CELEX: 62008CJ0423
Nesplnenie povinnosti členským štátom
Vlastné zdroje
Postup pri vyberaní cla za dovoz alebo vývoz
Nedodržanie lehôt na zápis vlastných zdrojov
Oneskorené uhradenie vlastných zdrojov súvisiacich s týmto clom

Komisia Európskych spoločenstiev sa svojou žalobou domáha, aby Súdny dvor určil, že Talianska republika si tým, že v prípade
dodatočného vyberania nedodržala lehoty na zápis vlastných zdrojov Spoločenstva a uvedené zdroje uhradila oneskorene, nesplnila
povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 2, 6 a 9 až 11 nariadenia Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 z 29. mája 1989, ktorým
sa vykonáva rozhodnutie 88/376/EHS, Euratom o systéme vlastných zdrojov Spoločenstiev [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 155, s. 1), z článkov 2, 6 a 9 až 11 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 z 22. mája 2000, ktorým sa vykonáva
rozhodnutie 94/728/ES, Euratom o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev (Ú. v. ES L 130, s. 1; Mim. vyd. 01/003, s. 169),
ako aj z článku 220 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES
L 302, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307, ďalej len „colný kódex“).

Právna úprava Únie

Rozhodnutia 94/728/ES, Euratom a 2000/597/ES, Euratom
V období, do ktorého spadajú skutkové okolnosti predmetnej veci, boli postupne uplatniteľné dve rozhodnutia o systéme vlastných
zdrojov Európskych spoločenstiev, a to rozhodnutie Rady 94/728/ES, Euratom z 31. októbra 1994 (Ú. v. ES L 293, s. 9) a od
1. januára 2002 rozhodnutie Rady 2000/597/ES, Euratom z 29. septembra 2000 (Ú. v. ES L 253, s. 42; Mim. vyd. 02/004, s. 307).
Podľa článku 2 ods. 1 písm. b) každého z uvedených rozhodnutí tvoria vlastné zdroje, ktoré sa uhrádzajú do rozpočtu Európskej
únie, príjmy najmä z „poplatkov v rámci spoločného colného sadzobníka a ostatné poplatky stanovené, alebo ktoré stanovia inštitúcie
spoločenstiev s ohľadom na obchodovanie s nečlenskými krajinami“.
Článok 8 ods. 1 uvedených rozhodnutí najmä uvádza jednak to, že vlastné zdroje Spoločenstiev, na ktoré sa odvoláva článok
2 ods. 1 písm. a) a b) týchto rozhodnutí, vyzbierajú členské štáty v súlade s vnútroštátnymi ustanoveniami zákonov, nariadení
alebo správnych opatrení, ktoré sú, ak je to potrebné, prispôsobené požiadavkám právnej úpravy Spoločenstva, a jednak to,
že členské štáty uvedené zdroje poskytnú Komisii.

Nariadenia č. 1552/89 a č. 1150/2000
Článok 2 nariadenia č. 1552/89, zmeneného a doplneného nariadením Rady (Euratom, ES) č. 1355/96 z 8. júla 1996 (Ú. v. ES L 175,
s. 3), ktoré nadobudlo účinnosť 14. júla 1996, stanovuje:
„1.      Na účely uplatňovania tohto nariadenia vzniká nárok Spoločenstva na vlastné zdroje, ktoré sú uvedené v článku 2 ods. 1 písm. a)
a b) rozhodnutia 88/376/EHS, Euratom, bezodkladne po splnení podmienok týkajúcich sa zápisu nároku do účtovných kníh a jeho
oznámenia dlžníkovi, ktoré sú ustanovené v colných predpisoch.
1a.      Dátumom vzniku nároku uvedeného v odseku 1 je dátum zápisu do účtovných kníh, ktorý je stanovený v colných predpisoch.
...
2.      Odsek 1 sa uplatní v prípade nutnosti opravy oznámenia.“ [
neoficiálny preklad
]
Nariadenie č. 1552/89 bolo zrušené článkom 22 prvým odsekom nariadenia č. 1150/2000, ktoré nadobudlo účinnosť 31. mája 2000.
Článok 2 ods. 1 a ods. 2 prvý pododsek tohto posledného uvedeného nariadenia má v podstate rovnaké znenie ako znenie citované
v predchádzajúcom bode.
