CELEX: 62001CJ0294
Landbrug
sundhedsbestemmelser for produktion og markedsføring af varmebehandlet mælk
frie varebevægelser
national lov, som fastsætter en holdbarhedstid for mælk pasteuriseret ved høj temperatur

Ved kendelse af 24. maj 2001, indgået til Domstolen den 23. juli 2001, har Tribunale civile di Bologna i medfør af artikel
234 EF forelagt et præjudicielt spørgsmål om fortolkningen af Rådets direktiv 92/46/EØF af 16. juni 1992 om sundhedsbestemmelser
for produktion og afsætning af rå mælk, varmebehandlet mælk og mælkebaserede produkter (EFT L 268, s. 1), som ændret ved Rådets
direktiv 94/71/EF af 13. december 1994 (EFT L 368, s. 33, herefter »direktiv 92/46«), af Rådets direktiv 79/112/EØF af 18.
december 1978 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om
reklame for sådanne levnedsmidler (EFT 1979 L 33, s. 1), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/4/EF af
27. januar 1997 (EFT L 43, s. 21, herefter »direktiv 79/112«), og af Rådets direktiv 89/396/EØF af 14. juni 1989 om angivelser
af eller mærker til identifikation af et bestemt levnedsmiddelparti (EFT L 186, s. 21).
Spørgsmålet er rejst i forbindelse med en tvist mellem Granarolo SpA (herefter »Granarolo«), et selskab i Bologna (Italien),
og Bologna Kommune som følge af, at sidstnævnte pålagde nævnte selskab en bøde for overtrædelse af de italienske regler, der
fastsætter en holdbarhedsperiode på fire dage for mælk pasteuriseret ved høj temperatur.
Relevante retsregler
Fællesskabsretlige bestemmelser
I henhold til artikel 5 i direktiv 92/46 skal medlemsstaterne påse, at varmebehandlet konsummælk kun afsættes, hvis den opfylder
visse betingelser, som bl.a. er fastsat i direktivets bilag C, kapitel I.
I kapitel I, afsnit A, nr. 4, litra a), ii), i bilag C til direktiv 92/46 bestemmes:
»Pasteuriseret mælk skal:
[...]
ii)
give en negativ fosfataseprøve og en positiv peroxydaseprøve; det er dog tilladt at fremstille pasteuriseret mælk, der giver
en negativ peroxydaseprøve, såfremt der anføres »højpasteuriseret« eller lignende på etiketten.«
I henhold til kapitel II, afsnit C, andet led, i bilag C til direktiv 92/46 kan der efter fremgangsmåden i samme direktivs
artikel 31 om nødvendigt fastsættes mikrobiologiske kriterier for den sidste anvendelsesdato på de betingelser, som virksomhedens
leder eller bestyrer bestemmer og har kontrol over.
I kapitel IV, afsnit B, nr. 3 og 4, i bilag C til direktiv 92/46 fastsættes visse forskrifter for etikettering af mejeriprodukterne.
Med forbehold af bestemmelserne i direktiv 79/112 og med henblik på kontrol skal etiketteringen tydeligt bære påskrifter om
arten af en eventuel behandling ved opvarmning, der er anvendt efter fremstillingsprocessen, og, for så vidt angår mælkebaserede
produkter, hvori der kan udvikles mikroorganismer, om den sidste anvendelsesdato eller datoen for mindste holdbarhed.
I henhold til artikel 3, stk. 1, nr. 4, i direktiv 79/112 skal mærkning af levnedsmidler omfatte visse obligatoriske oplysninger,
bl.a. datoen for den mindste holdbarhed eller, for levnedsmidler, der fra et mikrobiologisk synspunkt er let fordærvelige,
sidste anvendelsesdato.
I artikel 9, stk. 1-4, i direktiv 79/112 bestemmes, at datoen for et levnedsmiddels mindste holdbarhed er den dato, til og
med hvilken dette levnedsmiddel bevarer sine specifikke egenskaber under de rette opbevaringsforhold. Denne dato angives som
følger: »mindst holdbar til [...]« eller »mindst holdbar til og med [...]«. Disse angivelser suppleres om nødvendigt med en
anførelse af de opbevaringsforskrifter, som skal overholdes for at sikre den anførte holdbarhed.
