CELEX: 62007TJ0019
Deliktinė atsakomybė
Konkursas dėl projekto, susijusio su Komisijos automatinio vertimo sistemos lingvistiniu praturtinimu, įgyvendinimo
Parduodamos kompiuterinės programos pirminiai kodai
Autorių teisių pažeidimas
Neleistinas know-how atskleidimas
Ieškinys dėl žalos atlyginimo
Ginčas dėl deliktinės atsakomybės
Priimtinumas
Reali ir tikra žala
Priežastinis ryšys
Žalos dydžio nustatymas

Faktinės bylos aplinkybės
I –
Dėl skirtingų programos „Systran“ versijų
Reikia išskirti keturias automatinio vertimo programos
Systran
(taip pat vadinamos
Systran
sistema) versijas:
pradinė versija (toliau –
Systran Mainframe
), kurią 1968 m. sukūrė P. Toma ir pardavinėjo Kalifornijoje įsteigta bendrovė
World Translation Center, Inc.
(WTC) ir kitos susijusios bendrovės (toliau visos kartu – WTC grupė),
Europos Komisijos anksčiau naudota versija (toliau –
EC‑Systran Mainframe
), dėl kurios 1975–1987 m. buvo sudarytos kelios sutartys tarp WTC grupės ir Komisijos, Komisijos ir paslaugų teikėjų bei
Systran
grupės (WTC grupės teisių ir pareigų perėmėjos) ir Komisijos,
nauja versija (toliau –
Systran Unix
), kurią sukūrė pirmoji ieškovė
Systran SA
(toliau
Systran
), kai 1986 m. įsigijo WTC grupę, kad programa galėtų veikti naudojant
Unix
ir
Windows
aplinką; šią versiją
Systran
grupė kūrė nuo 1993 metų,
Komisijos naudojama nauja versija (toliau –
EC‑Systran Unix
), dėl kurios 1997 m. buvo sudaryta antrosios ieškovės
Systran Luxembourg SA
(toliau –
Systran Luxembourg
) ir Komisijos sutartis.
II –
Šalių santykių istorija
Reikia išdėstyti šalių, t. y. WTC grupės ir vėliau jos perėmėjos
Systran
grupės bei Komisijos, sutartinių santykių istoriją, kad būtų galima nustatyti su įvairiomis Komisijos naudotomis
Systran
programos versijomis, t. y.
EC‑Systran Mainframe
ir vėliau
EC‑Systran Unix
, susijusių nuosavybės ir naudojimo teisių apimtį. Komisija remiasi šia istorija teigdama, kad šis ieškinys pagrįstas sutartimi,
o ieškovės nurodo, kad nė viena iš šių sutarčių, kuriomis jos ir nesiremia, neturi įtakos jų intelektinės nuosavybės teisėms
ir ieškiniui.
A –
Pirmasis laikotarpis: nuo „Systran Mainframe“ iki „EC‑Systran Mainframe“
Šalys pripažįsta, kad automatinio vertimo programos
Systran
kūrėjas yra P. Toma ir kad WTC grupės bendrovėms priklausė išimtinės šios
Systran Mainframe
programos versijos nuosavybės teisės.
1.     Pirmosios WTC (ir kitų bendrovių) ir Komisijos sutartys
1975 m. gruodžio 22 d. WTC ir Komisija pasirašė sutartį dėl, pirma, automatinio vertimo iš anglų į prancūzų kalbą sistemos
Systran
įdiegimo ir tobulinimo ir, antra, automatinio vertimo sistemos
Systran
iš prancūzų į anglų kalbą pradinio sukūrimo (toliau – pradinė sutartis).
Pradinės sutarties 1 straipsnio „Objektas“ pirmoje pastraipoje nurodyta:
„Rangovas Komisijos vardu toliau tobulins savo automatinio vertimo iš anglų į prancūzų kalbą sistemą SYSTRAN (toliau – bazinė
sistema) ir kurs pradinę automatinio vertimo iš prancūzų į anglų kalbą sistemą SYSTRAN.“
Pradinės sutarties 3 straipsnyje „Atlyginimas“ pažymėta:
„Už pagal šią sutartį atliktus darbus Komisija sumoka Rangovui 161 800 JAV dolerių pagal toliau pateikiamą tvarką:
<...>
Šią sumą sudaro atlyginimas už teisės naudoti bazinę sistemą perleidimą visam sutarties laikotarpiui. Suprantama, ji turi
padengti visas vykdant šią sutartį Rangovo patirtas išlaidas, įskaitant sąnaudas dėl personalo, naudojimosi kompiuteriais
laiką, kelionės išlaidas ir medžiagų kainą.“
Pradinės sutarties 4 straipsnyje „Naudojimasis sistema sutarčiai pasibaigus“ nurodyta:
„a)      Susitariančios šalys susitaria, kad teises į sutarties pasibaigimo dieną esančią sistemą (toliau – pakeistą sistemą) ir su
ja susijusią dokumentaciją Rangovas perduoda Komisijai ribotai, t. y. išimtinai dėl pačios Komisijos tikslų ir panašių Bendrijos
valstybių narių viešosios valdžios institucijų poreikių ir tik dėl vertimo iš anglų į prancūzų ir iš prancūzų į anglų kalbas,
bet netaikant laiko apribojimų; <...>
b)      jei įvykdžius šią sutartį Komisija pageidauja pati ar tarpininkaujant trečiajam asmeniui toliau tobulinti pakeistą sistemą,
taikydama kitas Bendrijos kalbų poras, ji turi sumokėti Rangovui fiksuotą sumą, neviršijančią 100 000 JAV dolerių už pirmąją
kalbų porą ir 80 000 JAV dolerių už kitas poras arba 200 000 JAV dolerių už kiekvieną derinį, į kurį įtraukta nauja kalba.
Šios sumos suteikia Komisijai teisę išimtinai ir laisvai naudotis pakeista sistema netaikant laiko apribojimų.
Kita vertus, jei įvykdžius šią sutartį Komisija pageidauja prašyti Rangovo toliau tobulinti pakeistą sistemą, taikant kitą
kalbų porą, ji sumoka Rangovui fiksuotą sumą, neviršijančią 25 000 JAV dolerių už pirmąją porą ir 20 000 JAV dolerių už kitas
poras arba 50 000 JAV dolerių už kiekvieną derinį, į kurį įtraukta nauja kalba;
c)      Rangovas turi teisę savo vardu ir savo tikslais naudoti pagal šią sutartį ir vėlesnes sutartis dėl kitų kalbų porų taikymo,
kaip nurodyta b punkto antroje pastraipoje, sukurtą pakeistą sistemą, išskyrus specialiai Komisijai sukurtus žodynus. Teisė
naudotis žodynais Rangovui suteikiama kiekvienu konkrečiu atveju už metinį autorinį atlyginimą, neviršijantį 20 % išlaidų;
Rangovui disponuoti nemokamai jie gali būti suteikti tik siekiant demonstravimo.“
Pagal pradinės sutarties 5 straipsnio f punktą sutarčiai buvo taikoma Liuksemburgo teisė ir ginčo atveju jurisdikciją jį nagrinėti
turėjo Liuksemburgo teismai.
Po pradinės sutarties, galiojusios 1976–1987 m., Komisija sudarė kelias sutartis su WTC grupės bendrovėmis, siekdama, pirma,
pagerinti
Systran
sistemą ir, antra, sukurti naujas kalbų poras (t. y. iš viso devynias kalbų poras).
Be to, Komisija su įvairiomis WTC grupei nepriklausančiomis ir sutarties šalimis nesančiomis bendrovėmis sudarė sutartis,
kuriomis joms buvo leista naudotis
Systran
sistema valstybių narių valdžios institucijų ir Bendrijų institucijų naudai. Vienoje iš šių sutarčių, pavadintoje „Techninio
bendradarbiavimo susitarimo protokolu“ ir sudarytoje 1985 m. sausio 18 d. su Prancūzijos bendrove
Gachot SA
, Komisija nurodė, kad „
Systran
sistema, programos ir žodynai (išlieka) Komisijos nuosavybė“ (4 straipsnis „Naudojimo teisės“). Taikydama šį susitarimo protokolą,
Komisija leido bendrovei
Gachot
naudoti „jos automatinio vertimo sistemą
Systran
Europos viešojo sektoriaus subjektų naudai“ ir už tai bendrovė
Gachot
teikė Komisijai informaciją apie atliktų vertimų kokybę, taip suteikusi galimybę tobulinti sistemos veikimą (1 straipsnis
„Objektas“). Komisijos ir bendrovės
Gachot
bendradarbiavimas vyko be finansinių įsipareigojimų (3 straipsnis „Išlaidos“).
2.
Systran
grupės ir Komisijos bendradarbiavimo sutartis
Keliomis sutartimis, sudarytomis nuo 1985 m. rugsėjo mėn., bendrovė
Gachot
įsigijo WTC grupės bendroves, kurioms priklausė
Systran
technologija ir
Systran Mainframe
versija, ir tai padariusi pakeitė pavadinimą į
Systran
.
1987 m. vasario 2 d. Telekomunikacijų, informacijos pramonės ir inovacijų generalinio direktorato (GD) generalinio direktoriaus
laiške bendrovei
Gachot
Komisija paprašė atsakyti į kelis klausimus, o minėta bendrovė tai padarė 1987 m. vasario 5 d. laiške:
„1 klausimas. Ar J. Gachot gali įrodyti, kad jis (pats arba bendrovė
Gachot
<...>) yra bendrovių WTC ir
Systran Institut
savininkas arba didžiosios dalies akcijų savininkas ir kad jis prisiima visus įsipareigojimus, kuriuos šios bendrovės turi
Komisijos atžvilgiu?“
„Atsakymas. Mūsų bendrovė iš tikrųjų supirko visas P. Toma turėtas WTC ir
Latsec
akcijas ir 76 %
Systran Institut
akcijų. Taigi esame visiškai įgalioti kalbėti visos grupės vardu ir atstovauti jai bendraujant su Komisija“.
„2 klausimas. Kas atsitiktų šiems įsipareigojimams, jei J. Gachot (arba bendrovė
Gachot
) nebebūtų šių bendrovių savininkas (arba didžiosios dalies akcijų savininkas)? Ar J. Gachot įsipareigoja įpareigoti galimus
pirkėjus laikytis šių įsipareigojimų?“
„Atsakymas. Nėra numatytas joks perleidimas. Atvirkščiai, mūsų grupė šioje srityje vykdo nuolatinio vystymosi politiką. Be
to, Komisija šiuo klausimu neturėtų dėl nieko rūpintis, nes sutartys sudarytos tarp WTC ir Komisijos, t. y. juridinių asmenų,
ir bet koks galimas šių bendrovių akcijų nuosavybės pasikeitimas niekaip negalėtų paveikti sudarytų sutarčių“.
„3 klausimas. Ar J. Gachot galėtų patvirtinti, kad įvairių su WTC ir
Systran Institut
sudarytų sutarčių pagrindu Komisija turi neišimtines naudojimo Europos viešajam sektoriui teises dėl (devynių)
Systran
kalbinių versijų?“
„Atsakymas. Iš WTC ir Komisijos sudarytų sutarčių <...> aišku, kad Komisija turi neišimtines
Systran II
kalbinių versijų jos įsigytoms kalbų (poroms) naudojimo teises savo pačios poreikiams arba Bendrijos valstybių valdžios institucijų
poreikiams <...>“
„8 klausimas. Ar J. Gachot vis dar sutinka leisti tarpvyriausybinėms organizacijoms, kurių teritorija peržengia Bendrijos
ribas, naudotis (programa)
Systran
už jam mokamą autorinį atlyginimą?“
„Atsakymas. Bendrovė
Gachot
, be abejonės, ketina pateikti
Systran
sistemą naudotis tarptautinėms organizacijoms, kurių teritorija peržengia Bendrijos ribas; ji tai darys vadovaudamasi susitarimais,
kurie būtų sudaryti tarp bendrovės
Gachot
ir šių organizacijų <...>“
„14 klausimas. Ar bendrovė WTC būtų pasirengusi tokiomis pačiomis sąlygomis kaip anksčiau suteikti Komisijai
Systran
sistemos ispanų-anglų kalbomis naudojimo teises? Ar mokėtina kaina būtų tokia pati, kaip antai pasiūlyta už sistemą vokiečių-anglų
kalbomis?
„Atsakymas. Bendrovė WTC visiškai sutinka suteikti Komisijai neišimtinę naudojimo licenciją dėl ispanų-anglų kalbų ir galbūt
italų-anglų ir portugalų-anglų kalbų. Kaina ir sąlygos iš esmės priklausys nuo sistemų plėtros lygio tuomet, kai Komisija
jas įsigis“.
„15 klausimas. Ar bendrovė WTC būtų pasirengusi sukurti naujas sistemas, kuriose tikslinės kalbos būtų danų ir graikų, ir
jas perduoti Komisijai kartu su (neišimtinėmis) naudojimo teisėmis viešame ir privačiame sektoriuose?“
„Atsakymas. WTC visiškai sutinka sukurti bet kokią sistemą, kurią sudarytų Europos kalbų poros, kaip ir kitas sistemas, kurių
Komisijai galėtų prireikti“.
„16 klausimas. Ar J. Gachot būtų suinteresuotas konvertuoti sistemą
Systran
į C programavimo kalbą, veikiančią
Unix
(operacinė sistema), ir taip išplėsti šios programos pritaikymą kitiems kompiuteriams? Ar jis būtų pasirengęs finansuoti
visą arba dalį reikalingų investicijų (kurios greičiausiai sudarytų apie milijoną ekiu)?“
„Atsakymas. Esame numatę
Systran
sistemą konvertuoti į C programavimo kalbą, tinkančią
Unix
aplinkai. Vis dėlto pirmiausia mums atrodo daug svarbiau sutelkti pastangas į vertimo kokybės gerinimą ir įvairių
Systran
(sistemos) versijų vienodinimą. Nors
Systran
(sistemos) konvertavimas ir pritaikymas prie
Unix
aplinkos mus labai domina, jis vis dar priklauso nuo konkrečių finansavimo šaltinių atsiradimo <...>“
1987 m. kovo 5 d. Telekomunikacijų, informacijos pramonės ir inovacijų GD darbuotojo faksimilėje bendrovei
Gachot
Komisija taip apibrėžė „
Systran
sutarties“, dėl kurios buvo deramasi, turinį:
„Teisės, tikslai ir pareigos
Pagal Sutartį abiejų šalių įgytos teisės yra visiškai subalansuotos.
Systran
grupė yra pagrindinių programų savininkė ir Komisijos naudojimo teisės dėl devynių kalbų (porų) apima tik Bendrijos institucijas
ir valstybių narių oficialius subjektus.
Kita vertus, Komisijai priklauso žodynai, kuriuos ji atnaujino nuo 1975 metų.
Kiekviena šalis investavo po maždaug 8 milijonus ekiu šioms teisėms įgyti ir todėl ieško būdų užtikrinti, kad šios investicijos
būtų pelningos.
Komisija turi moralinę pareigą teikti naudą Bendrijos ekonomikai iš jos mokesčių mokėtojų sumokėtų investicijų, o
Systran
grupė siekia nedelsdama pradėti prekiauti sistema Europoje.
Siūlomoje sutartyje šie du tikslai yra visiškai panašūs ir suderinami.
Be to, Komisija ir
Systran
grupė yra suinteresuotos, kad
Systran
(programa) taptų efektyvia priemone, suderinant programas ir žodynus <...>“
1987 m. rugpjūčio 4 d.
Systran
grupė ir Komisija pasirašė sutartį dėl vertimo sistemos
Systran
dabartinėmis ir ateities oficialiosiomis kalbomis raidos ir tobulinimo bendro organizavimo bei jos taikymo (toliau – bendradarbiavimo
sutartis).
Bendradarbiavimo sutarties preambulėje nurodyta:
„1. Bendrovės WTC sukurta
Systran
sistema yra automatinio vertimo sistema, kurią sudaro pagrindinė programa, kalbinės ir pagalbinės programos bei įvairūs dvikalbiai
žodynai.
2. 1975 m. rugsėjo 22 d. Komisija ir bendrovė WTC sudarė sutartį dėl
Systran
sistemos naudojimo Komisijoje ir WTC vykdomo pradinio šios sistemos kūrimo.
Vėliau Komisija ir bendrovė WTC sudarė keletą kitų sutarčių, kuriose buvo numatyta, pirma, pagerinti esamą sistemą ir, antra,
sukurti sistemas (naujoms kalbų poroms).
Šių 1976–1985 m. sudarytų sutarčių tikslas buvo sukurti ir pagerinti vertimo programas bei pagrindinius atitinkamų kalbų žodynus.
3. Vėlesnis šių sistemų palaikymas ir raida buvo užtikrinami sudarant dar vieną grupę sutarčių tarp Komisijos ir aptarnaujančių
bendrovių. Šiose sutartyse buvo įtvirtinti pačios Komisijos poreikiai ir tikslai.
4. Nuo 1985 m. Komisija sudarė sutartis su įvairiomis bendrovėmis, kuriomis joms buvo leista naudotis
Systran
sistema valdžios institucijų ir Europos Bendrijų institucijų naudai už informaciją, kuri suteiktų galimybę Komisijai pagerinti
sistemos veikimą.
5. Taigi šalys pripažįsta, kad Komisija turi bazinės sistemos ir WTC padarytų patobulinimų <...> naudojimo licenciją, kurios
naudojimas apribotas Europos Bendrijų teritorijoje šios sutarties 4 (punkte) nurodytuose sektoriuose.
6. Komisijos ir (šios sutarties 3 punkte nurodytų) jos rangovų padaryti
Systran
sistemos patobulinimai ir pakeitimai, ypač žodynai, yra išimtinė Komisijos nuosavybė.
7. Šalys patvirtina, kad jos ir
Systran
naudotojai yra suinteresuoti, jog ši sistema būtų nuolat tobulinama. Jos nusprendė sudaryti šią bendradarbiavimo sutartį tam,
kad suvienytų savo pastangas ir taip siektų šio tobulinimo.
Atsižvelgdamos į tai abi šalys pripažįsta teisę naudoti
Systran
sistemą, kuri gali būti plėtojama įdiegiant patobulinimus, įgyvendinamus dėl sistemos naudojimo ir privačiame, ir viešame
sektoriuose.“
Bendradarbiavimo sutarties 4 straipsnyje dėl „nuosavybės teisių“ nurodyta:
„Įvairios
Systran
kalbinės versijos ir jų sudedamosios dalys išlieka partnerių, kurioms jos priklausė pasirašymo dieną, nuosavybė.
Systran
grupės bendrovės įsipareigoja perleisti savo teises į nuosavybę tik iš anksto informavusios Komisiją ir gavusios jos sutikimą.
Teisių perėmėjas turės sutikti perimti iš šios bendradarbiavimo sutarties minėtoms bendrovėms kylančias teises ir pareigas.“
Bendradarbiavimo sutarties I priedo įžangoje įtvirtinta:
„Nors Komisijai visuomet priklausė žodynai ir kitos sudedamosios dalys, kurias ji parengė įvairioms
Systran
versijoms, pagrindinės programos nuosavybės teises dalijosi kelios bendrovės, o Komisija sudarė sutartis ir susitarimus dėl
sistemos bei jos tobulinimo ir kūrimo pirmiausia su (WTC) ir
Systran Institut
.
Kadangi nuo 1986 m. pradžios bendrovė
Gachot
<...> yra pagrindinė minėtų bendrovių akcininkė, ši bendra sutartis dėl
Systran
kūrimo ir naudojimo buvo sudaryta visų suinteresuotų šalių <...>“
Bendradarbiavimo sutarties 4a straipsnyje dėl „patobulinimų ir autorinio atlyginimo“ pažymėta:
„Bet koks sistemos pakeitimas ar patobulinimas, atsiradęs
Systran
grupei naudojant sistemą, nedelsiant perduodamas Komisijai.
Bet koks sistemos pakeitimas ar patobulinimas, atsiradęs Komisijai naudojant sistemą, nedelsiant perduodamas
Systran
grupei.
Dėl bet kokio sistemos pakeitimo, atsiradusio ne dėl jos naudojimo tiesiogine šio žodžio prasme, vyks šalių tarpusavio derybos.
Pradiniu dvejų metų laikotarpiu kiekviena šalis gali naudoti kitos šalies padarytus pakeitimus ir patobulinimus ir už tai
nemokėti jokio autorinio atlyginimo.
Šiam laikotarpiui pasibaigus ir atsižvelgiant į įgytą patirtį, Komisija ir
Systran
grupė sutartimi nustatys tolesnio bendradarbiavimo taisykles.“
Bendradarbiavimo sutarties 5 straipsnyje dėl „naudojimo teisių“ nurodyta:
„a)      Viešajame sektoriuje Bendrijos teritorijoje Komisija turi teisę naudoti naujausią bendrosios sistemos versiją ir suteikti
šios sistemos naudojimo licencijas Bendrijos teritorijoje įsteigtiems nacionaliniams ir tarptautiniams viešiesiems subjektams,
kaip jie apibrėžiami preambulės 4 (punkte).
b)      <...>
c)
Systran
grupės bendrovės įsipareigoja leisti bet kokiam privačiam subjektui naudoti sistemą verslo praktiką atitinkančiomis sąlygomis.“
Vadovaujantis bendradarbiavimo sutarties 11 ir 12 straipsniais, sutarčiai buvo taikoma Belgijos teisė, ir bet kokie šalių
ginčai dėl sutarties aiškinimo, vykdymo arba nevykdymo turėjo būti sprendžiami arbitraže.
1988 ir 1989 m. Komisija sudarė keturias sutartis su bendrove
Gachot
; ji siekė gauti licenciją naudoti programą
Systran
vokiečių-anglų, vokiečių-prancūzų, anglų-graikų, ispanų-anglų ir ispanų-prancūzų kalbų poroms.
1991 m. gruodžio 11 d. registruotu laišku Komisija nutraukė bendradarbiavimo sutartį, remdamasi jos 8 straipsniu ir pateikusi
įspėjimą prieš šešis mėnesius. Šioje nuostatoje buvo numatyta, kad praėjus trejiems metams kiekvienai iš šalių priklausė tokios
būklės sistema
Systran
, kokią jos buvo pasiekusios kiekviena atskirai. Komisijos teigimu, šį nutraukimą buvo galima pateisinti tuo, kad
Systran
nesilaikė sutartinių įsipareigojimų ir ketino pareikalauti mokesčio už patobulinimus, susijusius su dviem kalbų poromis (prancūzų-italų
ir prancūzų-ispanų), kuriuos atliko Komisija ir pateikė
Systran
pagal bendradarbiavimo sutartį. Bendradarbiavimo sutarties pabaigos dieną
EC‑Systran Mainframe
sudarė 16 kalbinių versijų.