Článok 6 ods. 2 nariadenia č. 1552/89, teraz článok 6 ods. 3 písm. a) a b) nariadenia č. 1150/2000, stanovuje, že nároky vzniknuté
v súlade s článkom 2 uvedeného nariadenia sa zapisujú do účtovných záznamov najneskôr v prvý pracovný deň po 19. dni druhého
mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárok vznikol. Clá, ktoré neboli zapísané do účtovných záznamov, pretože ešte neboli
vybraté a nebola za ne zložená záruka, sa v uvedenej dobe vedú v samostatných účtovných záznamoch. Členské štáty môžu prijať
tento postup aj v prípade, že oprávnenosť vzniknutých nárokov, za ktoré sa zložila záruka, je namietaná a že tieto čiastky
sa po urovnaní sporov vyplývajúcich z takéhoto namietania môžu zmeniť.
Článok 8 nariadenia č. 1552/89, ktorého obsah prevzal článok 8 nariadenia č. 1150/2000, uvádza:
„Opravy vykonané podľa článku 2 ods. 2 sa pripočítajú alebo odpočítajú od celkových čiastok vzniknutých nárokov. Zaznamenajú
sa do účtovných záznamov uvedených v článku 6 ods. 2 písm. a) a b) a do výkazov uvedených v článku 6 ods. 3 v súlade s dátumom
týchto opráv.
Opravy týkajúce sa prípadov podvodu a nezrovnalostí, ktoré už boli oznámené Komisii, sa osobitne zvýraznia.“ [
neoficiálny preklad
]
Podľa článku 9 ods. 1 tak nariadenia č. 1552/89, ako aj nariadenia č. 1150/2000:
„V súlade s postupom ustanoveným v článku 10 pripisuje každý členský štát vlastné zdroje na účet založený v mene Komisie v rámci
štátnej pokladnice alebo orgánu, ktorý na tento účel určil.
Tento účet sa vedie bez poplatkov.“
Článok 10 ods. 1 nariadenia č. 1552/89, ktorého obsah bol prevzatý v článku 10 ods. 1 nariadenia č. 1150/2000, stanovuje:
„Po odpočítaní nákladov na vyberanie vo výške 10 % v súlade článkom 2 ods. 3 rozhodnutia 88/376/EHS, Euratom sa úhrada vlastných
zdrojov uvedených v článku 2 ods. 1 písm. a) a b) daného rozhodnutia vykoná najneskôr v prvý pracovný deň nasledujúci po 19. dni
druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárok vznikol v súlade s článkom 2 tohto nariadenia.“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 11 nariadení č. 1552/89 a č. 1150/2000 uvádza:
„Akékoľvek omeškanie v prípade vkladu [úhrady –
neoficiálny preklad
] na účet uvedený v článku 9 ods. 1 má pre príslušný členský štát za následok vznik povinnosti platiť úroky podľa úrokovej
sadzby platnej [na peňažnom trhu tohto členského štátu –
neoficiálny preklad
] v príslušný deň pre operácie krátkodobého verejného financovania zvýšenej o dve percentá. Táto sadzba sa za každý mesiac
meškania zvyšuje o 0,25 percenta. Zvýšená sadzba sa vzťahuje na celú dobu omeškania.“

Colný kódex
Článok 220 ods. 1 colného kódexu stanovuje:
„Ak suma cla vyplývajúca z colného dlhu nebola zapísaná do účtovnej evidencie v súlade s článkami 218 a 219 alebo ak bola
zapísaná do účtovnej evidencie vo výške nižšej ako suma dlžná na základe právnych predpisov, zapíše sa suma cla, ktorá má
byť vybratá alebo zostáva na vybratie do 2 dní odo dňa, kedy sa colné orgány o tejto skutočnosti dozvedeli a môžu vypočítať
sumu dlžnú na základe právnych predpisov a určiť dlžníka (dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie). Táto lehota môže byť
predĺžená v súlade s článkom 219.“
Článok 221 ods. 1 colného kódexu znie takto:
„Akonáhle je suma cla zapísaná do účtovnej evidencie, musí byť oznámená dlžníkovi v súlade s ustanovenými postupmi.“

