CELEX: 62004TJ0452
Concurenţă
Concentrări
Activitate editorială în limba franceză
Decizie de declarare a unei concentrări ca fiind compatibilă cu piaţa comună sub condiţia cesionării unor active
Decizie de aprobare a cesionarului activelor cesionate
Acţiune în anulare formulată de un candidat la cesiune care a fost respins
Independenţa mandatarului
Regulamentul (CEE) nr. 4064/89

Istoricul cauzei
La 25 septembrie 2002, Vivendi Universal SA (denumită în continuare „VU”) a decis cesionarea activelor aferente activităţii
editoriale deţinute în Europa de filiala sa Vivendi Universal Publishing SA (denumită în continuare „VUP”).
Lagardère SCA şi‑a anunţat interesul de a achiziţiona aceste active constituite din participaţii şi din active de conducere
ale VUP (denumite în continuare „active‑ţintă”).
S‑a constatat totuşi că programul cesiunii stabilit de VU, care dorea să cesioneze activele‑ţintă şi să primească în cel mai
scurt timp preţul corespunzător acestora, nu era compatibil cu termenul la care urmau să fie finalizate formalităţile necesare
autorizării prealabile a acestui proiect de achiziţionare de către autorităţile competente din domeniul concurenţei.
Lagardère a solicitat, aşadar, Natexis Banques Populaires SA (denumită în continuare „NBP”) să i se substituie, prin intermediul
uneia dintre filialele sale având ca obiect achiziţionarea activelor‑ţintă în cadrul VUP, să deţină cu titlu provizoriu aceste
active, iar apoi, odată obţinută autorizarea proiectului de achiziţionare a activelor‑ţintă de către Lagardère, să le revândă
către aceasta.
Prin scrisoarea din 8 octombrie 2002, NBP a acceptat cererea Lagardère.
Lagardère şi NBP au prezentat Comisiei Comunităţilor Europene principalele condiţii de achiziţionare a activelor‑ţintă de
către NBP, iar aceasta le‑a aprobat.
Lagardère a prezentat apoi VU oferta sa de achiziţionare a activelor‑ţintă, aceasta prevăzând substituirea Lagardère cu NBP
sau cu orice entitate a acestui grup.
La 29 octombrie 2002, VU a aprobat cesiunea către Lagardère a activelor‑ţintă.
La 3 decembrie 2002, Investima 10 SAS, filială care aparţine în proporţie de 100 % societăţii Ecrinvest 4 SA, aceasta din
urmă filială care aparţine în proporţie de 100 % societăţii Segex Sarl, controlată la rândul său în proporţie de 100 % de
NBP, a semnat în favoarea VUP o promisiune de achiziţionare a activelor‑ţintă.
În aceeaşi zi, Segex şi Ecrinvest 4 au încheiat cu Lagardère un contract de cesiune (denumit în continuare „contractul de
cesiune”) care permitea ca, după autorizarea de către Comisie a operaţiunii de concentrare avute în vedere, Lagardère (prin
intermediul Ecrinvest 4) să achiziţioneze în întregime capitalul Investima 10, deţinătoarea activelor‑ţintă, sub rezerva exercitării
de către VUP a promisiunii de achiziţionare citate anterior. Preţul de achiziţionare a acestor titluri a fost plătit în avans
de Lagardère către Segex, titulara tuturor acţiunilor care constituiau capitalul Ecrinvest 4.
La 20 decembrie 2002, VUP a exercitat promisiunea de achiziţionare a Investima 10, iar aceasta a încheiat în aceeaşi zi cu
VUP contractul de achiziţionare a activelor‑ţintă.
În aceeaşi zi, NBP a publicat următorul comunicat de presă:
„NBP achiziţionează în întregime pachetul de active cesionate în vederea revânzării [către Lagardère], după obţinerea autorizării
din partea autorităţilor din domeniul concurenţei.
Începând cu această dată, activele VUP vor fi deţinute de societatea Investima 10, care este deţinută indirect în proporţie
de 100 % de NBP.
Această societate anonimă, având comitet executiv şi consiliu de supraveghere, devine societate‑mamă a societăţilor care încorporează
activele cesionate.
[…]”
Potrivit articolului 4 alineatul 1 din contractul de cesiune:
„ii) [Segex] se constituie garant în favoarea Ecrinvest 4, iar Ecrinvest 4 se angajează ca:
[…]
c)      [Investima 10] să desemneze în calitate de membri [ai] comitetului [său] executiv […] unul sau mai mulţi terţi independenţi,
cu excluderea oricărei persoane provenind din grupurile [Segex] sau [Lagardère];
[…]
e)      statutul [Investima 10] să confere, în mod exclusiv, unui membru al comitetului executiv atribuţiile care pot [reveni] comitetului
executiv în temeiul prezentului contract în raport cu Comisia […] sau cu orice altă autoritate competentă din domeniul concurenţei
şi să fie numit în această calitate un terţ independent […]”
La 20 decembrie 2002 s‑a constituit comitetul executiv al Investima 10, B., preşedinte al cabinetului S., fiind numit membru
al comitetului executiv în calitate de „terţ independent”, în sensul articolului 4 alineatul 1 punctul ii) litera e) din contractul
de cesiune.
Articolul 2 alineatul 2 din contractul semnat la 19 decembrie 2002 între Ecrinvest 4 şi cabinetul S. prevede la primul paragraf
că, în cadrul mandatului său social, B. va acţiona în interesul Investima 10 şi al activelor‑ţintă, mai exact, pentru a menţine
viabilitatea, valoarea economică şi competitivitatea acestora.
În acest scop, articolul 2 alineatul 2 al doilea paragraf din acest contract precizează că B. va trebui să respecte şi să
se asigure că comitetul executiv al Investima 10 respectă:
„i)      [stipulaţiile] care figurează la articolul 4 din contractul de cesiune […] referitoare […] la principiile de administrare
a activelor ca un
bonus pater familias
, a căror respectare va fi cerută comitetului executiv şi organelor de conducere responsabile cu participaţiile, cu obiectivul
de a proteja continuitatea activelor şi valoarea acestora.
[…]”
La 14 aprilie 2003, conform articolului 4 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 4064/89 al Consiliului din 21 decembrie
1989 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1310/97
al Consiliului din 30 iunie 1997 (JO L 180, p. 1), Lagardère a notificat Comisiei proiectul de achiziţionare a activelor‑ţintă
în cadrul VUP.