Vėliau
Systran
grupė sukūrė ir pradėjo pardavinėti naują programos
Systran
versiją, galinčią veikti su
Unix
ir
Windows
operacinėmis sistemomis
(Systran Unix),
o Komisija sukūrė anksčiau minėtas 16 kalbų porų, papildytų išorės subrangovui padedant sukurta graikų-prancūzų kalbų pora,
apimančią
EC‑Systran Mainframe
versiją, kuri veikė su
Mainframe
operacine sistema
,
nesuderinama su operacinėmis sistemomis
Unix
ir
Windows
.
B –
Antrasis laikotarpis: nuo „Systran Unix“ iki „EC‑Systran Unix“
Kad
EC‑Systran Mainframe
versija veiktų esant
Unix
ir
Windows
aplinkai,
Systran Luxembourg
ir Komisija sudarė keturias sutartis (toliau – perkėlimo sutartys).
1997 m. gruodžio 19 d. prieš pasirašydama pirmąją perkėlimo sutartį Komisija laišku paprašė
Systran
duoti sutikimą dėl įvairių klausimų, įskaitant šiuos:
„1.
Systran
vardo naudojimas
Pristatymuose, dokumentuose ir susirašinėdami mes dažnai nurodome „Komisijos automatinio vertimo sistemą“. Atsižvelgiant į
tai, kad ji yra pagrįsta
Systran
sistema, butų logiškiau tokiais atvejais vartoti pavadinimą
Systran
arba <...>
Systran EC version
.
2.      (Bendrovės)
Systran
<...> ir Komisijos sistemų abipusio naudojimo principas
Komisija savo serveryje galės naudoti bendrovės
Systran
produktus. Kita vertus, ši bendrovė galės naudoti Komisijos sistemą.
Bendrovė
Systran
<...> ir jos dukterinės bendrovės nuo šiol įsipareigoja nereikšti jokių piniginių reikalavimų, kylančių iš
Systran
grupės ir Komisijos anksčiau sudarytų sutarčių.“
1997 m. gruodžio 22 d., pirmosios perkėlimo sutarties pasirašymo dieną,
Systran
atsakė į šį Komisijos prašymą:
„1.
Systran
vardo naudojimas
Patvirtiname, kad sutinkame, jog Komisija gali naudoti prekės ženklą SYSTRAN. Jis turėtų būti nuosekliai naudojamas kiekvienai
iš pirminės
Systran
sistemos kildinamai automatinio vertimo sistemai. Todėl perleidžiame jums teisę naudoti prekės ženklą SYSTRAN tik siekiant
platinti arba tiekti automatinio vertimo sistemą
Systran
.
2.      (Bendrovės)
Systran
<...> ir Komisijos sistemų abipusio naudojimo principas
Patvirtiname, kad sutinkame, jog Komisija savo vidaus poreikiams gali naudoti
Systran
produktus esant
Unix
ir (arba)
Windows
aplinkai.
Bendrovė
Systran
įsipareigoja nereikšti jokių piniginių reikalavimų, kylančių iš
Systran
grupės ir Komisijos anksčiau sudarytų sutarčių vykdymo.“

Systran Luxembourg
ir Komisijos sudarytos pirmosios perkėlimo sutarties 2 straipsnyje pateikiamas toks „Komisijos automatinio vertimo sistemos“
apibrėžimas:
„Komisijos automatinio vertimo sistema, vadinama
Systran EC version
(
Systran
EB versija), reiškia iš pradžių Lojoloje, JAV, įsteigtos bendrovės
World Translation Center
sukurtos
Systran
automatinio vertimo sistemos specialią versiją, kurią nuo 1976 m. savo vidaus poreikiams toliau kūrė Europos Komisija. Komisijos
automatinio vertimo sistema skiriasi nuo
Systran Original Version
(pirminės
Systran
sistemos versijos), t. y.
Systran SA France
ir jos dukterinių bendrovių sukurtos ir parduodamos automatinio vertimo sistemos.“
(The Commission’s machine translation system, or ‘Systran EC version’, designates a specific version of the Systran machine
translation system originally developed by the World Translation Center, La Jolla, USA, which since 1976 has been further
developed by the European Commission for internal purposes. The Commission’s machine translation system is distinct from the
‘Systran Original Version’, which refers to the machine translation system developed and commercialised by Systran S.A. of
France and its subsidiaries.)
Pirmosios perkėlimo sutarties 13 straipsnyje „Patentai, naudojimo sertifikatai (naudojimo modeliai), prekės ženklai, pramoninis
dizainas, pramoninės ir intelektinės nuosavybės teisės“ nurodyta:
„1.      Komisija nedelsiant informuojama apie bet kokius įgyvendinant šią sutartį Rangovės (t. y.
Systran Luxembourg
) gautus rezultatus ar patentus; tokie rezultatai ar patentai priklauso Europos Bendrijoms, kurios gali jais laisvai naudotis,
išskyrus atvejus, kai jau yra atsiradusios pramoninės arba intelektinės nuosavybės teisės.
2.      Komisijos automatinio vertimo sistema, įskaitant jos sudedamąsias dalis, net jeigu jos buvo pakeistos vykdant sutartį, išlieka
Komisijos nuosavybė, išskyrus atvejus, kai jau yra atsiradusios pramoninės arba intelektinės nuosavybės teisės.
<...>
5.      Trečiajam asmeniui pradėjus procesą, ypač jei tai yra teisės užginčijimas, net jei tai įvyksta pasibaigus sutarčiai, įtraukta
šalis nedelsdama apie tai informuoja kitą šalį; abi šalys veikia drauge ir perduoda viena kitai visą jų turimą arba gautą
informaciją ar įrodymus.“
(1. Any results or patent obtained by the Contractor (t. y. Systran Luxembourg) in performance of this contract shall be immediately
reported to the Commission and shall be the property of the European Communities, which may use them as they see fit, except
where industrial or intellectual property rights already exist.
2. The Commission’s machine translation system, together with all its components shall, whether modified or not in the course
of the contract, remain the property of the Commission, except where industrial or intellectual property rights already exist.
<...>
5. At the first sign of proceedings by a third party, in particular of a claim, even after completion of the contract, the
party involved shall notify the other party as soon as possible and the two parties shall then act in unison and provide each
other with all the information and evidence that they possess or obtain.)
Vadovaujantis pirmosios perkėlimo sutarties 15 ir 16 straipsniais, sutarčiai buvo taikytina Liuksemburgo teisė ir visi Bendrijos
bei
Systran Luxembourg
ginčai dėl sutarties priklausė Liuksemburgo teismų jurisdikcijai.
Be to, ketvirtosios perkėlimo sutarties pirmajame papildyme sutarties pabaigos data buvo nustatyta 2002 m. kovo 15 d. ir nurodyta,
kad „Rangovas įsipareigoja iki 2002 m. kovo 15 d. atlikti visas užduotis, kurios yra sutarties objektas, t. y. be kita ko
pateikti visų su automatinio vertimo sistema
Systran
susijusių teisių (prekės ženklų, patentų, intelektinės ir pramoninės nuosavybės teisių, autorių teisių ir kt.), kuriuos teigia
turinti
Systran
grupė, atnaujintus įrodymus“. Komisijos teigimu,
Systran Luxembourg
šios informacijos jai nepateikė.
C –
Trečiasis laikotarpis: nuo konkurso paskelbimo 2003 m. spalio 4 dieną
2003 m. spalio 4 d. Komisija paskelbė konkursą dėl Komisijos automatinio vertimo sistemos priežiūros ir kalbinio praturtinimo.
Po šio konkurso dvi iš dešimties šio pirkimo dalių atiteko bendrovei
Gosselies
. Tai buvo dalys, kuriose originalo kalbos buvo anglų ir prancūzų.
2003 m. spalio 31 d.
Systran
Komisijai nurodė:
„Susipažinome su 2003 m. spalio 4 d. skelbimu apie konkursą <...>. Išnagrinėję šį dokumentą manome, kad jūsų planuojami atlikti
darbai gali pažeisti mūsų bendrovės intelektinės nuosavybės teises. Norėdami išlaikyti konstruktyvaus bendradarbiavimo tarp
mūsų bendrovės ir Komisijos dvasią, pageidaujame sulaukti jūsų vertinimo šiuo klausimu. Dėl išdėstytų priežasčių jūs suprasite,
kad mes negalime dalyvauti šiame konkurse.“
2003 m. lapkričio 17 d. atsakyme Komisija pažymėjo:
„Susipažinome su jūsų praėjusio spalio 31 d. laišku. Nemanome, kad mūsų planuojami atlikti darbai galėtų pažeisti intelektinės
nuosavybės teises. Kaip ir jūs, norime išlaikyti gerus profesinius santykius, nepažeisdami Komisijos procedūrų.“
Po šio pasikeitimo laiškais
Systran
ir Komisija viena kitai išsiuntė daugiau laiškų, Komisija taip pat rengė susitikimus, siekdama gauti tikslesnės informacijos
apie minėtos bendrovės prašymus.
Kalbėdamos apie minėtą susirašinėjimą ir sutikimus, ieškovės nurodė tokias aplinkybes:
Systran
grupei priklauso automatinio vertimo programa „Systran“ (arba „
Systran
sistema“) ir ji kuria įvairias šios programos versijas,
vadovaujantis įvairiomis
Systran
grupės ir Komisijos sudarytomis sutartimis,
Systran
pritaikė savo programą tam, kad sukurtų jos
EC‑Systran
versiją,
1999–2002 m.
Systran
grupė užtikrino
EC‑Systran
versijos perkėlimą, kad ji galėtų veikti su
Unix
operacine sistema; tam
Systran
grupė pasinaudojo ankstesnėmis
Systran
teisėmis į pirminę programą ir
Systran
sistemos branduoliu
Unix
operacinėje sistemoje, kurį
Systran
grupė 1993 m. visiškai perrašė savo poreikiams.
Atsakydama į tai, Komisija nurodė, kad šios aplinkybės, kaip ir 2005 m. sausio 6 d. ieškovių informatikos eksperto pateikta
techninė dokumentacija, nėra „intelektinės nuosavybės teisių (kurias
Systran
grupė teigia turinti dėl
Systran
programos) įrodymas“. Šiuo klausimu nesant „patvirtinančių dokumentų“, Komisija nusprendė, kad
Systran
grupė neturėjo teisės prieštarauti dėl darbų, kuriuos atliko ginčijamą konkursą laimėjusi bendrovė.
Apibendrinant galima pasakyti, kad
Systran
grupė negali remtis turėtomis teisėmis į programą
Systran
, kurios
Systran Unix
versiją parduoda, jei nori uždrausti tai, ką ši grupė laiko Komisijos įvykdytu tos programos klastojimu.

Procesas ir šalių reikalavimai
2007 m. sausio 25 d. ieškovės pateikė Bendrojo Teismo kanceliarijai šį ieškinį.
Taikant proceso organizavimo priemones, 2008 m. gruodžio 1 d. šalims buvo pasiūlyta atsakyti į kelis klausimus dėl sutartinio
ar deliktinio ieškinio pagrindo (toliau – pirmoji klausimų grupė).
2009 m. sausio 30 d. ir vasario 2 d. šalys atsakė į pirmąją klausimų grupę.
Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas (trečioji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas
proceso organizavimo priemones, pasiūlė šalims atsakyti į grupę naujų klausimų dėl
Systran Unix
versijos naudotojo teisių, pagal ginčijamą pirkimą numatytų darbų pobūdžio ir bendrovės
Gosselies
veiklos vertimo programų kūrimo ir pardavimo srityje (toliau – antroji klausimų grupė).
2009 m. spalio 14 d. šalys atsakė į antrąją klausimų grupę.
Per 2009 m. spalio 27 d. posėdžius šalys išdėstė savo argumentus ir atsakė į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.
Šiame posėdyje Bendrasis Teismas pakvietė šalis dalyvauti neoficialiame sutaikinimo susitikime. Po šio susitikimo šalys nurodė,
kad pateiks Bendrajam Teismui jų taikos sutarties turinį, jeigu ją pavyktų sudaryti iki šio sprendimo paskelbimo datos. Bendrasis
Teismas tokios informacijos negavo.
Posėdžio protokole buvo priminti pagrindiniai posėdyje išdėstyti argumentai dėl sutartinio arba deliktinio ieškinio pobūdžio,
neteisėtos veikos, kuria kaltinama Komisija, ir ieškovių nurodytos žalos įvertinimo. Šalims buvo pranešta apie šį protokolą
ir neoficialaus susitikimo protokolą.
2010 m. kovo 26 d. Nutartimi Bendrasis Teismas (trečioji kolegija) nusprendė atnaujinti žodinę proceso dalį tam, kad, taikydamas
proceso organizavimo priemones, pasiūlytų šalims atsakyti į klausimus dėl veiksnių, į kuriuos reikia atsižvelgti apskaičiuojant
žalą (toliau – trečioji klausimų grupė).
2010 m. gegužės 4 ir 5 d. šalys atsakė į trečiosios grupės klausimus.
Atsižvelgiant į šiuos atsakymus ir taikant proceso organizavimo priemones ieškovių ir Komisijos buvo paprašyta pateikti pastabas
dėl kitos šalies atsakymų į trečiosios grupės klausimus. Bendrasis Teismas taip pat pageidavo tam tikrų patikslinimų dėl kai
kurių šalių atsakymuose nurodytų aplinkybių (toliau – ketvirtoji klausimų grupė).
2010 m. birželio 11 d. šalys pateikė savo pastabas ir atsakė į ketvirtosios grupės klausimus. Paskui žodinė proceso dalis
buvo baigta.
Ieškovės Bendrojo Teismo prašo:
įpareigoti Komisiją nedelsiant nutraukti Komisijos atliekamus autorių teisių pažeidimo ir atskleidimo veiksmus,
įpareigoti konfiskuoti visas Komisijos ir bendrovės
Gosselies
turimas laikmenas, kuriose pažeidžiant ieškovių teises atgaminami
EC‑Systran Unix
ir
Systran Unix
versijų pagrindu bendrovės
Gosselies
sukurti informacinių technologijų produktai, ir įpareigoti jas perduoti
Systran
arba bent jau prižiūrint jas sunaikinti,
priteisti iš Komisijos mažiausiai 1 170 328 eurus
Systran Luxembourg
ir negalutinę 48 804 000 eurų sumą
Systran
,
įpareigoti Komisijos išlaidomis paskelbti būsimą Bendrojo Teismo sprendimą
Systran
pasirinktuose specialiuose leidiniuose, specialiose apžvalgose ir specialiuose interneto tinklapiuose,
bet kuriuo atveju priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
pripažinti ieškinį nepriimtinu,
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės
I –
Dėl priimtinumo
A –
Dėl reikalavimo, kad Bendrasis Teismas įpareigotų Komisiją atlyginti tariamą žalą
Dėl trečiojo reikalavimo, kuriuo ieškovės siekia, kad Komisija būtų įpareigota atlyginti jų tariamai patirtą žalą, ši institucija
nurodo tris nepriimtinumo pagrindus. Pirma, šis prašymas atlyginti žalą yra nepriimtinas dėl jo sutartinio pagrindo, nes Bendrasis
Teismas gali įvertinti kaltinimus autorių teisių pažeidimu ir praktinės patirties atskleidimu tik remdamasis įvairiomis
Systran
grupės ir Komisijos sudarytomis sutartimis, kuriose nėra Bendrojo Teismo jurisdikciją numatančios arbitražinės išlygos. Antra,
prašymas atlyginti žalą yra nepriimtinas ir dėl ieškinio netikslumo, nes jame nenurodomos konkrečios teisės nuostatos, kurias
pažeidė Komisija, ir pateikiama nepakankamai paaiškinimų dėl autorių teisių pažeidimo bei praktinės patirties atskleidimo
veikų, kuriomis ieškovės kaltina Komisiją. Trečia, Bendrasis Teismas neturi jurisdikcijos priimti sprendimo dėl autorių teisių
pažeidimo, kai nagrinėja ieškinį dėl žalos atlyginimo, kaip tai matyti iš 2007 m. rugsėjo 5 d. Nutarties
Document Security Systems prieš BCE
(T‑295/05, Rink. p. II‑2835, toliau – Nutartis
Document Security Systems
).
1.     Dėl bylos esmės
a)     Šalių argumentai
Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas negali įvertinti autorių teisių pažeidimo ir atskleidimo neteisėtumo, jei nesiremia
įvairiomis sutartimis, reglamentavusiomis
Systran
grupės ir Komisijos santykius 1975–2002 metais. Galima Bendrijos atsakomybė, galinti kilti dėl
Systran
programos
EC‑Systran Unix
ir
Systran Unix
versijų naudojimo, būtų sutartinio pobūdžio. Todėl reikia vadovautis EB 288 straipsnio pirma pastraipa, pagal kurią „Bendrijos
sutartinę atsakomybę reglamentuoja atitinkamai sutarčiai taikoma teisė“. Taigi, nesant arbitražinės išlygos, kaip ji suprantama
pagal EB 238 straipsnį, Bendrasis Teismas akivaizdžiai neturi jurisdikcijos.
Atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą, kuriuo Komisijos prašoma nurodyti, kokiomis sutartinėmis nuostatomis remdamasi ji mano
turėjusi teisę imtis tokių veiksmų, kokių ėmėsi ginčijamo pirkimo metu, negavusi ieškovių sutikimo, ši institucija nurodo,
kad, pirma, jai kyla abejonių, ar ieškovės turi intelektinės nuosavybės teises į
Systran
programos
Systran Unix
versiją, ir, antra, ji „kategoriškai neigia, kad ieškovėms priklausė teisės į programą
EC‑Systran Unix
“. Pirmiausia Komisija teigia turinti „išimtines nuosavybės teises“ į „programos kalbinių dalių šaltinio kodus“, vadovaujantis
įvairiomis 1975–2002 m. sudarytomis sutartimis ir jos tarnybų darbu kuriant minėtas programos dalis. Vadovaujantis šiomis
sutartimis, Komisija ir prieš perkėlimą, ir po jo turėjo teisę kurti
EC‑Systran Unix
versiją, bendradarbiaudama su trečiaisiais rangovais. Šiuo klausimu Komisija nurodo techninio bendradarbiavimo susitarimo
protokolo 4 straipsnį, bendradarbiavimo sutarties preambulės 6 dalį ir su
Systran Luxembourg
sudarytų perkėlimo sutarčių 13 straipsnio 1 ir 2 dalis, pagal kurias Komisijos automatinio vertimo sistema išliko šios institucijos
nuosavybė.
Ieškovės iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas turi jurisdikciją pagal EB 288 straipsnio antrą pastraipą. Šioje byloje ieškinys
yra pagrįstas tuo, kad Komisija be sutikimo, t. y. ne pagal sutartį, atliko arba pavedė atlikti programos
Systran Unix
arba jos
EC‑Systran Unix
versijos pakeitimus, nors neturėjo teisių, leidžiančių jai keisti ar juo labiau pavesti keisti šią programą be ieškovių sutikimo.
Atsakymuose į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus ieškovės pabrėžia, kad Komisijai niekuomet nebuvo leista pateikti ginčijamo
produkto bet kokiam trečiajam asmeniui. Nesant sutarties nuostatos, pagal kurią Komisijai būtų leidžiamas toks naudojimas
arba atskleidimas, kaip antai atliktas, dėl sutartimis nustatytas ribas peržengiančių veiksmų šiai institucijai kilo deliktinė
atsakomybė, priklausanti išimtinei Bendrojo Teismo jurisdikcijai.
b)     Bendrojo Teismo vertinimas
Pastabos dėl jurisdikcijos sutartinės ir deliktinės atsakomybės srityse
Bendrojo Teismo jurisdikcija nagrinėti ieškinį dėl žalos atlyginimo priklauso nuo konkrečiu atveju kylančios atsakomybės sutartinio
arba deliktinio pobūdžio. Dėl sutartinės atsakomybės EB 238 straipsnyje numatyta, kad Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso
priimti sprendimus pagal bet kurią Bendrijos ar jos vardu sudarytos sutarties arbitražinę išlygą, nepaisant to, ar ta sutartis
reguliuojama pagal viešąją, ar pagal privatinę teisę. Dėl deliktinės atsakomybės EB 235 straipsnyje pažymėta, kad Teisingumo
Teismo jurisdikcijai priklauso nagrinėti ginčus dėl žalos atlyginimo, numatyto 288 straipsnio antrojoje pastraipoje, o šioje
pastraipoje nurodoma žala, kurią padaro institucijos ar jų tarnautojai, eidami savo pareigas.
Taigi sutartinės atsakomybės atveju Bendrasis Teismas turi jurisdikciją tik esant arbitražinei išlygai, kaip ji suprantama
pagal EB 238 straipsnį. Nesant tokios išlygos, Bendrasis Teismas, remiantis EB 235 straipsniu, neturi teisės nagrinėti ieškinio,
kuris iš tikrųjų yra sutartinio pobūdžio ieškinys dėl žalos atlyginimo. Priešingu atveju Bendrasis Teismas išplėstų savo jurisdikciją
ir viršytų jam EB 240 straipsnyje suteiktus ribotus įgaliojimus, nes šiame straipsnyje nacionaliniams teismams yra suteikta
bendra teisė spręsti ginčus, kurių viena iš šalių yra Bendrija (šiuo klausimu žr. 2009 m. gegužės 20 d. Teisingumo Teismo
sprendimo
Guigard prieš Komisiją
, C‑214/08 P, nepaskelbtas Rinkinyje, 35–41 punktus; 1997 m. liepos 18 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties
Oleifici Italiani prieš Komisiją
, T‑44/96, Rink. p. II‑1331, 35 ir 38 punktus ir 2004 m. gegužės 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Distilleria Palma prieš Komisiją
, T‑154/01, Rink. p. II‑1493, 50 punktą).