I artikel 9a i direktiv 79/112, som blev indsat ved Rådets direktiv 89/395/EØF af 14. juni 1989 om ændring af direktiv 79/112
(EFT L 186, s. 17), bestemmes, at for levnedsmidler, som i mikrobiologisk henseende er meget letfordærvelige, og som derfor
efter en kort periode kan udgøre en umiddelbar risiko for menneskers sundhed, skal datoen for mindste holdbarhed erstattes
af sidste anvendelsesdato. Denne dato skal følge efter udtrykket: »sidste anvendelsesdato«. Efter disse oplysninger skal følge
en beskrivelse af de opbevaringsbetingelser, der skal overholdes. Datoen skal omfatte en angivelse i ukodet form af den pågældende
dag, måned og eventuelt det pågældende år i nævnte rækkefølge.
Artikel 14 i direktiv 79/112 lyder således:
»For så vidt angår reglerne for, hvorledes de i artikel 3 og artikel 4, stk. 2, foreskrevne oplysninger skal gives, undlader
medlemsstaterne at fastsætte bestemmelser, der er mere detaljerede end dem, der er anført i artikel 3-11.«
I artikel 15 i direktiv 79/112 bestemmes:
»1. Medlemsstaterne kan ikke ved anvendelse af ikke-harmoniserede nationale bestemmelser, som opstiller regler for mærkning
af og præsentationsmåde for bestemte levnedsmidler eller levnedsmidler i almindelighed, forbyde handel med levnedsmidler,
som er i overensstemmelse med de regler, der er fastsat i dette direktiv.
2. Stk. 1 finder ikke anvendelse på ikke-harmoniserede nationale bestemmelser, der er begrundet i hensyn til:
–
beskyttelse af den offentlige sundhed
–
bekæmpelse af bedrageri, under forudsætning af at disse bestemmelser ikke vil kunne hæmme anvendelsen af de definitioner og
regler, der er fastsat i dette direktiv
–
beskyttelse af industriel og kommerciel ejendomsret samt angivelse af det sted, varen kommer fra, oprindelsesbetegnelse og
bekæmpelse af illoyal konkurrence.«
Nationale bestemmelser
Artikel 1 i lov nr. 169 af 3. maj 1989 om behandling og markedsføring af komælk (legge n
o
169, Disciplina del trattamento e della commercializzazione del latte alimentare vaccino) (GURI nr. 180 af 11.5.1989, s. 1996,
herefter »lov nr. 169/89«) fastsætter egenskaberne ved konsummælk. Denne skal navnlig have gennemgået mindst én godkendt varmebehandling
eller én godkendt behandling med tilsvarende virkning i en virksomhed, der behandler mælk.
I artikel 2 i lov nr. 169/89 bestemmes, at de godkendte varmebehandlinger for konsummælk er:
»a)
pasteurisering: varmebehandling ved en kontinuerlig varmestrøm i mindst 15 sekunder ved en temperatur, som er lavere end kogepunktet,
men højere end 72 celciusgrader, eller i en varighed og ved en temperatur, som gør det muligt at opnå en tilsvarende varmemængde,
således at det sikres, at alle patogene mikroorganiser og en væsentlig del af saprofytmikrofloraen ødelægges, og at der opstår
begrænsede kemiske, fysiske og organoleptiske ændringer
b)
sterilisering: varmebehandling, hvorved det sikres, at alle de i mælken forekommende mikroorganismer ødelægges, eller at en
spredning af disse definitivt forhindres.«
I henhold til artikel 2 i lov nr. 169/89 kan andre behandlingsformer tillades ved dekret udstedt af sundhedsministeren i samarbejde
med ministeren for landbrug og skovbrug, navnlig under hensyn til den teknologiske udvikling eller fællesskabsbestemmelserne.