Vnútroštátna právna úprava
Článok 11 s názvom „Oprava colného výmeru a právomoc úradov“ legislatívneho dekrétu č. 374 z 8. novembra 1990 o reorganizácii
colných úradov a oprave námietkového konania a o dohľade nad uplatňovaním smernice Rady 79/659/EHS z 24. júla 1979 a smernice
Komisie 82/57/EHS zo 17. decembra 1981 o konaní týkajúcom sa uvádzania tovaru do voľného obehu, ako aj smernice Rady 81/177/EHS
z 24. februára 1981 a smernice Komisie 82/347/EHS z 23. apríla 1982 o konaní týkajúcom sa vývozu tovaru Spoločenstva (jednoduchý
dodatok ku GURI č. 291 zo 14. decembra 1990), v odsekoch 1 a 5 až 8 uvádza:
„1.      Colný úrad môže pristúpiť k oprave konečného colného výmeru napriek skutočnosti, že tovar, ktorý bol predmetom tohto konania,
bol prepustený do voľného obehu na účely jeho využitia hospodárskym subjektom alebo už opustil colný priestor. Oprava sa uskutoční
bez návrhu alebo v prípade, keď o to dotknutý hospodársky subjekt požiadal podaním návrhu, najneskôr v lehote troch rokov
odo dňa, keď sa výmer stal konečným.
...
5.      Ak sa opravou uskutočnenou bez návrhu alebo na základe návrhu jedného účastníka konania zistia nepresnosti, nedostatky alebo
vady týkajúce sa skutočností, na základe ktorých bolo vymerané clo, úrad urobí zodpovedajúcu opravu a informuje o tom dotknutý
hospodársky subjekt prostredníctvom
ad hoc
výmeru. V prípade zmeny vyplývajúcej z opravy bez návrhu musí byť výmer doručený najneskôr v lehote troch rokov odo dňa, keď
sa colný výmer stal konečným.
6.      Návrh na opravu podaný hospodárskym subjektom sa považuje za zamietnutý v prípade, že mu v lehote 90 dní nasledujúcich po
dni podania návrhu nebol doručený opravený colný výmer. Proti implicitnému alebo výslovnému zamietnutiu návrhu možno v lehote
30 dní podať opravný prostriedok riaditeľovi oddelenia, proti rozhodnutiu ktorého sa nemožno odvolať.
7.      Hospodársky subjekt môže proti oprave namietať v lehote 30 dní odo dňa doručenia výmeru. V okamihu podania námietky sa musí
spísať zápisnica na účely prípadného začatia správneho konania o sporoch stanovených v článku 66 a nasl. jednotného znenia
zákonných ustanovení v oblasti cla, schváleného dekrétom prezidenta republiky č. 43 z 23. januára 1973.
8.      Po tom, ako sa oprava stala konečnou, úrad pristúpi k vyberaniu dodatočného cla, ktoré hospodársky subjekt dlhuje, alebo začne
konanie bez návrhu na účely vrátenia preplatku odvodenej sumy. Oprava colného výmeru prípadne zahŕňa námietky proti porušeniu
z dôvodu nepravdivých vyhlásení alebo proti prípadným vážnejším zisteným porušeniam.“
V prípade, že si oprava colného výmeru vyžaduje domovú prehliadku, zákon č. 212/2000 z 27. júla 2000 o úprave práv platiteľa
cla (GURI č. 177 z 3. júla 2000) stanovuje, že okrem bežných zápisníc zaznamenávajúcich uskutočnené úkony musí byť po ukončení
domovej prehliadky vypracovaná zápisnica o ukončení úkonov úradníkom, ktorý prehliadku vykonal. Jeden exemplár tejto zápisnice
sa vydá platiteľovi cla a druhý exemplár sa zašle osobe zodpovednej za konanie príslušného colného úradu, ktorá ho preskúma
spolu s prípadnými pripomienkami alebo sťažnosťami zo strany platiteľa cla podľa článku 12 ods. 7 tohto zákona a úplne nezávisle
príjme rozhodnutie o ukončení konania alebo výmere cla.