Kita vertus, deliktinės atsakomybės srityje Teisingumo Teismo jurisdikcijai nėra taikomas reikalavimas, kad ginčo šalys iš
anksto išreikštų savo sutikimą. Iš tiesų ieškiniams, kuriais siekiama, kad Bendrija atlygintų Komisijos padarytą deliktinio
pobūdžio žalą, Teisingumo Teismo jurisdikcija kyla tiesiogiai iš EB 235 straipsnio ir EB 288 straipsnio antros pastraipos.
Norėdamas nustatyti, ar turi jurisdikciją pagal EB 235 straipsnį, Bendrasis Teismas, atsižvelgdamas į įvairias reikšmingas
bylos aplinkybes, turi išnagrinėti, ar ieškovių pateiktas prašymas atlyginti žalą objektyviai ir visiškai remiasi sutartinės
ar deliktinės kilmės pareigomis, kurios leistų apibrėžti bylos sutartinį arba deliktinį pagrindą. Visų pirma šias aplinkybes
galima nustatyti nagrinėjant šalių reikalavimus, faktinę aplinkybę, dėl kurios atsirado prašoma atlyginti žala, ir sutartinių
ar deliktinių nuostatų, kuriomis remiamasi siekiant išspręsti byloje nagrinėjamą klausimą, turinį (šiuo klausimu žr. 58 punkte
minėto Sprendimo
Guigard prieš Komisiją
35–38 punktus).
Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad Bendrojo Teismo jurisdikcija sutartinės atsakomybės srityje yra bendros taisyklės išimtis
ir turėtų būti aiškinama siaurai, todėl Bendrasis Teismas gali spręsti tik dėl reikalavimų, kylančių iš sutarties arba tiesiogiai
susijusių su iš sutarties kylančiomis pareigomis (šiuo klausimu žr. 1997 m. vasario 20 d. Teisingumo Teismo sprendimo
IDE prieš Komisiją
, C‑114/94, Rink. p. I‑803, 82 punktą ir nurodytą teismo praktiką). Taip pirmiausia būtų, jei iš faktinių aplinkybių būtų
matyti, jog Komisijai sutartimi buvo suteikta teisė pirkimo sąlygose numatytus darbus pavesti vykdyti trečiajam asmeniui,
ir jei, atsižvelgiant į tai, kad šie darbai buvo numatyti vienoje ar keliose sutarties nuostatose, ginčo objektas iš tiesų
yra sutartinės kilmės prašymas atlyginti žalą (šiuo klausimu dėl atsižvelgimo į faktines aplinkybes žr. 58 punkte minėto Sprendimo
Guigard prieš Komisiją
35 ir 36 punktus, o dėl prašymo atlyginti žalą tikrojo objekto – 38 punktą).
Taip pat reikia pažymėti, kad nors norėdamas įvertinti šių argumentų pagrįstumą Bendrasis Teismas turi nagrinėti įvairių 1975–2002 m.
WTC grupės/Systran
ir Komisijos sudarytų sutarčių, kuriomis Komisija remiasi dėstydama savo argumentus, turinį, tokie veiksmai yra susiję su
nagrinėjimu dėl jurisdikcijos, todėl vien dėl jų ginčo pobūdis negali pasikeisti ir įgyti sutartinį pagrindą. Jei būtų kitaip,
ginčo pobūdis ir kartu jurisdikciją turintis teismas galėtų pasikeisti tik dėl aplinkybės, kad atsakovas remiasi kokiais nors
sutartiniais santykiais su ieškovu, net jei išnagrinėjus nurodytas sutartis galima pripažinti, kad jos šiuo klausimu yra nereikšmingos.
Taigi nagrinėdamas bylą dėl deliktinės atsakomybės Bendrasis Teismas gali nekliudomas vertinti sutarties turinį, kaip galėtų
vertinti bet kokį kitą dokumentą, kuriuo remiasi šalis grįsdama savo argumentus, tam kad įsitikintų, ar dėl šios sutarties
galima ginčyti pagal EB 235 straipsnį jam tiesiogiai suteiktą jurisdikciją. Toks nagrinėjimas yra susijęs su siekiant patvirtinti
Bendrojo Teismo jurisdikciją pateiktų faktinių aplinkybių vertinimu, o tokių aplinkybių nebuvimas yra viešąja tvarka grindžiamas
nepriimtinumo pagrindas, kaip tai suprantama pagal Procedūros reglamento 113 straipsnį.
Palyginkime: su reikalavimu atnaujinti sutartį susijusioje byloje, kurioje ieškovė rėmėsi sutartinio ir deliktinio pobūdžio
pareigų pažeidimais, Teisingumo Teismas nusprendė, kad vien dėl to, jog remiamasi ne iš sutarties kylančiomis, bet šalims
taikomomis teisės nuostatomis, negali pasikeisti sutartinis ginčo pobūdis ir jurisdikciją turintis teismas negali prarasti
galimybę nagrinėti šį ginčą (58 punkte minėto Sprendimo
Guigard prieš Komisiją
43 punktas). Taigi byloje dėl pirkimo rezultatų, kurioje ieškovės rėmėsi tik deliktinio pobūdžio pareigų pažeidimu, vien
tai, kad kita sutarties šalis rėmėsi sutartyje nustatytomis pareigomis, kuriomis nenumatyti ginčijami veiksmai, negali pakeisti
ginčo deliktinio pobūdžio ir atimti iš jurisdikciją turinčio teismo galimybę jį nagrinėti.
Be to, vertinant bendrai, šalis, teigianti, kad buvo pažeista pareiga, turi atskleisti šios pareigos turinį ir tai, kad ji
taikytina bylos aplinkybėmis. Dėl to prieš nagrinėjant Komisijos argumentus dėl sutartyje įtvirtinto leidimo trečiajam asmeniui
išplatinti informaciją, kuri gali būti saugoma autorių teisių ir praktinės patirties, reikia atskleisti ieškovių pateiktus
argumentus dėl prašymo atlyginti žalą.
Ieškovių pateikto prašymo atlyginti žalą nagrinėjimas
Šioje byloje ieškovių prašymas atlyginti žalą yra pateiktas tik pagal EB 235 straipsnį ir EB 288 straipsnio antrą pastraipą.
Ieškovės nenurodo ir nesiremia jokiomis su Komisija sudarytomis sutartinėmis nuostatomis. Šiomis sutartinėmis nuostatomis
remiasi tik Komisija, siekdama pagrįsti teiginį, kad ji turėjo teisę atlikti veiksmus, dėl kurių yra kaltinama šioje byloje.
Siekdamos pagrįsti savo reikalavimus, ieškovės nurodo dvi neteisėtas ir žalą padariusias deliktinio pobūdžio veikas. Pirma,
Komisija neteisėtai atskleidė
Systran
praktinę patirtį trečiajam asmeniui, nes skelbime apie konkursą aprašytoms paslaugoms atlikti buvo būtinas neteisėtas atskleidimas
ir
Systran
programos šaltinio kodo, kurio vienintelės savininkės buvo ieškovės, pakeitimas. Antra, Komisija pažeidė autorių teises, kai
bendrovė
Gosselies
, negavusi sutikimo, atliko
EC‑Systran Unix
versijos pakeitimus, t. y. programos
Systran
versijos, kuri beveik sutampa ir todėl yra priklausoma nuo
Systran Unix
versijos, kuriamos ir parduodamos
Systran
grupės, kuriai vienai priklauso atitinkamos intelektinės nuosavybės teisės.
Taigi šioje byloje faktinė aplinkybė, lėmusi tariamą žalą, kurios atlyginimo prašoma, t. y. tariamai neteisėti veiksmai, padarę
žalą ieškovėms, visų pirma yra Komisijos be sutikimo įvykdytas šaltinio kodų, kuriuos
Systran
grupė laiko savo nuosavybe ir remiasi jų apsauga pagal bendrus valstybių narių įstatymams būdingus su autorių teisėmis ir
praktine patirtimi susijusius principus, atskleidimas trečiajam asmeniui – bendrovei
Gosselies
.
Pirmiausia ieškovės teigia, kad jos, kaip
Systran
programos ir
Systran Unix
versijos autorės, gali prieštarauti bet kokiam išvestinio produkto, kaip antai
EC‑Systran Unix
, naudojimui, keitimui, pritaikymui arba patobulinimui, jeigu jų atlikti neleido teisių į pirminę programą turėtojas. Todėl
ieškovėms teisėtai priklauso „teisė prieštarauti“, skirta užtikrinti tam tikrų joms priklausančių duomenų apsaugą nuo Komisijos
panaudojimo arba perdavimo trečiajam asmeniui, kuriems ieškovės nebuvo davusios sutikimo.
Pagrįsdamos šią teisę, ieškovės remiasi bendrais valstybių narių įstatymams būdingais principais, 1886 m. rugsėjo 9 d. Berno
konvencija dėl literatūros ir meno kūrinių apsaugos su pakeitimais (toliau – Berno konvencija), 1991 m. gegužės 14 d. Tarybos
direktyva 91/250/EEB dėl kompiuterių programų teisinės apsaugos (OL L 122, p. 42; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,
17 sk., 1 t., p. 114) ir 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/48/EB dėl intelektinės nuosavybės
teisių gynimo (pataisyta redakcija OL L 195, p. 16; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 2 t., p. 32). Šios nuostatos,
dėl kurių, kaip atsakydama į Bendrojo Teismo posėdyje dėl to pateiktą klausimą pripažino Komisija, tam tikrais atvejais gali
kilti deliktinio pobūdžio pareigos, yra perkeltos į valstybių narių įstatymus. Iš esmės minėtomis nuostatomis įtvirtinami
šie bendrieji principai: kompiuterio programos autorius vien dėl to, kad ją sukūrė, turi išimtinę intelektinės nuosavybės
teisę į šią programą, kuria gali pasinaudoti prieš bet ką; jei neįrodoma kitaip, autoriumi ar autoriais laikomi tie, kieno
vardu kompiuterio programa yra platinama; išskyrus tam tikras išimtis, kompiuterio programos autorius turi išimtinę teisę
atlikti arba suteikti teisę atlikti pakeitimus, pritaikyti programą arba ją platinti.
Reikia pripažinti, kad ieškovės pateikė pakankamai įrodymų, kuriais remiantis šiame vertinimo etape galima pripažinti, jog
Systran
grupė gali remtis autorių teisėmis į
Systran
programos
Systran Unix
versiją, kurią sukūrė ir pardavinėjo savo vardu.
Kita vertus, nesant faktinių įrodymų, kad ieškovėms nepriklausė nagrinėjamos teisės, Komisijai akivaizdžiai nepavyko užginčyti
Bendrojo Teismo jurisdikcijos, ginčijant autorių teises, kuriomis rėmėsi
Systran
grupė dėl minėtos programos
Systran
versijos.
Pirma, šiuo klausimu neužtenka vien Komisijos abejonių dėl to, kad ieškovėms priklauso intelektinės nuosavybės teisės į
Systran
programos
Systran Unix
versiją (žr. šio sprendimo 54 punktą). Tokie argumentai neatitinka įrodymų, kurių reikia norint užginčyti
Systran
grupės galimybę remtis autorių teisėmis į
Systran
programos
Systran Unix
versiją, atsižvelgiant į minėtus bendrus valstybių narių įstatymams būdingus principus, nes šie argumentai paremti bendrais
ir nepakankamai tiksliais kaltinimais, vertinamais atsižvelgiant į nagrinėjamos programos ypatumus ir į ieškovių pateiktas
teisės ir techninių ekspertų ataskaitas.
Antra, iš anksto nesprendžiant dėl diskusijos dėl bylos esmės rezultato reikia pastebėti, kad Bendrasis Teismas prašė Komisijos
paaiškinti jos abejonių dėl ieškovių ginamų nuosavybės teisių turinį, o ieškovių – pateikti pastabas šiuo klausimu. Todėl
ieškovių pasirinkti ekspertai pateikė kelis teisinius ir techninius argumentus, kuriais patvirtinamos
Systran
grupės autorių teisės ir į perdarytą programą, ir į šios programos versijas, kuriose naudojamas jos šaltinio kodas (
Panthéon-Sorbonne Paris-I
universiteto profesoriaus P. Sirinelli nuomonė dėl perrašytai programai taikomos autorių teisių apsaugos, toliau – P. Sirinelli
antroji nuomonė; H. Bitan techninė pažyma dėl naujo ir atskiro programos
Systran Unix
pobūdžio turinio, palyginti su programų
Systran Mainframe
ir
EC‑Systran Mainframe
sandara ir struktūra, toliau – H. Bitan antroji techninė pažyma). Visų pirma iš šių dokumentų matyti, kad
Systran Unix
versija yra ne tik ankstesnės
Systran Mainframe
versijos perkėlimas, kaip bando teigti Komisija, bet ir visų anksčiau sukūrimo kalba parašytų programų perrašymas C kalba,
ir kad šių versijų funkcijos yra skirtingos. Taip pat neginčijama, kad
Systran Unix
versija pakeitė
Systran Mainframe
versiją, kuri per laiką paseno.
Nepaisant aiškaus Bendrojo Teismo prašymo šiuo klausimu, Komisija negalėjo pateikti techninių įrodymų, kuriais būtų galima
bent užginčyti
Systran
grupės autorių teises į
Systran
programos
Systran Unix
versiją ar programą arba jos veikimo šaltinio kodą sudarančius kompiuterinius elementus, pirmiausia dėl dalių, susijusių su
programos branduolio pagrindu arba kalbinėmis programomis, kai ieškovės neginčija Komisijos nuosavybės teisių į šios institucijos
tarnybų sudarytus žodynus, siekiant atsižvelgti į joje naudojamos kalbos ypatumus.
Trečia, vykstant teismo procesui, Komisija turėjo pripažinti, kad
Systran
grupei iš tiesų priklausė intelektinės nuosavybės teises šioje srityje. Tripliko etape Komisija pripažino neginčijanti aplinkybės,
kad
Systran
priklausė teisės į šios bendrovės parduodamą
Systran Unix
programą, ir kartu nurodė, jog negalima atmesti, kad
Systran
grupė pasinaudojo kuriant
EC‑Systran Mainframe
ir
EC‑Systran Unix
versijas Komisijai atliktais patobulinimais ir įtraukė juos į
Systran Unix
versiją. Tiksliau tariant, per posėdį Komisija pažymėjo, kad iš tiesų neginčija, jog
Systran
priklauso teisės į šias programas, t. y. į
Mainframe
versiją ir, žinoma, į
Unix
versiją, tačiau kartu išreiškė tam tikrų abejonių dėl elementų, kurie buvo neteisėtai įtraukti į
Systran Unix
pirminę versiją, pagal su šia institucija anksčiau sudarytas sutartis.
Vis dėlto, kaip Bendrasis Teismas nurodė antrojoje klausimų grupėje ir dar kartą posėdyje, reikia pripažinti, kad
Systran Unix
versija pasirodė keletą metų anksčiau nei
EC‑Systran Unix
versija. Todėl mažai tikėtina, kad
Systran
grupė į
Systran Unix
versiją, kurią sukūrė ir pardavinėjo, galėjo įtraukti vėlesnius pakeitimus, padarytus
EC‑Systran Unix
versijoje, siekdama atsižvelgti į specifinius Komisijos poreikius kalbiniu ir terminologijos požiūriu. Komisija negalėjo
pagrįsti savo teiginio šiuo klausimu.
Be to, jokie faktiniai įrodymai nepatvirtina Komisijos argumento, kad tikėtina, jog remiantis ieškovių
Systran Mainframe
versija sukurtos
EC‑Systran Mainframe
versijos elementai buvo neteisėtai įtraukti į
Systran Unix
pradinę versiją. Tokiam argumentui taip pat prieštarauja – pirmiausia dėl programos šaltinio kodo ir ypač branduolio ir su
juo susijusių kalbinių programų – ieškovės techninio eksperto paaiškinimai, kad sukūrimo kalba parašyta programa gerokai skiriasi
nuo C kalba parašytos programos (žr. H. Bitan antrąją techninę pažymą ir pirmiausia simbolių sekos „Hello world!“ aprašymo
sukūrimo kalba ir C kalba pavyzdį). Komisija neginčijo šio techninio paaiškinimo.
Dėl nurodytos praktinės patirties apsaugos ieškovės nurodo, kad ją bendrai galima apibrėžti kaip „slaptos, reikšmingos ir
bet kokiu tinkamu būdu apibrėžtos techninės informacijos visumą“. Šiuo klausimu jos mano, kad Komisijos trečiajam asmeniui
atskleista tokia informacija be ieškovių sutikimo, yra neteisėti veiksmai, dėl kurių kyla Bendrijos deliktinė atsakomybė pagal
EB 288 straipsnio antrą pastraipą.
Patvirtindamos šį argumentą, ieškovės pagrįstai remiasi 1985 m. gruodžio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Adams prieš Komisiją
(145/83, Rink. p. 3539) 34 punktu, kuriame pripažinta, kad EB 287 straipsnyje įtvirtinta Komisijos ir jos tarnautojų pareiga
laikytis konfidencialumo yra bendrasis teisės principas. EB 287 straipsnyje įtvirtintą bendrąjį principą, kuriuo remiantis
įmonės turi teisę į jų verslo paslapčių apsaugą, dar kartą patvirtino Teisingumo Teismas 1994 m. gegužės 19 d. Sprendimo
SEP prieš Komisiją
(C‑36/92 P, Rink. p. I‑1911) 36 punkte. 2000 m. gruodžio 7 d. Nicoje paskelbtos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos
(OL C 364, 2000, p. 1) 41 straipsnyje taip pat nurodoma būtinybė administracijai laikytis „teisėto konfidencialumo ir profesinio
bei verslo slaptumo“.
Verslo paslaptis apima ir su praktine patirtimi susijusią techninę informaciją, kurią ne tik paviešinus, bet ir paprasčiausia
perdavus kitam nei ją suteikusiam asmeniui galima padaryti didelę žalą informacijos pateikėjo interesams (šiuo klausimu žr. 1996 m.
rugsėjo 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Postbank prieš Komisiją
, T‑353/94, Rink. p. II‑921, 87 punktą). Kad techninei informacijai dėl jos pobūdžio būtų taikomas EB 287 straipsnis, pirmiausia
būtina, kad ją žinotų tik ribotas asmenų ratas. Antra, tai turi būti informacija, kurios atskleidimas galėtų padaryti didelę
žalą ją pateikusiems ar tretiesiems asmenims. Galiausiai būtina, kad interesai, kurie gali būti pažeisti atskleidus informaciją,
būtų objektyviai verti apsaugos (2006 m. gegužės 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Bank Austria Creditanstalt prieš Komisiją
, T‑198/03, Rink. p. II‑1429, 71 punktas ir 2007 m. spalio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse prieš Komisiją
, T‑474/04, Rink. p. II‑4225, 65 punktas).
Taigi šioje byloje reikia pripažinti, kad techninė informacija, susijusi su įmonės verslo paslaptimi ir perduota Komisijai
aiškiai nustatytiems tikslams, negali būti perduota trečiajam asmeniui kitais tikslais be atitinkamos įmonės sutikimo.
Reikia pripažinti, kad ieškovės pateikė pakankamai teisinių įrodymų pagrįsti pagal EB 235 straipsnį Bendrajam Teismui suteiktą
jurisdikciją dėl Komisijos deliktinio pobūdžio pareigų, kylančių iš autorių teisių ir praktinės patirties, susijusių su
Systran
programos
Systran Unix
versija, pažeidimo.
Komisija nesugebėjo užginčyti šios išvados, todėl reikia išnagrinėti antrą jos argumentų dalį, pagal kurią ji turi iš sutarties
kylantį pritarimą atlikti veiksmus, dėl kurių yra kaltinama šioje byloje.
Komisijos pateiktų įrodymų, patvirtinančių esant iš sutarties kylantį sutikimą trečiajam asmeniui atskleisti informaciją,
kuri gali būti saugoma autorių teisių ir praktinės patirties, nagrinėjimas
Šioje byloje Komisijos tariami neteisėti ir žalą padarę veiksmai visų pirma reiškia informacijos, kuri gali būti saugoma
Systran
grupės autorių teisių ir praktinės patirties, tariamą atskleidimą trečiajam asmeniui, t. y. bendrovei
Gosselies
, be ieškovių sutikimo.
Nė vienas bylos medžiagoje esantis įrodymas neleidžia pripažinti, kad Komisijai sutartimi buvo suteikta teisė perduoti bendrovei
Gosselies
informaciją, susijusią su praktine patirtimi dėl
Systran Unix
versijos.
Pirma, jokioje šalių sudarytoje sutartyje tiesiogiai neminimas tam tikrų su
EC‑Systran Unix
versija susijusių darbų galimo suteikimo trečiajam asmeniui klausimas. Kai
Systran
kreipėsi į Komisiją šiuo klausimu, ši institucija iš tiesų tik paneigė
Systran
teises į
Systran
programos
Systran Unix
versiją ir nurodė, kad
Systran
grupė neturėjo teisės prieštarauti dėl darbų perdavimo bendrovei
Gosselies
(žr. šio sprendimo 31–37 punktus).
Antra, atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą šia tema, Komisija nurodo tris sutarties nuostatas siekdama patvirtinti, kad
galėjo pasiūlyti bendrovei
Gosselies
kurti
Systran
programos
EC‑Systran Unix
versiją, ir
Systran
grupė negalėjo tam prieštarauti remdamasi su šios programos
Systran Unix
versija susijusiomis autorių teisėmis ir praktine patirtimi (žr. šio sprendimo 53 punktą).
Pirma, Komisija remiasi 1985 m. sausio 18 d. Komisijos ir bendrovės
Gachot
prieš šiai bendrovei perimant WTC grupę ir tampant
Systran
sudaryto techninio bendradarbiavimo susitarimo protokolo 4 straipsniu „Naudojimo teisės“, kuriame, be kita ko, nustatyta,
kad „
Systran
sistema, programos ir žodynai išlieka Komisijos nuosavybė“.
