CELEX: 61985CJ0150
Invalidepasningsbidrag
artikel 3, stk. 1, litra a, og artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7/EØF

(Sagsfremstillingen udelades)
Præmisser
Ved kendelse af 15. maj 1985, indgået til Domstolen den 20. maj s.a., har Chief Social Security Commissioner i medfør af EØF-traktatens artikel 177 forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets direktiv 79/7 af 19. december 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring (
EFT 1979 L 6, s. 24
) for at kunne afgøre, om en bestemmelse i national lovgivning, der fastsætter betingelserne for tildeling af en ydelse for pasning af invalide, er forenelig med dette direktiv.
Spørgsmålene er blevet rejst under en sag for ovennævnte myndighed mellem Jacqueline Drake og Adjudication Officer og vedrører dennes afslag på at tildele hende den pågældende ydelse for pasning af invalide.
Drake, der er gift og bor sammen med sin mand, har gennem en række år og indtil midten af 1984 haft forskellige former for lønnet arbejde på fuld tid og på deltid. I juni s.å tog hendes mor, som var svært invalideret og i denne anledning havde ret til hjælp i medfør af section 35, stk. 1, i Social Security Act 1975 ophold hos hende. Drake opgav derpå sit arbejde for at passe sin mor.
De britiske regler om invaliditetsydelser findes i Social Security Act 1975, hvis section 37, stk. 1, hjemler udbetaling af et invalidepasningsbidrag i tilfælde, a) hvor ansøgeren regelmæssigt og i væsentligt omfang passer en svært invalideret og b) ikke har lønnet arbejde, samt c) hvor den svært invaliderede er en slægtning eller en anden af loven omfattet person. Med henblik på reglens anvendelse definerer stk 2 i samme section en »svært invalideret person« som en person, ti hvem der udbetales plejetilskud i medfør af section 35 i Social Security 1975 eller enhver anden ydelse med samme formål. I henhold til section 37, stk. 3, kan invalidepasningsbidraget ikke udbetales til den, som ikke er fyldt 16 år eller modtager fuldtidsundervisning; det kan ikke udbetales til en gift kvinde, som bor sammen med sin mand, eller til hvis underhold denne bidrager med et beløb, der ikke er mindre end det beløb, der ugentlig udbetales i pasningsbidrag, eller til en kvinde, som lever sammen med en mand i et ægteskabslignende forhold.
Den 5 februar 1985 ansøgte Drake om invalidepasningsbidrag under henvisning til, at hun tog sig af sin invalide mor. Adjudication Officer, der er kompetent til at tildele den pågældende ydelse, anførte, at i henhold til section 37, stk 3, litra a), punkt (i), i Social Security Act, udbetales ydelsen ikke til gifte kvinder der bor sammen med deres mænd. For dog at fremskynde sagen sendte myndigheden ansøgningen videre til Social Security Appeal Tribunal.
Ved afgørelse af 1. marts 1985 statuerede overinstansen, at reglen udgør forskelsbehandling på grundlag af køn, som er forbudt i medfør af direktiv 79/7. Adjudication Officer indbragte afgørelsen for Chief Social Security Commisswner. Chief Social Security Commissioner har i forelæggelseskendelsen anført, at det eneste spørgsmål, der er omstridt mellem parterne, vedrører artikel 37, stk. 3, litra a), punkt (i), i Social Security Act 1975, og at lovens øvrige betingelser for at tilkende invalidepasningsbidrag, er opfyldt.
Chief Social Security Commissioner har endvidere i forelæggelseskendelsen anført, at lovens section 37, stk. 3, hverken er blevet ophævet eller ændret efter gennemførelsen af direktiv 79/7, hvorfor der gives en oversigt over de relevante bestemmelser heri.
Det fremgår af artikel 1, at direktivet
»... tilsigter gradvis gennemførelse for så vidt angår den i artikel 3 omhandlede sociale sikring og anden social beskyttelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring, i det følgende benævnt ’princippet om ligebehandling’«.
Det finder ifølge artikel 2 anvendelse på
»... den erhvervsaktive befolkning, herunder selvstændige erhvervsdrivende, arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende, der midlertidigt er uden arbejde på grund af sygdom, ulykke eller ufrivillig arbejdsløshed, og personer, der søger arbejde, samt på arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende, der er fratrådt med alderdoms- eller invalidepension«.
