CELEX: 62004CJ0209
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Direktiivi 79/409/ETY
Luonnonvaraisten lintujen suojelu
Ruisrääkkä
Lauteracher Riedin kansallispuiston erityissuojelualue
Sorenin ja Gleggen-Köblernin alueiden jättäminen erityissuojelualueen ulkopuolelle
Direktiivi 92/43/ETY
Luontotyyppien suojelu
Luonnonvarainen eläimistö ja kasvisto
Rakennussuunnitelmaan tai -hankkeeseen liittyvä menettely
Valtatien tielinjan vahvistaminen
Ympäristövaikutusten arviointimenettely
Menettelylliset rikkomiset, jotka liittyvät liittovaltion S 18 -valtatietä koskevaan rakennushankkeeseen Itävallan alueella
Direktiivin 92/43 ajallinen soveltamisala

1       Euroopan yhteisöjen komissio vaatii kanteessaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että
–       koska Itävallan tasavalta ei ole sisällyttänyt erityissuojelualueeksi osoitettuun Lauteracher Riedin kansallispuiston alueeseen
(jäljempänä Lauteracher Ried) Sorenin ja Gleggen‑Köblernin alueita, jotka tieteellisten arviointiperusteiden mukaan kuuluvat
yhdessä tämän erityissuojelualueen kanssa luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetun neuvoston
direktiivin 79/409/ETY (EYVL L 103, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 29.7.1997 annetulla komission direktiivillä 97/49/EY
(EYVL L 223, s. 9; jäljempänä lintudirektiivi), 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuihin lukumäärältään ja kooltaan sopivimpiin
alueisiin, ja
–       koska se ei ole liittovaltion Boden-järven S 18 ‑valtatien (jäljempänä S 18 ‑tie) rakennushankkeen hyväksyessään noudattanut
asianmukaisesti ja täysimääräisesti vaatimuksia, joita sovelletaan luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston
suojelusta 21 päivänä toukokuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY (EYVL L 206, s. 7; jäljempänä luontodirektiivi)
6 artiklan 4 kohdan mukaan tapauksiin, joissa hanke toteutetaan siitä aiheutuvia ympäristövaikutuksia koskevan arvioinnin
kielteisestä tuloksesta huolimatta,
se ei ole noudattanut lintudirektiivin 4 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä luontodirektiivin 6 artiklan 4 kohdan ja 7 artiklan mukaisia
velvoitteitaan.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Asiakirja Itävallan tasavallan liittymisestä Euroopan unioniin
2       Asiakirja Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista,
joihin Euroopan unioni perustuu (EYVL 1994, C 241, s. 21 ja EYVL 1995, L 1, s. 1; jäljempänä liittymisasiakirja), allekirjoitettiin
24.6.1994, ja se tuli voimaan 1.1.1995.
3       Liittymisasiakirjan 2 artiklassa määrätään, että ”alkuperäisten sopimusten määräykset sekä toimielinten ennen liittymistä
antamien säädösten säännökset ja määräykset sitovat uusia jäsenvaltioita liittymisestä alkaen, ja niitä sovelletaan näissä
valtioissa kyseisissä sopimuksissa ja tässä asiakirjassa määrätyin edellytyksin”.
4       Liittymisasiakirjan 168 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Uudet jäsenvaltiot toteuttavat toimenpiteet, jotka ovat tarpeen, jotta ne voisivat noudattaa liittymisestä alkaen EY:n perustamissopimuksen
189 artiklassa ja Euratomin perustamissopimuksen 161 artiklassa tarkoitettujen direktiivien ja päätösten sekä EHTY:n perustamissopimuksen
14 artiklassa tarkoitettujen suositusten ja päätösten säännöksiä ja määräyksiä, jollei liitteessä XIX olevassa luettelossa
tai tämän asiakirjan muissa määräyksissä ole annettu muuta määräaikaa.”

Lintudirektiivi
5       Lintudirektiivin 1 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kyseinen direktiivi ”koskee kaikkien luonnonvaraisina elävien lintulajien
suojelua jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella, jossa perustamissopimusta sovelletaan. Sen tavoitteena on näiden
lajien suojelu, hoitaminen ja sääntely, ja se antaa säännökset niiden hyödyntämisestä”.
6       Ruisrääkkä (crex crex) on laji, joka sisällytettiin lintudirektiivissä olevaan liitteeseen I (jäljempänä liite I) direktiivin
79/409 muuttamisesta 25.7.1985 annetulla komission direktiivillä 85/411/ETY (EYVL L 233, s. 33).
7       Lintudirektiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.       Tämän direktiivin liitteessä I mainittujen lajien elinympäristöjä on suojeltava erityistoimin, jotta varmistetaan lajien
eloonjääminen ja lisääntyminen niiden levinneisyysalueella.
Tässä yhteydessä kiinnitetään huomiota:
a)      lajeihin, jotka ovat vaarassa kuolla sukupuuttoon;
b)      lajeihin, jotka ovat herkkiä tietyille muutoksille niiden elinympäristössä;
c)      lajeihin, joita pidetään harvinaisina niiden pienen kannan tai alueellisesti suppean levinneisyyden takia;
d)      muihin lajeihin, jotka vaativat erityistä huomiota niiden erityislaatuisen elinympäristön vuoksi.