Prin decizia din 5 iunie 2003, constatând că proiectul de concentrare care fusese notificat ridica îndoieli serioase cu privire
la compatibilitatea acesteia cu piaţa comună, Comisia a iniţiat o investigaţie aprofundată a acestei operaţiuni, în temeiul
articolului 6 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 4064/89.
Din observaţiile scrise depuse de părţi rezultă că, la 14 octombrie 2003, Investima 10 a devenit Editis SA.
La 27 octombrie 2003, Comisia a adresat Lagardère o comunicare privind obiecţiunile în care îi prezenta problemele de concurenţă
pe care le ridica operaţiunea de concentrare notificată, comunicare la care Lagardère a răspuns la 17 noiembrie 2003.
În consecinţă, la 2 decembrie 2003, Lagardère a prezentat Comisiei o serie de măsuri menite să remedieze aceste probleme,
sub forma unor angajamente de cesionare a activelor‑ţintă.
Decizia 2004/422/CE (cazul COMP/M.2978 – Lagardère/Natexis/VUP) (JO L 125, p. 54) a Comisiei din 7 ianuarie 2004 (denumită
în continuare „decizia din 7 ianuarie 2004”), adoptată în temeiul articolului 8 alineatul (2) din Regulamentul nr. 4064/89,
prevede:
„Articolul 1
Operaţiunea notificată, astfel cum a fost modificată prin pachetul de angajamente din 21 decembrie 2003, prin care Lagardère
obţine controlul exclusiv al [activelor‑ţintă] ale VUP, a cărei denumire este în prezent Editis, este declarată compatibilă
cu piaţa comună şi cu funcţionarea Acordului privind Spaţiul Economic European.
Articolul 2
Articolul 1 se aplică sub rezerva respectării în integralitate de către Lagardère a angajamentelor menţionate [în] anexa II.
Articolul 3
Prezenta decizie este însoţită de obligaţia pe care o are Lagardère de a respecta întocmai celelalte angajamente descrise
în anexa II.”
Potrivit alineatului 1 din aceste angajamente care figurează în anexa II, Lagardère s‑a obligat să cesioneze în integralitate
activele societăţii Editis (denumite în continuare „activele cesionate”), cu excepţia activelor limitativ enumerate la acest
alineat (denumite în continuare „activele păstrate”).
Activele cesionate reprezentau aproximativ 60-70 % din cifra de afaceri mondială a VUP şi 70-80 % din cifra de afaceri realizată
de VUP pe pieţele de editare în limba franceză care erau vizate de operaţiunea de concentrare autorizată (denumită în continuare
„operaţiunea de concentrare”).
Alineatul 2 din angajamentele Lagardère precizează că lista detaliată a activelor păstrate figurează în anexa 1 la angajamentele
menţionate.
Potrivit alineatului 3 din acestea din urmă, Lagardère se angajează să încheie acorduri irevocabile de cesionare într‑un termen,
menţinut confidenţial, care curge de la data primirii deciziei de autorizare condiţionată şi să cesioneze efectiv într‑un
termen, menţinut confidenţial, care curge de la încheierea acordului.
Lagardère dispunea de posibilitatea de a alege cesionarul activelor cesionate în funcţie de criteriile de selecţie definite
astfel la alineatul 10 din angajamentele sale:
„În scopul protejării unei concurenţe efective pe pieţele relevante, partea care face notificarea se angajează să transmită
activele cesionate unuia sau mai multor cesionari independenţi de partea care face notificarea şi care îndeplinesc următoarele
condiţii:
a)      Lagardère nu va putea avea interese semnificative directe sau indirecte în privinţa cesionarului sau a cesionarilor;
b)      cesionarul sau cesionarii vor trebui să fie operatori viabili, capabili şi având stimulentele economice pentru a menţine sau
pentru a dezvolta o concurenţă efectivă, fără ca această formulare să excludă
a priori
vreo categorie de cumpărători industriali sau financiari;
c)      în plus, achiziţionarea de către un potenţial cesionar a unuia sau mai multor active cesionate nu poate fi de natură să creeze
noi probleme de concurenţă şi nici nu poate risca să întârzie punerea în aplicare a angajamentelor. Partea care face notificarea
va trebui să fie în măsură să demonstreze Comisiei că sunt îndeplinite de cumpărător condiţiile prevăzute de angajamente şi
că cesiunea activului sau a activelor se realizează conform prezentelor angajamente;
d)      cesionarul sau cesionarii vor fi obţinut sau vor putea în mod rezonabil să obţină toate aprobările necesare pentru achiziţionarea
şi pentru exploatarea activelor cesionate.”
Alineatul 14 din angajamentele Lagardère arată că alegerea cesionarului sau a cesionarilor va fi supusă aprobării Comisiei
şi că cererea de aprobare a părţilor interesate va cuprinde informaţiile necesare pentru a permite Comisiei să verifice conformitatea
candidaturii acestora cu condiţiile prevăzute la alineatul 10 citat la punctul 27 de mai sus.
Lagardère trebuia să desemneze un mandatar care să îndeplinească cerinţele prevăzute la alineatul 15 din angajamentele sale
astfel:
„Partea care face notificarea va desemna un mandatar în scopul de a îndeplini sarcinile definite în continuare. Mandatarul
va trebui să fie independent de Lagardère şi de Editis, să deţină calificările necesare pentru îndeplinirea mandatului, de
exemplu în calitatea sa de consilier bancar, de consultant sau de auditor, şi să nu fie expus unui conflict de interese. Mandatarul
va fi remunerat de Lagardère astfel încât să nu aducă atingere bunei executări a mandatului acestuia si nici independenţei
sale.”
Alineatul 9 din angajamentele Lagardère prevede desemnarea unui administrator al elementelor de activ separate (Hold Separate
Manager) după cum urmează:
„Partea care face notificarea va desemna un [gestionar al elementelor de activ separate] responsabil cu administrarea activelor
cesionate, sub controlul mandatarului. [Gestionarul elementelor de activ separate] va trebui să administreze în mod independent
activele cesionate şi în cadrul normal al activităţii comerciale, în scopul de a garanta protejarea viabilităţii lor economice,
a caracterului negociabil al acestora, a competitivităţii şi a autonomiei lor în raport cu activele păstrate şi cu celelalte
activităţi ale Lagardère. În ipoteza în care directorul unei filiale a Editis care ar face obiectul angajamentului de cedare
ar demisiona, [gestionarul elementelor de activ separate], sub controlul mandatarului, va avea competenţa să desemneze succesorul
acestuia.”