Direktivet finder ifølge artikel 3, stk. 1, anvendelse:
» a)
på lovbestemte ordninger, der sikrer beskyttelse mod følgende risici:
—
sygdom,
—
invaliditet,
—
alderdom,
—
arbejdsulykker og erhvervssygdomme,
—
arbejdsløshed;
b)
på bestemmelserne om social bistand, i det omfang disse er bestemt til at supplere eller træde i stedet for de i litra a) omhandlede ordninger.«
I artikel 4 udtales det:
»Princippet om ligebehandling indebærer, at der ikke finder nogen forskelsbehandling sted på grundlag af køn, hverken direkte eller indirekte, under henvisning særlig til ægteskabelig eller familiemæssig stilling, især for så vidt angår:
—
anvendelsesområdet for ordningerne samt betingelserne for adgang til disse,
—
bidragspligt og beregning af bidrag,
—
beregningen af ydelserne, herunder ægtefælle- eller forsørgertillæg, og betingelserne for varigheden og bevarelsen af retten til ydelserne.«
Chief Social Security Commissioner har fundet en fortolkning af direktivet nødvendig for at afgøre sagen og har derfor udsat den på Domstolens afgørelse af følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Må en ydelse helt eller delvis antages at udgøre en lovbestemt ordning, der sikrer beskyttelse mod invaliditet, jfr. artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 79/7/EØF, når denne ydelse af en medlemsstat udbetales (forudsat bopælskrav og en række andre betingelser er opfyldt) til den, der ikke har lønnet beskæftigelse og regelmæssigt og i væsentligt omfang passer nogen der selv som svært invalideret oppebærer (forudsat bopælskrav og en række andre betingelser er opfyldt) en ydelse til fornøden pleje eller opsyn i nærmere fastsat omfang?
2)
Dersom det første spørgsmål må besvares bekræftende, spørges der videre, om en betingelse om, at en gift kvinde ikke har ret til denne ydelse, hvis hun bor sammen med sin mand eller han bidrager til hendes forsørgelse i et nærmere fastsat omfang, udgør forskelsbehandling, der strider mod direktivets artikel 4, stk. 1, såfremt gifte mænd ikke skal opfylde en sådan betingelse?«
Der er afgivet indlæg af Drake, Adjudication Officer og Kommissionen.
Første spørgsmål
Med det første spørgsmål ønsker Chief Social Security Commissioner oplyst, om retten til invalidepasningsbidrag indgår i en lovbestemt ordning, som sikrer beskyttelse mod invaliditet, og som direktiv 79/7 finder anvendelse på i medfør af artikel 3, stk. 1, litra a).
Drake og Kommissionen er af den opfattelse, at det første spørgsmål skal besvares bekræftende.
Drake har for det første anført, at udtrykket »den erhvervsaktive befolkning«, der findes i direktivets artikel 2, skal fortolkes således, at det omfatter personer, som har arbejdet, som på ny ønsker at arbejde, og som er i den arbejdsdygtige alder, men som forbigående ikke er i stand hertil på grund af en konkret risiko af en art, der er dækket af det sociale sikringssystem, hvilket netop er den situation, hun befinder sig i. Hun er derfor af den opfattelse, at hun tilhører den personkreds, som direktivet finder anvendelse på.
Drake har for det andet gjort gældende, at det pågældende direktivs artikel 3, stk. 1, litra a), skal fortolkes således, at det finder anvendelse på enhver ydelse, der indgår i en lovbestemt ordning, som sikrer mod de risici, der er omfattet af bestemmelsen. Hun har anført, at der efter den lovbestemte ordning, som i Det forenede Kongerige sikrer mod invaliditet, udbetales to ydelser, dels plejebidrag til den invalide, dels invalidepasningsbidraget til den, der tager sig af den pågældende. Under disse omstændigheder er det umuligt at beskrive den relevante lovbestemte ordning uden at omtale de to ydelser.
Kommissionen har indledningsvis anført, at en person er en del af den erhvervsaktive befolkning, jfr. direktivets artikel 2, dersom den pågældende rent faktisk har arbejde, eller som arbejdsløs søger arbejde, tidligere har været arbejdstager, eller er pensioneret arbejdstager, eller forhindret i at arbejde på grund af enten egen sygdom eller invaliditet eller sygdom eller invaliditet hos en anden, som den pågældende plejer. Kommissionen er af den opfattelse, at Drake er ophørt med at
arbejde på grund af invaliditet, selv om der er tale om hendes mors invaliditet, og at hun følgelig bør antages at henhøre til den erhvervsaktive befolkning i direktivets forstand.
Kommissionen har gjort gældende, at den omstændighed, at den pågældende ydelse udbetales til en tredjemand og ikke direkte til den invalide, ikke bringer ydelsen uden for området for invaliditetsrisikoen, der dækkes af direktivet. Kommissionen har anført, at direktivets gennemslagskraft alvorligt ville blive truet, hvis man antog, at de nærmere regler for en ydelses udbetaling skulle kunne være afgørende for, om den er omfattet af direktivet.