Arvioissa otetaan huomioon lintukantojen kehityssuunnat ja muutokset.
Jäsenvaltioiden on osoitettava erityisiksi erityissuojelualueiksi näiden lajien suojelemiseen lukumäärältään ja kooltaan sopivimmat
alueet sillä maantieteellisellä vesi‑ ja maa-alueella, johon tätä direktiiviä sovelletaan.
2.      Jäsenvaltioiden on toteutettava vastaavat toimenpiteet sellaisten säännöllisesti esiintyvien muuttavien lajien osalta, joita
ei luetella liitteessä I, ottaen huomioon niiden suojelun tarve sillä maantieteellisellä vesi‑ ja maa-alueella, johon tätä
direktiiviä sovelletaan, kun kyseessä ovat niiden muuttoreittien varrella sijaitsevat pesimä‑, sulkasato‑ ja talvehtimisalueet
ja levähdyspaikat. – –
– –
4.      Jäsenvaltioiden on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuilla suojelualueilla elinympäristöjen
pilaantumisen tai huonontumisen sekä lintuihin vaikuttavien häiriöiden estämiseksi, jos häiriöt vaikuttaisivat merkittävästi
tämän artiklan tavoitteisiin. Jäsenvaltioiden on myös näiden suojelualueiden ulkopuolella pyrittävä estämään elinympäristöjen
pilaantuminen ja huonontuminen.”

Luontodirektiivi
8       Luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdassa ja 4 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa:
”3.      Kaikki suunnitelmat tai hankkeet, jotka eivät liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellisia, mutta
saattavat vaikuttaa tähän alueeseen merkittävästi joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa, on
arvioitava asianmukaisesti sen kannalta, miten ne vaikuttavat alueen suojelutavoitteisiin. Alueelle aiheutuvien vaikutusten
arvioinnista tehtyjen johtopäätösten perusteella ja jollei 4 kohdan säännöksistä muuta johdu, toimivaltaiset kansalliset viranomaiset
antavat hyväksyntänsä tälle suunnitelmalle tai hankkeelle vasta varmistuttuaan siitä, että suunnitelma tai hanke ei vaikuta
kyseisen alueen koskemattomuuteen, ja kuultuaan tarvittaessa kansalaisia.
4.      Jos suunnitelma tai hanke on alueelle aiheutuvien vaikutusten arvioinnin kielteisestä tuloksesta huolimatta ja vaihtoehtoisten
ratkaisujen puuttuessa kuitenkin toteutettava erittäin tärkeän yleisen edun kannalta pakottavista syistä, mukaan lukien sosiaaliset
tai taloudelliset syyt, jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarvittavat korvaavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että Natura
2000:n yleinen kokonaisuus säilyy yhtenäisenä. Jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle toteutetut korvaavat toimenpiteet.”
9       Kyseisen direktiivin 7 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin 6 artiklan 2, 3 ja 4 kohdasta aiheutuvat velvoitteet korvaavat direktiivin 79/409/ETY 4 artiklan 4 kohdan
ensimmäisestä lauseesta aiheutuvat velvoitteet, kun on kyse 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti suojeltavaksi luokitelluista alueista
tai vastaavasti kyseisen direktiivin 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti tunnustetuista alueista tämän direktiivin voimaantulopäivästä
alkaen tai jäsenvaltion direktiivin 79/409/ETY mukaisesti tekemän suojeluluokittelun tai tunnustamisen päivämäärästä alkaen,
jos viimeksi mainittu päivämäärä on myöhempi.”

Asian tausta
10     Lauteracher Ried sijaitsee Vorarlbergin osavaltiossa. Itävallan tasavallan liityttyä Euroopan unioniin kyseisen osavaltion
hallitus ilmoitti 7.6.1995 komissiolle ensimmäisen kerran, että kyseinen kansallispuisto on osoitettu erityissuojelualueeksi,
ja se esitti myöhemmin eräitä täydentäviä asiakirjoja. Sorenin ja Gleggen-Köblernin alueet eivät kuulu tähän erityissuojelualueeseen.
11     S 18 ‑tien rakennushankkeen osalta tielinjan vahvistamista koskeva menettely aloitettiin vuonna 1992. Dornbirnin alueellisten
hallintoviranomaisten kanssa 29.4.1992 käytyjen keskustelujen jälkeen hanke arvioitiin kokonaan uudelleen Vorarlbergin osavaltion
luonnon‑ ja maisemansuojelusta vastaavien asiantuntijoiden laatiman lausunnon ottamiseksi huomioon. Tätä hanketta koskeva
esittely‑ ja kuulemismenettely kyseisen tien tielinjan vahvistamiseksi aloitettiin 8.3.1994 liittovaltion teistä vuonna 1971
annetun lain perusteella. Se päättyi siihen, että tielinja vahvistettiin liittovaltion talousministerin 8.4.1997 antamalla
asetuksella. Kyseisen hankkeen valmistelun tässä vaiheessa Itävallan viranomaiset päätyivät siihen, että S 18 ‑tielle ei ole
vaihtoehtoisia reittejä.