Reikia pripažinti, kad šia nuostata negalima pagrįsti nagrinėjamo ginčo sutartinio pobūdžio. Pirmiausia minėta nuostata netaikytina
ieškovėms, kurių nuosavybės teisės į
Systran
programą ir, be kita ko,
Systran Mainframe
versiją nekyla iš 1985 m. sausio 18 d. Komisijos ir bendrovės
Gachot
sudaryto protokolo (žr. šio sprendimo 10 punktą). Iš tiesų
Systran
grupės nuosavybės teisės į
Systran
programą ir jos
Systran Mainframe
versiją atsirado vėliau, kai bendrovė
Gachot
perėmė WTC grupę (žr. šio sprendimo 11 punktą ir dubliko 5–7 prieduose pateiktus dokumentus). Be to, jei niekas neginčija,
kad 1985 m. sausio 18 d. bendrovei
Gachot
nepriklausė jokios nuosavybės teisės į
Systran
sistemą, remiantis anksčiau nurodyta nuostata taip pat neįmanoma nustatyti, kad nuo šios datos ir vadovaudamasi minėtu protokolu
Komisija gali teigti, jog turėjo nesuvaržytą ir visišką nuosavybę į
Systran
sistemą ir jos programas, įskaitant jos branduolio pagrindą ir šaltinio kodus. Tokia išvada pažeistų WTC grupei tuomet priklausiusias
nuosavybės teises į
Systran
sistemą ir, be kita ko,
Systran Mainframe
versiją, kurių Komisija neginčija (žr. šio sprendimo 3 punktą) ir kurios vėliau buvo perduotos bendrovei
Gachot
, tapusiai
Systran
. Galiausiai svarbu pažymėti, kad bet kuriuo atveju ši byla susijusi ne su
Systran
grupės teisėmis į pasenusią
Systran Mainframe
versiją, bet su
Systran
grupės teisėmis į
Systran Unix
versiją, kuri buvo išleista po minėtos versijos ir parašyta skirtinga kalba, kad galėtų veikti esant naujai kompiuterinei
aplinkai.
Antra, Komisija remiasi Komisijos ir
Systran
grupės (t. y. tuo metu bendrovių WTC,
Latsec, Systran Institut
ir
Gachot
) bendradarbiavimo sutarties preambulės 6 dalimi, kurioje nurodyta, kad „Komisijos ir (šios sutarties 3 punkte nurodytų) jos
rangovų padaryti
Systran
sistemos patobulinimai ir pakeitimai, ypač žodynai, yra išimtinė Komisijos nuosavybė“. Šią nuostatą reikia vertinti kartu
su minėtos preambulės 3 dalimi, kurioje nurodyta:
„Vėlesnis šių sistemų palaikymas ir kūrimas buvo užtikrinamas sudarant grupę Komisijos ir aptarnaujančių bendrovių sutarčių.
Šiose sutartyse buvo įtvirtinti pačios Komisijos poreikiai ir tikslai.“
Šiomis nuostatomis taip pat negalima grįsti nagrinėjamos bylos sutartinio pobūdžio. Iš tiesų, vadovaujantis minėtomis preambulės
dalimis, iki 1987 m. rugpjūčio 4 d. bendradarbiavimo sutarties sudarymo Komisijos ir išorės rangovų padaryti
Systran
sistemos patobulinimai ir pakeitimai, ypač dėl žodynų, yra išimtinė Komisijos nuosavybė. Ieškovės neginčija šios išimtinės
nuosavybės ir jų bylos dokumentuose nesiremiama nuosavybės teise į žodynus ir patobulinimus bei pakeitimus, padarytus išimtinai
Komisijos arba jos sąskaita, siekiant patenkinti jos terminologinius poreikius. Teisės, kuriomis remiasi ieškovės, yra susijusios
su bazine sistema, t. y. branduolio pagrindais ir kalbinėmis sekomis, kurios autorė yra
Systran
grupė ir dėl kurios ji turi praktinės patirties.
Be to, remiantis kitomis tos pačios preambulės dalimis, galima apibrėžti Komisijos ir
Systran
grupės bendrovių santykius ir įvertinti teises, kurias ši grupė galėjo teigti turinti į
Systran
sistemą, kai buvo sukurtos tik su
Mainframe
aplinka suderintos versijos. Taigi remiantis preambulės nuostatomis:
„1.      Bendrovės WTC sukurta
Systran
sistema yra automatinio vertino sistema, kurią sudaro pagrindinė programa, kalbinės ir pagalbinės programos ir įvairūs dvikalbiai
žodynai.
2.      1975 m. rugsėjo 22 d. Komisija ir WTC grupė sudarė sutartį dėl
Systran
sistemos naudojimo Komisijoje ir WTC vykdomo pradinio šios sistemos sukūrimo.
Vėliau Komisija ir bendrovė WTC sudarė kelias kitas sutartis, kuriose buvo numatyta, pirma, pagerinti esamą sistemą ir, antra,
sukurti sistemas (naujų kalbų porų).
Šių 1976–1985 m. sudarytų sutarčių tikslas buvo sukurti ir pagerinti vertimo programas bei pagrindinius atitinkamų kalbų žodynus.
<...>
5.      Taigi šalys pripažįsta, kad Komisija turi bazinės sistemos ir WTC padarytų patobulinimų <...> naudojimo licenciją, apribotą
naudoti Europos Bendrijų teritorijoje šios sutarties 4 (punkte) nurodytuose sektoriuose.
<...>
7.      Šalys mano, kad jos ir
Systran
naudotojai yra suinteresuoti, jog ši sistema būtų nuolat tobulinama. Jos nusprendė sudaryti šią bendradarbiavimo sutartį tam,
kad suvienytų savo pastangas ir taip siektų šio tobulinimo.
Šiomis aplinkybėmis abi šalys pripažįsta teisę naudoti
Systran
sistemą, kuri gali būti kuriama įdiegiant patobulinimus, įgyvendinamus dėl sistemos naudojimo ir privačiame, ir viešame sektoriuose.“
Iš šių nuostatų, kuriose atsispindi tuo metu buvę Komisijos ir
Systran
grupės sutartiniai santykiai, matyti, kad, pirma,
Systran
grupės vaidmuo kuriant
Systran
sistemą ir atliekant jos pirminį ir vėlesnį tobulinimą Komisijai yra tiesiogiai pripažįstamas, ir, antra, nurodomos tik
Systran
grupės Komisijai suteiktos naudojimo teisės, o ne nuosavybės teisės ar juo labiau išimtinės nuosavybės teisės į visą sistemą.
Bet kuriuo atveju šiose nuostatose nėra jokios nuorodos į trečiojo asmens dalyvavimą keičiant šią sistemą be išankstinio
Systran
grupės sutikimo.
Galiausiai, kaip ir dėl techninio bendradarbiavimo susitarimo protokolo 4 straipsnio, svarbu pažymėti, kad bet kuriuo atveju
ši byla susijusi ne su
Systran
grupės teisėmis į pasenusią
Systran Mainframe
versiją, bet su
Systran
grupės teisėmis į
Systran Unix
versiją, kuri buvo išleista po minėtos versijos ir parašyta skirtinga kalba, kad galėtų veikti naujoje kompiuterinėje aplinkoje.
Trečia, Komisija remiasi perkėlimo sutarčių 13 straipsnio „Patentai, naudojimo sertifikatai (naudojimo modeliai), prekės ženklai,
pramoninis dizainas, pramoninės ir intelektinės nuosavybės teisės“ 1 ir 2 dalimis, pagal kurias Komisijos automatinio vertimo
sistema išlieka šios institucijos nuosavybė. Šioje byloje svarbu pažymėti, kad pirmojoje perkėlimo sutartyje minėtos dvi dalys
suformuluotos taip:
„1.      Komisija nedelsiant informuojama apie bet kokius Rangovės (t. y.
Systran Luxembourg
) vykdant šią sutartį gautus rezultatus ar patentus; tokie rezultatai ar patentai priklauso Europos Bendrijoms, kurios gali
jais laisvai naudotis, išskyrus atvejus, kai jau yra atsiradusios pramoninės arba intelektinės nuosavybės teisės.
2.      Komisijos automatinio vertimo sistema, įskaitant jos sudedamąsias dalis, net jeigu jos buvo pakeistos vykdant sutartį, išlieka
Komisijos nuosavybė, išskyrus atvejus, kai jau yra atsiradusios pramoninės arba intelektinės nuosavybės teisės.“
Taigi pirmosios perkėlimo sutarties 13 straipsnio 1 ir 2 dalyse aiškiai apibrėžtas ankstesnių intelektinės ar pramoninės nuosavybės
teisių klausimas. Todėl Komisija negali remtis šia nuostata teigdama, kad akivaizdu, jog ieškovės atsisakė ginti savo autorių
ir praktinės patirties teises, susijusias su
Systran
sistema. Šios teisės ir ypač susijusios su
Systran
programos
Systran Unix
versija galiojo dar prieš perkėlimo sutarčių sudarymą, kurios įsigaliojo, kai Komisijos naudota
EC‑Systran Mainframe
versija jau buvo pasenusi.
Be to, kaip posėdyje nurodė ieškovės, iš pirmosios perkėlimo sutarties 13 straipsnio aiškiai matyti, kad 1 dalyje minimas
tik
Systran
programos
EC‑Systran Unix
versijos vadinamosios „EB“ dalies atnaujinimas, t. y. visi rezultatai ir patentai, kuriuos galėjo gauti šiuo atveju buvusi
rangovė
Systran Luxembourg
, kai įgyvendino perkėlimo sutartis. Visų dar iki minėtų galimų rezultatų ir patentų buvusių objektų, įskaitant
Systran Unix
versijos, iš kurios kilo
EC‑Systran Unix
versija, nuosavybės klausimas nepatenka į sutarčių taikymo sritį. Taigi šiomis sutartimis neginčijamos teisės į
Systran Unix
versijos branduolio pagrindo dalį, kuri nebuvo pakeista
EC‑Systran Unix
versijoje. Kalbant apie šios nuostatos 2 dalį, joje tiesiogiai nurodoma „Komisijos automatinio vertimo sistema“, t. y.
Systran
programos
EC‑Systran Mainframe
versija (žr. šio sprendimo 27 punkte pateiktą pirmosios perkėlimo sutarties 2 straipsnyje įtvirtintą apibrėžimą), taip neliečiant
teisių į
Systran Mainframe
versiją klausimo, nors abi šios versijos tapo pasenusios pasirodžius
Systran Unix
versijai.
Be to, reikia pripažinti, kad
Systran
nėra perkėlimo sutarčių šalis ir todėl negalėjo Komisijai perleisti jokių su
Systran
programos
Systran Unix
versija, kurią ji sukūrė ir pardavinėjo, susijusių teisių. Vadovaujantis tiesioginių sutartinių santykių principu, kurį galima
laikyti bendru valstybių narių įstatymams sutarčių srityje būdingu principu, pačių perkėlimo sutarčių negalima taikyti
Systran
. Šiuo klausimu net darant prielaidą, kad
Systran Luxembourg
iki 2002 m. kovo 15 d. nepateikė Komisijai „visų su automatinio vertimo sistema
Systran
susijusių teisių <...>, kurias teigia turinti
Systran
grupė, atnaujintų įrodymų“ (žr. šio sprendimo 30 punktą), dėl to negalima atimti iš
Systran
galimybės prieš Komisiją remtis teisėmis, kurias ji gavo įsigijusi WTC grupės bendroves ir juo labiau sukūrusi ir pardavusi
Systran Unix
versiją, kaip Komisijai tai buvo žinoma. Taip pat svarbu pastebėti, kad, kaip ieškovės nurodė posėdyje ir Komisija tam neprieštaravo,
sudarant perkėlimo sutartis
Systran Luxembourg
buvo ne visiškai į
Systran
grupę įtraukta bendrovė, o bendra įmonė, kartu įgyvendinanti įmonių, kurios anksčiau dirbo su Komisija, kad būtų užtikrinta
EC‑Systran Mainframe
versijos priežiūra, ir
Systran
grupės interesus Liuksemburge.
Galiausiai ir bet kuriuo atveju intelektinės nuosavybės srityje galioja principas, kad nuosavybės teisių perleidimo nuostata
negali būti preziumuojama. Paprastai tokia nuostata negali būti numanoma, ji turi būti tiesioginė. Šioje byloje šalių Bendrajam
Teismui pateiktuose dokumentuose neatsispindi jokios sutartinės nuostatos, susijusios su intelektinės nuosavybės teisių perleidimu
iš
Systran
arba
Systran
grupės įmonės, kuria būtų galima remtis dėl
Systran
programos
Systran Unix
versijos.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad nė viena Komisijos nurodyta sutarties nuostata neleidžia pagrįsti teiginio, jog ši byla
neabejotinai yra sutartinio pobūdžio. Šios sutartinės nuostatos, susijusios su ankstesniu laikotarpiu arba net labai seniai
praėjusiu laikotarpiu su
Systran Mainframe
versija, kuri paseno dešimtajame dešimtmetyje dėl kompiuterinės aplinkos raidos, susijusiu atveju neleidžia pripažinti, kad
Systran
grupė leido ar vis dar leidžia Komisijai trečiajam asmeniui atskleisti informaciją, kuri gali būti saugoma autorių teisių
ir praktinės patirties, susijusią su šios grupės sukurta ir parduodama
Systran
programos
Systran Unix
versija.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia pripažinti, kad iš ieškovių prašymo atlyginti žalą ir bendrų valstybių narių įstatymams
būdingų principų, kuriais ieškovės remiasi patvirtindamos savo teises į
Systran
programos
Systran Unix
versiją ir būtinybę gauti išankstinį autoriaus sutikimą prieš trečiajam asmeniui išplatinant į išvestinę versiją
EC‑Systran Unix
perkeltą turinį, išplaukia, jog ieškovės pateikė pakankamai teisinių ir faktinių įrodymų, kad Bendrasis Teismas galėtų vykdyti
Sutartyje jam suteiktą jurisdikciją deliktinės atsakomybės srityje.
Be to, įvairių sutartinių nuostatų, kuriomis Komisija remiasi siekdama įrodyti prašymo atlyginti žalą sutartinį pobūdį, vertinimas
leidžia pripažinti, kad
Systran
grupė neperdavė autorių teisių į
Systran Unix
versiją ir nedavė sutikimo trečiajam asmeniui atskleisti su šia versija susijusios informacijos.
Iš viso ankstesnio vertinimo matyti, kad nagrinėjama byla yra deliktinio pobūdžio. Taigi Komisijos įvykdyto autorių teisių
ar praktinės patirties saugomos informacijos atskleidimo trečiajam asmeniui be aiškaus šių teisių savininko sutikimo tariamai
neteisėtą ir žalingą pobūdį reikia įvertinti atsižvelgiant į bendrus valstybių narių įstatymams šioje srityje būdingus principus,
o ne į sutartines nuostatas, įtvirtintas sutartyse, praeityje sudarytose dėl su
Systran
priklausančiomis autorių teisėmis ir praktine patirtimi į
Systran Unix
versiją nesusijusių klausimų.
Todėl reikia atmesti Komisijos kaltinimus, susijusius su ieškinio nepriimtinumu dėl jo tariamo sutartinio pobūdžio.
2.     Dėl ieškinio neaiškumo
a)     Šalių argumentai
Komisija teigia, kad ieškinys yra nepriimtinas, nes neatitinka Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punkte įtvirtintos
sąlygos, pagal kurią ieškinyje turi būti nurodytas „ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka“. Ieškinyje nenurodomos
konkrečios teisės nuostatos, kurias pažeidė Komisija, ir pateikiama nepakankamai paaiškinimų dėl autorių teisių pažeidimo
ir praktinės patirties atskleidimo veikų, kuriomis ieškovės kaltina Komisiją.
Ieškovės iš esmės teigia, jog ieškinys pakankamai aiškus ir tikslus, kad Komisija galėtų pasirengti gynybai, o Bendrasis Teismas
– priimti sprendimą.
b)     Bendrojo Teismo vertinimas
Pagal Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirmą pastraipą, taikomą procesui Bendrajame Teisme pagal Statuto 53 straipsnio
pirmą pastraipą, ir Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktą bet kuriame ieškinyje turi būti
nurodomas ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka. Jie turi būti nurodyti pakankamai aiškiai bei tiksliai,
kad atsakovas galėtų pasirengti gynybai, o Bendrasis Teismas nagrinėti ieškinį. Siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir gerą
teisingumo vykdymą tam, kad ieškinys būtų priimtinas, būtina, jog pagrindinės teisinės ir faktinės aplinkybės, kuriomis pagrįstas
ieškinys, bent sutrumpintai, tačiau nuosekliai ir suprantamai būtų išdėstytos ieškinio tekste (1993 m. balandžio 28 d. Pirmosios
instancijos teismo nutarties
De Hoe prieš Komisiją
, T‑85/92, Rink. p. II‑523, 20 punktas ir 2005 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties
Internationaler Hilfsfonds prieš Komisiją
, T‑294/04, Rink. p. II‑2719, 23 punktas).
Tam, kad būtų tenkinami šie reikalavimai, ieškinyje dėl institucijos padarytos žalos atlyginimo pirmiausia turi būti nurodyti
įrodymai, leidžiantys nustatyti veiksmus, kuriais ieškovas kaltina instituciją (107 punkte minėtos Nutarties
Internationaler Hilfsfonds prieš Komisiją
24 punktas).
Šioje byloje ieškovės ieškinyje nurodo, kad paskelbusi konkurso laimėtoją Komisija neteisėtai perdavė
Systran
praktinę patirtį trečiajam asmeniui ir taip pažeidė
Systran
autoriaus teises. Taigi nurodomos dvi neteisėtos ir žalą padariusios Komisijos padarytos veikos (žr. šio sprendimo 66 punktą).
Atsižvelgdama į šias nuorodas, Komisija galėjo pasirengti gynybai.
Todėl reikia atmesti Komisijos kaltinimus, susijusius su ieškinio nepriimtinumu dėl jo neaiškumo.
3.     Dėl Bendrojo Teismo jurisdikcijos neturėjimo pripažinti buvus autorių teisių pažeidimą nagrinėjant ieškinį dėl deliktinės
atsakomybės
a)     Šalių argumentai
Komisija tvirtina, kad ieškinys nepriimtinas, nes Bendrasis Teismas neturi jurisdikcijos priimti sprendimo autorių teisių
pažeidimo srityje, kai nagrinėja ieškinį dėl deliktinės atsakomybės, kaip tai buvo pripažinta 52 punkte minėtoje Nutartyje
Document Security Systems
. Šiuo klausimu Komisija teigia, kad, kitaip nei bendras derinimas Bendrijos mastu prekių ženklų srityje, autorių teisių derinimas
buvo tik dalinis, tačiau vis dėlto apėmė programinės įrangos apsaugą (Direktyva 91/250). Vis dėlto autorių teisių, kaip ir
patentų teisės, atveju ieškinys dėl autorių teisių pažeidimo nėra viena iš teisių gynimo priemonių, dėl kurio suteikta jurisdikcija
Bendrijos teismams. Tas pats taikytina ir praktinei patirčiai, kuri visai nebuvo suderinta Bendrijos mastu. Šiuo klausimu
Komisija atmeta bet kokį palyginimą su šio sprendimo 79 punkte minėtame Sprendime
Adams prieš Komisiją
įtvirtintu sprendimu, nes ieškovės remiasi ne EB 287 straipsnio pažeidimu, o tik neteisėtu praktinės patirties atskleidimu
ir nepateikia nei papildomų patikslinimų, nei įrodymų. Be to, kitaip nei byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas
Adams prieš Komisiją
, šioje byloje informacija buvo surinkta atsižvelgiant į sutartinius santykius, o ne perduodant įslaptintus dokumentus.
Ieškovės nurodo, kad, atsižvelgiant į derinimą Bendrijos mastu programinės įrangos apsaugos autorių teisėmis srityje (Direktyva
91/250), Bendrasis Teismas turi jurisdikciją vertinti, ar Komisija pažeidė autorių teises į programinę įrangą. Taigi ši teisių
gynimo priemonė negali priklausyti nuo pasinaudojimo nacionaline teisių gynimo priemone, kuri, kitaip nei byloje, kurioje
buvo priimta 52 punkte minėta Nutartis
Document Security Systems
, susijusi su patentų apsauga, nesuteikia galimybės gauti žalos atlyginimą. Tai veiksmingos ieškovių teisminės apsaugos užtikrinimo
klausimas. Dėl neteisėto praktinės patirties atskleidimo ieškovės pabrėžia 79 punkte minėto Sprendimo
Adams prieš Komisiją
reikšmę, nes jame nustatyta, kad EB 287 straipsnyje Komisijai ir jos tarnautojams įtvirtinta konfidencialumo pareiga yra
bendrasis teisės principas.
b)     Bendrojo Teismo vertinimas
Komisija remiasi 52 punkte minėta Nutartimi
Document Security Systems
, teigdama, kad Bendrasis Teismas neturi jurisdikcijos priimti sprendimo dėl autorių teisių pažeidimo, kai nagrinėja ieškinį
dėl žalos atlyginimo.
Vis dėlto reikia pažymėti, kad byloje, kurioje buvo priimta ši nutartis, Bendrasis Teismas atskyrė ieškovės pareikštą ieškinį
dėl patentų pažeidimo nuo ieškinio dėl žalos atlyginimo siaurąja prasme. Iš tiesų savo reikalavimuose ieškovė prašė Bendrojo
Teismo pripažinti, kad Europos centrinis bankas (ECB) pažeidė minėto patento suteikiamas teises, ir priteisti iš ECB žalos
dėl ginčijamo patento suteikiamų teisių pažeidimo atlyginimą (52 punkte minėtos Nutarties
Document Security Systems
25 punktas). Atsakydamas į tai, Bendrasis Teismas pirmiausia nurodė, kad neturi jurisdikcijos nagrinėti ieškinio dėl patentų
pažeidimo (52 punkte minėtos Nutarties
Document Security Systems
50–75 punktai). Dėl ieškinio dėl žalos atlyginimo siaurąja prasme Bendrasis Teismas aiškiai nurodė turintis jurisdikciją priimti
sprendimą pagal bendrai taikomas EB 235 straipsnio ir 288 straipsnio antros pastraipos nuostatas (52 punkte minėtos Nutarties
Document Security Systems
76 punktas). Vis dėlto šį ieškinį dėl žalos atlyginimo jis pripažino akivaizdžiai neturinčiu jokio teisinio pagrindo, nes
ieškovė toje byloje nepateikė jokių įrodymų, kurie galėtų patvirtinti bent veiksmų, kuriais kaltinama atsakovė, neteisėtumą
(52 punkte minėtos Nutarties
Document Security Systems
80–82 punktai).