Artikel 3 i lov nr. 169/89 definerer begrebet »pasteuriseret mælk« således:
»Mælk behandlet ved pasteurisering, og som ved forbrug giver:
a)
en negativ alkalisk fosfataseprøve
b)
et indhold af opløselige ikke denaturerede serumproteiner, som ikke er lavere end 11% af det samlede proteinindhold.«
Definitionen af begrebet »pasteuriseret frisk mælk« fremgår af artikel 4 i lov nr. 169/89, som lyder således:
»Ved »pasteuriseret, frisk mælk« forstås mælk, som i rå tilstand ankommer til forarbejdningsvirksomheden og som efter at have
gennemgået en enkelt varmebehandling inden for 48 timer efter malkningen, ved forbrug giver:
a)
en negativ alkalisk fosfataseprøve
b)
et indhold af opløselige ikke denaturerede serumproteiner, som ikke er lavere end 14% af det samlede proteinindhold
c)
en positiv peroxydaseprøve.«
I henhold til artikel 4 i lov nr. 169/89 kan pasteuriseret, frisk mælk betegnes som »pasteuriseret frisk mælk af høj kvalitet«,
såfremt den ved forbrug har et indhold af opløselige ikke denaturerede serumproteiner, som ikke er lavere end 15,5% af det
samlede proteinindhold, og såfremt den er fremstillet af rå mælk, som kommer direkte fra stalde eller indsamlingscentraler
(mejerikooperativer eller mejerikonsortier), og opfylder visse hygiejnemæssige samt indholdsmæssige karakteristika, der er
fastsat i et ministerielt ad hoc-dekret.
Artikel 5, stk. 3, i lov nr. 169/89 har overskriften »Fællesbestemmelser for pasteuriseret mælk« og bestemmer følgende:
»Betegnelsen af mælketypen som defineret i artikel 3 og 4 skal fremgå i sin helhed og i det samme synsfelt på emballagen,
hvori holdbarhedsdatoen skal anføres med angivelsen »mindst holdbar til«, efterfulgt af datoen i dag, måned og år. Holdbarhedsdatoen
kan ikke overstige fire dage efter emballeringen.«
Bestemmelserne i artikel 5 i decreto del Presidente della Repubblica n
o
54, Regolamento recante attuazione delle direttive 92/46/CEE e 92/47/CEE in materia di produzione e immissione sul mercato
di latte e di prodotti a base di latte (dekret nr. 54 af 14.1.1997 fra republikkens præsident om gennemførelse af direktiv
92/46/EØF og 92/47/EØF om produktion og afsætning af mælk og mælkebaserede produkter) (almindeligt tillæg til GURI nr. 59
af 12.3.1997, s. 1200, herefter »dekret nr. 54/97«), som omhandler produktion, pakning, mærkning, opbevaring og transport
af varmebehandlet mælk, svarer indholdsmæssigt til bestemmelserne i artikel 5 i direktiv 92/46. I bilag C til nævnte dekret
nr. 54/97 gentages bestemmelserne i kapitel I, afsnit A, punkt 4, litra a)-d), i bilag C til direktiv 92/46 samt bestemmelserne
i dette bilags kapitel IV, afsnit B.
Ved lovbekendtgørelse nr. 109 af 27. januar 1997 om gennemførelse af direktiv 89/395/EØF og 89/396/EØF om mærkning af og præsentationsmåder
samt reklame for levnedsmidler (decreto legislativo n
o
109, Attuazione delle direttive 89/395/CEE e 89/396/CEE concernenti l’etichettatura, la presentazione e la pubblicità dei
prodotti alimentari) (almindeligt tillæg til GURI nr. 39, af 17.2.1992, s. 501, herefter »lovbekendtgørelse nr. 109/92«) blev
direktiv 89/395 og direktiv 89/396 gennemført i italiensk ret.
Artikel 3, stk. 1, litra d), i lovbekendtgørelse nr. 109/92 gengiver ordret ordlyden af artikel 3, stk. 1, nr. 4, i direktiv
79/112.
Artikel 10 i lovbekendtgørelse 109/92, som gennemfører artikel 9 og 9a i direktiv 79/112, bestemmer følgende:
»1.