12     Kyseisen tien rakentamisen hyväksymistä koskeva menettely aloitettiin 27.1.1999. Bregenzin ja Dornbirnin alueelliset hallintoviranomaiset
hyväksyivät kyseisen tienrakennushankkeen 6.7.2001 tekemällään päätöksellä Vorarlbergin osavaltion lain mukaisesti. Edellä
mainittu liittovaltion talousministerin asetus huomioon ottaen kyseisessä päätöksessä ei voitu määrätä muusta tielinjasta
kuin siitä, joka oli jo hyväksytty.
13     Tästä päätöksestä valitettiin Vorarlbergin osavaltion hallitukselle. Kyseinen hallitus vahvisti tämän päätöksen 21.2.2003
tekemällään päätöksellä, jonka täytäntöönpanoa Verwaltungsgerichtshof lykkäsi 29.8.2003. S 18 ‑tien rakennushankkeen toteuttaminen
on tällä hetkellä pysähdyksissä.

Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
14     Saamansa kantelun johdosta komissio osoitti Itävallan viranomaisille 12.11.2001 kirjeen, joka koski Lauteracher Riedin erityissuojelualueeksi
osoittamisen riittämättömyyttä lintutieteelliseltä kannalta, S 18 ‑tien rakennushankkeesta pelättävissä olevia haittoja ruisrääkälle
ja muille suojeltaville lintukannoille kyseisellä alueella sekä muita kyseisen alueen suojeluun liittyviä kysymyksiä.
15     Tutkittuaan Itävallan hallituksen komissiolle 1.2.2002 osoittaman vastauksen komissio antoi Itävallan tasavallalle virallisen
huomautuksen 27.6.2002. Koska komissio ei ollut tyytyväinen Itävallan tasavallan toimittamiin selvityksiin, se antoi 11.7.2003
perustellun lausunnon, jossa se kehotti kyseistä jäsenvaltiota toteuttamaan lausunnon noudattamisen edellyttämät toimenpiteet
kahden kuukauden määräajassa kyseisen lausunnon tiedoksiantamisesta.
16     Koska komissio katsoi, että argumentit, joihin Itävallan tasavalta vetosi kyseisen perustellun lausunnon johdosta 26.9.2003
antamassaan vastauksessa, eivät olleet vakuuttavia ja että moitittu jäsenyysvelvoitteiden laiminlyönti jatkui edelleen, se
päätti nostaa nyt käsiteltävänä olevan kanteen.

Kanne
17     Komissio esittää kanteensa tueksi kaksi väitettä. Ensiksikin se moittii Itävallan tasavaltaa siitä, että se ei ole noudattanut
lintudirektiivin 4 artiklan 1 ja 2 kohdan säännöksiä, jotka koskevat erityissuojelualueen valinta‑ ja osoittamismenettelyä.
Se vetoaa toiseksi siihen, että luontodirektiivin 6 artiklan 4 kohdassa asetettuja vaatimuksia ei ole noudatettu hyväksyttäessä
S 18 ‑tietä koskeva rakennushanke.

Ensimmäinen väite, joka perustuu lintudirektiivin 4 artiklan 1 ja 2 kohdan säännösten noudattamatta jättämiseen
Asianosaisten lausumat
18     Komissio väittää ensimmäisellä väitteellään, että Lauteracher Riedin erityissuojelualueen nykyinen osoittaminen ja rajojen
määrittäminen eivät täytä kyseisellä alueella esiintyvien lintulajien, erityisesti ruisrääkän ja muiden niityillä pesivien
muuttolintulajien, kestävän suojelun vaatimuksia. Komission mukaan lintudirektiivin 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa asetettujen
vaatimusten täyttämiseksi kyseisen erityissuojelualueen koon on katettava Sorenin ja Gleggen‑Köblernin alueet.
19     Tämän väitteen tueksi komissio esittää ensiksikin, että ratkaiseva seikka erityissuojelualueen rajojen määrittämisessä on
suojeltavien lintulajien esiintyminen. Tieteellisen tiedon ja vuosina 2000–2002 suoritettujen tarkastusten tulosten mukaan
kyseiset alueet eivät ole pelkästään elinympäristöjä, vaan ne kuuluvat myös ruisrääkän ja muiden niityillä pesivien muuttolintujen
tärkeimpään pesimäalueeseen. Komissio korostaa myös, että Lauteracher Riedin alueella ja sen ympärillä sijaitsevat niityt
tarjoavat lintujen suojelun kannalta yhdenmukaisen luontotyypin, jonka rakenne on erityisen sopiva, ja samat lintukannat käyttävät
niitä. Komissio lisää, että Reinin laaksossa Vorarlbergin osavaltiossa esiintyvät ruisrääkät muodostavat lintukokonaisuuden,
jossa linnut ovat läheisessä yhteydessä keskenään.
20     Komissio väittää seuraavaksi, että velvollisuus osoittaa erityissuojelualueeksi kaikki alueet, jotka vaikuttavat lintutieteellisten
arviointiperusteiden mukaan sopivimmilta, ei lopu ensimmäisen ilmoituksen tekemiseen. Uhanalaisten lajien suojelutavoite edellyttää
sitä, että ilmoitus tutkitaan uudelleen ottamalla huomioon tuorein tieteellinen tieto ja että olemassa olevan erityissuojelualueen
rajat määritetään mahdollisesti uudelleen.