Îndatoririle mandatarului sunt definite astfel de angajamentele Lagardère:
„20.      Intervenţia mandatarului are ca obiectiv asigurarea realizării prezentelor angajamente. Comisia va adresa mandatarului, din
oficiu sau la cererea mandatarului sau a părţii care face notificarea, orice instrucţiune care ar avea scopul de a asigura
realizarea prezentelor angajamente.
21.      Mandatarul va avea drept sarcină:
a)      să se asigure că activele cesionate sunt deţinute şi administrate în cadrul unei structuri distincte, separat şi independent
de activele păstrate şi de celelalte activităţi ale Lagardère, până la data transmiterii efective a activelor cesionate;
b)      să se asigure că [gestionarul elementelor de activ separate] menţine viabilitatea şi caracterul negociabil al activelor cesionate,
administrarea şi exploatarea acestora în cadrul normal al activităţii comerciale, conform practicii anterioare, până la data
transmiterii efective a activelor cesionate;
c)      să se asigure că au fost luate măsuri eficiente pentru ca nicio informaţie sensibilă din punctul de vedere al concurenţei
cu privire la activele cesionate să nu fie comunicată părţii care a făcut notificarea, cu excepţia informaţiilor necesare
pentru transmiterea în cele mai bune condiţii posibile a activelor cesionate, în conformitate cu prezentele angajamente;
d)      să se asigure că măsurile de restructurare sunt întreprinse conform prezentelor angajamente, că este informat cu privire la
discuţiile în curs dintre Lagardère şi Editis cu privire la delimitări, iar, în cazul în care ar fi nevoie, să asiste la aceste
discuţii;
[…]
f)      în general, să asigure protejarea valorii economice şi concurenţiale a activelor cesionate şi să adopte în acest scop orice
măsură care s‑ar dovedi utilă;
g)      în general, să vegheze la punerea în aplicare satisfăcătoare a prezentelor angajamente de către partea care face notificarea.”
În plus, alineatul 24 din angajamente prevede după cum urmează:
„În caz de dezacord între Lagardère şi Editis cu privire la măsurile de restructurare necesare pentru realizarea prezentelor
angajamente, una sau alta dintre părţi îl va putea informa pe mandatar cu privire la dezacord prin scrisoare recomandată,
o copie a acesteia urmând a fi adresată celeilalte părţi. Prin urmare, după ascultarea părţilor, cu respectarea principiului
contradictorialităţii, mandatarul va face o recomandare, în cel mai scurt timp posibil, cu privire la întinderea măsurilor
de restructurare necesare. Mandatarul va adresa Comisiei un raport prin care o va informa cu privire la recomandarea sa. În
cazul în care dezacordul dintre Lagardère şi Editis persistă, una sau alta dintre părţi va putea cere Comisiei să stabilească,
după ascultarea părţilor cu respectarea principiului contradictorialităţii, conţinutul măsurilor de restructurare necesare.”
În sfârşit, angajamentele Lagardère cuprinse în secţiunea „Modificarea formei de organizare juridică a Editis” prevăd:
„30.      După aprobarea de către Comisie a noului statut al Editis, partea care face notificarea va transforma Editis în societate
pe acţiuni în formă simplificată (société par actions simplifiée). În urma acestei transformări, organele de conducere ale
Editis vor cuprinde […] un preşedinte‑director general, care va îndeplini funcţia de [gestionar al elementelor de activ separate]
şi […] un comitet al acţionarilor compus din trei […] reprezentanţi ai mandatarului prevăzut la alineatul 15 de mai sus şi
din doi […] reprezentanţi ai Lagardère.
31.      Această societate pe acţiuni în formă simplificată va fi organizată potrivit următoarelor principii:
a)      conducerea Editis va fi asigurată de preşedintele‑director general sub controlul mandatarului în cadrul îndatoririlor sale,
astfel cum au fost definite mai sus;
b)      comitetul acţionarilor va exercita controlul gestiunii activelor păstrate şi va avea dreptul în această calitate să primească
toate informaţiile referitoare la aceste active;
c)      în ceea ce priveşte activele cesionate, comitetul acţionarilor va dispune, sub controlul mandatarului, de dreptul de a fi
informat cu privire la toate deciziile sau la toate evenimentele care ar putea afecta interesele patrimoniale ale Lagardère
în cadrul activelor cesionate şi, în special, următoarele informaţii: rezultatele curente, deciziile de investiţie, de vânzare
de active sau de achiziţionare având o valoare mai mare de 200 000 de euro, deciziile care ar afecta nivelul de îndatorare
a societăţii şi garanţiile de orice natură, precum şi toate deciziile strategice sau din domeniul activităţilor comerciale
curente. Totuşi, mandatarul se va asigura că informaţiile confidenţiale de natură comercială sau operaţională referitoare
la activele cesionate, inclusiv, dacă este cazul, cele menţionate în teza precedentă, nu sunt comunicate Lagardère.
32.      În perioada cuprinsă între adoptarea de către Comisie a unei decizii prin care se aprobă operaţiunea notificată şi transformarea
Editis în societate pe acţiuni în formă simplificată, Editis va continua să fie condusă de organele de conducere actuale,
în coordonare cu mandatarul. În această perioadă, Lagardère, în calitatea sa de acţionar al Editis, va avea dreptul la toate
informaţiile privind activele păstrate. Cât priveşte activele cesionate, mandatarul va asigura comunicarea către Lagardère
a informaţiilor prevăzute la alineatul 31 litera c) de mai sus.”
La 5 februarie 2004, Comisia:
–        a fost de acord cu numirea lui A. K. în calitate de gestionar al elementelor de activ separate şi a aprobat proiectul prin
care se stabileau atribuţiile acestuia, proiect supus aprobării la 30 ianuarie 2004;
–        a fost de acord cu numirea cabinetului S. în calitate de mandatar, reprezentat de preşedintele său, B., şi a aprobat proiectul
prezentat la 30 ianuarie 2004 prin care se stabilea mandatul său.
La 9 februarie 2004, Lagardère a numit cabinetul S. în calitate de mandatar.
La 25 martie 2004, în conformitate cu alineatul 30 din angajamentele Lagardère, Editis a fost transformată în societate pe
acţiuni în formă simplificată, ale cărei organe de conducere erau compuse la acel moment, pe lângă preşedintele‑director general
care îndeplinea funcţia de gestionar al elementelor de activ separate, din comitetul acţionarilor format din trei reprezentanţi
ai mandatarului şi din doi reprezentanţi ai Lagardère.