Šioje byloje reikia pažymėti, kad autorių teisių pažeidimo sąvoka vartojama kartu su praktinės patirties konfidencialumo pažeidimo
sąvoka tik siekiant pripažinti Komisijos veiksmus neteisėtais ieškinio dėl deliktinės atsakomybės atžvilgiu. Toks nagrinėjamų
veiksmų neteisėto pobūdžio vertinimas atliekamas atsižvelgiant į bendrus valstybių narių įstatymams būdingus principus ir
jam nebūtinas išankstinis kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos sprendimas, kaip tai buvo įvairių ginčijamų patentų
atveju byloje, kurioje buvo priimta 52 punkte minėta Nutartis
Document Security Systems
. Todėl ECB pareiškė ieškinius dėl panaikinimo keliose valstybėse narėse ir kai kurie teismai jau priėmė sprendimus dėl šių
ieškinių pirmojoje instancijoje; dėl šių įvairiuose teismuose priimtų skirtingų sprendimų buvo pateikti apeliaciniai skundai
(52 punkte minėtos Nutarties
Document Security Systems
21–24 punktai), o šiuo atveju nagrinėjamoje byloje padėtis visiškai kitokia.
Todėl atsižvelgiant į EB 235 straipsnyje ir 288 straipsnio antroje pastraipoje Bendrajam Teismui suteiktą jurisdikciją deliktinės
atsakomybės srityje ir nesant nacionalinės teisių gynimo priemonės, kuri suteiktų galimybę įpareigoti Komisiją atlyginti ieškovių
tariamai patirtą žalą dėl nurodomo autorių teisių pažeidimo, negalima prieštarauti, kad į ieškovių vartojamą autorių teisių
pažeidimo sąvoką būtų galima atsižvelgti pripažįstant Komisijos veiksmus neteisėtais, kai nagrinėjamas prašymas atlyginti
žalą.
Šiame ieškinyje dėl žalos atlyginimo ieškovių vartojama autorių teisių pažeidimo sąvoka aiškintina atsižvelgiant tik į bendrus
valstybių narių įstatymams būdingus principus, kurie kompiuterių programų srityje buvo perkelti arba išdėstyti daugelyje derinimo
direktyvų. Taigi reikia atmesti Komisijos kaltinimus, susijusius su ieškinio nepriimtinumu dėl to, kad Bendrasis Teismas neturi
jurisdikcijos pripažinti autorių teisių pažeidimo tokia prasme, kaip šią sąvoką būtų galėjusi apibrėžti kompetentinga nacionalinė
valdžios institucija, taikydama šios valstybės teisę.
B –
Dėl kitų reikalavimų
Komisija nurodo, kad daugelis ieškovių pateiktų pareikalavimų yra nepriimtini. Tai taikytina reikalavimams, kad Bendrasis
Teismas įpareigotų Komisiją nedelsiant nutraukti autorių teisių pažeidimo ir atskleidimo veiksmus, konfiskuoti tam tikrus
Komisijos ir bendrovės
Gosselies
turimus kompiuterinius duomenis ir Bendrąjį Teismą priimti sprendimą paskelbti apie Komisijos išlaidas specialiuose leidiniuose,
specialiose apžvalgose ir specialiuose interneto tinklapiuose.
Šiuo klausimu Komisija nurodo nusistovėjusią teismų praktiką, pagal kurią net ir bylose dėl žalos atlyginimo teismas negali,
nepasisavinęs administracinės valdžios prerogatyvų, duoti nurodymų institucijai (žr. 2006 m. gegužės 10 d. Pirmosios instancijos
teismo sprendimo
Galileo International Technology ir kt. prieš Komisiją
, T‑279/03, Rink. p. II‑1291, toliau – Sprendimas
Galileo
, 60 punktą ir nurodytą teismų praktiką).
Reikia priminti, kad, vadovaujantis EB 288 straipsnio antra pastraipa, „deliktinės atsakomybės atveju Bendrija pagal bendrus
valstybių narių įstatymams būdingus principus atlygina bet kokią žalą, kurią, eidami savo pareigas, padaro jos institucijos
ar jų tarnautojai“. Šioje nuostatoje įtvirtintos ir deliktinės atsakomybės sąlygos, ir teisės į žalos atlyginimą ypatumai
bei apimtis. Be to, EB 235 straipsnyje Teisingumo Teismui suteikiama jurisdikcija spręsti ginčus, susijusius su žalos atlyginimu,
numatytu EB 288 straipsnio antroje pastraipoje.
Iš šių dviejų nuostatų, kurios, atvirkščiai, nei anksčiau galiojusi AP 40 straipsnio pirma pastraipa, kurioje numatytas tik
nuostolių atlyginimas, apima žalos atlyginimą natūra, darytina išvada, kad Teisingumo Teismas turi jurisdikciją priteisti
iš Bendrijos bet kokios formos žalos atlyginimą pagal bendrus valstybių narių įstatymams deliktinės atsakomybės srityje būdingus
principus, įskaitant šiuos principus atitinkantį žalos atlyginimą natūra, jei būtina, nurodymo atlikti arba neatlikti tam
tikrus veiksmus forma (119 punkte minėto Sprendimo
Galileo
63 punktas).
Todėl Bendrija iš principo negali būti atleista nuo Teisingumo Teismo taikomos atitinkamos procesinės priemonės, nes tik jis
turi išimtinę jurisdikciją priimti sprendimą dėl ieškinių dėl Bendrijos padarytos žalos atlyginimo (dėl nurodymo prekių ženklų
srityje žr. 119 punkte minėto Sprendimo
Galileo
67 punktą).
Tam, kad būtų visiškai atlyginta šioje byloje tariamai padaryta žala, reikia, jog autorių teisių savininko teisė būtų atkurta
tokia, kokia buvo, o dėl to, neatsižvelgiant į galimo nuostolių atlyginimo dydį, reikėtų bent jau tuoj pat nutraukti teisės
pažeidimą. Būtent nagrinėjamoje byloje prašomu nurodymu ieškovės siekia, kad būtų nutrauktas Komisijos tariamai daromas jų
autorių teisių pažeidimas (šiuo klausimu žr. 119 punkte minėto Sprendimo
Galileo
71 punktą). Visos žalos atlyginimas gali apimti ir autorių teisių pažeidimo rezultato konfiskavimą ar sunaikinimą arba Bendrojo
Teismo sprendimo paskelbimą Komisijos lėšomis.
Todėl reikia atmesti Komisijos kaltinimus dėl reikalavimų, nesusijusių su prašymu atlyginti tariamai patirtą žalą, nepriimtinumo.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad reikia atmesti visus dėl šio ieškinio pareikštus nepriimtinumo pagrindus.
II –
Dėl esmės
Deliktinė Bendrijos atsakomybė, kaip jis suprantama pagal EB 288 straipsnio antrą pastraipą, atsiranda tuo atveju, kai tenkinamos
visos šios sąlygos: veiksmų, kuriais kaltinamos institucijos, neteisėtumas, žalos tikrumas ir priežastinis tariamų veiksmų
ir nurodytos žalos ryšys (1982 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Oleifici Mediterranei prieš EEB
, 26/81, Rink. p. 3057, 16 punktas ir 2006 m. lapkričio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Agraz ir kt. prieš Komisiją
, C‑243/05 P, Rink. p. I‑10833, 26 punktas).
A –
Dėl ieškovių nurodytų teisių ir Komisijos veiksmų neteisėtumo
Neteisėtiems veiksmams, kuriais kaltinama institucija, turi būti būdingas pakankamai akivaizdus teisės nuostatos, kuria siekiama
suteikti asmenims teises, pažeidimas (2000 m. liepos 4 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Bergaderm ir Goupil prieš Komisiją
, C‑352/98 P, Rink. p. I‑5291, 42 punktas). Kai atitinkamos institucijos diskrecija yra tik labai nedidelė ar beveik neegzistuojanti,
paprasčiausio Bendrijos teisės pažeidimo turėtų pakakti pakankamai akivaizdžiam pažeidimui pripažinti (minėto Sprendimo
Bergaderm ir Goupil prieš Komisiją
44 punktas).
Iš esmės ieškovės teigia, kad nuo 1993 m.
Systran
grupės kuriama
Systran Unix
versija ir nuo 1997 m. gruodžio 22 d. Komisijos poreikiams
Systran Luxembourg
kuriama
EC‑Systran Unix
versija yra labai panašios. Toks žymus panašumas suteikia ieškovėms teisę prieštarauti dėl
EC‑Systran Unix
versijos turinio atskleidimo trečiajam asmeniui be išankstinio ieškovių sutikimo, remiantis su
Systran Unix
versija susijusiomis autorių teisėmis ir praktine patirtimi. Todėl organizuojant ginčijamą pirkimą buvo pažeistos
Systran
grupės autorių teisės ir neteisėtai atskleista praktinė patirtis, dėl kurios galėjo kilti Bendrijos deliktinė atsakomybė.
Komisija ginčija
Systran
grupės nurodomas teises į
Systran
programą
.
Ši institucija teigia turinti intelektinės nuosavybės teises, reikalingas norint atlikti jos įvykdytus veiksmus, ir jos negalima
kaltinti, kad padarė autorių teisių pažeidimą arba atskleidė praktinę patirtį, kurie prilygtų pažeidimui, kaip jis suprantamas
pagal EB 288 straipsnio antrą pastraipą.
1.     Dėl įvairių
Systran
programos versijų palyginimo
a)     Šalių argumentai
Ieškovės išskiria tris tarpusavyje sąveikaujančias
Systran
programos dalis, t. y. branduolį, kalbines programas, dar vadinamas ir kalbinėmis sekomis, bei žodynus. Atsižvelgdamos į tai
ieškovės nurodo, kad
Systran Unix
versija yra pirminis produktas, o
EC‑Systran Unix
versija yra šio pirminio produkto išvestinis produktas. Iš tiesų palyginus šias dvi versijas galima pripažinti, kad jos yra
beveik vienodos arba bent jau labai panašios. Kitaip ir negali būti, nes tam, kad nuo 1997 m. gruodžio 22 d. sukurtų
EC‑Systran Unix
versiją,
Systran Luxembourg
rėmėsi nuo 1993 m.
Systran
kuriama
Systran Unix
versija ir į ją įtraukė
EC‑Systran Mainframe
versijos žodynus.
Komisija perima ieškovių sukurtą
Systran
programos struktūros išvaizdą ir ją papildo taikomosiomis programomis, kurios visų pirma sujungia sąsają ir žodynų valdymo
priemones. Ji pažymi, kad branduolys, kalbinės programos ir žodynai yra sudaryti iš šaltinio kodo, kurį reikia sukompiliuoti
programine kalba. Taigi pakeistas kalbines programas, kaip ir branduolį, reikia iš naujo sukompiliuoti, tačiau dėl to šios
operacijos branduolys nepasikeičia. Komisijos teigimu, kalbinėms programoms tobulinti nereikia jokių branduolio, duomenų struktūros
arba parengiamosios projekto medžiagos pakeitimų. Tam reikia tik šaltinio kodo kalbinės dalies pakeitimo. Be to, žodynams
koduoti nereikalingi jokie branduolio ar sistemos duomenų struktūros pakeitimai, todėl nereikia keisti šaltinio kodo ir parengiamosios
projekto medžiagos. Taip pat taikomosios programos paprastai yra scenarijai, naudojami savarankiškai ir be pakeitimų.
Atsakydama į argumentą, kad
Systran Unix
ir
EC‑Systran Unix
versijos beveik sutampa, Komisija nurodo, jog
EC‑Systran Unix
versija buvo sukurta ne
Systran Unix
versijos pagrindu, kaip teigia ieškoves, bet ankstesnės
EC‑Systran Mainframe
versijos pagrindu. Su
Systran Luxembourg
sudarytose perkėlimo sutartyse vartojama sąvoka „perkėlimas“ reiškia, kad keičiasi tik programos kompiuterinė aplinka, o loginės
struktūros išsaugomos. Taigi
Systran
grupė nepateikė „visiškai naujos
Systran
sistemos versijos
Unix
operacinei sistemai“, kaip teigia ieškovės. Tokiomis aplinkybėmis Komisija pažymi, kad jai vis dar priklauso pagal su
EC‑Systran Mainframe
susijusias sutartis įgytos teisės.
Šiuo klausimu Komisija nurodo, kad WTC sukurtoje
Systran Mainframe
versijoje padaryti pakeitimai kuriant šios institucijos naudojamą
EC‑Systran Mainframe
versiją buvo susiję ne vien su žodynais, kuriuos nuolat papildo Komisijos tarnautojai, bet ir su branduoliu, ypač kalbinėmis
sekomis. Komisijos teigimu, aštuntajame dešimtmetyje WTC sukurtoje
Systran Mainframe
versijoje buvo tik kalbinių sekų užuomazgos ir ji investavo labai daug laiko ir lėšų šioms sekoms tobulinti, kad
EC‑Systran Mainframe
versijoje jos atitiktų specifinius šios institucijos poreikius.
EC‑Systran Mainframe
versijoje yra ir specialiai Komisijos arba jai sukurtos kalbinės sekos (žr. 2008 m. sausio 16 d. Komisijos vertimų generalinio
direktorato techninę pažymą (toliau – VGD), susijusią su „
EC‑Systran Unix
ir
EC‑Systran Mainframe
kilmės ryšiais“, toliau – VGD pirmoji pažyma).
Komisija taip pat pažymi, kad jei perkėlimas būtų atliktas panaudojant
Systran Unix
versijos kalbines programas
EC‑Systran Unix
versijai, nebūtų galima pasiekti jokio rezultato graikų-prancūzų, anglų-graikų, ispanų-prancūzų, prancūzų-vokiečių, ispanų-italų-olandų
kalbų porose, nes
Systran Unix
versijoje šių kalbų porų nebuvo (žr. 1998 m. gegužės 4 d. Atos ataskaitos „
EC‑Systran
perkėlimo ir
EC‑Systran
sujungimo su
Systran
sistema galimybės“, toliau – 1998 m. gegužės 4 d. ataskaita, p. 32). Be to, kadangi didžioji dalis
EC‑Systran Mainframe
versijos kodų buvo nesuderinami su
Systran Unix
versijos kalbinėmis programomis, kitų kalbų porų kalbines programas taip pat reikėjo perkelti, kad jos atitiktų Komisijos
reikalavimus. Todėl
Systran Luxembourg
, pasinaudodama perkėlimo programa
Eurot
, perkėlė visas
EC‑Systran Mainframe
versijos kalbines programas, o ne pakeitė jas atitinkamais
Systran Unix
versijos elementais. Bet kuriuo atveju Komisijos naudotiems žodynams buvo reikalingos susijusios kalbinės programos ir jų
nebuvo galima iš naujo panaudoti vien įtraukiant į
Systran Unix
versiją.
Tokiomis aplinkybėmis Komisija teigia, kad
Systran Luxembourg
sukūrė
EC‑Systran Unix
versiją remdamasi
EC‑Systran Mainframe
sistema, kurios branduolį sukūrė WTC, bet daugelis elementų buvo pakeisti Komisijos prašymu, įgyvendinant įvairias sutartis,
kuriose nurodyta, kad šiai institucijai padaryti pakeitimai yra jos nuosavybė.
EC‑Systran Mainframe
versijos perkėlimas į
EC‑Systran Unix
versiją reiškia, kad antroji versija nebuvo vien paprasta programos
Systran Unix
versija.
Be to, dėl daugelio
Systran Unix
ir
EC‑Systran Unix
versijų panašumų, kurie matyti iš ieškovių informatikos eksperto H. Bitan ataskaitoje (toliau – H. Bitan ataskaita) atlikto
palyginimo, Komisija nurodo, kad jie neįrodo jos kaltės arba autorių teisių pažeidimo. Komisijos manymu, iš to, kad šios dvi
versijos yra labai panašios, tik galima spręsti, kad, pirma,
Systran
grupė naudojo savo ankstesnės sistemos elementus ir todėl reikia atsakyti į klausimą, kodėl tokiam panašiam produktui sukurti
prireikė ketverių metų darbo ir kelių šimtų tūkstančių eurų, ir, antra, negalima atmesti, kad
Systran
grupė pasinaudojo Komisijai atliktais patobulinimais ir įtraukė juos į savo parduodamą sistemą, nors pagal įvairias sudarytas
perkėlimo sutartis ji neturėjo teisių į šiuos elementus. Dėl šių priežasčių atliktas palyginimas nuo pat pradžių buvo netinkamas,
nes reikėjo lyginti ne
Systran
grupei priklausančias versijas, bet
Systran
vykdant perkėlimo sutartis Komisijos sąskaita sukurtas versijas. Komisija pasilieka galimybę ginti savo teises šiuo klausimu.
b)     Bendrojo Teismo vertinimas
Siekdamos patvirtinti Komisijos veiksmų neteisėtumą ieškovės nurodo, kad
Systran Unix
versija yra pirminis produktas, o
EC‑Systran Unix
versija, su kuria susiję autorių teisių pažeidimo ir praktinės patirties atskleidimo veiksmai, yra šios
Systran
programos versijos išvestinis produktas. Toks tvirtinimas daugiausia paremtas ieškovių informatikos eksperto H. Bitan, kuris
yra teisės mokslų daktaras, telekomunikacijų ir informatikos inžinierius,
Cour de cassation
(Kasacinis teismas, Prancūzija) pripažintas informatikos ekspertas,
Tribunal administratif
(Administracinis teismas) ir
Cour d’appel de Paris
(Paryžiaus apeliacinis teismas) (Prancūzija) ekspertas ir dėsto
Panthéon-Assas Paris-II
universitete, atliktu
Systran Unix
ir
EC‑Systran Unix
versijų turinio palyginimu.
Išnagrinėjus ieškovių šiuo klausimu pateiktus duomenis, dėl kurių Komisija turėjo galimybę pateikti savo pastabas, galima
prieiti prie trijų faktinių išvadų.
Pirma, reikia pažymėti, kad abi šalys sutaria, jog ir
Systran Unix
versijos
,
ir
EC‑Systran Unix
versijos atveju
Systran
programos struktūrą galima padalyti į kelias dalis (žr. H. Bitan ataskaitą; H. Bitan parengtą techninę pažymą, toliau – H. Bitan
pirmoji techninė pažyma, ir H. Bitan antrąją techninę pažymą):
branduolį, pagrindinę programos dalį, valdančią visą vertimo procesą, padedant kitoms programos dalims, kurių veiksmus ji
kontroliuoja; branduolį sudaro vertimo proceso valdymo mechanizmas, su kalbinėmis sekomis ir žodynais suderinamos duomenų
struktūros ir vertimo proceso metu veikiantys moduliai; į jį integruoti žodynų valdymo algoritmai, žodynuose naudojamų makrokomandų
aiškinimo algoritmai, įvairių dokumentų formatų ir skirstymo į sakinius filtrai,
kalbines programas (taip pat vadinamas kalbinėmis sekomis), kurias sudaro homografinių ir leksinių sekų vertinimas keliais
vienas po kito einančiais etapais, originalo kalbos vertimas į kalbą, į kurią verčiama, ir sintezė; šias sekas sudaro vertimo
proceso metu iš anksto nustatyta tvarka taikomų kalbos taisyklių visuma; jos skirtos pakeisti vertimo proceso metu branduolio
sukurtoje vertinimo zonoje esančią informaciją,
žodynus, kurie yra branduolio ir kalbinių programų naudojamos duomenų bazės ir pagalbinės programos, pirmiausia integruojančios
sąsają ir žodynų valdymo programas; žodynuose naudojamų duomenų struktūros buvo nustatytos vertimo taisyklėse ir kodavimo
žinynuose.
Taip pat svarbu pažymėti, kad branduolio valdomas vertimo procesas vyksta trimis stambiais etapais, t. y. išankstinis apdorojimas,
kai verčiamas originalus dokumentas filtruojamas, padalijamas į sakinius, peržiūrimi žodynai, atliekamas įvairus išankstinis
kalbinis apdorojimas ir sukuriamas „pirminio vertinimo laukas“; kalbinės sekos vertinimo lauke taikymas, suskirstytas į etapus
(vertinimas, perėmimas ir sujungimas), ir apdorojimas po vertimo, suteikiantis galimybę atkurti sakinius ir išverstą dokumentą
laikantis jo pradinės formos.
Šie su
Systran
programos struktūra ir veikimu susiję paaiškinimai taikytini ir
Systran Unix
versijai, ir
EC‑Systran Unix
versijai. Iš jų galima suprasti, kad įvairios programos dalys, net jeigu jos yra visumos dalis, vis tiek atlieka konkretų
vaidmenį. Visų pirma reikia pabrėžti branduolio, kuriuo tekstas parengiamas ir filtruojamas suskirstant į sakinius, o vėliau
kiekvienam sakiniui sukuriant vertinimo lauką remiantis žodyno informacija, ypatingumą ir svarbą. Būtent minėtame lauke toliau
veikia kalbinės sekos.
Teises, kuriomis remiasi šalys dėl šioje byloje nagrinėjamų įvairių
Systran
programos versijų, reikia nagrinėti atsižvelgiant į šią įtikinamai ieškovių pristatytą ir atskirai Komisijos neginčytą
Systran
programos struktūrą.
Antra, ieškovių pateikti duomenys dėl
Systran Unix
ir
EC‑Systran Unix
versijų, kurios vienintelės nurodomos apibrėžiant veiksmų, kuriais kaltinama Komisija, neteisėtumą, palyginimo rezultatų
patvirtina, kad šios dvi
Systran
programos versijos yra labai panašios.
Iš tiesų H. Bitan ataskaitoje įtvirtintos pagrindinės išvados, kuriomis siekiama pagrįsti tam tikrą
Systran
programos
Systran Unix
ir
EC‑Systran Unix
versijų tapatumą arba bent jau žymų panašumą, yra tokios:
dėl duomenų struktūros – mažiausiai 72 %
Systran Unix
ir
EC‑Systran Unix
versijų duomenų struktūros sutampa arba skiriasi tik nežymiai (žr. „Santraukos“ 5 punktą ir „Duomenų struktūros aprašymų lyginamosios
analizės“ 3.1 punktą),
dėl kodavimo žinynų – dauguma
Systran Unix
versijos kodavimo žinyne pateikiamų kodų yra perkelta į
EC‑Systran Unix
versiją (žr. „Santraukos“ 5 punktą ir „Duomenų struktūros aprašymų lyginamosios analizės“ 3.2 punktą),
dėl šaltinio kodų – dviejų
Systran
programos versijų branduolių, kurie sudaro pagrindinę programos dalį, panašumas siekia 80–95 %; kalbinių sekų lygiu yra kitų
panašumų, nes daugelis
Systran Unix
versijoje esančių sekų yra ir
EC‑Systran Unix
versijoje (žr. „Santraukos“ 5 punktą ir „Duomenų struktūros aprašymų lyginamosios analizės“ 3.2 punktą).