V tejto súvislosti článok 12 zákona č. 212/2000 s názvom „Práva a záruky daňovníka podliehajúceho daňovej kontrole“ v odseku
7 stanovuje:
„V súlade so zásadou spolupráce medzi správnym orgánom a daňovníkom môže daňovník v lehote 60 dní od uverejnenia kópie zápisnice
o ukončení úkonov zo strany kontrolných orgánov zaslať svoje pripomienky a návrhy, ktoré posúdi daňový úrad. Colný výmer nemožno
uverejniť pred uplynutím tejto lehoty, okrem prípadov osobitnej a odôvodnenej naliehavosti.“

Konanie pred podaním žaloby
Počas kontroly vlastných zdrojov Spoločenstva uskutočnenej v Taliansku od 6. do 10. novembra 2000, ktorá sa ku dňu uskutočnenia
kontroly vzťahovala na obdobie od 1. januára 1998, zistili pracovníci Komisie nepresnosti v určení vlastných zdrojov Spoločenstva,
ktoré môžu viesť k oneskorenému poskytnutiu uvedených zdrojov Spoločenstvám, čím porušujú články 2, 6 a 9 až 11 nariadení
č. 1552/1989 a č. 1150/2000.
V nadväznosti na výmenu korešpondencie medzi Komisiou a talianskymi orgánmi Komisia konštatovala, že talianske správne konanie
týkajúce sa dodatočnej kontroly stanovuje predbežné doručenie zápisnice o ukončení kontroly platiteľovi cla a priznáva tejto
osobe lehotu 60 dní na zaslanie svojich pripomienok a na podanie žiadosti o doplňujúce informácie. Len po uplynutí tejto lehoty
možno platiteľovi cla prostredníctvom colného výmeru oznámiť colný dlh.
Komisia konštatovala, že dôsledky uplatnenia takéhoto konania Talianskou republikou sú nezlučiteľné s príslušnými ustanoveniami
práva Spoločenstva, pretože spôsobujú oneskorené poskytnutie vlastných zdrojov. Lehota na zápis vlastných zdrojov stanovená
v článku 220 colného kódexu musí teda začať plynúť odo dňa doručenia zápisnice týkajúcej sa týchto úkonov.
Talianske orgány v podstate tvrdili, že zápisnica o ukončení uvedených úkonov nie je konečným rozhodnutím, ale len jednoduchým
prípravným aktom bez samostatnej právnej sily. Tvrdenia Komisie navyše nemajú právny základ v colnom kódexe, keďže zápis a upovedomenie
dlžníka sú úkonmi, ktoré nasledujú po prijatí konečného rozhodnutia.
V nadväznosti na túto výmenu korešpondencie zaslala Komisia v súlade s článkom 226 ES Talianskej republike výzvu doručenú
listom z 13. júla 2005, ktorou vyzvala tento členský štát, aby v lehote dvoch mesiacov odo dňa doručenia tohto listu predložila
svoje pripomienky.
Talianska vláda odpovedala listom z 12. septembra 2005, v ktorom v podstate uviedla predchádzajúce odpovede.
Komisia listom z 28. júna 2006 upozornila talianske orgány na rozsudok Súdneho dvora z 23. februára 2006 vo veci Komisia/Španielsko
(C‑546/03) a vyzvala ich, aby sa k tomu do 1. septembra 2006 vyjadrili.
Keďže Komisia nebola informovaná o postoji, ktorý Talianska republika prijala v tejto súvislosti, rozhodla sa v súlade s článkom
226 ES zaslať tomuto členskému štátu odôvodnené stanovisko založené na článkoch 2, 6 a 9 až 11 nariadení č. 1552/1989 a č. 1150/2000,
ako aj na článku 220 colného kódexu, doručené 15. decembra 2006, ktorým ho vyzvala, aby prijal opatrenia potrebné na dosiahnutie
súladu s týmto stanoviskom v lehote dvoch mesiacov odo dňa jeho doručenia.
Talianska vláda odpovedala listom z 12. februára 2007, v ktorom zotrvala na svojom stanovisku.
Keďže Komisia sa domnieva, že Talianska republika v súvislosti s vytýkaným porušením neurobila nápravu, rozhodla sa podať
na Súdny dvor túto žalobu.
Uznesením predsedu Súdneho dvora z 12. marca 2009 bolo Fínskej republike povolené vstúpiť do konania ako vedľajší účastník
podporujúci návrhy Talianskej republiky.