Adjudication Officer er modsat af den opfattelse, at invalidepasningsbidraget ikke i sig selv kan betragtes som en sikring mod risikoen for invaliditet efter betydningen i artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 79/7. Efter myndighedens opfattelse tages der efter ordlyden af direktivbestemmelsen sigte på ordninger, der beskytter de sikrede mod de risici, de delv er udsat for, og ikke, således som tilfældet er det med hensyn til invalidepasningsbidraget, mod de risici, som tredjemand er udsat for. Adjudication Officer har anført, at artikel 2, der fastlægger direktivets personelle anvendelsesområde, alene omfatter personer, der direkte er ramt af en skadegørende begivenhed og derfor fra sit anvendelsesområde udelukker ydelser, som kan tildeles andre.
Adjudication Officer har videre anført, at det fremgår af artikel 2 og af direktivets præambel, at de ydelser, som det angår, alle knytter sig til et arbejdsforhold. Da den heromhandlede ydelse er tiltænkt personer, der ikke arbejder og således ikke indgår i den erhvervsaktive befolkning, kan den ikke henhøre under de af direktivet omfattede ydelser.
Adjudication Officer har endelig anført, at direktiv 79/7 på ingen måde indeholder udtømmende regler med henblik på gennemførelsen af princippet om ligebehandling med hensyn til social sikring, men kun er et første skridt mod ligestillingen af mænd og kvinder på dette område. Adjudication Officer har gjort gældende, at direktivets anvendelsesområde er begrænset til den erhvervsaktive befolkning, således som den er defineret i artikel 2. Ydelser som de i hovedsagen omhandlede falder følgelig uden for direktivets anvendelsesområde.
Indledningsvis bemærkes, at ifølge den første og den anden betragtning i præamblen til direktiv 79/7 sigter direktivet mod den gradvise gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring.
Ifølge artikel 3, stk. 1, finder direktiv 79/7 anvendelse på lovbestemte ordninger, der bl. a. sikrer beskyttelse mod invaliditet (litra a), og på bestemmelser om social bistand, i det omfang disse er bestemt til at supplere reglerne vedrørende invaliditet (litra b). For at en ydelse kan være omfattet af direktivets anvendelsesområde, skal den således helt eller delvis udgøre en lovbestemt ordning, der sikrer beskyttelse mod en af de opregnede risici, eller udgør en form for socialbistand med det samme formål.
Begrebet »erhvervsaktiv befolkning«, der er afgørende for direktivets anvendelsesområde, er i artikel 2 defineret bredt og omfatter »selvstændige erhvervsdrivende, arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende, der midlertidigt er uden arbejde på grund af sygdom, ulykke eller ufrivillig arbejdsløshed, og personer, der søger arbejde, samt arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende, der er fratrådt med alderdoms- eller invalidepension«. Denne bestemmelse hviler på det princip, at en person, som er uden arbejde på grund af de risici, der er omfattet af artikel 3, hører til den erhvervsaktive befolkning. Det er tilfældet for Drake's vedkommende, som har opgivet sit arbejde alene på grund af en af de risici, der er opregnet i artikel 3, nemlig moderens invaliditet. Hun må derfor anses for at høre til den erhvervsaktive befolkning i direktivets forstand.
Det skal i øvrigt bemærkes, at medlemsstaterne kan sikre beskyttelse mod følgerne af risikoen for invaliditet på forskellig måde. Eksempelvis kan en medlemsstat — som her Det forenede Kongerige — således indføre to forskellige ydelser, en, der udbetales til den invalide personligt, og en anden, der udbetales til den, der passer den invalide, medens en anden medlemsstat kan nå til det samme resultat med en ydelse, som udbetales den invalide, men med et beløb svarende til det samlede beløb af de to ovennævnte ydelser. For at sikre, at den gradvise gennemførelse af princippet om ligebehandling, der er nævnt i artikel 1 og nærmere uddybet i artikel 4 i direktiv 79/7, gennemføres på en harmonisk måde overalt i Fællesskabet, skal artikel 3, stk. 1, fortolkes således, at den omfatter enhver ydelse, der i bred forstand indgår i en af de omtalte lovbestemte ordninger, herunder også en bestemmelse om social bistand, der skal supplere eller træde i stedet for en sådan ordning.
Endvidere er udbetalingen af ydelsen til den, der passer den invalide, jo afhængig af, at der foreligger invaliditet, idet dette — således som Adjudication Officer har erkendt under den mundtlige forhandling — er grundbetingelsen for, at ydelsen udbetales. Ligeledes skal det fremhæves, at der er en åbenbar økonomisk forbindelse mellem ydelsen og den invalide, eftersom den invalide opnår en fordel ved, at der gives støtte til den, der passer den pågældende.