Komisija atskirai neginčija šių faktinių išvadų ir nurodo, kad, pirma,
EC‑Systran Unix
versija yra
EC‑Systran Mainframe
versijos išvestinis produktas ir, antra,
Systran Unix
versija yra produktas, į kurį įtraukti
EC‑Systran Mainframe
versijos
,
kuri pati buvo išvestinis
Systran Mainframe
arba
EC‑Systran Unix
versijos produktas, pagrindu jai priklausantys patobulinimai (žr. šio sprendimo 132–136 ir 150–157 punktus).
Todėl posėdyje Komisija nurodė negalinti prieštarauti H. Bitan, kuris prie ieškinio pridėtuose dokumentuose išdėstė
Systran Unix
ir
EC‑Systran Unix
versijų panašumus.
Taigi, atsižvelgiant į ieškovių pateiktus įrodymus ir per procesą šiuo klausimu pateiktas pastabas (žr. šio sprendimo 137–146 punktus),
reikia pripažinti, kad ieškovės pateikė pakankamai įrodymų, jog šioje byloje
Systran Unix
ir
EC‑Systran Unix
versijos yra labai panašios, todėl ieškovės gali remtis
Systran
grupės turimomis teisėmis į nuo 1993 m.
Systran
grupės kuriamą
Systran Unix
versiją, kad prieštarautų nuo 1997 m. gruodžio 22 d.
Systran Luxembourg
Komisijos poreikiams pritaikytos išvestinės
EC‑Systran Unix
versijos atskleidimui trečiajam asmeniui be išankstinio jų sutikimo.
Šia išvada neginčijamos galimos Komisijos teisės į išvestinę
EC‑Systran Unix
versiją, atsiradusios pagal perkėlimo sutartis arba todėl, kad ši institucija sukūrė ir tobulino jos kalbinius poreikius
atitinkančius žodynus. Ja tik siekiama pripažinti faktinę aplinkybę, kad ieškovės pateikė įrodymų, jog tam tikri
Systran
programos elementai, t. y. visų pirma 80–95 % branduolio ir didelė dalis kalbinių sekų, buvo sukurtos
Systran
ir yra įtrauktos į
Systran Unix
versiją, kurią ši įmonė pardavinėjo, bylos medžiagoje nesant jokių požymių, kad bet kokios nuosavybės teisės į šiuos elementus
buvo perduotos Komisijai.
Taigi galima pripažinti, kad, kaip buvo pažymėta ir H. Bitan ataskaitoje,
EC‑Systran Unix
versijai sukurti
Systran Luxembourg
perėmė labai didelę
Systran
pardavinėtos
Systran Unix
versijos dalį ir į ją įtraukė
EC‑Systran Mainframe
versijos žodynus.
Ginčydama šią išvadą Komisija nurodo, kad
EC‑Systran Unix
versija iš tiesų buvo tik ankstesnės
EC‑Systran Mainframe
versijos perkėlimo iš vienos kompiuterinės aplinkos į kitą rezultatas. Šį argumentą Komisija plačiau išdėstė VGD pirmojoje
pažymoje, kurios išvados iš esmės yra tokios:
„veiklos ataskaitos patvirtina, kad
EC‑Systran Unix
buvo sukurta remiantis
EC‑Systran Mainframe
, nes ši programa nuo pat pradžių buvo kuriama Komisijos lėšomis“,
„WTC sukurtos (
Systran Mainframe
versijos) pradinė sistema buvo gana ribota, atsižvelgiant į labai didelį modulių (ir) programų skaičių, kuriuos Komisija
turėjo sukurti savo pačios poreikiams, kad ši sistema atitiktų jos kokybės lūkesčius“,
„
Systran
buvo daug lengviau <...> pasiūlyti Komisijai savo perkeltą bazinę sistemą (t. y.
Systran Unix
versiją), nes šioje perkeltoje sistemoje jau buvo kai kurių specifinių
EC‑Systran Mainframe
elementų, atsiradusių iš bendradarbiavimo ir vystymo anksčiau nei 1993–1994 m., kai
Systran SI
Komisijos sąskaita pradėjo perkelti
EC‑Systran Mainframe.
“
Komisijos teigimu, atsižvelgiant į tariamus
EC‑Systran Unix
ir
EC‑Systran Mainframe
kilmės ryšius, su
EC‑Systran Mainframe
susijusių sutarčių pagrindu įgytos teisės liko galioti. Be to, dėl H. Bitan pastebėtų
Systran Unix
ir
EC‑Systran Unix
versijų panašumų Komisija pažymi, kad jie iš esmės tik patvirtina, jog tikėtina, kad
Systran
grupė pasinaudojo kuriant
EC‑Systran Mainframe
ir
EC‑Systran Unix
versijas Komisijai atliktais patobulinimais ir įtraukė juos į
Systran Unix
versiją.
Remiantis šiais Komisijos argumentais, paneigiama bet kokia
Systran
grupės teisė į
Systran
programą ir dėl
Systran Mainframe
versijos, įgytos iš WTC grupės bei šios versijos kūrėjo, ir dėl
Systran Unix
versijos,
Systran
grupės sukurtos ir pardavinėtos daug metų anksčiau nei
Systran
grupė sukūrė
EC‑Systran Unix
versiją, skirtą tenkinti Komisijos poreikiams, kai ši institucija susidūrė su problemomis dėl pasenusios
EC‑Systran Mainframe
versijos.
Kaip jau buvo išdėstyta vertinant Bendrojo Teismo jurisdikciją nagrinėti šį ieškinį (žr. šio sprendimo 70–77 punktus), Komisijos
argumentai paremti bendrais ir nepakankamai tiksliais kaltinimais, kurie vertinami atsižvelgiant į programos ypatumus ir ieškovių
pateiktas teisės ir techninių ekspertų ataskaitas.
Iš tikrųjų dėstydama savo argumentus Komisija daugiausia remiasi savo tarnybų vaidmeniu atnaujinant
EC‑Systran Mainframe
ir
EC‑Systran Unix
versijose naudotus žodynus, kurio ieškovės neginčijo, ir – mažesniu mastu – galima šių tarnybų įtaka atnaujinant kai kurias
EC‑Systran Unix
versijos kalbines sekas. Komisija neįvertina
Systran
atliktų darbų, susijusių su branduoliu ir didžiąja dalimi kalbinių sekų, svarbos ir niekuomet neužsimena apie iš to galinčias
kilti
Systran
grupės teises. Tačiau, kaip pažymėta šio sprendimo 147 punkte, ieškovės pateikė pakankamai įrodymų, kurių pagrindu jos gali
remtis teisėmis į
EC‑Systran Unix
versiją, atsižvelgiant į ankstesnės
Systran Unix
versijos kūrimą ir pardavimą.
Be to, nepaisant aiškaus Bendrojo Teismo prašymo šiuo klausimu, Komisija niekuomet nesugebėjo pateikti techninių įrodymų,
kuriais būtų galima bent nustatyti, kodėl
Systran
grupė negalėjo remtis autorių teisėmis į
Systran
programos
Systran Unix
versiją ar į kompiuterinius elementus, iš kurių sudaryta programa arba kurie sudaro jos veikimo šaltinio kodą (pirmiausia
dėl dalių, susijusių su programos branduolio pagrindu ir kalbinėmis programomis). Posėdyje Komisija taip pat pripažino, kad
negali pateikti įrodymų, kuriais remiantis būtų galima nustatyti, dėl kurių
Systran Unix
elementų ji galėtų remtis nuosavybės teise, kylančia iš su
Systran
grupe sudarytų sutarčių dėl
Systran Mainframe
versijos. Taigi Bendrasis Teismas negali pritarti Komisijos argumentams šiuo klausimu (žr. šio sprendimo 136 punktą).
Be to, tame pačiame posėdyje ir pristačius P. Sirinelli antrąją nuomonę bei H. Bitan antrąją techninę pažymą, H. Bitan pažymėjo,
kad bet kuriuo atveju
Systran Unix
ir
Systran Mainframe
versijos visiškai skiriasi vien dėl to, kad joms naudota skirtinga kalba. Netgi neatsižvelgiant į šiame ieškinyje nekeliamą
klausimą, kad VGD pirmojoje pažymoje nurodomi kilmės ryšiai neleidžia nustatyti, kodėl ieškovės negali remtis savo teisėmis
į
EC‑Systran Mainframe
versiją, kylančiomis iš teisių į
Systran Mainframe
versiją, šį tariamą kilmės ryšį paneigia svarbūs kompiuterinio pobūdžio skirtumai tarp
Systran
programos versijų, veikiančių einant laikui pasenusioje aplinkoje
Mainframe
, ir minėtos programos versijų, pritaikytų prie naujų kompiuterinių aplinkų
Unix
ir
Windows
, kurių atveju negalima ginčyti, kad pirminę
Systran Unix
versiją sukūrė
Systran
grupė. Be to, ši versija yra daug senesnė nei
EC‑Systran Unix
versija, kurią nuo 1997 m. gruodžio 22 d. Komisijos poreikiams sukūrė
Systran Luxembourg
, kitaip nei galima suprasti iš VGD pirmosios pažymos, kurioje klaidingai nurodomi „1993–1994 m., kai
Systran (Software, Inc.)
Komisijos sąskaita pradėjo perkelti
EC‑Systran Mainframe
“ (žr. šio sprendimo 150 punktą).
Todėl šio sprendimo 147 punkte išdėstytos išvados negalima užginčyti Komisijos argumentais, pagrįstais
EC‑Systran Unix
versijos kilmės ryšiais su
EC‑Systran Mainframe
versija arba tariamu prisidėjimu prie
Systran Unix
versijos po to, kai buvo sukurta
EC‑Systran Mainframe
versija.
2.     Dėl Komisijos veiksmų neteisėtumo
Neteisėtus veiksmus, kuriais kaltinama Komisija, sudaro teisės atlikti skelbime apie konkursą minėtus darbus suteikimas, kai
tokiais darbais buvo galima pakeisti arba atskleisti
Systran
programos
Systran Unix
versijos elementus
,
perkeltus į
EC‑Systran Unix
versiją ir saugomus
Systran
grupės autorių teisių ir praktinės patirties, kai ši grupė neperleido Komisijai nuosavybės teisių į minėtus elementus sutartimi
ir nedavė sutikimo pradėti tokius darbus.
a)     Šalių argumentai
Dėl autorių teisių pažeidimo
Dėl autorių teisių pažeidimo ieškovės teigia, kad H. Bitan ataskaitoje išvardyti sutapimai ir panašumai yra susiję su šiomis
teisėmis saugomais elementais, t. y.
Systran
programos struktūra ir šaltinio kodais. Taigi
EC‑Systran Unix
versija yra
Systran Unix
versijos išvestinis produktas, t. y. nuo
Systran
sistemos priklausomas produktas. Dėl šios priežasties pirminio produkto autorius
Systran
grupė galėtų prieštarauti bet kokiam išvestinio produkto pakeitimui, kuriam ji nedavė sutikimo. Taigi patikėdama
Systran Luxembourg
sukurtos
EC‑Systran Unix
versijos pakeitimo darbus trečiajam asmeniui Komisija padarė autorių teisių pažeidimą, nes neturėjo teisės pakeisti šios programos
be išankstinio
Systran
grupės sutikimo. Siekdamos nustatyti šioje srityje taikomus bendrus valstybių narių įstatymams būdingus principus, ieškovės
pažymi, kad autorių teisių pažeidimas yra baudžiamas visų valstybių narių teisės sistemose ir pripažįstamas nusikaltimu, neteisėtais
veiksmais arba bent pažeidimu, už kurį gali būti reikalaujama atlyginti institucijų padarytą žalą.
Iš tiesų, vadovaujantis Direktyvos 91/250 4 straipsniu, kurį valstybės narės turėjo perkelti iki 1993 m. sausio 1 d., programos
autorius turi „teisę (pats) arba leisti kitam: a) nuolat arba laikinai bet kokiomis priemonėmis ir forma atgaminti visą kompiuterio
programą arba jos dalį <...> b) versti, pritaikyti, sutvarkyti ar kitaip pakeisti kompiuterio programą bei atgaminti šių veiksmų
rezultatus“. Vieno iš šių veiksmų atlikimas be autoriaus sutikimo būtų programos autorių teisių pažeidimas. Šioje direktyvoje
taip pat pažymima, kad kompiuterio programos yra saugomos autorių teisių kaip kūrinys, kaip jis suprantamas pagal Berno konvenciją.
Nuoroda į Berno konvenciją, kurios šalys buvo visos Direktyvos 91/250 priėmimo metu buvusios 15 valstybių narių, suteikia
galimybę apibrėžti autorių teises, remiantis jau egzistuojančiais bendraisiais principais.
Į
Systran Unix
versiją sukūrusiai ir pardavinėjusiai
Systran
taikytiną Prancūzijos teisę Direktyva 91/250 perkelta 1994 m. gegužės 10 d. Įstatymu Nr. 94-361 dėl Direktyvos 91/250 įgyvendinimo
ir intelektinės nuosavybės kodekso pakeitimo (
Loi n° 94-361, portant mise en œuvre de la directive 91/250 et modifiant le code de la propriété intellectuelle
, JORF, 1994 m. gegužės 11 d., p. 6863), įtrauktu į Prancūzijos intelektinės nuosavybės kodeksą. Programos autoriui priklauso
šios programos autoriaus teisės, jei tai yra originali programa, ir jis gali ginti savo programą pareikšdamas ieškinį dėl
autorių teisių pažeidimo. Šio kodekso L 122-6 straipsnyje numatyta, kad „autoriui priklausanti naudojimo teisė apima teisę
pačiam arba leidžiant kitam, (pirma), nuolat arba laikinai bet kokiomis priemonėmis ir forma atgaminti visą kompiuterio programą
arba jos dalį, (antra), versti, pritaikyti, sutvarkyti ar kitaip pakeisti kompiuterio programą bei atgaminti šių veiksmų rezultatus“.
Todėl veiksmai, kuriems reikalingas programos autoriaus sutikimas, atlikti negavus tokio asmens sutikimo, yra programos autorių
teisių pažeidimas. Direktyva 91/250 taip pat buvo perkelta kitose valstybėse narėse, pvz., Liuksemburge (2001 m. balandžio
18 d. Įstatymas dėl autorių teisių, gretutinių teisių ir duomenų bazių
(Loi sur les droits d’auteur, les droits voisins et les bases de données)
,
Mémorial
A, 2001, p. 1042, toliau – Liuksemburgo įstatymas dėl autorių teisių, visų pirma 3 straipsnis) ir Belgijoje (1994 m. birželio
30 d. Įstatymas, kuriuo į Belgijos teisę perkeliama 1991 m. gegužės 14 d. Europos direktyva dėl kompiuterių programų teisinės
apsaugos
(Loi transposant en droit belge la directive européenne du 14 mai 1991 concernant la protection juridique des programmes
d’ordinateur)
,
Moniteur belge,
1994 m. liepos 27 d., p. 19315, toliau – Belgijos įstatymas dėl kompiuterių programų).
Atsakydamos į argumentą, kad būtina įrodyti, jog
Systran
grupei priklauso nurodomos teisės, ieškovės pažymi, kad Komisija reikalauja tokių įrodymų, nepaisant daugelio šios institucijos
sudarytų sutarčių, kuriose primenama, kad
Systran
grupės bendrovės yra vienintelės šių teisių savininkės, ir šioje srityje taikytinų bendrų valstybių narių įstatymams būdingų
principų, kurie buvo išdėstyti profesoriaus P. Sirinelli nuomonėse „Su juridinio asmens ieškinio dėl autorių teisių pažeidimo
priimtinumu susijusių sąlygų vertinimas“ (toliau – P. Sirinelli pirmoji nuomonė) ir „Galimybė taikyti autorių teisių apsaugą
perrašytai programai“ (P. Sirinelli antroji nuomonė), t. y. visų pirma akivaizdumo teorijos, pagal kurią akivaizdus teisių
savininkas gali kreiptis į teismą, o pažeidėjas negali reikalauti pateikti teisių perleidimo sutarčių grandinės arba remtis
nepriimtinumu, susijusiu su kokiomis nors abejonėmis dėl teisių savininko. Taigi Komisija nesąžiningai reikalauja pateikti
programų nuosavybės įrodymų, siekdama išvengti būti pripažinta padariusia autorių teisių pažeidimą.
Be to, nagrinėjamoje byloje Komisija perima šį autorių teisių pažeidėjų pateikiamą argumentą ir siekia išvengti atsakomybės
teigdama, kad
Systran
grupė nepateikė savo autorystės į
Systran
programos
Systran Unix
versiją ir į jos išvestinę
EC‑Systran Unix
versiją įrodymų. Tačiau
Systran
taikytinoje Prancūzijos teisėje ir Belgijos teisėje, kuria remiasi Komisija, autorių teisių apsauga pagrįsta teisių turėjimo
prezumpcija, pagal kurią kūrinį naudojantis asmuo gali būti laikomas jo savininku. Šiuo klausimu Prancūzijos teismų praktikoje
ši prezumpcija išaiškinta taip, kad juridinis asmuo, kuris pradeda procedūrą dėl autorių teisių pažeidimo, neturi iš tiesų
pateikti visos teisių perleidimo sutarčių grandinės nuo autoriumi esančio fizinio asmens, kuris yra pirmasis savininkas, iki
paskutiniojo savininko, o autorių teisių pažeidėjas gindamasis negali remtis tuo, kad nėra pateikta teisių perleidimo sutarčių
grandinė. Belgijos teisėje įtvirtintas labai panašus sprendimas, kuriame nustatyta, kad juridinis asmuo, kurio pavadinimas
nurodytas ant kūrinio, gali pasinaudoti 1994 m. birželio 30 d. Autorių teisių ir gretutinių teisių įstatymo
(Loi relative au droit d’auteur et aux droits voisins), Moniteur belge
, 1994 m. liepos 27 d., p. 19297, toliau – Belgijos įstatymas dėl autorių teisių) 6 straipsnio antroje pastraipoje įtvirtinta
prezumpcija, pagal kurią „jei neįrodyta kitaip, autoriumi pripažįstamas bet koks asmuo, kuris nurodytas kūrinyje, nes paminimas
jo vardas arba ženklas, pagal kurį jį galima identifikuoti“. Bendrijos teisė paremta tokia pačia prezumpcija. Iš tiesų Direktyvos 2004/48
5 straipsnyje „Autorystės ar teisių turėjimo prezumpcija“ nurodyta:
„Taikant šioje direktyvoje numatytas priemones, procedūras ir gynybos būdus:
a)      kad literatūros ar meno kūrinio autorius būtų laikomas autoriumi, jeigu neįrodyta kitaip, ir dėl to turėtų teisę pradėti procesą
dėl pažeidimo, pakanka, kad jo vardas būtų įprastu būdu nurodytas kūrinyje;
b)      a punkto nuostata taikoma
mutatis mutandis
gretutinių teisių turėtojams jų saugomo objekto atžvilgiu.“
Taigi
Systran
iš tiesų gali pareikšti ieškinį, nebent Komisija pateiktų įrodymų, kad ši įmonė nėra teisių turėtoja. Tačiau iki šiol Komisija
tik bandė perkelti įrodinėjimo pareigą ieškovėms, ir jau dabar galima teigti, kad Komisija nepateiks tokių įrodymų, nes
Systran
yra neginčijama nagrinėjamo kūrinio naudotoja ir Komisija ją visuomet tokia pripažino. Kūrinį naudojantis juridinis asmuo
gali būti laikomas teisių turėtoju ir todėl turi teisę imtis veiksmų prieš autorių teises pažeidžiančius trečiuosius asmenis.
Ši prezumpcija taikoma, nepaisant to, koks yra nagrinėjamo kūrinio pobūdis arba suinteresuotų autorių skaičius. Reikšmingi
tik pareiškėjo atliekami naudojimo veiksmai, jeigu jie nebuvo ginčijami autoriaus arba autorių. P. Sirinelli pažymi, kad yra
„esminė taisyklė, pagal kurią kūrinio naudotojas nusipelno apsaugos vien dėl tokio naudojimo fakto“. Tai, kad
Systran
priklauso
Systran
programos
Systran Unix
versija, nekelia abejonių:
Systran
suteikė šios programos
Systran Unix
versijos licencijas pagrindiniams interneto vartams ir ją parduoda daugeliui tarptautinių įmonių, didžiosiose parduotuvėse
ir pardavimo paštu kataloguose.
Systran
taip pat priklauso teisės į prekės ženklą SYSTRAN ir domeno vardą „Systran“, kurį ji naudoja visame pasaulyje. Viešai patvirtintą
ir įrodytą
Systran
grupės nuosavybę taip pat patvirtina daug straipsnių ir reklaminės medžiagos. Be kita ko, ieškovės nurodo už informacinę visuomenę
atsakingo Komisijos nario 2005 m. Hagoje (Nyderlandai)
Systran
įteiktą „European IST Prize“ apdovanojimą. Taigi
Systran
grupė, veikianti ir kaip kūrinio, ir kaip savo vardo savininkė, pagrįstai ėmėsi veiksmų Bendrajame Teisme prieš autorių teisių
pažeidėją. Be to, Komisijos naudojama programa vadinasi „EC‑Systran Unix“ ir tai leidžia nustatyti šiuo atveju
Systran
atliekamą vaidmenį.
Nepaisant anksčiau išdėstytų argumentų ir siekdamos išsklaidyti visas galimas abejones, ieškovės siekia papildomai įrodyti,
kad
Systran
grupė yra neginčytina intelektinės nuosavybės teisių į
Systran
programos
Mainframe
ir
Systran Unix
versijas turėtoja ir anksčiau Komisija ją yra tokią pripažinusi.