21     Lopuksi se seikka, että Itävallan tasavalta on osoittanut suojelualueiksi Bangsin ja Matschelsin alueet, jotka myös sijaitsevat
Vorarlbergin osavaltiossa ja joiden avulla pyritään varmistamaan ruisrääkän suojelu, ei millään tavalla muuta kyseisen jäsenvaltion
velvollisuutta menetellä samoin Sorenin ja Gleggen-Köblernin alueiden kanssa, jotka sijaitsevat ilmoitetun erityissuojelualueen
vieressä.
22     Itävallan tasavalta väittää, että Lauteracher Riedin erityissuojelualueen nykyisin määritetyt rajat täyttävät ihanteellisella
tavalla lintudirektiivin vaatimukset ruisrääkän ja Reinin laaksossa Vorarlbergin osavaltion alueella säännöllisesti oleskelevien
muuttolintulajien suojelun osalta.
23     Se katsoo täyttäneensä lintudirektiivin mukaiset velvoitteensa, koska se on samalla kertaa määrittänyt kyseisen erityissuojelualueen
sekä eläimistön, kasviston, elinympäristön ja lintujen suojelua koskevan Bangsin ja Matschelsin suojelualueen rajat ja siten
ilmoittanut ja tunnustanut erityissuojelualueiksi Reinin laaksossa Vorarlbergin osavaltiossa sijaitsevat alueet, jotka ovat
lukumäärältään ja kooltaan sopivimmat liitteessä I mainitun ruisrääkän sekä säännöllisesti esiintyvien muuttavien lajien suojelemiseen.
24     Itävallan tasavalta täsmentää, että erityissuojelualueen pinta‑ala on rajattu tieteellisten todisteiden perusteella, jotka
olivat käytettävissä kyseistä aluetta valittaessa ja osoitettaessa, jotka on katsottu luotettaviksi yhteisöjen tuomioistuimen
oikeuskäytännössä ja jotka ovat johtaneet tämän ainoan alueen osoittamiseen niittylintujen tärkeimmäksi pesimäalueeksi Vorarlbergin
osavaltiossa.
25     Se lisää, että se on kyseisen alueen osoittaessaan nojautunut ainoastaan lintutieteellisiin tai ekologisiin seikkoihin, sellaisina
kuin ne voidaan johtaa lintudirektiivin 4 artiklan 1 ja 2 kohdasta. Se väittää tältä osin, että Lauteracher Riedin erityissuojelualueelle
on keskittynyt ruisrääkkien kehityksen kannalta välttämätön koskematon luontokokonaisuus mutta että tämä kokonaisuus ei ulotu
Sorenin ja Gleggen-Köblernin alueilla sijaitseville kuivikeniityille.
26     Itävallan tasavallan mukaan on tutkittava useita arviointiperusteita sopivimpien alueiden määrittämiseksi, erityisesti sitä,
esiintyykö molempien kategorioiden lintuja tietyllä alueella tai sen osalla. Viimeksi mainittu arviointiperuste ei kuitenkaan
ole sellaisenaan ratkaiseva lintudirektiivin vaatimusten täyttämiseksi. Kuuluakseen kyseisessä direktiivissä tarkoitettuihin
sopivimpiin alueisiin alueen on täytettävä samanaikaisesti muitakin lintutieteellisiä tai ekologisia parametreja. On myös
tutkittava ja arvioitava, onko kyseinen alue kooltaan ja määrälliseltä kannaltaan sekä kuntonsa ja ympäristönsä osalta sopiva.
Tältä osin tarkoitetaan haittoja, joita alueelle on jo aiheutunut virkistystoiminnan, viljelyjärjestelmän tai muiden seikkojen
johdosta, ja tästä seuraavaa elinympäristön heikentymistä. Kyseisen jäsenvaltion mukaan jo olemassa olevien haittojen takia
sekä Sorenin ja Gleggen-Köblernin alueiden nykyisen kunnon takia kyseiset alueet eivät vastaa lintudirektiivissä asetettuja
merkityksellisiä arviointiperusteita, joiden nojalla ne voitaisiin osoittaa erityissuojelualueiksi.
27     Itävallan tasavalta esittää tältä osin, että sosiaalis-taloudellisten intressien ottaminen huomioon ainakin välillisesti voi
olla merkityksellistä arvioitaessa alueen sopivuutta koon kannalta, ja se korostaa myös, että asia on näin yksityisten oikeussubjektien
oikeudellisen aseman loukkaamisen osalta.
28     Itävallan tasavallan mukaan väitteellä, jonka mukaan se olisi ollut velvollinen myöhemmin muuttamaan ja mukauttamaan toistuvasti
Lauteracher Riedin erityissuojelualuetta, ei ole minkäänlaista oikeudellista perustaa. Voisi osoittautua vaikeaksi sovittaa
tällainen velvoite yhteen hallinnon lainalaisuuden periaatteen kanssa, ja kyseinen velvoite voisi myös osoittautua yhteisöjen
tuomioistuimen oikeuskäytännön vastaiseksi.
29     Lisäksi Itävallan tasavalta täsmentää, että vaikka Sorenin ja Gleggen-Köblernin alueet eivät kuulukaan lintudirektiivin 4
artiklan 1 kohdan neljännessä alakohdassa tarkoitettuihin sopivimpiin alueisiin, ne eivät kuitenkaan jää täysin vaille suojelua.