Lagardère a contactat mai multe întreprinderi, printre care reclamanta, care ar fi putut cumpăra activele cesionate.
Reclamanta şi‑a manifestat interesul pentru această operaţiune. Prin faxul din 28 aprilie 2004, aceasta a comunicat Lagardère
oferta sa de cumpărare.
Într‑un comunicat din 19 mai 2004, Lagardère a anunţat că reţinea ofertele de cumpărare din partea a cinci potenţiali cumpărători,
printre care pe cea a reclamantei, şi că acorda exclusivitate până la 25 mai 2004 la miezul nopţii uneia dintre acestea, Wendel
Investissement SA (denumită în continuare „Wendel”).
La 28 mai 2004, Lagardère şi Wendel au ajuns la un acord privind cumpărarea activelor cesionate.
Prin scrisoarea din 4 iunie 2004, Lagardère a solicitat Comisiei să aprobe societatea Wendel în calitate de cumpărător al
acestor active.
La 5 iulie 2004, cabinetul S. a prezentat Comisiei raportul său de sinteză care evidenţia conformitatea candidaturii Wendel
cu criteriile de aprobare stabilite la alineatul 10 din angajamentele Lagardère.
Prin Decizia (2004) D/203365 din 30 iulie 2004, Comisia a aprobat societatea Wendel în calitate de cumpărător al activelor
cesionate, după ce constatase că aceasta îndeplinea criteriile de aprobare stabilite la alineatul 10 din angajamentele Lagardère.
Această decizie a fost adoptată în conformitate cu alineatul 14 din angajamentele Lagardère şi pe baza cererii de aprobare
sus‑menţionate, a proiectului de contract de cesiune care era anexat acesteia, a raportului cabinetului S., a răspunsurilor
scrise din partea Lagardère şi a Wendel la solicitarea de informaţii a Comisiei, a informaţiilor furnizate de Wendel în cadrul
unei întâlniri cu serviciile Comisiei, precum şi a unui schimb de opinii cu privire la candidatura Wendel între organele de
reprezentare a personalului Editis şi terţii interesaţi.
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 8 iulie 2004, reclamanta a introdus o acţiune în anulare împotriva
deciziei din 7 ianuarie 2004 (cauza T‑279/04).
Prin faxul din 27 august 2004, Comisia a comunicat reclamantei, la cererea acesteia, decizia prin care aproba societatea Wendel
drept cumpărător al activelor cesionate.
Transferul către Wendel al proprietăţii acestor active, denumite „Nouvel Editis”, a intervenit la 30 septembrie 2004.

Procedura
Prin cererea introductivă depusă la 8 noiembrie 2004, reclamanta a formulat prezenta acţiune în anulare împotriva deciziei
de aprobare din 30 iulie 2004 (denumită în continuare „decizia din 30 iulie 2004”).
Prin hotărârea pronunţată astăzi, Tribunalul (Camera a şasea) a respins acţiunea în anulare pe care reclamanta o formulase
în cauza T‑279/04, împotriva deciziei din 7 ianuarie 2004.
Prin actele depuse la 25 ianuarie şi la 24 martie 2005, Wendel şi Lagardère au solicitat să intervină în litigiu, în susţinerea
concluziilor Comisiei, conform articolului 115 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.
Prin actele depuse la 3 martie şi la 18 aprilie 2005, pe de o parte, reclamanta a solicitat, conform articolului 116 alineatul
(2) din Regulamentul de procedură, ca anumite înscrisuri care însoţeau cererea introductivă şi anumite fragmente din aceasta,
precum şi din memoriul în apărare să fie excluse de la comunicarea actelor de procedură către Wendel şi Lagardère şi, pe de
altă parte, în vederea acestei comunicări, reclamanta a prezentat o versiune neconfidenţială a documentelor în discuţie.
Prin Ordonanţele preşedintelui Camerei a patra din 11 mai şi din 25 octombrie 2005, a fost admisă intervenţia în cauză a Lagardère
şi a Wendel în susţinerea concluziilor Comisiei şi s‑au dat instrucţiuni grefei Tribunalului să comunice acestora versiunea
neconfidenţială a actelor de procedură.
Prin actul depus la grefa Tribunalului la 10 iunie 2005, Lagardère a contestat cererea de aplicare a regimului de confidenţialitate
prezentată de reclamantă.
Lagardère şi Wendel au depus memoriile în intervenţie la 16 septembrie 2005 şi, respectiv, la 27 aprilie 2006.
Reclamanta a prezentat observaţiile sale în răspuns prin memoriile depuse la 8 noiembrie 2005 şi la 4 iulie 2006.
Prin Ordonanţa din 19 iunie 2007, preşedintele Camerei a patra a respins cererea de aplicare a regimului de confidenţialitate
prezentată de reclamantă în privinţa Lagardère şi a dat instrucţiuni grefei Tribunalului să comunice Lagardère versiunea originală
a înscrisurilor respective.
Întrucât compunerea camerelor Tribunalului a fost modificată, judecătorul raportor a fost repartizat la Camera a şasea, căreia,
în consecinţă, i‑a fost atribuită prezenta cauză la 24 octombrie 2008.
Pe baza raportului judecătorului raportor, Tribunalul (Camera a şasea) a decis deschiderea procedurii orale şi a invitat părţile
să răspundă în scris la anumite întrebări. Părţile au răspuns acestei solicitări în termenul stabilit.
Pledoariile şi răspunsurile părţilor la întrebările adresate de Tribunal au fost ascultate în şedinţa din 28 ianuarie 2010.
Prin Hotărârea din 9 iunie 2010, Éditions Odile Jacob/Comisia (T‑237/05, nepublicată încă în Repertoriu), Tribunalul a anulat
decizia Comisiei din 7 aprilie 2005 de respingere a cererii reclamantei prin care aceasta urmărea să obţină, în temeiul Regulamentului
(CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European şi al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului
European, ale Consiliului şi ale Comisiei (JO L 145, p. 43, Ediţie specială, 01/vol. 3, p. 76), accesul la anumite documente
în scopul utilizării acestora în susţinerea prezentei acţiuni.
Prin scrisoarea depusă la 21 iunie 2010, reclamanta a solicitat suspendarea deliberării în prezenta cauză pe un termen rezonabil
care curge de la comunicarea documentelor în discuţie Comisiei.