Dėl
Systran Mainframe
versijos ieškovės teigia, kad
Systran
grupei priklauso teisės į šią versiją, nes grupė ją įsigijo iš bendrovės
Gachot
, kuri teises į ją įsigijo iš pirminės programos išradėjo ir autoriaus P. Toma bei minėtą programą naudojusių bendrovių. Be
to,
Systran
neginčytinai yra intelektinės nuosavybės teisių į visas
Systran
programos
Mainframe
versijas, įskaitant
EC‑Systran Mainframe
, turėtoja. Iš tiesų intelektinės nuosavybės teisių perleidimas arba perdavimas galimas tik raštu ir, vadovaujantis aiškinimo
siaurai principu, kilus abejonių, visuomet aiškinamas autoriaus naudai. Tačiau nors buvo įrodyta, kad
Systran
įgijo teises iš paties programos autoriaus P. Toma, ji šių teisių niekuomet neperleido Komisijai, nepaisant šios institucijos
nurodomų sutarčių, kuriomis ji remiasi tik bandydama neatrodyti autorių teisių pažeidėja. Ieškovėms nesuprantama, kodėl Komisija
remiasi su trečiosiomis bendrovėmis sudarytomis sutartimis dėl programos naudojimo, kurios nėra taikytinos
Systran
ir todėl negali lemti jokio intelektinės nuosavybės teisių perleidimo Komisijos naudai. Dėl su
Systran
arba bendrovėmis, kurių teises
Systran
įsigijo, sudarytų sutarčių tai yra tik naudojimo licencijos arba paslaugų teikimo sutartys. Nė vienos iš jų negalima suprasti
kaip perleidžiančios, perduodančios arba atiduodančios intelektinės nuosavybės teises Komisijai.
Pavyzdžiui, pradinė sutartis suteikė Komisijai tik esamos sistemos ir galimų naujų pakeitimų naudojimo teisę (4 straipsnis).
Iš tiesų, vadovaujantis šiai sutarčiai taikytina Liuksemburgo teise, šiuo klausimu suderinama su Prancūzijos ir Belgijos teise,
nuosavybės teisių perleidimas ir perdavimas autoriaus atžvilgiu turi būti įrodytas raštu ir aiškinamas siaurai bei autoriaus
naudai. Tačiau šioje sutartyje nėra jokios nuostatos, kurią bent iš dalies būtų galima aiškinti kaip teisių perleidimą. Todėl
ja Komisijai neperduodamos jokios intelektinės nuosavybės teisės į
Systran
programą, įskaitant jos
EC‑Systran Mainframe
versiją ir išskyrus Komisijos sukurtus žodynus.
Bendradarbiavimo sutartyje taip pat nenumatytas joks intelektinės nuosavybės teisių perleidimas Komisijai. Atrodo, kad ši
sutartis Komisijai ypač svarbi, nors ji pati ją nutraukė 1991 metais. Atvirkščiai nei teigia Komisija, kuri šią sutartį laiko
tariamų intelektinės nuosavybės teisių į
Systran Mainframe
programą šaltiniu, minėtoje sutartyje nurodyta, kad Komisijai suteikiama naudojimo licencija, ir jokiu būdu neperduodant kokių
nors teisių pažymėta, jog sutarčių pasirašymo dieną turimos šalių teisės yra išlaikomos ir saugomos. Iš tiesų bendradarbiavimo
sutarties preambulėje nustatyta:
„2.      1975 m. rugsėjo 22 d. Komisija ir bendrovė WTC sudarė sutartį dėl
Systran
sistemos naudojimo Komisijoje ir WTC vykdomo pradinio šios sistemos sukūrimo.
<...>
5.      Taigi šalys pripažįsta, kad Komisija turi bazinės sistemos <...> naudojimo licenciją <...>.“
Bendradarbiavimo sutarties 4 straipsnyje taip pat primenama, kad išsaugomos pasirašymo dieną visų šalių turėtos teisės. Tačiau
Komisija neturėjo teisių į
Systran Mainframe
programą. Taigi Komisija negali remtis kokiu nors intelektinės nuosavybės teisių į
Systran Mainframe
programą perleidimu jos naudai, net jei yra pripažįstamos šios institucijos teisės į jos parengtus žodynus (žr. bendradarbiavimo
sutarties preambulės 6 dalį). Šios teisės niekaip nepakeičia
Systran
autoriaus statuso arba teisių, kurias ji turi į
Systran Mainframe
programą (arba
EC‑Systran Mainframe
versiją) ir pirmiausia jos branduolį. Bendradarbiavimo sutarties I priede WTC,
Gachot
ir
Systran
yra tiesiogiai pripažįstamos kaip autorės. Vadovaujantis šia, kaip ir daugeliu kitų, sutartimi Komisijai buvo suteikta teisė
naudoti ir suteikti naujausios programos versijos licencijas tik Bendrijos teritorijoje (žr. bendradarbiavimo sutarties 5 straipsnį,
kuriame tiesiogiai nurodoma, kad Komisija turi „naudojimo teisę“). Komisija nepagrįstai remiasi bendradarbiavimo sutarties
nutraukimo nuostata. Ir šiuo atveju, netgi taikant visoje Bendrijoje taikomus bendruosius prievolių teisės principus, sutarčių
nuostatų negalima aiškinti plačiau nei tai, kas išdėstyta jų formuluotėje. Nagrinėjamos nuostatos struktūra yra aiški: trejus
metus užtikrinama 5 straipsnyje nurodyta naudojimo teisė. Per šiuos trejus metus Komisija galėjo naudoti tokios būklės
EC‑Systran Mainframe
programą, kokios ji buvo tuo metu. Taigi suėjus šiam terminui Komisija galėjo turėti tik naudojimo teisę. Be to, nuosavybės
teisės perdavimo siauras aiškinimas, taikomas ir Belgijos teisėje, leidžia tvirtinti, kad pasibaigus bendradarbiavimo sutarties
terminui Komisija neįgijo jokių intelektinės nuosavybės teisių į
Systran Mainframe
programą.
Taigi Komisijos naudai nebuvo atliktas joks intelektinės nuosavybės teisių perleidimas dėl
Systran Mainframe
programos pirminės idėjos ir aprašymų, kuriais ši programa paremta, parengiamosios projekto medžiagos, duomenų struktūros
ir juo labiau branduolio. Ieškovės patikslina, kad anksčiau išdėstytais argumentais, kuriais bandoma patvirtinti, jog
Systran
yra intelektinės nuosavybės teisių į
Systran
programos
Systran Mainframe
versiją turėtoja, nesiekiama kitų tikslų, tik norima atsakyti į Komisijos argumentus, kurie yra visiškai nereikšmingi bylos
baigčiai, nes autorių teisių pažeidimas susijęs su
Systran Unix
, o ne
Systran Mainframe
versija.
Dėl
Systran Unix
versijos ieškovės teigia, kad Komisija negali teigti, jog turi bet kokias intelektinės nuosavybės teises į šią
Systran
programos versiją. Iš tiesų
Systran Unix
versiją
Systran
prašymu sukūrė jos dukterinė bendrovė
Systran Software
, kurios 100 % akcijų priklauso
Systran
(
Systran
atsakymas į skelbimą apie konkursą).
Systran Unix
versija buvo nauja
Systran
programos versija ir skyrėsi nuo pasenusios
Systran Mainframe
versijos.
Systran
grupė buvo vienintelė teisių į
Systran Mainframe
versiją ir jos branduolį turėtoja ir, kaip
Systran Unix
versijos plėtotoja, turėjo visišką šios naujos programos ir jos branduolio nuosavybę, kaip tai įrodė profesorius P. Sirinelli.

Systran Luxembourg
ir Komisijos perkėlimo sutartys buvo sudarytos tik po to, kai buvo sukurta ir pradėta pardavinėti nauja
Systran Unix
programa. Šiose sutartyse buvo numatyta pakeisti
EC‑Systran Mainframe
versiją
Systran Unix
versija, kurios originalumas ir naujumas buvo įrodyti, ir perkelti Komisijos žodynus, kad jie galėtų veikti su šia naująja
versija. Tai matyti ir iš H. Bitan ataskaitos, nes
EC‑Systran Unix
versija turėjo tą patį branduolį kaip
Systran Unix
programa ir abiejų branduolių panašumas siekė 85 %. Taigi, atvirkščiai nei teigia Komisija,
EC‑Systran Unix
versija yra tik paprasta programos
Systran Unix
versija, į kurią įtraukti Komisijos sukurti žodynai, perkelti remiantis perkėlimo sutartimis, o ne pasenusios
EC‑Systran Mainframe
programos perkėlimo rezultatas. Tačiau nors Komisijai ir priklausė teisės į jos parengtus žodynus, ji neturėjo jokių teisių
į dar prieš perkėlimo sutartis sukurtą
Systran Unix
programą.
Be to, šiose, kaip ir ankstesnėse, sutartyse nėra numatomas joks intelektinės nuosavybės teisių į
Systran Unix
programą perdavimas Komisijos naudai. Be to, jos buvo sudarytos su
Systran Luxembourg
, neturėjusia jokių teisių į
Systran Unix
programą, o ne su vienintele šių teisių turėtoja
Systran
. Be to, jose buvo tiesiogiai įtvirtintas ankstesnių intelektinės nuosavybės teisių išsaugojimas, o tai akivaizdžiai apėmė
Systran
autorių teises į
Systran Unix
programą. Net jei būtų pritarta Komisijos teiginiui dėl
EC‑Systran Mainframe
versijos perkėlimo, ji būtų turėjusi tik išvestinę teisę, kuri niekuomet neleistų keisti
EC‑Systran Unix
programos be
Systran
sutikimo. Taigi net ir tokiu atveju Komisija pažeidė autorių teises, nes atliko arba pavedė atlikti skelbime apie konkursą
numatytus darbus.
Ieškovės teigia, jog yra nustebintos ir šokiruotos dėl Komisijos pozicijos pirmiausia todėl, kad institucijos padarė kovą
su autorių teisių pažeidimais savo prioritetu ir įgyvendino įvairias iniciatyvas, priemones ir teisės aktus, kurie suteikia
galimybę veiksmingai kovoti prieš šią blogybę, ir todėl, kad šios bylos atveju Komisija visuomet puikiai žinojo, jog
Systran
grupė buvo neginčijama teisių į
Systran
programas ir pirmiausia į
Systran Unix
programą turėtoja. Todėl Komisija sudarė įvairias sutartis dėl licencijų, kurios patvirtina, jog ši institucija buvo įsitikinusi,
kad
Systran
yra teisių turėtoja. Be to, ji buvo nuolat informuojama apie tai, kad
Systran
priklauso intelektinės nuosavybės teisės į
Systran Mainframe
programą ir į
Systran Unix
programą, bei apie anksčiau įvykusį šios programos sukūrimą, kaip tai matyti iš:
1987 m. sausio 27 d. ir vasario 5 d. pasikeitimo laiškais tarp Telekomunikacijų, informacijos pramonės ir inovacijų GD direktoriaus
ir J. Gachot,
1998 m. gegužės 4 d. ataskaitos, kurioje pabrėžiamas
Systran
sukurtos
Systran Unix
programos naujas pobūdis; pirmiausia dėl branduolio 1998 m. gegužės 4 d. ataskaitoje nurodoma, kad „sistemos programos buvo
perkurtos arba perrašytos C kalba“,
atsakymo į 1997 m. Komisijos paskelbtą konkursą, atsižvelgiant į perkėlimo sutarčių sudarymą, kuris patvirtina, jog šiai institucijai
buvo puikiai žinoma apie
Systran
teisių kilmę, kurios ji tuo metu neginčijo, ir kad
Systran Unix
jau buvo sukurta.
Be to, Komisija daug kartų pripažino, kad
Systran
priklauso
Systran Mainframe
versija ir
Systran Unix
versija, kaip ir tai, jog ši versija buvo sukurta anksčiau nei
EC‑Systran Unix
versija, kaip tai matyti iš:
1987 m. kovo 5 d. bendrovei
Gachot
skirto fakso, kuriame Komisija rašė:
„
Systran
grupė yra pagrindinių programų savininkė ir Komisijos naudojimo teisės dėl devynių kalbų (porų) apima tik Bendrijos institucijas
ir valstybių narių oficialius subjektus. Kita vertus, Komisijai priklauso žodynai, kuriuos ji atnaujino nuo 1975 metų.“
Carpentier ataskaitos pirkimų ir konkursų konsultacinei komisijai,
J. Beaven ataskaitos, įrodančios, kad
Systran Unix
programa buvo sukurta anksčiau nei
EC‑Systran Unix
versija ir kad Komisija pageidavo atnaujinti verslo santykius su
Systran
, siekdama pasinaudoti
Systran Unix
programa įgyvendintomis naujovėmis ir panaikinti atsilikimą toje srityje,
antros, trečios ir ketvirtos perkėlimo sutarčių II priedo techninio priedo, kuriame apibrėžiama bendra perkėlimo koncepcija
ir patvirtinama, kad Komisija žinojo, jog
Systran Unix
programa buvo sukurta anksčiau ir kad būtent ši programa suteikė galimybę sukurti
EC‑Systran Unix
versiją,
Komisijos ir
Systran
sudaryto sandorio, į kurį reikia atkreipti dėmesį: pirma, Komisija, pažeidusi pradinę sutartį, nes nesumokėjo
Systran
jokio autorinio atlyginimo, nors privalėjo tai padaryti, nusprendė, kad reikia susitaikyti su
Systran
ir su ja sudarė sandorį, įtvirtintą 1997 m. gruodžio 19 ir 22 d. pasikeitimu laiškais, kuriame VGD generalinis direktorius
nurodė, jog buvo siekiama „gauti kuo daugiau naudos iš jau 20 metų Komisijos atliekamo darbo rengiant specialiai Komisijos
dokumentų administracinei ir techninei kalbai pritaikytus žodynus“; ji gali remtis tik šiuo per 20 metų atliktu darbu, nes
teisių į pačią
Systran Mainframe
programą neturi; antra, VGD generalinis direktorius prašo
Systran
įsipareigoti „nereikšti jokių piniginių reikalavimų, kylančių iš
Systran
grupės ir Komisijos anksčiau sudarytų sutarčių vykdymo“, tačiau tuo metu
Systran
piniginius reikalavimus sudarė būtent autorinis atlyginimas už jos autorių teises į
Systran Mainframe
versijas; trečia, VGD generalinis direktorius net prašė sutikimo naudoti pavadinimą
Systran
, taip pripažinęs, kad
Systran
buvo autorė;
Systran
sutiko, kad Komisija naudotų pavadinimą
Systran
„iš pirminės
Systran
sistemos kylančiai automatinio vertimo sistemai“, patvirtino sutikimą, kad Komisija naudotų jos programą, atsisakė piniginių
reikalavimų, susijusių su ankstesnių sutarčių pažeidimais, ir nurodė:
„Iš esmės neprieštaraujame, kad būtų paskelbtos tam tikros Komisijos naudojamos
Systran
versijos žodynų dalys. Vis dėlto reikės užtikrinti, kad nebūtų viešai atskleisti nuosavybės teisės saugomi
Systran
sistemos elementai.“
Taigi ieškovės nurodo, kad Komisija dabar negali nepripažinti savo teisių apimties ir gerai žino, kad ji niekuomet negavo
sutikimo keisti
Systran Unix
programą, ypač jos branduolį. Bet koks be sutikimo padarytas pakeitimas yra autorių teisių pažeidimas, nes šioje srityje taikoma
taisyklė yra draudimas, o ne atvirkščiai.
Komisija pažymi, kad programų apsauga visose valstybėse narėse yra užtikrinama teisės aktais dėl autorių teisių. Ji nurodo
situaciją Belgijoje, kur taikomas Belgijos įstatymas dėl kompiuterių programų ir Belgijos įstatymas dėl autorių teisių, bei
Liuksemburge, kur taikomi 1995 m. balandžio 24 d. Įstatymas, kuriuo iš dalies keičiamas 1972 d. kovo 29 d. Įstatymas dėl autorių
teisių kompiuterių programų teisinės apsaugos srityje
(Loi modifiant la loi du 29 mars 1972 sur le droit d’auteur en ce qui concerne la protection juridique des programmes d’ordinateur),
Mémorial A
, 1995, p. 944, toliau – Liuksemburgo įstatymas dėl kompiuterių programų), 1997 m. rugsėjo 8 d. Įstatymas, kuriuo iš dalies
keičiamas 1972 m. kovo 29 d. iš dalies pakeistas Įstatymas dėl autorių teisių
(Loi portant modification de la loi modifiée du 29 mars 1972 sur le droit d’auteur
,
Mémorial A
, 1997, p. 2662) ir Liuksemburgo įstatymas dėl autorių teisių.
Pirma, Komisija nurodo, kad nėra jokių teises, kuriomis remiasi
Systran
dėl programos
Systran
, patvirtinančių įrodymų. Šioje byloje ieškovės nesugeba paaiškinti, kaip jos įgijo teises, kurias teigia turinčios.
Dėl
Systran Mainframe
ir
EC‑Systran Mainframe
versijų Komisija pažymi, kad ieškovės teigia, jog pradinėje sutartyje kaip
Systran
programos autorė buvo aiškiai įvardyta WTC; jos nurodo, kad septintojo dešimtmečio pabaigoje po dalinio turtinio įnašo
Systran
įsigijo turtą, susijusį su visu bendrovės
Gachot
padaliniu „Automatinis vertimas“, o ši bendrovė pati įsigijo teises iš bendrovių WTC,
Latsec
,
Systran USA
ir
Systran Institut
(Vokietija), kuris sukūrė automatinio vertimo sistemą
Systran
, dar vadinamą
Systran
programa arba
Systran
sistema, ir teigia, kad visas 1975–1987 m. Komisijos sudarytas sutartis
de jure
perėmė ir toliau vykdė
Systran
. Tačiau, nepaisant šių tvirtinimų ir konkrečių Komisijos prašymų (žr. 2005 m. vasario 15 d. ir balandžio 28 d. laiškus
Systran
, kuriuose šios bendrovės prašoma nurodyti jos teiginių teisinius ir sutartinius pagrindus), ieškovės ir ypač
Systran Luxembourg
nepateikė jokių įrodymų (teisių perleidimo sutarties ir kt.), kad jos iš tiesų tapo teisių, kurių pažeidimu remiasi, turėtojos,
ir nenurodė, kokioje teritorijoje ir kokiu laikotarpiu jos turi šias teises. Su WTC sudarytos pradinės sutarties 5 straipsnio
c punkte numatyta, kad iš sutarties kylančių teisių ar pareigų perdavimas negalimas be išankstinio Komisijos sutikimo. Komisija
remiasi šia nuostata nurodydama, kad niekuomet negavo išankstinio pranešimo apie perėmimą arba perleidimą, kuriuos nurodo
ieškovės, ir todėl niekuomet nesutiko su WTC perleidimu ieškovėms.
Dėl prezumpcijos, kad jei neįrodyta kitaip, autorius yra asmuo arba asmenys, kurių vardu kūrinys išplatintas, pažymėtina,
kad Komisija ginčija Prancūzijos teisės taikymą šiuo klausimu. Ši Prancūzijoje Įstatyme Nr. 94-361 įtvirtinta prezumpcija
negali būti taikoma šioje byloje ir yra kritikuojama Belgijos ir Prancūzijos doktrinoje. Komisija taip pat pažymi, kad ši
prezumpcija galioja tik jei neįrodyta kitaip ir kad akivaizdu, jog ji paneigė šią prezumpciją dėl
EC‑Systran Unix
versijos, nes ši versija nebuvo parduodama pakuotėje su autoriaus pavadinimu ir kartais yra vadinama „Komisijos MT sistema“
arba ECMT.
Antra, Komisija teigia, kad tarp šalių atsiradusius sutartinius santykius reikia vertinti kaip „užsakymo sutarčių“, skirtų
suteikti jai nuosavybės teises į
EC‑Systran Mainframe
ir
EC‑Systran Unix
versijas, pratęsimą ir kad
Systran
grupė šiuo klausimu negali teigti turinti teisių. Daugelyje sutarčių, kurias šalys sudarė nuo 1975 m.,
Systran
grupės bendrovės paprastai įsipareigodavo Komisijai sukurti visus arba dalį specifinius dėl Komisijos veiklos kylančius poreikius
atitinkančių
EC‑Systran
programos elementų
EC‑Systran Mainframe
arba
EC‑Systran Unix
versijoms. Šiuo klausimu
Systran
neįrodė įsigijusi teises į taip Komisijai sukurtas programas. Šias programas pagal jų pobūdį sukūrė ir tobulino fiziniai asmenys.
Tam, kad
Systran
galėtų teigti turinti į jas teises, ji turėjo įrodyti gavusi jas iš minėtų kūrėjų. Komisija šiuo klausimu pažymi, kad iš Belgijos
teisės, kuria remiasi
Systran
, matyti, jog negalima įsigyti kompiuterio programos iš autoriaus, net jei kalbama apie užsakymo davėją, jei šis perleidimas
nėra įformintas raštu. Be to, tokia pati tvarka numatyta ir Liuksemburgo įstatyme dėl autorių teisių. Iš tiesų Belgijos įstatyme
dėl kompiuterių programų yra tik viena nuostata, pagal kurią galima padaryti išimtį iš Belgijos įstatymo dėl autorių teisių
3 straipsnyje įtvirtintos bendros tvarkos (pagal kurią reikalaujama kūrėjo rašytinio dokumento, kaip ir Liuksemburgo įstatyme).
Šioje išimtyje numatyti atvejai, kai programą sukūrė darbuotojas arba statutinis tarnautojas. Taigi numatyta nuosavybės teisių
perleidimo darbdaviui, jei sutarties arba teisės akto nuostatoje nenurodyta kitaip, prezumpcija. Išskyrus šį atvejį, kurio
buvimo ieškovės neįrodė, „užsakymo sutarčiai“, kuria vienas asmuo įpareigoja kitą jam neatskaitingą asmenį sukurti visą arba
dalį kompiuterio programos, lieka galioti minėtos Belgijos įstatymo dėl autorių teisių nuostatos. Be to, Komisija pažymi,
kad pagal Belgijos teisę ieškovės negali būti laikomos autorėmis, nes yra juridiniai asmenys. Iš tiesų pirminis autorių teisių
turėtojas yra fizinis asmuo, kuris sukūrė kūrinį, ir autorių teisės Belgijoje gali atsirasti tik fizinio asmens naudai. Remdamasi
Belgijos teismų praktika, Komisija pažymi, kad juridiniai asmenys turi įrodyti, iš kokių asmenų ir kaip jie įgijo teises (1993 m.
spalio 27 d.
Cour d’appel de Gand
Sprendimas, Ing. Cons., 1993, p. 366). Komisija nurodo, kad ieškovės nepaaiškino, kaip jos, būdamos juridiniais asmenimis,
gali teigti turinčios teises į
Systran Unix
versiją arba iš jos išvestą
EC‑Systran Unix
versiją.