O žalobe

Argumentácia účastníkov konania
Komisia talianskym orgánom v podstate vytýka, že dávajú k dispozícii vlastné zdroje Spoločenstva neustále oneskorene, pretože
tieto orgány uplatňujú správne konanie, podľa ktorého tieto vlastné zdroje vzniknú len po tom, ako je platiteľovi cla daná
lehota, aby mohol nahliadnuť do zápisnice týkajúcej sa uvedených úkonov a podať svoje pripomienky. Komisia preto navrhuje,
aby bolo určené, že Talianska republika si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 2, 6 a 9 až 11 nariadení č. 1552/1989
a č. 1150/2000, ako aj z článku 220 colného kódexu.
Podľa Komisie sú podmienky na vznik nároku Spoločenstva v súvislosti s vlastnými zdrojmi splnené najmä v okamihu, keď vnútroštátne
orgány doručia platiteľovi cla zápisnicu o ukončení úkonov, pričom ide o dokument, ktorý uvádza jednak meno dlžníka a jednak
výšku cla, ktorú má zaplatiť.
Talianska republika tvrdí, že umožniť platiteľovi cla predložiť pripomienky pred prijatím colného výmeru predstavuje uplatnenie
základných zásad ochrany práva na obhajobu a riadnej správy vecí verejných. Takáto právna úprava, ktorá navyše spadá pod procesnú
autonómiu členských štátov, nemôže byť v rozpore s ustanoveniami colného kódexu.
Talianska vláda, ktorú podporuje fínska vláda, sa tiež domnieva, že podmienky stanovené v článku 220 ods. 1 colného kódexu
nie sú splnené v deň, keď bola zápisnica o vykonaní kontroly doručená platiteľovi cla. V tomto okamihu je totiž istý len údaj
o dlžníkovi. Naopak ešte nie je definitívne rozhodnuté ani o existencii nepresnosti, ani o výške zo zákona splatného cla za
dovoz alebo vývoz. Talianska vláda však vo svojich vyjadreniach k žalobe a v duplike, ako aj počas pojednávania pripúšťa,
že ak by sporné zákonné ustanovenia neupravovali obsah zápisnice o vykonaní kontroly, je v zásade možné v tomto okamihu určiť
výšku colného dlhu, ako sa to navyše v praxi často robí.
Vzhľadom na právne dôsledky zápisu colného dlhu fínska vláda tvrdí, že je potrebné postupovať vydaním konečného správneho
rozhodnutia, ako to vyplýva z článku 220 ods. 1 colného kódexu a najmä z výrazu „sa dozvedeli“ uvedeného v tomto článku.
Okrem toho článok 2 ods. 3 nariadenia č. 1150/2000 v spojení s odsekom 1 toho istého článku priznáva colným orgánom možnosť
zaslať platiteľovi cla predbežný výmer predtým, ako je prijaté konečné rozhodnutie.
Podľa fínskej vlády navyše z dôvodu rozdielnych vnútroštátnych konaní nemôže už citovaný rozsudok Komisia/Španielsko slúžiť
ako ukazovateľ určenia súladu jednotlivých vnútroštátnych systémov s právom Únie.
Na rozdiel od dotknutej španielskej právnej úpravy vo veci, v ktorej bol vyhlásený už citovaný rozsudok Komisia/Španielsko,
totiž sporné ustanovenia nedefinujú obsah zápisnice týkajúcej sa týchto úkonov a najmä neukladajú povinnosť oznámiť výšku
colného dlhu. Toto oznámenie vyplýva len z praxe správnych orgánov.
Navyše, hoci sa návrh na splatenie stanovený v španielskej právnej úprave stáva automaticky konečným po 30 dňoch, ak s ním
platiteľ cla súhlasí a správne orgány neurobia žiadnu zmenu, sporná talianska právna úprava v každom prípade požaduje vydanie
konečného rozhodnutia vo forme colného výmeru.

Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide o vytýkané nesplnenie si povinnosti, treba pripomenúť, že článok 2 ods. 1 nariadení č. 1552/89 a č. 1150/2000 stanovuje,
že členské štáty musia určiť nárok na vlastné zdroje „bezodkladne po splnení podmienok týkajúcich sa zápisu nároku do účtovných
kníh a jeho oznámenia dlžníkovi, ktoré sú ustanovené v colných predpisoch“.