Concluziile părţilor
Reclamanta solicită Tribunalului:
–        anularea deciziei din 30 iulie 2004;
–        obligarea Comisiei şi a Lagardère la plata cheltuielilor de judecată.
Comisia, susţinută de Lagardère şi de Wendel, solicită Tribunalului:
–        respingerea acţiunii;
–        obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.

În drept
În susţinerea acţiunii sale, reclamanta invocă patru motive care se întemeiază pe faptul că, în primul rând, Comisia nu şi‑ar
fi îndeplinit obligaţia de control al selecţiei candidaţilor la preluarea activelor cesionate, în al doilea rând, ar fi aprobat
societatea Wendel pe baza unui raport întocmit de un mandatar care nu era independent faţă de Editis, de Lagardère şi de Wendel,
în al treilea rând, ar fi încălcat obligaţia de motivare care îi revenea şi, în al patrulea rând, ar fi săvârşit o eroare
vădită în aprecierea conformităţii candidaturii Wendel cu condiţiile de aprobare a cesionarului activelor cesionate, stabilite
la alineatul 10 litera b) din angajamentele Lagardère.
În prealabil trebuie să se examineze cel de al doilea motiv, prin care reclamanta susţine că decizia din 30 iulie 2004 a fost
adoptată pe baza unui raport redactat de un mandatar care nu era independent faţă de Editis.
Argumentele părţilor
Reclamanta susţine că, atunci când, la 9 februarie 2004, în temeiul alineatului 15 din angajamentele sale, Lagardère a numit
cabinetul S., reprezentat de preşedintele său, B., în calitate de mandatar, B. era, din 20 decembrie 2002, membru al comitetului
executiv al Investima 10, devenită Editis la 14 octombrie 2003, astfel cum s‑a arătat la punctul 19 de mai sus.
Potrivit reclamantei, în calitatea sa de director al Editis învestit, în raport cu terţii, cu plenitudinea puterilor conferite
membrilor comitetului executiv, B. nu era, aşadar, independent faţă de Editis, în sens contrar prevederilor alineatului 15
menţionat mai sus.
Exercitarea funcţiei de mandatar independent însărcinat să supravegheze, în numele şi pe seama Comisiei, cesionarea activelor
care urmau a fi transmise ar presupune astfel, absenţa legăturilor de orice natură cu entitatea pentru care persoana interesată
trebuie să supravegheze cesiunea activelor şi, cu atât mai mult, a acelor legături care prezintă caracter financiar. Or, funcţia
de membru al comitetului executiv exercitată de B. ar fi fost remunerată.
În plus, B. ar fi rămas membru al comitetului executiv al Editis până la 25 martie 2004 şi ar fi cumulat astfel, de la 9 februarie
2004 până la acea dată, două funcţii constând în supravegherea cesiunii Editis către Lagardère, respectiv în revânzarea ulterioară
a activelor cesionate către un terţ.
În sfârşit, chiar după încetarea funcţiei de membru al comitetului executiv al Editis, B. ar fi avut în mod necesar în continuare
legături cu Editis în măsura în care timp de mai mulţi ani continua să răspundă civil şi penal faţă de acţionari şi faţă de
terţi.
Simpla existenţă a unei îndoieli cu privire la independenţa mandatarului ar fi suficientă pentru ca procedura referitoare
la activele cesionate şi, prin urmare, decizia din 30 iulie 2004 să fie afectate de nulitate. Raportul întocmit de mandatar
de evaluare a candidaturii unui cesionar ar constitui astfel un element fundamental şi determinant pentru decizia Comisiei
de a aproba sau de a nu aproba persoana interesată.
Fără a repune în discuţie chiar rolul mandatarului în procedura de cesionare a activelor, concluziile raportului său ar fi
avut în mod necesar un impact determinant asupra deciziei din 30 iulie 2004. Ar fi suficient să comparăm concluziile raportului
mandatarului cu decizia din 30 iulie 2004 pentru a constata că aceasta provine direct din textul raportului, care constituie
şablonul acesteia sub mai multe aspecte.
Comisia contestă argumentele reclamantei. Aceasta aminteşte că, atunci când VUP a trecut sub controlul NBP, B., preşedintele
cabinetului S., a fost numit membru al comitetului executiv al Investima 10, filială a NBP care deţinea activele‑ţintă, în
temeiul articolului 4 alineatul 1 punctul ii) litera e) din contractul de cesiune.
Dat fiind faptul că persoana interesată era însărcinată să exercite atribuţiile comitetului executiv al Investima 10, devenită
Editis, în calitatea sa de terţ independent în raport cu autorităţile competente din domeniul concurenţei, această funcţie
ar fi asimilabilă celei de mandatar prevăzute la alineatul 15 din angajamentele Lagardère.
După ce cabinetul S., în persoana lui B., preşedintele acestuia, a fost numit mandatar însărcinat cu controlul angajamentelor
de cesiune ale Lagardère, ulterior preluării controlului Editis de către Lagardère, B. ar fi continuat să exercite provizoriu
funcţia de terţ independent membru al comitetului executiv al Editis remunerat de NBP, dată fiind cunoaşterea Editis pe care
persoana interesată o achiziţionase în această calitate.
Departe de a crea un raport de dependenţă între B. şi Editis, menţinerea lui B. în cadrul acelui comitet executiv ar fi perfect
conformă cu decizia din 7 ianuarie 2004 şi cu angajamentele Lagardère. Scopul ar fi acela de a înlătura influenţa Lagardère
asupra administrării Editis în perioada tranzitorie, în cursul căreia organele de conducere care s‑au instalat după preluarea
controlului VUP de către NBP trebuiau, conform alineatului 30 din angajamentele Lagardère, să rămână în funcţie până la transformarea
Editis în societate pe acţiuni în formă simplificată, care a intervenit la 25 martie 2004.
Calitatea de membru al comitetului acţionarilor al Editis conferită lui B. de la 25 martie 2004 până la data transferului
către Wendel a proprietăţii activelor cesionate ar fi de asemenea conformă cu angajamentele Lagardère. Alineatul 30 ar preciza
că reprezentanţii mandatarului trebuiau să deţină majoritatea în comitetul acţionarilor pentru a garanta că un terţ independent,
mandatarul, se asigură că Lagardère nu poate exercita vreo influenţă asupra administrării Editis.