Heraf følger, at det forhold, at en ydelse, der indgår i en lovbestemt invaliditetsordning, udbetales til tredjemand og ikke direkte til den invalide, ikke bringer den uden for området for direktiv 79/7. Dersom det ikke var tilfældet, ville det nemlig — således som Kommissionen har fremhævet i sine indlæg — være muligt at gennemføre en række formelle ændringer i de bestående ydelser, der omfattes af direktivet, på en sådan måde, at de udelukkes fra dets anvendelsesområde.
Chief Social Security Commissioner's første spørgsmål skal derfor besvares således, at en ydelse, som af en medlemsstat udbetales til en person, der passer en invalid, indgår i en lovbestemt ordning, som sikrer beskyttelse mod invaliditet, og er derfor omfattet af direktiv 79/7 i medfør af dettes artikel 3, stk. 1, litra a).
Andet spørgsmål
Da det første spørgsmål er blevet besvaret bekræftende, er det påkrævet at besvare det andet spørgsmål, hvorefter det søges oplyst, om der foreligger forskelsbehandling på grundlag af køn i strid med artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7, dersom det foreskrives, at en ydelse, der indgår i en af de lovbestemte ordninger, jfr. artikel 3, stk. 1, i direktiv 79/7, ikke udbetales til en gift kvinde, som bor sammen med sin mand eller forsørges af ham, når ydelsen under de samme betingelser udbetales til en gift mand.
Drake, Kommissionen og Adjudication Officer har foreslået, at dette spørgsmål besvares bekræftende.
Drake og Kommissionen har gjort gældende, at det forhold, at gifte kvinder udelukkes fra at få en sådan ydelse, medens gifte mænd, der bor sammen med deres hustru, ikke er udelukket herfra, udgør et klart eksempel på direkte forskelsbehandling på grundlag af køn.
Adjudication Officer har selv anerkendt, at den bestemmelse, der regulerer den pågældende ydelse, giver en række kategorier af kvinder (gifte kvinder, der bor sammen med deres mand, og kvinder der lever sammen med en mand i et ægteskabslignende forhold) en ringere stilling, idet de udelukkes fra at få den nævnte ydelse.
Det skal fremhæves, at artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7 bestemmer, at princippet om ligebehandling indebærer, at der ikke må finde nogen forskelsbehandling sted på grundlag af køn, især for så vidt angår anvendelsesområdet for ordningerne samt betingelserne for adgang til disse.
Bestemmelsen er en konkret gennemførelse af direktivets formål som anført i dets artikel 1, der tilsigter en gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring, et princip, Domstolen ofte har kvalificeret som grundlæggende.
Heraf følger, at en intern retsforskrift som den, der omhandles for den nationale ret, strider mod direktivets formål som ovenfor anført, idet direktivet, jfr. traktatens artikel 189, er bindende for medlemsstaterne med hensyn til det resultat, der skal nås.
Det andet spørgsmål skal derfor besvares således, at der foreligger forskelsbehandling på grundlag af køn, som er forbudt ved artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7, dersom en intern retsforskrift bestemmer, at en ydelse, der indgår i en af de lovbestemte ordninger, jfr. direktivets artikel 3, stk. 1, ikke udbetales til en gift kvinde, som bor sammen med sin mand eller forsørges af ham, når ydelsen under de samme betingelser udbetales til en gift mand.
Sagens omkostninger
De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke godtgøres. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.

På grundlag af disse præmisser
kender
DOMSTOLEN (fjerde afdeling)
vedrørende de spørgsmål, som er forelagt af Chief Social Security Commissioner ved kendelse af 15. maj 1985, for ret:

1)
En ydelse, som af en medlemsstat udbetales til en person, der passer en invalid, indgår i en lovbestemt ordning, som sikrer beskyttelse mod invaliditet, og er derfor omfattet af direktiv 79/7 i medfør af dettes artikel 3, stk. 1, litra a).

2)
Der foreligger forskelsbehandling på grundlag af køn, som er forbudt ved artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7, dersom en intern retsforskrift bestemmer, at en ydelse, der indgår i en af de lovbestemte ordninger, jfr. direktivets artikel 3, stk. 1, ikke udbetales til en gift kvinde, som bor sammen med sin mand eller forsørges af ham, når ydelsen under samme betingelser udbetales til en gift mand.

Bahlmann
Koopmans
Bosco
O'Higgins
Schockweiler
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 24. juni 1986.
P. Heim
Justitssekretær
K. Bahlmann
Formand for fjerde afdeling
(
*1
) – Processprog: Engelsk.