Okrem toho z článku 220 ods. 1 colného kódexu vyplýva, že podmienky dodatočného zápisu cla, ktoré má byť vybraté alebo zostáva
na vybratie, sú splnené, keď sa colné orgány o tejto skutočnosti dozvedeli a môžu na základe právnych predpisov vypočítať
dlžnú sumu a určiť dlžníka (rozsudok Komisia/Španielsko, už citovaný, bod 27).
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že členské štáty majú podľa ustálenej judikatúry tiež povinnosť vytvoriť vlastné zdroje
Spoločenstiev. Článok 2 ods. 1 nariadení č. 1552/89 a č. 1150/2000 sa totiž musí vykladať v tom zmysle, že členské štáty sa
nemôžu vyhnúť vytvoreniu pohľadávok, aj keď ich spochybňujú, pretože inak by konanie jedného členského štátu viedlo, hoci
dočasne, k narušeniu finančnej rovnováhy Spoločenstiev (pozri rozsudky zo 16. mája 1991, Komisia/Holandsko, C‑96/89, Zb. s. I‑2461,
bod 37; z 15. júna 2000, Komisia/Nemecko, C‑348/97, Zb. s. I‑4429, bod 64, a z 15. novembra 2005, Komisia/Dánsko, C‑392/02,
Zb. s. I‑9811, bod 60, ako aj Komisia/Španielsko, už citovaný, bod 28).
Členské štáty musia určiť nárok Spoločenstva na vlastné zdroje bezodkladne po tom, ako sa colné orgány o tejto skutočnosti
dozvedeli a môžu vypočítať výšku cla z príslušného colného dlhu a určiť dlžníka (rozsudky Komisia/Dánsko, už citovaný, bod
59, a Komisia/Španielsko, už citovaný, bod 29).
V tomto kontexte treba konštatovať, že keď colné orgány zašlú platiteľovi cla správny akt bez ohľadu na jeho pomenovanie,
ktorým konštatujú čiastočné alebo úplné nezaplatenie colného dlhu a uvedú výšku cla, ktorú považujú zo zákona za dlžnú, pri
tejto príležitosti môžu vypočítať výšku cla vyplývajúcu z colného dlhu a určiť dlžníka.
Dodatočný zápis výšky cla, ktoré má byť vybraté alebo zostáva na vybratie, je preto potrebné v zásade urobiť podľa článku
220 ods. 1 colného kódexu v lehote dvoch dní odo dňa doručenia zápisnice, ktorá spĺňa podmienky uvedené v predchádzajúcom
bode, platiteľovi (rozsudok Komisia/Španielsko, už citovaný, bod 32).
Talianska a fínska vláda tak vo svojich vyjadreniach, ako aj na pojednávaní tvrdili, že doručenie zápisnice o ukončení úkonov
dovoľuje platiteľovi cla predložiť svoje pripomienky ešte predtým, ako sa proti nemu príjme rozhodnutie, a tým prispieva na
ochranu práva na obhajobu. Vzhľadom na to uplatnenie uvedeného konania nemôže zakladať nesplnenie si povinností členských
štátov, ktoré im vyplývajú z nariadení č. 1552/89 a č. 1150/2000 a z colného kódexu.
V tejto súvislosti treba konštatovať, ako už rozhodol Súdny dvor vo svojom rozsudku z 18. decembra 2008, Sopropé (C‑349/07,
Zb. s. I‑10369, bod 36), že dodržiavanie práva na obhajobu predstavuje všeobecnú zásadu práva Spoločenstva, ktorá sa uplatní
vtedy, ak má správny orgán v úmysle prijať voči osobe rozhodnutie, ktoré nepriaznivo zasahuje do jej postavenia.
Hoci zásadu dodržiavania práva na obhajobu možno uplatniť, najmä v konaní dodatočného vyberania cla, vo vzťahu medzi platiteľom
cla a členským štátom, pokiaľ ide o vzťahy medi členskými štátmi a Spoločenstvami, nemôže mať za následok umožniť členskému
štátu nesplniť si povinnosť zapísať nárok Spoločenstiev na vlastné zdroje v lehote, ktorú stanovuje právna úprava Spoločenstva
(rozsudok Komisia/Španielsko, už citovaný, bod 33).