Întrucât cabinetul S. a fost desemnat mandatar, în persoana preşedintelui său, doar în momentul cesionării Editis de la NBP
către Lagardère, orice legătură anterioară sau posterioară între cabinetul S. şi NBP ar fi lipsită de relevanţă pentru aprecierea
independenţei sale în raport cu Editis, din moment ce la momentul punerii în aplicare a angajamentelor, NBP nu mai deţinea
controlul asupra Editis. Eventuale legături între mandatar şi NBP, fostul proprietar al activelor care făceau obiectul deciziei
de autorizare condiţională a unei concentrări, nu ar fi de natură să pună în pericol realizarea cesiunilor care urmăreau să
rezolve problemele de concurenţă decurgând din fuziunea activelor‑ţintă cu cele ale Lagardère.
Potrivit Comisiei, dovada reclamantei privind absenţa independenţei mandatarului în raport cu Editis s‑ar baza pe simpla constatare
că mandatarul nu era lipsit de orice legătură sau de orice contact cu Editis. Totuşi, condiţia independenţei în raport cu
Editis pe care Comisia a impus‑o mandatarului ar fi fost destinată să asigure un control al candidaturii cesionarului activelor
cesionate întemeiat doar pe viabilitatea şi pe forţa concurenţială a acestor active, cu excluderea unor consideraţii personale.
Nu s‑ar putea reproşa în mod valabil mandatarului că ar fi avut interesul să acţioneze în beneficiul Editis, întrucât aceasta
era o condiţie necesară pentru deplina punere în aplicare a angajamentelor şi pentru menţinerea unei concurenţe efective.
În orice caz, pentru ca lipsa de independenţă a mandatarului, presupunând că a fost dovedită, să determine anularea deciziei
din 30 iulie 2004, ar trebui să se demonstreze şi faptul că această neregularitate a determinat persoana interesată să elaboreze
un raport lipsit de obiectivitate şi că acest document a avut un rol decisiv asupra conţinutului deciziei menţionate.
Or, nu numai că reclamanta nu ar furniza niciun element care să demonstreze faptul că mandatarul a elaborat un raport eronat
sau tendenţios, dar aceasta nu ar demonstra nici că acest document a avut un rol decisiv asupra conţinutului deciziei din
30 iulie 2004.
În vederea adoptării deciziei finale de aprobare a cumpărătorului activelor cesionate, mandatarul ar fi avut drept îndatorire
doar să prezinte o evaluare a cumpărătorului şi să indice dacă, în opinia sa, acesta îndeplinea condiţiile stabilite de angajamente.
În realitate, Comisia ar fi adoptat decizia din 30 iulie 2004 nu doar având ca temei unic sau decisiv raportul mandatarului,
ci pe baza unui ansamblu de informaţii, printre care cele furnizate de mandatar.
Aprecierea Tribunalului
Potrivit alineatului 15 din angajamentele Lagardère, mandatarul desemnat de aceasta pentru a supraveghea executarea satisfăcătoare
a angajamentelor sale trebuia ca în raport cu aceasta şi cu Editis „să fie independent […] şi să nu fie expus unui conflict
de interese”. În cuprinsul aceluiaşi alineat era prevăzut de asemenea că „mandatarul [ar] fi remunerat de Lagardère astfel
încât să nu se aducă atingere bunei executări a mandatului acestuia şi nici independenţei sale”.
Trebuie amintit că, după ce NBP a acceptat să se substituie Lagardère pentru a achiziţiona în mod provizoriu activele‑ţintă
prin intermediul Segex şi Ecrinvest 4, filiale controlate în proporţie de 100 % de NBP, acestea au încheiat cu Lagardère,
la 3 decembrie 2002, contractul de cesiune prin care se transfera Lagardère, sub rezerva autorizării prealabile de către Comisie
a operaţiunii de concentrare, întregul capital al Investima 10, filială deţinută în proporţie de 100 % de Ecrinvest 4, la
rândul său filială deţinută în proporţie de 100 % de Segex, care achiziţionase de la VUP activele‑ţintă la 20 decembrie 2002.
La 20 decembrie 2002, Investima 10, deţinătoarea activelor‑ţintă, l‑a desemnat, în temeiul articolului 4 alineatul 1 punctul
ii) litera c) din contractul de cesiune, pe B., preşedintele cabinetului S., în funcţia de membru al comitetului său executiv,
în sensul acestei dispoziţii, ca terţ independent, în temeiul articolului 4 alineatul 1 punctul ii) litera e).
În această calitate, lui B., remunerat de NBP, i‑au fost conferite „în mod exclusiv”, în temeiul articolului 4 alineatul 1
punctul ii) litera e) din contractul de cesiune, „atribuţiile care [puteau] reveni comitetului executiv în temeiul […] contractului
[de cesiune], în raport cu Comisia […]”.
Pe de altă parte, în temeiul alineatului 15 din angajamentele sale, reluate în anexa II la decizia din 7 ianuarie 2004, Lagardère
a desemnat, la 9 februarie 2004, cabinetul S. în calitate de mandatar, căruia îi revenea, conform alineatului 21 litera g)
din aceste angajamente, „să vegheze la punerea în aplicare satisfăcătoare” de către Lagardère a cesiunii activelor cesionate,
fiind remunerat, în această calitate, de Lagardère. B. era la acea dată preşedintele cabinetului S., iar Comisia a admis că
B. exercitase funcţia de mandatar, astfel cum prevedea decizia din 7 ianuarie 2004.
Cabinetul S. a fost astfel desemnat mandatar, în temeiul alineatului 15 din angajamentele Lagardère, iar preşedintele său
a exercitat funcţia corespunzătoare acestei îndatoriri, în timp ce aceeaşi persoană era membru al comitetului executiv al
Investima 10, devenită ulterior Editis.
În plus, de la 9 februarie 2004, data numirii cabinetului S., până la 25 martie 2004, data transformării Editis în societate
pe acţiuni în formă simplificată, B. a exercitat simultan funcţia de membru al comitetului executiv al Editis şi pe aceea
de mandatar.
Astfel, conform alineatului 32 din angajamentele Lagardère, Editis a fost condusă în continuare, de la adoptarea deciziei
din 7 ianuarie până la 25 martie 2004, data transformării Editis în societate pe acţiuni în formă simplificată, de organele
de conducere aflate în funcţie.