Kyseiset alueet on nimittäin S 18 ‑tien rakennushanketta koskevan valitusmenettelyn aikana sisällytetty kyseisen artiklan
4 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitettuun suojelujärjestelmään.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
30     Käsiteltävänä olevan oikeusriidan ratkaisemiseksi on ensiksikin palautettava mieleen periaatteet, jotka koskevat lintudirektiivissä
säädettyjä erityissuojelualueiden valintaan ja osoittamiseen liittyviä jäsenvaltioiden velvoitteita.
31     Kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdan neljännestä alakohdasta ilmenee, että jäsenvaltioiden on osoitettava erityissuojelualueiksi
liitteessä I mainittujen suojeltavien lajien suojelemiseen lukumäärältään ja kooltaan sopivimmat alueet. Näin menetellessään
niiden on otettava huomioon näiden lajien suojelutarpeet sillä maantieteellisellä vesi‑ ja maa-alueella, johon kyseistä direktiiviä
sovelletaan. Kyseisen artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava vastaavat toimenpiteet sellaisten säännöllisesti
esiintyvien muuttavien lajien osalta, joita ei luetella liitteessä I, kun kyseessä ovat niiden muuttoreittien varrella sijaitsevat
pesimä‑, sulkasato‑ ja talvehtimisalueet sekä levähdyspaikat.
32     Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan lintudirektiivin 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa jäsenvaltiot velvoitetaan
antamaan erityissuojelualueille sellainen oikeudellinen asema suojelun kannalta, jonka avulla turvataan erityisesti liitteessä I
mainittujen lintulajien eloonjääminen ja lisääntyminen sekä niiden säännöllisesti esiintyvien muuttavien lajien pesintä, sulkasato
ja talvehtiminen, joita ei luetella liitteessä I (ks. asiaC‑166/97, komissio v. Ranska, tuomio 18.3.1999, Kok. 1999, s. I‑1719, 21 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33     Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että jäsenvaltioiden harkintavalta erityissuojelualueiksi sopivimpien kohteiden
valinnassa ei ulotu siitä päättämiseen, osoitetaanko lintutieteellisten arviointiperusteiden mukaan erityissuojelualueiksi
sopivimmilta vaikuttavat alueet erityissuojelualueiksi, vaan sitä on mahdollista käyttää ainoastaan sovellettaessa näitä arviointiperusteita
liitteessä I lueteltujen lajien suojelemiseen sopivimpien kohteiden yksilöimiseksi (ks. erityisesti asia C‑3/96, komissio
v. Alankomaat, tuomio 19.5.1998, Kok. 1998, s. I‑3031, 61 kohta).
34     On myös huomautettava, että tieteellisten tutkimusten ja tehdyn tarkastuksen tulosten mukaan, jotka komissio esitti menettelyn
aikana ja joita Itävallan hallitus ei ole riitauttanut, 580 hehtaarin kokoisella Lauteracher Riedin erityissuojelualueella
havaittiin 4 tai 5 laulavaa ruisrääkkäkoirasta vuonna 2000, vuonna 2001 niitä havaittiin 4 ja vuonna 2002 puolestaan 3. Havaintoja,
jotka koskevat 64 hehtaarin kokoista Sorenin aluetta ja 352 hehtaarin kokoista Gleggen‑Köblernin aluetta, oli vain hieman
vähemmän, sillä havaittuja lintuja oli vastaavasti 4, 2 ja 3.
35     Kuten komissio on väittänyt ilman, että sen näkemystä olisi tältäkään osin kiistetty, taivaanvuohen (gallinago gallinago),
töyhtöhyypän (vanellus vanellus) ja isokuovin (numenius arquata) lajeihin kuuluvat muuttolinnut lisääntyivät lisäksi merkittävästi
vuonna 2001 niillä kahdella alueella, joita Itävallan viranomaiset eivät olleet osoittaneet erityissuojelualueiksi. Lauteracher
Riedin erityissuojelualueella oli 3–5 pesivää taivaanvuohiparia, 11 tai 12 pesivää töyhtöhyyppäparia ja 3 pesivää isokuoviparia.
Sorenin ja Gleggen-Köblernin alueilla vastaavat luvut olivat taivaanvuohien osalta 3 ja 3 tai 4, töyhtöhyyppien osalta 6 ja
9 ja isokuovin osalta 1 (todennäköisesti) ja 8.
36     Tästä seuraa – kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 32 kohdassa todennut – että Sorenin ja Gleggen-Köblernin alueet
ovat sekä ruisrääkälle että muuttolintulajeille, jotka eivät sisälly liitteeseen I, kuten taivaanvuohelle, töyhtöhyypälle
ja isokuoville, vähintään yhtä tärkeitä kuin Lauteracher Riedin erityissuojelualueeseen kuuluvat alueet. Lisäksi Itävallan
tasavallan vakiotietolomakkeessa ilmoittamat viimeksi mainittuja kolmea muuttolintulajia koskevat luvut saavutetaan vain,
jos huomioon otetaan myös kyseisen erityissuojelualueen ulkopuolella olevat alueet.