Navyše treba pripomenúť, že zápis a oznámenie splatných ciel, ako aj zápis vlastných zdrojov nebráni platiteľovi cla namietať
podľa článku 243 a nasl. colného kódexu proti povinnosti, ktorá mu je uložená tým, že uvedie všetky dostupné dôkazy.
Okrem toho vnútroštátne orgány majú možnosť zapísať vlastné zdroje, ktorých oprávnenosť je namietaná a ktoré sa po urovnaní
sporov vyplývajúcich z takéhoto namietania môžu zmeniť, do samostatných účtovných záznamov podľa článku 6 ods. 2 nariadenia
č. 1552/89 a článku 6 ods. 3 nariadenia č. 1150/2000.
Navyše v prípade, keď vnútroštátne orgány už zapísali nároky stanovené v účtovných záznamoch predtým, ako možno proti nim
namietať, články 2 a 8 nariadení č. 1552/89 a č. 1150/2000 oprávňujú vnútroštátne orgány opraviť oznámenia a urobiť tieto
opravy odpočítaním od celkovej výšky vzniknutého nároku v prípade, že by sa neskôr námietky nepotvrdili ako dôvodné.
Pokiaľ ide o úroky z omeškania, je potrebné pripomenúť, že z ustálenej judikatúry vyplýva, že existuje nevyhnutná súvislosť
medzi povinnosťou vytvoriť vlastné zdroje Spoločenstva a povinnosťou poukázať tieto zdroje na účet Komisie v stanovenej lehote,
ako aj povinnosťou zaplatiť úroky z omeškania, pričom ich možno vymáhať bez ohľadu na dôvod omeškania pri úhrade zdrojov na
účet Komisie (pozri najmä rozsudky z 21. septembra 1989, Komisia/Grécko, 68/88, Zb. s. 2965, bod 17; z 12. júna 2003, Komisia/Taliansko,
C‑363/00, Zb. s. I‑5767, body 43 a 44, ako aj z 22. januára 2009, Komisia/Portugalsko, C‑150/07, bod 62).
Podľa článku 11 nariadení č. 1552/89 a č. 1150/2000 má každé omeškanie s poukázaním na účet uvedené v článku 9 ods. 1 tých
istých nariadení za následok vznik povinnosti dotknutého členského štátu platiť úroky z omeškania za celé obdobie omeškania.
(pozri rozsudky Komisia/Holandsko, už citovaný, bod 91, a z 19. marca 2009, Komisia/Taliansko, C‑275/07, Zb. s. I‑2005, bod
66).
Treba preto konštatovať, že Talianska republika si tým, že v prípade dodatočného vymáhania nedodržala lehoty na zápis vlastných
zdrojov Spoločenstva a uvedené zdroje uhradila oneskorene, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 2, 6 a 9 až 11
nariadenia č. 1552/89 a z tých istých článkov nariadenia č. 1150/2000, ako aj z článku 220 colného kódexu.

O trovách
Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Taliansku republiku na náhradu trov konania a Talianska
republika vo svojich dôvodoch nemala úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.
Fínska republika, ktorá vstúpila do konania ako vedľajší účastník, znáša v súlade s odsekom 4 prvým pododsekom toho istého
článku svoje vlastné trovy konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol a vyhlásil:
1.
Talianska republika si tým, že v prípade dodatočného vymáhania nedodržala lehoty na zápis vlastných zdrojov Spoločenstva a uvedené
zdroje uhradila oneskorene, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 2, 6 a 9 až 11 nariadenia Rady (EHS, Euratom)
č. 1552/89 z 29. mája 1989, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 88/376/EHS, Euratom o systéme vlastných zdrojov Spoločenstiev,
a z tých istých článkov nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 z 22. mája 2000, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 94/728/ES,
Euratom o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev, ako aj z článku 220 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992,
ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva.
2.
Talianska republika je povinná nahradiť trovy konania.
3.
Fínska republika znáša svoje vlastné trovy konania.
Podpisy
*
Jazyk konania: taliančina.