komisijas mērķu sasniegšanai.
130   Kā to pareizi atzīmē Komisija un ģenerāladvokāts savu secinājumu 107. – 109. punktā, pietiek atzīt, ka ceturtais pamats balstās
uz Apstrīdētās regulas 1. panta 1. punkta kļūdainu izpratni.
131   Atbilstoši šai tiesību normai – ja EK/AZT kumulatīvās izcelsmes cukurs tiek importēts Kopienas zonā, kurā ražošana ir pietiekama,
importa cenai jābūt vienādai vai augstākai par intervences cenu; ja šis cukurs tiek importēts Kopienas zonā, kurā ražošana
nav pietiekama, importa cenai jābūt vienādai vai augstākai par atvasināto intervences cenu.
132   Šādos apstākļos, ja AZT saimnieciskās darbības subjekts nolemj eksportēt šos izstrādājumus uz zonu Kopienā, kur ražošana ir
pietiekama, viņam vajadzēs pielīdzināt šīs cenas intervences cenai, un ja viņš pēc tam nolemj pārdot šos izstrādājumus zonā,
kur ražošana ir nepietiekama, viņam, tāpat kā jebkuram Kopienas ražotājam, būs jāsedz savas preces transporta izdevumi uz
zonu, kur ražošana nav pietiekama. Taču, ja AZT saimnieciskās darbības subjekts nolemj eksportēt savus izstrādājumus uz zonu
Kopienā, kur ražošana nav pietiekama, viņš varētu pielīdzināt šīs cenas atvasinātajai intervences cenai, kas ir augstāka par
intervences cenu.
133   Tā kā arī ceturto pamatu nevar apmierināt, prasība ir noraidāma.

Par tiesāšanās izdevumiem
134   Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Nīderlandes
Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums ir nelabvēlīgs, tad jāpiespriež Nīderlandes
Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Saskaņā ar šī paša panta 4. punktu Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus
pati.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1)
prasību noraidīt;
2)
Nīderlandes Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus;
3)
Spānijas Karaliste sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – holandiešu.