Datoen for et levnedsmiddels mindste holdbarhed er den dato, til og med hvilken dette levnedsmiddel bevarer sine specifikke
egenskaber under de rette opbevaringsforhold. Datoen markeres med angivelsen »mindst holdbar til«, efterfulgt af datoen eller
en henvisning til det sted på emballagen, hvor denne er anført.
2.

Sidste anvendelsesdato for et levnedsmiddel er den dato, til og med hvilken dette levnedsmiddel kan forbruges. Datoen markeres
med angivelsen »mindst holdbar til«, efterfulgt af datoen eller en angivelse af det sted på emballagen, hvor denne er anført.
3.

Datoen skal omfatte en angivelse i ukodet form af den pågældende dag, måned og år i nævnte rækkefølge.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
I 1999 bragte Granarolo mælk pasteuriseret ved høj temperatur i handelen i Italien. Mælken var fremstillet i Tyskland.
Bologna Kommune pålagde Granarolo en administrativ bøde på 2 167 000 ITL for på mælkens emballage at have angivet en anvendelsesdato,
der var fire dage længere end den i artikel 5 i lov nr. 169/89 fastsatte holdbarhedsdato.
Granarolo anfægtede denne bødepålæggelse ved Tribunale civile di Bologna. Selskabet gjorde herved gældende, at artikel 5 i
lov nr. 169/89 er i strid med fællesskabsretten og i særdeleshed med direktiv 92/46, 89/395 og 89/396.
Granarolo har anført, at mælk pasteuriseret ved høj temperatur fremstilles ved hjælp af et særligt pasteuriseringssystem kaldet
»Falling Stream Heater« (system med dampinfusion), som er kraftigere end den traditionelle pasteurisering, og som gør det
muligt at opnå en mælk med længere holdbarhed, hvis organoleptiske og ernæringsmæssige egenskaber imidlertid svarer til dem,
der indeholdes i pasteuriseret frisk mælk.
Granarolo har oplyst, at begrebet mælk pasteuriseret ved høj temperatur blev indført i Italien ved dekret nr. 54/97, som gennemførte
direktiv 92/46. Granarolo har anført, at anvendelsen af den i artikel 5, stk. 3, i lov nr. 169/89 fastsatte korte frist på
denne mælketype påvirker den effektive virkning af bestemmelserne i dekret nr. 54/97 og følgelig af bestemmelserne i direktiv
92/46. Ifølge Granarolo bør sidste anvendelsesdato fastsættes af producenten under hensyn til produktets faktiske holdbarhed
og på grundlag af artikel 10 i lovbekendtgørelse nr. 109/92. Denne lovbekendtgørelse gennemførte nemlig direktiv 89/395 og
89/396 i italiensk ret.
Da Tribunale civile di Bologna er af den opfattelse, at den sanktion, som Granarolo blev pålagt af Bologna Kommune, skal ophæves,
såfremt direktiv 92/46, 89/395 og 89/396 skal fortolkes i overensstemmelse med det af Granarolo påståede, har retten besluttet
at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Kan anvendelsen af Rådets direktiv 92/46/EØF af 16. juni 1992 om sundhedsbestemmelser for produktion og afsætning af rå mælk,
varmebehandlet mælk og mælkebaserede produkter (gennemført i Italien ved dekret nr. 54 af 14.1.1997 fra republikkens præsident),
sammenholdt med direktiv 89/395/EØF og 89/396/EØF om mærkning af og præsentationsmåder samt reklame for levnedsmidler (gennemført
i Italien ved lovbekendtgørelse nr. 109 af 27.1.1992), begrænses ved nationale bestemmelser (i særdeleshed artikel 5, stk. 3,
i lov nr. 169 af 3.5.1989, læst i sammenhæng med samme lovs artikel 3), der (ifølge den fortolkning, der er lagt til grund
i denne sag) for mælk pasteuriseret ved høj temperatur (en [mælke]type, som alene er omhandlet og reguleret ved direktiv 92/46/EØF
og ved dekret nr. 54/97 fra republikkens præsident) fastsætter en sidste holdbarhedsdato på fire dage efter emballeringen[?]«
Indledende bemærkninger
Den italienske regering har gjort gældende, at den i forelæggelseskendelsen indeholdte fortolkning af national ret på visse
punkter ikke er korrekt. Ifølge regeringen finder lov nr. 169/89 ikke anvendelse på mælk pasteuriseret ved høj temperatur.