37     Itävallan hallituksen sen väitteen osalta, jonka mukaan Sorenin ja Gleggen-Köblernin alueet eivät ole sopivimpia edellä mainittujen
lintulajien suojelemiseen jo olemassa olevien haittojen sekä näiden alueiden kunnon ja nykyisen laadun takia, on huomautettava,
että kuten tämän tuomion 34 ja 35 kohdassa on esitetty, näillä alueilla esiintyy kyseistä erityissuojelualuetta pienemmällä
pinta-alalla sama määrä pesiviä lintuja kuin mitä tällä erityissuojelualueella on havaittu.
38     On siis todettava, että lintutieteellisten arviointiperusteiden mukaan Sorenin ja Gleggen-Köblernin alueet kuuluvat yhdessä
Lauteracher Riedin erityissuojelualueen kanssa alueisiin, jotka ovat lukumäärältään ja kooltaan sopivimpia tullakseen osoitetuiksi
erityissuojelualueiksi lintudirektiivin 4 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti.
39     Tätä toteamusta ei voida riitauttaa Itävallan hallituksen esittämällä väitteellä, jonka mukaan laadittaessa tarvittava arvio
sen alueen ominaisuuksista, joka on nimetty erityissuojelualueeksi osoittamista varten, on otettava edes välillisesti huomioon
taloudelliset ja sosiaaliset arviointiperusteet.
40     Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltio ei saa valitessaan erityissuojelualueita ja määrittäessään niiden
rajoja ottaa nimittäin huomioon taloudellisia vaatimuksia, jotka johtuvat sellaisesta yleisestä edusta, joka on lintudirektiivissä
tarkoitettua ekologista tavoitetta merkittävämpi, tai jotka johtuvat sellaisista tärkeän yleisen edun kannalta pakottavista
syistä, joita tarkoitetaan luontodirektiivin 6 artiklan 4 kohdan ensimmäisessä alakohdassa (ks. erityisesti asia C‑44/95,
Royal Society for the Protection of Birds,tuomio 11.7.1996, Kok. 1996, s. I‑3805, 31 ja 42 kohta).
41     Itävallan hallituksen sen väitteen osalta, jonka mukaan paikan päällä suoritetun tarkastuksen tulosten perusteella ei voida
päätellä, että Sorenin ja Gleggen-Köblernin alueet soveltuvat suojeltavien lintulajien suojelemiseen, on syytä todeta, että
näiden alueiden jättämistä erityissuojelualueen ulkopuolelle ei voida perustella tieteellisesti. Kyseisten alueiden erityissuojelualueiksi
osoittamisen päinvastoin täytyy taata liitteessä I mainitun ruisrääkän ja muiden säännöllisesti esiintyvien muuttolintulajien
suojelun tason lintudirektiivin tavoitteiden mukaisesti.
42     Ei ole mahdollista hyväksyä kyseisen hallituksen argumenttia, jonka mukaan väittäessään, että Lauteracher Riedin erityissuojelualuetta
on muutettava ja mukautettava jatkuvasti, komissio on väärässä sen takia, että tällaiselle vaatimukselle ei ole minkäänlaista
oikeudellista perustaa.
43     On nimittäin todettava, että vaikka on selvää, että velvoite osoittaa sopivimmat alueet erityissuojelualueeksi on tullut Itävallan
tasavallan osalta voimaan kaikkine oikeusvaikutuksineen 1.1.1995, jolloin kyseinen jäsenvaltio liittyi Euroopan unioniin,
tällainen velvoite ei pääty tähän päivään. Lintudirektiivin ja sen 4 artiklan sanamuotoon ei nimittäin sisälly mitään viitettä
siitä, että tämän direktiivin täytäntöönpanoa koskevan velvoitteen vaikutukset päättyisivät kyseisenä päivänä. Kuten julkisasiamies
on ratkaisuehdotuksensa 39 kohdassa lisäksi todennut, tehokkaan lintujensuojelun tavoitteeseen olisi hankala sovittaa sitä,
että suojeltavien lajien säilyttämisen kannalta erinomaisia alueita ei suojeltaisi, koska ne ovat osoittautuneet erinomaisiksi
vasta lintudirektiivin täytäntöönpanon jälkeen.
44     Mitä tulee Itävallan hallituksen väitteeseen, jonka mukaan se on nojautunut liittovaltion ympäristönsuojeluviraston yhdessä
BirdLifen kanssa vuonna 1995 suorittamaan tutkimukseen, jonka otsikkona on Important Bird Areas in Österreich, koska ajankohtana,
jolloin Lauteracher Ried valittiin ja osoitettiin erityissuojelualueeksi, kyseinen tutkimus muodosti ainoan luotettavan selvityksen
ja tieteellisen arvioinnin, on riittävää todeta, että kuten komissio perustellusti väittää, tiettynä ajankohtana käytettävissä
oleva tieteellinen tieto ei rajoita osoittamisvelvollisuutta.
45     Asiakirja-aineistosta nimittäin ilmenee, että käytettävissä on muita lintutieteellisiä tutkimuksia ja asiantuntijalausuntoja
sekä tarkastustuloksia, jotka ovat tuoreempia kuin ne, joiden perusteella Lauteracher Ried osoitettiin erityissuojelualueeksi.
Näiden seikkojen perusteella, joiden oikeellisuutta Itävallan tasavalta ei ole kiistänyt, on siis tutkittava uudelleen kyseisen
erityissuojelualueen osoittamista.