În răspunsul la o întrebare adresată de Tribunal, Comisia a arătat că B. exercitase funcţia de membru al comitetului executiv
al Investima 10/Editis în conformitate cu Codul comercial francez, aplicabil în speţă, şi că, prin urmare, exercitarea îndatoririlor
încredinţate persoanei interesate cu titlu de terţ independent în cadrul acestui comitet executiv nu excludeau în niciun caz
exercitarea de către persoana interesată a unor îndatoriri legale care le sunt atribuite prin acest cod membrilor comitetului
executiv al unei societăţi comerciale.
Or, în temeiul primei teze a primului paragraf al articolului L 225‑64 din acest cod, „comitetului executiv îi sunt atribuite
cele mai largi puteri pentru a acţiona în orice împrejurare în numele societăţii”.
Înainte de desemnarea ca mandatar a cabinetului S., reprezentat de B., preşedintele său, B. era, aşadar, membru al organului
de conducere al Editis şi şi‑a menţinut această funcţie mai mult de o lună după această numire.
Întrucât era membru al comitetului executiv al Investima 10, devenită între timp Editis, la data desemnării ca mandatar a
cabinetului S., al cărui preşedinte era, şi exercitând în continuare funcţia de membru al comitetului executiv concomitent
cu cea de mandatar, care îi fusese încredinţată de cabinetul S., B. se afla într‑un raport de dependenţă faţă de Editis, raport
de natură să suscite îndoieli cu privire la neutralitatea pe care trebuia să o dovedească în îndeplinirea mandatului.
Trebuie adăugat că, în calitatea sa de mandatar căruia îi revenea, în temeiul alineatului 21 litera g) din angajamentele Lagardère,
obligaţia de a asigura punerea în aplicare satisfăcătoare de către aceasta a cesiunii activelor cesionate şi întrucât era
remunerat în această calitate de Lagardère, cabinetul S., prin persoana preşedintelui său, B., avea obligaţia să asigura înstrăinarea
de către Lagardère a activelor cesionate în conformitate cu cesiunile prevăzute la alineatul 1 din angajamentele Lagardère.
Potrivit Comisiei înseşi, această operaţiune consta într‑o „delimitare deosebit de delicată a activelor înaintea cesionării
lor de către Lagardère unui terţ”.
În special, în temeiul alineatului 21 litera d) din angajamentele Lagardère, mandatarul trebuia „să se asigure că măsurile
de restructurare sunt întreprinse conform prezentelor angajamente Lagardère” şi trebuia „să fie informat cu privire la discuţiile
în curs dintre Lagardère şi Editis cu privire la aceste delimitări , iar, în cazul în care ar fi fost nevoie, să asiste la
aceste discuţii”.
Potrivit alineatului 24 din aceleaşi angajamente, mandatarul trebuia ca, „în caz de dezacord între Lagardère şi Editis cu
privire la măsurile de restructurare necesare”, să facă o recomandare „după ascultarea părţilor, cu respectarea principiului
contradictorialităţii, cu privire la conţinutul măsurilor de restructurare necesare” şi să adreseze Comisiei un raport prin
care să o informeze cu privire la recomandarea sa.
Din dosar rezultă că asemenea dezacorduri au intervenit în mod efectiv între Lagardère şi Editis. Astfel, Comisia a afirmat
în duplică că fusese informată în mod regulat cu privire la tensiunile create uneori de Lagardère, care avea interesul de
a conferi activelor Editis perimetrul cel mai larg cu putinţă pe care decizia din 7 ianuarie 2004 îi permisese să îl menţină.
Comisia a arătat de asemenea că mandatarul se opusese Lagardère în mai multe rânduri pentru a apăra interesele legate de activele
cesionate, după ce în prealabil consultase Comisia.
Or, exercitarea de către B. a funcţiei de membru al comitetului executiv al societăţii care deţinea ansamblul activelor Editis
era de natură să afecteze independenţa pe care persoana interesată trebuia să o dovedească în elaborarea recomandărilor privind
măsurile de restructurare necesare şi a raportului prin care informa Comisia cu privire la aceste recomandări.
Astfel, în temeiul articolului 2 alineatul 2 primul paragraf din contractul încheiat la 19 decembrie 2002 între Ecrinvest
4 şi cabinetul S., B. acţiona, începând cu 20 decembrie 2002, „în cadrul mandatului său social […] în interesul societăţii
Investima 10 şi al activelor şi în special în vederea menţinerii viabilităţii, a valorii economice şi a competitivităţii acestora”.
În plus, B. era obligat, în temeiul articolului 2 alineatul 2 al doilea paragraf din acelaşi contract, să respecte şi să se
asigure că comitetul executiv al Investima 10 respecta dispoziţiile prevăzute la articolul 4 din contractul de cesiune privind
„principiile de administrare ca un
bonus pater familias
” a activelor‑ţintă, respectarea acestor principii fiind cerută comitetului executiv în scopul „de a le proteja continuitatea
perimetrului şi valoarea”.
Din cuprinsul punctului 92 de mai sus rezultă că, dincolo de îndatorirea specifică ce îi fusese conferită în cadrul comitetului
executiv, care consta în exercitarea atribuţiilor care puteau reveni comitetului executiv în temeiul contractului de cesiune,
în raport cu Comisia sau cu orice altă autoritate din domeniul concurenţei, B. a fost astfel, în calitatea sa de membru al
comitetului executiv al Investima 10, iar apoi al Editis, în mod necesar implicat în exercitarea, cu privire la activele‑ţintă
deţinute în mod succesiv de aceste două societăţi, a plenitudinii puterilor legale care îi revin unui membru al comitetului
executiv al unei societăţi comerciale.
Rezultă că exercitarea de către B., de la 20 decembrie 2002 până la 25 martie 2004, a funcţiei de membru al organului de conducere
al Investima 10, devenită Editis, în interesul căreia se angajase să acţioneze, în cadrul mandatului său social, în conformitate
cu „principiile de administrare ca un
bonus pater familias
”, nu îi mai permitea să asigure exercitarea cu o independenţă deplină a atribuţiilor de mandatar independent prevăzute la
alineatul 15 din angajamentele Lagardère.
Nu ar fi, aşadar, util pentru Comisie să susţină că exercitarea de către B. a funcţiei de terţ independent, membru al comitetului
executiv al Editis, iar apoi a celei de mandatar independent, urmărea să împiedice Lagardère să exercite o influenţă asupra
administrării activelor în cauză şi că nu s‑ar putea reproşa mandatarului faptul că ar fi avut interesul să acţioneze în beneficiul
Editis, întrucât un asemenea interes ar fi constituit o condiţie necesară pentru deplina realizare a angajamentelor Lagardère
şi pentru menţinerea unei concurenţe efective.