Det bemærkes herved, at det ikke tilkommer Domstolen at udtale sig om fortolkningen og anvendeligheden af nationale bestemmelser
eller at fastlægge de faktiske forhold, der er relevante for løsningen af hovedsagen.
I henhold til kompetencefordelingen mellem Domstolen og de nationale retter påhviler det således Domstolen at tage hensyn
til de faktiske omstændigheder og de retsregler, som ifølge forelæggelseskendelsen er baggrunden for det præjudicielle spørgsmål
(dom af 25.10.2001, sag C-475/99, Ambulanz Glöckner, Sml. I, s. 8089, præmis 10).
Det præjudicielle spørgsmål bør herefter undersøges i henhold til de regler, der er fastlagt og fortolket af Tribunale civile
di Bologna i dennes forelæggelseskendelse.
Det præjudicielle spørgsmål
Den nationale ret ønsker med sit spørgsmål nærmere oplyst, om fællesskabsretten og specielt bestemmelserne i direktiv 92/46,
79/112 og 89/396 er til hinder for en national bestemmelse som artikel 5 i lov nr. 169/89, der for mælk pasteuriseret ved
høj temperatur fastsætter en sidste anvendelsesdato på fire dage efter produktets emballering.
Ifølge Domstolens faste praksis skal der ved fortolkningen af en fællesskabsretlig bestemmelse ikke blot tages hensyn til
dens ordlyd, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, og til de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør
en del af (jf. dom af 14.10.1999, sag C-223/98, Adidas, Sml. I, s. 7081, præmis 23, af 18.5.2000, sag C-301/98, KVS International,
Sml. I, s. 3583, præmis 21, af 19.9.2000, sag C-156/98, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 6857, præmis 50, af 14.6.2001,
sag C-191/99, Kvaerner, Sml. I, s. 4447, præmis 30, og af 10.12.2002, sag C-491/01, British American Tobacco (Investment)
og Imperial Tobacco, Sml. I, s. 11453, præmis 203).
Hvad først angår direktiv 89/396 fastsætter dette, således som det fremgår af overskriften, bestemmelser om angivelser af
eller mærker til identifikation af et bestemt levnedsmiddelparti. I henhold til direktivets artikel 5 er oplysninger til identifikation
af et bestemt parti ikke nødvendige, når datoen for mindsteholdbarhed eller sidste anvendelsesdato indgår i mærkningen. Denne
bestemmelse tilsigter på ingen måde at fastsætte sidste anvendelsesdato for et levnedsmiddel. I øvrigt indeholder direktivet
ikke andre bestemmelser, som direkte eller indirekte vedrører fastsættelsen af en sådan dato for mejeriprodukter.
Hvad dernæst angår direktiv 79/112 vedrører dette ifølge ordlyden af artikel 1 mærkning af levnedsmidler, der er bestemt til
i uforandret stand at leveres til den endelige forbruger, samt visse forhold i forbindelse med præsentationsmåde og reklame
for sådanne levnedsmidler. Direktivet fastsætter nærmere regler for mærkning, en liste over obligatoriske angivelser samt
eventuelt den måde, hvorpå disse angivelser bør formuleres.
Som anført af generaladvokaten i punkt 42 i forslaget til afgørelse, fastsætter direktiv 79/112 formelle regler vedrørende
de obligatoriske angivelser, der skal forekomme i mærkningen af levnedsmidler, men fastsætter ingen regler vedrørende disse
angivelsers materielle indhold. Selv om direktivets artikel 3, stk. 1, præciserer, at mærkning af levnedsmidler skal omfatte
datoen for disse levnedsmidlers mindste holdbarhed eller sidste anvendelsesdato for let fordærvelige levnedsmidler samt præciserer
den måde, hvorpå disse angivelser skal udformes, indeholder bestemmelsen ingen regel, som gør det muligt direkte eller indirekte
at fastsætte mindste holdbarhedsdato eller sidste anvendelsesdato for sådanne levnedsmidler.