46     Itävallan tasavalta ei voi liioin väittää, että osoitettuaan suojelualueiksi Bangsin ja Matschelsin alueet, joilla ruisrääkkä
myös esiintyy, se olisi vapautunut velvollisuudesta osoittaa Sorenin ja Gleggen-Köblernin alueet erityissuojelualueeksi.
47     Kuten yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, jäsenvaltioiden on osoitettava erityissuojelualueiksi kaikki ne kohteet, jotka
lintutieteellisiä arviointiperusteita soveltaen vaikuttavat sopivimmilta kyseisten lajien suojeluun (ks. erityisesti em. asia
komissio v. Alankomaat, tuomion 62 kohta).
48     Lopuksi Itävallan hallituksen sen väitteen osalta, jonka mukaan Sorenin ja Gleggen-Köblernin alueet eivät ole täysin vailla
suojelua, on riittävää todeta, että lintudirektiivin 4 artiklan 1 kohdassa asetetaan jäsenvaltioille velvoite osoittaa erityissuojelualueiksi
lukumäärältään ja kooltaan sopivimmat alueet liitteessä I mainittujen lajien suojelemiseksi, eikä tältä velvoitteelta voida
välttyä toteuttamalla muita erityisiä suojelutoimia (em. asia komissio v. Alankomaat, tuomion 55 kohta).
49     Edellä esitetty huomioon ottaen on katsottava, että komission esittämä ensimmäinen väite on perusteltu.

Toinen väite, joka perustuu luontodirektiivin 6 artiklan 4 kohdassa asetettujen vaatimusten noudattamatta jättämiseen
50     Komissio väittää toisella väitteellään, että S 18 ‑tien rakennushankkeen hyväksyessään Itävallan tasavalta ei ole noudattanut
luontodirektiivin 6 artiklan 4 kohdan ja 7 artiklan säännöksistä johtuvia velvoitteitaan, kun otetaan huomioon Lauteracher
Riedin erityissuojelualueen osalta vahvistetut biotooppien ja elinympäristöjen suojelua koskevat vaatimukset.
51     Komissio tuo esiin ensiksikin, että ainoatakaan lintudirektiivin tavoitteiden mukaista konkreettista ja yksityiskohtaista
arviointia ei ole tehty ennen toukokuuta 2000. Se väittää, että kun ympäristötutkimus on johtanut Vorarlbergin osavaltion
asiantuntijan toukokuussa 2000 antamaan lausuntoon, joka on kielteinen, koska S 18 ‑tien rakennushanke vaikuttaa erityissuojelualueeseen,
mihinkään tutkimukseen ei ole ryhdytty sen selvittämiseksi, löytyisikö kyseisen tien tielinjalle vaihtoehtoisia ratkaisuja.
Komissio korostaa seuraavaksi, että rakentamisen hyväksymisestä 6.7.2001 tehdyn päätöksen jälkeen sille ei ole suoraan ilmoitettu
korvaavista toimenpiteistä, joihin on ryhdytty kyseisen rakentamisen haittavaikutusten korjaamiseksi. Komissio väittää lopuksi,
että ei ole liioin osoitettu, että kaikki korvaavat toimenpiteet, jotka ovat tarpeen Natura 2000:n yleisen yhtenäisyyden takaamiseksi,
on todella toteutettu.
52     Itävallan tasavalta kiistää kaikki perusteet, joihin komissio on vedonnut toisen väitteen tueksi.
Luontodirektiivin ajallinen soveltamisala
53     Koska tämän tuomion 11 kohdasta ilmenee, että eräät S 18 ‑tien rakennushankkeeseen liittyvät tosiseikat ovat tapahtuneet ennen
päivää, jolloin Itävallan tasavalta liittyi Euroopan unioniin, ennen luontodirektiivin väitetystä rikkomisesta lausumista
on syytä tutkia, sovelletaanko kyseistä direktiiviä komission kanteen taustana olevan riidan tosiseikkoihin.
54     Tältä osin on selvää, että S 18 ‑tien rakennushanke aloitettiin vuonna 1992. Menettelyn oltua keskeytyneenä sitä jatkettiin
8.3.1994, jolloin kyseinen hanke virallisesti esiteltiin ja sitä koskeva arviointimenettely aloitettiin liittovaltion teistä
vuonna 1971 annetun lain nojalla.
55     Lisäksi asiakirja-aineistosta ilmenee, että liittovaltion yleinen asiantuntijalausunto julkistettiin samana vuonna, eli ennen
1.1.1995, jolloin Itävallan tasavalta liittyi Euroopan unioniin.
56     Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä kuitenkin ilmenee, että pääsääntöä, jonka mukaan hankkeista, joilla todennäköisesti
on merkittäviä ympäristövaikutuksia, on tehtävä ympäristöarviointi, ei sovelleta silloin, kun hankkeen hyväksymistä koskevan
hakemuksen varsinainen jättämispäivä edeltää direktiivin täytäntöönpanon määräajan päättymistä (ks. tiettyjen julkisten ja
yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY
(EYVL L 175, s. 40) osalta asia C‑431/92, komissio v. Saksa, tuomio 11.8.1995, Kok. 1995, s. I‑2189, 29 ja 32 kohta sekä asia
C‑81/96, Gedeputeerde Staten van Noord-Holland, tuomio 18.6.1998, Kok. 1998, s. I‑3923, 23 kohta).