Din moment ce, prin decizia din 7 ianuarie 2004, Lagardère fusese autorizată să păstreze activele‑ţintă limitativ enumerate
la alineatul 1 din angajamentele sale, îi revenea în schimb mandatarului obligaţia de a asigura cu o independenţă deplină
punerea în aplicare de către Lagardère, în conformitate cu această dispoziţie, doar a angajamentelor de cesionare a activelor
considerate chiar de către Comisie drept suficiente, cu respectarea libertăţii contractuale a părţilor la operaţiunea de concentrare,
pentru menţinerea unei concurenţe efective şi, în consecinţă, pentru realizarea compatibilităţii acestei operaţiuni cu piaţa
comună.
În consecinţă, raportul de evaluare a candidaturii Wendel pentru cumpărarea activelor cesionate, în lumina căruia a fost adoptată
decizia din 30 iulie 2004, a fost elaborat de un mandatar care nu îndeplinea condiţia de independenţă în raport cu Editis,
impusă la alineatul 15 din angajamentele Lagardère, definite în anexa II la decizia din 7 ianuarie 2004.
Cât priveşte influenţa raportului asupra conţinutului deciziei din 30 iulie 2004, trebuie amintit că, astfel cum rezultă din
cuprinsul punctului 5 din această decizie, s‑a solicitat cabinetului S., în calitatea sa de mandatar, să prezinte Comisiei
un raport prin care să evalueze candidatura Wendel drept cumpărător al activelor cesionate în raport cu criteriile de aprobare
stabilite la alineatul 10 din angajamentele Lagardère care însoţeau decizia din 7 ianuarie 2004.
În plus, din cuprinsul punctului 6 din decizia din 30 iulie 2004 rezultă că aceasta este întemeiată în special pe raportul
mandatarului.
Chiar dacă este adevărat că decizia din 30 iulie 2004 nu este întemeiată exclusiv pe acest raport, acest document a exercitat
totuşi o influenţă determinantă asupra deciziei menţionate.
Se deduce astfel din examinarea comparativă a raportului mandatarului şi a deciziei din 30 iulie 2004, că aceasta s‑a inspirat
substanţial din acest raport.
În scopul de a evalua capacitatea Wendel de a menţine şi de a dezvolta Nouvel Editis, cabinetul mandatar subliniază astfel
în raportul său, iar Comisia în decizia din 30 iulie 2004, „perimetrul redus” al Nouvel Editis şi conservarea de către Wendel
a „resurselor manageriale, editoriale şi de asistenţă” necesare Nouvel Editis.
Cele două documente arată în termeni identici faptul că valorificarea investiţiei Wendel presupune „reconstituirea şi dezvoltarea
costurilor centrului de distribuţie Interforum”.
Atât cabinetul mandatar, cât şi Comisia fac referire la repartizarea majoritară sau principală a capitalului Wendel şi la
abordarea „patrimonială”, diferită de aceea a fondurilor de investiţii tradiţionale, care permite să se mizeze pe un angajament
al Wendel în cadrul Editis mai lung decât perspectivele pe termen scurt ale acestor fonduri.
În timp ce cabinetul mandatar apreciază că Wendel este un candidat la achiziţionare capabil de a pune în aplicare fără întârziere
angajamentele Lagardère, Comisia reţine că achiziţionarea de către Wendel a activelor cesionate de Lagardère nu este de natură
să creeze noi probleme de concurenţă susceptibile să întârzie punerea în aplicare a acestor angajamente.
În sfârşit, ca şi mandatarul, care apreciază durata investiţiilor Wendel la o perioadă de la cinci la şapte ani, considerată
drept necesară pentru „consolidarea” întreprinderii, Comisia consideră, în ceea ce o priveşte, că o „ieşire” pe termen scurt
a Wendel din capitalul Nouvel Editis este improbabilă, fapt care este suficient pentru a permite „stabilizarea întreprinderii”.
De altfel, chiar Comisia s‑a referit în mai multe rânduri la concluziile raportului cabinetului mandatar pentru a contesta,
în replică la cel de al patrulea motiv al reclamantei, faptul că ar fi săvârşit o eroare vădită în aprecierea conformităţii
candidaturii Wendel cu condiţiile de aprobare definite la alineatul 10 litera b) din angajamentele Lagardère.
Nelegalitatea constatată este, aşadar, de natură să afecteze legalitatea deciziei din 30 iulie 2004.
Se impune, aşadar, anularea acestei decizii, fără a fi nevoie să se examineze celelalte motive prezentate de reclamantă în
susţinerea concluziilor sale în anulare.

Cu privire la cererea de suspendare a deliberării
Din elementele prezentate anterior reiese că Tribunalul s‑a putut pronunţa în mod util cu privire la prezenta acţiune pe baza
concluziilor, a motivelor şi a argumentelor care au fost prezentate de părţi în cursul procedurii atât scrise, cât şi orale.
Se impune, aşadar, respingerea cererii reclamantei având ca obiect suspendarea deliberării.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenţii este obligată, la cerere,
la plata cheltuielilor de judecată.
Întrucât Comisia şi Lagardère au căzut în pretenţii, se impune, conform concluziilor reclamantei, obligarea acestora la plata
atât a propriilor cheltuieli de judecată, cât şi a celor efectuate de reclamantă.
Întrucât reclamanta nu a solicitat obligarea Wendel la plata cheltuielilor de judecată, aceasta va suporta numai propriile
cheltuieli de judecată.
Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a şasea)
declară şi hotărăşte:
1)
Anulează Decizia (2004)D/203365 a Comisiei din 30 iulie 2004 privind aprobarea Wendel Investissement SA în calitate de cumpărător
al activelor cesionate în conformitate cu Decizia 2004/422/CEE a Comisiei din 7 ianuarie 2004 prin care o operaţiune de concentrare
a fost declarată compatibilă cu piaţa comună şi cu funcţionarea Acordului privind Spaţiul Economic European (cazul COMP/M.2978
– Lagardère/Natexis/VUP).
2)
Comisia Europeană şi Lagardère SCA suportă propriile cheltuieli de judecată, precum şi cheltuielile de judecată efectuate
de Éditions Odile Jacob SAS.
3)
Wendel Investissement suportă propriile cheltuieli de judecată.
Meij
Vadapalas
Truchot
Pronunţată astfel în şedinţă publică la Luxemburg, la 13 septembrie 2010.
Semnături
*
Limba de procedură : franceza.