Hvad endelig angår direktiv 92/46 bemærkes, at dette, således som det fremgår af artikel 1 i direktivet, indeholder sundhedsbestemmelser
for produktion og afsætning af rå mælk, varmebehandlet mælk, mælk til fremstilling af mælkebaserede produkter og mælkebaserede
produkter til konsum.
Det fremgår ligeledes at anden og femte betragtning til direktiv 92/46, at disse bestemmelser blev fastsat på fællesskabsplan
for at sikre en rationel udvikling af mælkesektoren og for at skabe betingelser for en gradvis gennemførelse af det indre
marked.
I henhold til kapitel II i direktiv 92/46, som bærer overskriften »Forskrifter for fællesskabsproduktionen«, skal de i direktivet
omhandlede produkter, nemlig rå mælk, varmebehandlet mælk og mælkebaserede produkter, opfylde de i direktivets bilag A-C anførte
betingelser for at kunne anvendes til fremstilling af andre produkter og, særligt hvad angår varmebehandlet mælk, for at kunne
afsættes.
Således fastsætter bilag A i direktiv 92/46 forskrifter for godkendelse af rå mælk til behandlings- og/eller forarbejdningsvirksomheder.
Bestemmelserne i samme direktivs bilag B fastsætter de generelle betingelser for autorisation af de nævnte behandlings- og
forarbejdningsvirksomheder samt de hygiejniske forhold for lokaler, materiel og personale i disse virksomheder. I direktivets
bilag C, kapitel I, fastsættes krav for fremstilling af varmebehandlet mælk og mælkebaserede produkter. I den forbindelse
bemærkes navnlig, at kapitel I, afsnit A, punkt 4, litra a), ii), i bilag C til direktiv 92/46 tillader fremstilling af mælk
pasteuriseret ved høj temperatur. I kapitel II i bilag C fastsættes de mikrobiologiske kriterier for mælkebaserede produkter
og konsummælk. Samme bilags kapitel III og IV indeholder regler om indpakning, emballering og etikettering af de i direktiv
92/46 omhandlede produkter. Kapitel V i bilaget indeholder forskrifter for oplagring og transport af disse produkter. Endelig
er de pågældende virksomheder i henhold til kapitel VI i bilag C underlagt sundhedskontrol, som udføres af den kompetente
myndighed.
Som anført af generaladvokaten i punkt 36 i dennes forslag til afgørelse, regulerer direktiv 92/46 alle etaper af processen,
lige fra fremstillingen af mælken til transporten af produkterne til de forskellige salgssteder.
Det må konstateres, at direktiv 92/46 fastsætter meget detaljerede bestemmelser med hensyn til de forskellige faser af fremstillingen
og afsætningen af mælk, men at det ikke tilsigter at fastsætte en mindste holdbarhedsdato eller en sidste anvendelsesdato
for de af direktivet omfattede produkter. Således indeholder direktivet ingen bestemmelser i denne henseende, med undtagelse
af en bestemmelse i kapitel II, afsnit C, i bilag C til det nævnte direktiv, hvorefter mikrobiologiske kriterier for den sidste
anvendelsesdato kan fastsættes på fællesskabsniveau. Det kan heller ikke udledes af direktivet, at det tilkommer producenterne
at fastsætte disse datoer.
Under disse omstændigheder må det konkluderes, at fastsættelsen af den sidste anvendelsesdato for mejeriprodukter i mangel
af bestemmelser vedtaget på fællesskabsniveau i princippet henhører under den enkelte medlemsstats kompetence, og at denne
skal handle i overensstemmelse med de i artikel 9 og 9a i direktiv 79/112 anførte forskrifter.
Selv om medlemsstaterne i princippet har kompetence til at fastsætte den sidste anvendelsesdato for de af direktiv 92/46 omfattede
produkter, skal de afholde sig fra at træffe foranstaltninger, der kan bringe virkeliggørelsen af det i direktivet foreskrevne
resultat i fare.