57     Yhteisöjen tuomioistuin on nimittäin katsonut, että vain tämä nimenomainen peruste on oikeusvarmuuden periaatteen mukainen
ja mahdollistaa direktiivin tehokkaan vaikutuksen säilymisen. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi näin siitä syystä, että luontodirektiivin
kaltaista direktiiviä sovelletaan useimmiten tietyn merkityksen omaaviin hankkeisiin, joiden toteuttaminen kestää usein pitkään.
Näin ollen ei ole asianmukaista, että menettelyt, jotka jo kansallisestikin ovat monitahoisia ja jotka on virallisesti aloitettu
ennen direktiivin täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymistä, vaikeutuvat ja viivästyvät sen vuoksi, että niille on
asetettu erityisiä edellytyksiä, ja että näin vaikutetaan jo syntyneisiin tilanteisiin (ks. vastaavasti em. asia Gedeputeerde
Staten van Noord‑Holland, tuomion 23 ja 24 kohta).
58     Sekä direktiivi 85/337 että luontodirektiivi koskevat kuitenkin tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten
arviointia. Näissä molemmissa tapauksissa arviointimenettely tapahtuu ennen hankkeen lopullista valintaa. Tämän arvioinnin
tulokset on otettava huomioon hankkeesta päätettäessä, sillä hanketta voidaan muuttaa kyseisten tulosten perusteella. Hankkeen
tutkimisen eri vaiheet liittyvät toisiinsa siten, että ne yhdessä muodostavat monitahoisen tapahtuman. Se, että eräät säännökset
eroavat sisällön osalta toisistaan, ei voi tehdä tätä arviointia kyseenalaiseksi. Tästä seuraa, että väitettä on arvioitava
sen ajankohdan kannalta, jolloin hanke virallisesti esiteltiin, eli tämän tuomion 54 kohdassa mainitun ajankohdan kannalta.
59     Seuraavaksi on huomattava, että liittymisasiakirjan säännösten mukaisesti uusiin jäsenvaltioihin sovelletaan välittömästi
yhteisön oikeudesta johtuvia oikeuksia ja velvollisuuksia poikkeuksia lukuun ottamatta (ks. vastaavasti asia C‑179/00, Weidacher,tuomio 15.1.2002, Kok. 2002, s. I‑501, 18 kohta).
60     Liittymisasiakirjasta ilmenee, että lintu‑ ja luontodirektiiveistä johtuvat velvollisuudet ovat tulleet Itävallan tasavallan
osalta voimaan 1.1.1995 ja että tälle jäsenvaltiolle ei ole myönnetty minkäänlaista poikkeusta tai siirtymäaikaa.
61     On siis todettava, että S 18 ‑tien rakennushankkeen hyväksymismenettely aloitettiin virallisesti ennen kuin Itävallan tasavalta
liittyi Euroopan unioniin.
62     Tästä seuraa käsiteltävänä olevassa asiassa, että tämän tuomion 56 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti luontodirektiivistä
johtuvat velvollisuudet eivät koske Itävallan tasavaltaa ja että kyseisessä direktiivissä vahvistetut säännöt eivät puolestaan
koske S 18 ‑tien rakennushanketta.
63     Edellä esitetyn perusteella on pääteltävä, että komission toinen väite ei ole perusteltu.
64     Näin ollen on todettava, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut lintudirektiivin 4 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan,
koska se ei ole sisällyttänyt Lauteracher Riedin erityissuojelualueeseen Sorenin ja Gleggen-Köblernin alueita, jotka tieteellisten
arviointiperusteiden mukaan kuuluvat yhdessä tämän erityissuojelualueen kanssa kyseisen direktiivin näissä säännöksissä tarkoitettuihin
lukumäärältään ja kooltaan sopivimpiin alueisiin.

Oikeudenkäyntikulut
65     Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Saman artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan yhteisöjen tuomioistuin
voi kuitenkin määrätä oikeudenkäyntikulut jaettaviksi asianosaisten kesken tai määrätä, että kukin vastaa omista kuluistaan,
jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi tai jos siihen on muutoin
erityisiä syitä. Koska komissio ja Itävallan tasavalta ovat kummatkin hävinneet asian osittain, on määrättävä, että ne vastaavat
kumpikin omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Itävallan tasavalta ei ole noudattanut luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetun neuvoston direktiivin
79/409/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 29.7.1997 annetulla komission direktiivillä 97/49/EY, 4 artiklan 1 ja 2 kohdan
mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole sisällyttänyt Lauteracher Riedin kansallispuiston erityissuojelualueeseen Sorenin
ja Gleggen-Köblernin alueita, jotka tieteellisten arviointiperusteiden mukaan kuuluvat yhdessä tämän erityissuojelualueen
kanssa kyseisen direktiivin näissä säännöksissä tarkoitettuihin lukumäärältään ja kooltaan sopivimpiin alueisiin.
2)
Kanne hylätään muilta osin.
3)
Euroopan yhteisöjen komissio ja Itävallan tasavalta vastaavat kumpikin omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.