Som det fremgår af betragtningerne til og den almindelige opbygning af bestemmelserne i direktiv 92/46, tilsigter dette navnlig
at lette afsætningen af og den frie bevægelighed for de af direktivet omfattede mejeriprodukter.
Det bemærkes, at virkeliggørelsen af det i direktiv 92/46 foreskrevne resultat kan bringes i alvorlig fare, såfremt en medlemsstat
for et af disse mejeriprodukter fastsætter en sidste anvendelsesdato, som kan udgøre en alvorlig hindring for afsætningen
af dette produkt i medlemsstaten.
I det foreliggende tilfælde har artikel 5 i lov nr. 169/89 fastsat den samme sidste anvendelsesdato for mælk pasteuriseret
ved høj temperatur og for pasteuriseret frisk mælk, nemlig fire dage efter produktets emballering. Imidlertid fremgår det,
at fordelen ved at afsætte mælk pasteuriseret ved høj temperatur er, at denne har en lang holdbarhed, som overstiger de i
artikel 5 i lov nr. 169/99 fastsatte fire dage efter emballeringen af produktet, og som er væsentligt længere end holdbarheden
af pasteuriseret frisk mælk.
Fastsættelsen af en sådan sidste anvendelsesdato kan udgøre en alvorlig hindring for afsætningen af og den frie bevægelighed
for denne mælketype i Italien og således bringe virkeliggørelsen af det i direktiv 92/46 foreskrevne resultat i alvorlig fare.
Det må derfor fastslås, at direktiv 92/46 er til hinder for en national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, der fastsætter
den sidste anvendelsesdato for mælk pasteuriseret ved høj temperatur således, at denne ikke kan overstige en frist på fire
dage efter emballeringen af det pågældende produkt.
Under alle omstændigheder er en medlemsstats bestemmelser som de i hovedsagen omhandlede en begrænsning af de frie varebevægelser
i henhold til artikel 28 EF.
Selv om fastsættelsen af mælks holdbarhed henhører under medlemsstaternes sundhedspolitik, har den italienske regering ikke
fremsat noget argument til støtte for, at en sidste anvendelsesdato som fastsat i de nationale bestemmelser er nødvendig med
henblik på at sikre beskyttelse af den offentlige sundhed eller for at beskytte en anden almen interesse.
Den i lov nr. 169/89 fastsatte sidste anvendelsesdato på fire dage forekommer under alle omstændigheder uforholdsmæssig i
forhold til hensynet om at beskytte den offentlige sundhed, eftersom det ikke af objektive omstændigheder fremgår, at mælk
pasteuriseret ved høj temperatur har en lige så kort holdbarhedstid som pasteuriseret frisk mælk.
Under disse omstændigheder skal det forelagte spørgsmål besvares med, at direktiv 92/46 samt artikel 28 EF og 30 EF er til
hinder for nationale bestemmelser som de i hovedsagen omhandlede, der for mælk pasteuriseret ved høj temperatur fastsætter
en sidste anvendelsesdato på fire dage efter emballeringen af produktet.
Sagens omkostninger
De udgifter, der er afholdt af den italienske regering og af Kommissionen, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke
erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret,
tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.
På grundlag af disse præmisser
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedrørende det spørgsmål, der er forelagt af Tribunale civile di Bologna ved kendelse af 24. maj 2001, for ret:
Rådets direktiv 92/46/EØF af 16. juni 1992 om sundhedsbestemmelser for produktion og afsætning af rå mælk, varmebehandlet
mælk og mælkebaserede produkter, som ændret ved Rådets direktiv 94/71/EF af 13. december 1994, samt artikel 28 EF og 30 EF
er til hinder for nationale bestemmelser som de i hovedsagen omhandlede, der for mælk pasteuriseret ved høj temperatur fastsætter
en sidste anvendelsesdato på fire dage efter emballeringen af produktet.
Timmermans
Jann
von Bahr
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 13. november 2003.
R. Grass
V. Skouris
Justitssekretær
Præsident
–
Processprog: italiensk.