Papildomai pažymėtina, kad net jei reikėtų pripažinti, jog ieškovėms priklauso tam tikros teisės į
Systran
programą, Komisija bet kuriuo atveju tvirtina, kad jai taip pat priklauso intelektinės nuosavybės teisės, reikalingos atlikti
veiksmus, kurių ji ėmėsi patikėdama kai kuriuos su
EC‑Systran Mainframe
versija susijusius darbus trečiajam asmeniui. Šiuo klausimu ji nurodo pradinės sutarties, techninio bendradarbiavimo susitarimo
protokolo ir bendradarbiavimo sutarties, susijusių su
EC‑Systran Mainframe
versija, ir 1998–2002 m. su
Systran Luxembourg
sudarytų perkėlimo sutarčių dėl
EC‑Systran Unix
versijos turinį. Šios sutartys suteikia teisę Komisijai ginčyti ieškovių tvirtinimą, kad jai nebuvo perleistos jokios intelektinės
nuosavybės teisės, susijusios su
Systran Unix
versija.
Ginčydama ieškovių teiginį, kad tariamas žymus
Systran
programos
Systran Unix
ir
EC‑Systran Unix
versijų panašumas leidžia teigti, jog Komisija, be sutikimo panaudojusi
Systran
programas, padarė autorių teisių pažeidimą, t. y. įvykdė neteisėtus veiksmus, Komisija nurodo, kad turi įvairių teisių.
Pirma, Komisija teigia turinti nuosavybės teises į jos tarnybų finansuotus
Systran
programos atnaujinimus ir patobulinimus, nesvarbu, kokią nagrinėjamos sistemos dalį jie apėmė (branduolį, kalbines programas
ir žodynus). Be to, ji turi išimtinę nuosavybės teisę į žodynus, kuriuos atnaujino ir tobulino savo reikmėms (žr. pradinės
sutarties 4 straipsnio a punktą, techninio bendradarbiavimo susitarimo protokolo 4 straipsnį, bendradarbiavimo sutarties preambulės
6 dalį, šios sutarties 4 straipsnį ir I priedą, kuriame nurodyta, kad „nors Komisijai visuomet priklausė žodynai ir kitos
sudedamosios dalys, kurias ji parengė įvairioms
Systran
versijoms, pagrindinės programos nuosavybės teises dalijosi kelios bendrovės“). Komisija pažymi, kad daugelis specifinių pakeitimų,
atliktų siekiant perkelti programą iš
Mainframe
sistemos į
Unix
sistemas, yra Komisijos nuosavybė (žr. perkėlimo sutarčių 13 straipsnio 2 dalį ir pirmosios perkėlimo sutarties papildymo
Nr. 4 priedo 2 priedėlį).
Antra, Komisija teigia, kad turi naudojimo teises. Šiuo klausimu ieškovių tvirtinimas, kad Komisijai, kuri nesukūrė pirminės
Systran
programos, negali priklausyti jokios su šia programa ar bet kokiu
Systran
programos pagrindo pakeitimu, juo labiau padarytu negavus sutikimo, susijusios teisės, prieštarauja perkėlimo sutarčių 13 straipsniui.
Šiuo klausimu ieškovių taikomas šioje nuostatoje įtvirtintos išimties, pagal kurią, „išskyrus atvejus, kai jau yra atsiradusios
pramoninės arba intelektinės nuosavybės teisės“, aiškinimas prieštarauja sąžiningo sutarčių aiškinimo principui. Iš tiesų,
Komisijos teigimu, perkėlimo sutartyse, pirma, pabrėžiamas
Systran
grupės parduodamos
Systran
sistemos ir Komisijos naudojamų
EC‑Systran
versijų skirtumas ir, antra, tiesiogiai numatyta, kad „Komisijos automatine vertimo sistema“ vadinama sistema, kaip ir visos
jos sudedamosios dalys, išlieka Komisijos nuosavybė, nepaisant to, ar įgyvendinant sutartį jos buvo pakeistos, ar ne. Taigi
apribojimą, pagal kurį šios teisės „neprieštarauja jau atsiradusioms pramoninės arba intelektinės nuosavybės teisėms“, galima
suprasti tik kaip prieš sistemos perkėlimą buvusios padėties apsaugą, šiuo apribojimu užkertant kelią ieškovėms įgyti bet
kokias teises į
EC‑Systran Unix
versiją perkėlimo metu. Šį su perkėlimo sutarčių šalimi
Systran Luxembourg
sudarytą įsipareigojimą galima išplėsti ir
Systran
, nes 2001 m. kovo 12 d. įsipareigojimų laiške (ketvirtosios perkėlimo sutarties V priedas) ši bendrovė garantavo, kad jos
dukterinė bendrovė
Systran Luxembourg
tinkamai įgyvendins visą ketvirtąją perkėlimo sutartį.
Dėl šios priežasties Komisija teigia, kad iš anksčiau nurodytų sutarčių ir dar iš 1975 m. rugsėjo 22 d. pradinės sutarties
matyti, jog šalys iš tiesų ketino pateikti
Systran
vertimo sistemą Bendrijos naudojimui ir kad Komisija turėjo
EC‑Systran
versijų nuosavybės ar bent jau naudojimo teises. Iš tiesų šios
Systran
programos versijos buvo sukurtos Komisijos lėšomis (panaudojus apie 45 mln. eurų biudžetą, iš kurio apie 14 mln. buvo skirta
Systran
grupės bendrovėms) ir taip pat galėjo būti Komisijos sukurtos savarankiškai. Nekyla jokių abejonių dėl Bendrijos galimybių
naudoti
Systran
programą viešajame sektoriuje plačiąja žodžio prasme Bendrijos teritorijoje. Be to, jau pradinėje sutartyje numatyta, kad
Bendrija gali nevaržomai naudoti sistemą visiems tikslams, t. y. ir už Bendrijos teritorijos ribų, įskaitant privačiame sektoriuje,
jei mokamas papildomas autorinis atlyginimas WTC. Komisijos teigimu, šio sprendimo „filosofija“ buvo pagrįsta tuo, kad sistemą
sukūrusi ir turinti teisę pati ją naudoti partnerė WTC įvairių sutarčių pagrindu jau gavo pakankamą atlyginimą, kad būtų galima
spręsti, jog Bendrija įgijo visiško ir laisvo naudojimo, t. y. nuosavybės, teisę.
Tiesa, Komisija pripažįsta, kad šis sprendimas nėra tiesiogiai numatytas 1987 m. bendradarbiavimo sutartyje, tačiau šią sutartį
galima aiškinti tik taip. Iš tiesų bet koks kitas aiškinimas nei toks, pagal kurį Komisijai suteikiamos nuosavybės teisės
į
Systran
programos
EC‑Systran Mainframe
versiją ir ieškovės negali pasinaudoti teise prieštarauti, neleistų paaiškinti šios sutarties 4, 4a, 5 ir 8 straipsnių suderinamumo.
Komisijos teigimu, šią sutartį galima laikyti „sutartiniu sprendimu“, kuris leidžia pašalinti bet kokias šalių diskusijas
nuosavybės klausimais, susijusias su įvairiomis
Systran
sistemos dalimis, įskaitant žodynus.
Trečia, net darant prielaidą, jog Komisija naudoja
Systran
programos pakeistą
EC‑Systran Unix
versiją, palyginti su
Systran Unix
versija, kaip tai matyti iš H. Bitan ataskaitos, pažymėtina, kad ieškovės nepateikė įrodymų, jog Komisija pažeidė Belgijos
arba Liuksemburgo teisę. Komisija remiasi įvairiomis Belgijos ir Liuksemburgo teisės nuostatomis, pagal kurias būtų galima
perdirbti arba pritaikyti kompiuterio programą be jos autoriaus sutikimo, kai to reikia siekiant suteikti naudotojui galimybę
naudotis programa su jos paskirtimi suderinamu būdu, įskaitant klaidų ištaisymą (žr. Belgijos įstatymo dėl kompiuterių programų
6 straipsnį, Liuksemburgo įstatymo dėl kompiuterių programų 28 straipsnio 4 dalį ir Liuksemburgo įstatymo dėl autorių teisių
34 straipsnį).
Galiausiai Komisija kategoriškai neigia, kad perdavė
EC‑Systran Unix
versijos šaltinio kodus bendrovei
Gosselies
, kai vykdė ginčijamame konkurse numatytus darbus. Atvirkščiai nei tvirtinama H. Bitan ataskaitoje, šiai bendrovei patikėtiems
darbams atlikti nereikėjo daryti programos branduolio pakeitimų. Po to, kai buvo paskelbtas ginčijamo konkurso laimėtojas,
Gosselies
buvo prieinami tik
EC‑Systran Unix
versijos kalbinių dalių, į kurias Komisija turėjo išimtines nuosavybės teises, atsižvelgiant į tarp šalių sudarytas sutartis
ir jos tarnybų indėlį kuriant šias dalis, šaltinio kodai.
Dėl šių priežasčių, nors tarp
Systran
programos
Systran Unix
ir
EC‑Systran Unix
versijų yra panašumų, tai neįrodo, kad Komisija padarė autorių teisių pažeidimą. Teisinės išvados, prie kurių ieškovės prieina
dėl šių panašumų, yra neteisingos. Komisija turėjo visas teises pakeisti arba priderinti programą ir patikėti priderinimą
arba pakeitimą trečiajai bendrovei be išankstinio ieškovių sutikimo.
Dėl teisių, kuriomis remiamasi dėl praktinės patirties
Ieškovės nurodo, kad praktinę patirtį bendrai galima apibrėžti kaip „slaptos, reikšmingos ir bet kokiu tinkamu būdu apibrėžtos
techninės informacijos visumą“. Šiuo klausimu jos remiasi 1996 m. sausio 31 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 240/96 dėl EB (81) straipsnio
3 dalies taikymo tam tikroms technologijų perdavimo susitarimų kategorijoms (OL L 31, p. 2) 10 straipsnyje įtvirtintu apibrėžimu.
Jos taip pat pažymi, kad iš šio teisės akto ir bendrų valstybių narių įstatymams būdingų principų galima daryti išvadą, kad
praktinė patirtis yra turtas, saugomas pagal praktinės patirties perdavimo sutartis ar pagal konfidencialumo susitarimus arba
pareiškiant ieškinius dėl atsakomybės, jei ši patirtis atskleidžiama be teisių turėtojos sutikimo. Šioje byloje ieškovės remiasi
praktine patirtimi, kurią jos turi dėl
Systran
programos
Systran Unix
versijos, kurią sukūrė ir pardavinėjo
Systran
grupė, ir išvestinės beveik tapačios
EC‑Systran Unix
versijos, kurią
Systran Luxembourg
sukūrė naudoti Komisijai. Ši praktinė patirtis, kurią ieškovės saugo ir laiko paslaptyje, kyla iš visų techninių, kompiuterinių
ir kalbinių žinių, atsispindinčių branduolyje, kalbinėse sekose ir žodynuose bei susijusiuose dokumentuose (žr. H. Bitan ataskaitą
ir H. Bitan pirmąją techninę pažymą). Komisijos paskelbtame konkurse aprašytiems darbams atlikti reikėjo pakeisti
Systran
programos šaltinio kodą, ir tam pirkimo laimėtojui turėjo būti perduotas šaltinio kodas. Patikėdama šio pirkimo vykdymą trečiajam
asmeniui, Komisija atskleidė
Systran
praktinę patirtį be jos sutikimo. Toks atskleidimas prilygsta pažeidimui, dėl kurio gali kilti Bendrijos atsakomybė.
Atsakydamos į argumentą, kad praktinės patirties sąvoka neapibrėžta ir pati praktinė patirtis negali būti apsaugota, ieškovės
nurodo, jog pati Komisija savo reglamentuose nustatė praktinės patirties sąvoką ir iš šių dokumentų matyti, kad praktinės
patirties vertė kyla iš žymaus pranašumo, kurį jos perdavimas gali sukelti, ir tai reiškia, jog ši patirtis turi būti slapta,
nežinoma ir jos būtų neįmanoma gauti. Negalima ginčyti, kad
Systran
programos
Systran Unix
versija yra didelė
Systran
grupės sukurta naujovė, atspindinti tikrą techninį meistriškumą ir praktinės patirties, kylančios iš tyrimų ir patyrimo, buvimą,
kaip tai įrodo
Systran
sistemos, kuri anksčiau buvo parašyta sukūrimo kalba, perrašymas C++ kalba. Galėjimas prieiti prie šių elementų visų pirma
suteiktų galimybę atskleisti programos gaminimo paslaptis ir atvertų kelią visoms su jais galinčiomis susipažinti bendrovėms
pagaminti konkuruojančias programas.
Atsakydamos į argumentus, kad, pirma, iš Komisijos negalima reikalauti atlyginti žalą dėl neteisėto praktinės patirties atskleidimo,
nes pasikėsinimo į praktinę patirtį žalą būtų galima atlyginti tik pareiškiant ieškinį dėl nesąžiningos konkurencijos ir,
antra, Komisija yra ne verslininkė ir ieškovių konkurentė, o Bendrijos institucija, ieškovės nurodo, kad ieškinys dėl nesąžiningos
konkurencijos visų pirma yra ieškinys dėl deliktinės atsakomybės, kuris paremtas neteisėtais veiksmais, žala ir priežastiniu
ryšiu, kaip ir nagrinėjamos bylos atveju. Bet kuriuo atveju ieškovės pažymi, kad Prancūzijos teismų praktikoje, šiuo klausimu
atitinkančioje didelės dalies Europos valstybių teismų praktiką, buvo nurodyta, jog „vien praktinės patirties atskleidimas
už įmonės ribų yra žalingas, nepaisant to, kam jis galėjo būti panaudotas“, ir kad „rangovas, perduodantis subrangovui kito
subrangovo parengtus planus, daro pažeidimą, dėl kurio gali kilti jo civilinė atsakomybė“ (1995 m. gegužės 31 d.
Cour d’appel de Paris
sprendimas; 1982 m. sausio 28 d. ir lapkričio 8 d.
Cour de cassation, chambre commerciale
, sprendimas).
Atsakydamos į argumentą, kad tai Komisija turėjo praktinės patirties, o ja pasinaudojo
Systran
, ieškovės nurodo, kad tai atskleidžia Komisijos požiūrį, siekiant neteisėtai įgyti prie
Unix
aplinkos pritaikytas
Systran
programos versijas. Komisija daugelį kartų tiesiogiai pripažino
Systran
praktinę patirtį šiuo klausimu.
Dėl argumento, susijusio su paskelbiant bendrovę
Gosselies
konkurso laimėtoja numatyta konfidencialumo sąlyga, ieškovės nurodo, kad Komisija negalėjo teigti, jog būtų galėjusi nuslėpti
Systran
grupės praktinę patirtį, jei šis pažeidimas būtų išlikęs konfidencialus. Šis Komisijos argumentas, prilygstantis teiginiui,
kad, esant konfidencialumo sąlygai, darbuotojas, kuriam nėra tiesiogiai uždrausta daryti autorių teisių pažeidimus, galėtų
netrukdomas juos daryti ir be teisių turėtojo sutikimo laisvai perduoti tretiesiems asmenims saugomus kūrinius, yra absurdiškas.
Komisija teigia, kad net jei ieškovės remiasi Reglamente Nr. 240/96 įtvirtintu praktinės patirties apibrėžimu, jos nenurodo
neteisėtų veiksmų, kuriais kaltinama Komisija, teisinio pagrindo. Šiuo klausimu ieškovės teigia, kad praktinė patirtis nėra
saugoma – bent jau kaip atskiras objektas. Iš tiesų jokioje teisės nuostatoje nėra įtvirtinta minėtos praktinės patirties
sąvoka arba apsauga. Komisijos nuomone, praktinės patirties apsauga tradiciškai suteikiama tik remiantis teisės aktais dėl
nesąžiningos konkurencijos. Šiuo klausimu ji atkreipia dėmesį į 1991 m. liepos 14 d. Įstatymą dėl verslo praktikos ir vartotojų
informavimo bei apsaugos
(Loi sur les pratiques du commerce et sur l’information et la protection des consommateurs, Moniteur belge
, 1991 m. rugpjūčio 29 d., p. 18712) Belgijos atveju ir 1986 m. lapkričio 27 d. Įstatymą dėl tam tikros verslo praktikos ir
numatantį sankcijas už nesąžiningą konkurenciją
(Loi réglementant certaines pratiques commerciales et sanctionnant la concurrence déloyale, Mémorial
A, 1986, p. 2214) bei 2002 m. liepos 30 d. Įstatymą, kuriuo reguliuojamos tam tikros verslo praktikos, numatomos sankcijos
už nesąžiningą konkurenciją ir perkeliama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/55/EB, iš dalies keičianti Direktyvą
84/450/EEB dėl klaidinančios reklamos, kad būtų įtraukta lyginamoji reklama (
Loi réglementant certaines pratiques commerciales, sanctionnant la concurrence déloyale et transposant la directive 97/55/CE
du Parlement européen et du Conseil modifiant la directive 84/450/CE sur la publicité trompeuse afin d’y inclure la publicité
comparative, Mémorial A, 2002, p. 1630)
, Liuksemburgo atveju. Vadovaujantis šiomis teisės nuostatomis, tariamos ieškovių praktinės patirties apsaugai būtinos sąlygos
negalėtų būti įvykdytos, nes Komisija ir ieškovės nebuvo konkurentės, atsižvelgiant į tai, kad Komisija nėra nei verslininkė,
nei pramonininkė, nei amatininkė ir Komisijos buveinė yra Belgijoje, o ne Prancūzijoje, todėl Prancūzijos teisė netaikytina.
Komisija teigia, kad jai niekada nepriklausė
Systran Unix
versijos šaltinio kodai, o tik šaltinio kodai, susiję su
EC‑Systran Unix
versija, kurios tam tikras nuosavybės ir naudojimo teises ji nurodo turinti, remdamasi įvairiomis su
Systran
grupe sudarytomis sutartimis dėl
EC‑Systran Mainframe
versijos ir šios perkėlimo į
Unix
aplinką. Komisija taip pat teigia, kad sutartyse, kurias ji sudarė su
Systran
grupe, šiuo klausimu nebuvo konfidencialumo sąlygos. Be to, nė vienoje iš šių sutarčių nebuvo nuorodos į
Systran
grupės prisidėjimą praktine patirtimi arba į šios patirties apsaugą. Be to, Komisija pažymi, kad jos tarnybos ir su
Systran
grupe nesusijusios, tačiau drauge su ja dirbančios bendrovės nemažai prisidėjo prie
Systran
programos ir jos taikomųjų programų kūrimo. Taip ieškovės pasinaudojo Komisijos arba trečiųjų asmenų praktine patirtimi ir
galėjo savo naudai pardavinėti Komisijos arba šių trečiųjų asmenų produktus. Komisija pažymi, kad kai kurie bendrovėje
Gosselies
su
EC‑Systran Unix
versija dirbantys asmenys anksčiau dirbo bendrovėje
Telindus
, o vėliau –
Systran Luxembourg
. Bendrovė
Telindus
, su kuria
Systran
kartu įsteigė
Systran Luxembourg
, nuo 1990 m. sudarė su Komisija sutarčių dėl vertimų ir tai įrodo, kad
Systran
negali remtis su
EC‑Systran Unix
versija susijusiomis teisėmis ir praktine patirtimi.
Be to, vadovaujantis pradinės sutarties 4 straipsnio a punktu, bendradarbiavimo sutarties preambulės 6 dalimi, šios sutarties
4 straipsniu ir antrosios perkėlimo sutarties II priedo 1 priedėlio 1 straipsniu, paskelbdama bendrovę
Gosselies
konkurso laimėtoja Komisija negalėjo padaryti jokių neteisėtų veiksmų.
Komisija taip pat pažymi, kad skelbime apie konkursą buvo įtvirtinta konfidencialumo sąlyga, pagal kurią konkurso laimėtojas
negalėjo naudoti arba platinti Komisijos perduotos informacijos trečiajam asmeniui (žr. 2003 m. spalio 4 d. skelbimo apie
konkursą 1 priedo II.9 straipsnį). Taigi taikant šią konfidencialumo sąlygą bendrovė
Gosselies
bet kuriuo atveju negalėjo išplatinti konfidencialios informacijos, kurią Komisija prireikus būtų galėjusi perduoti. Tokios
informacijos atskleidimas šiai bendrovei negalėjo padaryti žalos ieškovėms. Galiausiai Komisija nurodo, kad
EC‑Systran Unix
versijos programos ir žodynai buvo laikomi išimtinai jos kompiuteriuose.
b)     Bendrojo Teismo vertinimas
Šioje byloje tariamus neteisėtus veiksmus sudaro tai, kad Komisija be ieškovių sutikimo suteikė sau teisę įgyvendinti konkurse
nurodytus darbus, dėl kurių trečiajam asmeniui greičiausiai būtų atskleisti
Systran
programos
Systran Unix
versijos elementai, panaudoti
EC‑Systran Unix
versijoje, kurie buvo apsaugoti autorių teisių arba sudarė dalį
Systran
grupės praktinės patirties.
Siekiant nustatyti, ar tokie veiksmai yra neteisėti, pirmiausia reikia išsiaiškinti, ar, atsižvelgdamos į bendrus valstybių
narių įstatymams būdingus principus, ieškovės gali remtis teise prieštarauti tam, kad Komisija be jų sutikimo trečiajam asmeniui
patikėjo darbus, susijusius su tam tikrais
EC‑Systran Unix
versijos aspektais. Komisija ginčija šią teisę, kurią ieškovės grindžia su pirmine ir ankstesne
Systran Unix
versija susijusiomis autorių teisėmis, ir nurodo, kad ieškovės nepateikė teises, kuriomis jos remiasi dėl šios programos
versijos, patvirtinančių įrodymų (žr. šio sprendimo 178–179 punktus).
Jei būtų įrodyta, kad ieškovės gali remtis tokiomis teisėmis, reikėtų išnagrinėti Komisijos teiginį, jog
Systran
grupė jai suteikė įgaliojimus patikėti trečiajam asmeniui ginčijamame pirkime numatytus darbus. Iš esmės Komisija teigia,
kad įvairios nuo 1975 m. su
Systran
grupe sudarytos sutartys ir tam skirtas finansavimas suteikė šiai institucijai pakankamai naudojimo ir nuosavybės teisių į
įvairius
EC‑Systran Unix
versijos elementus, kad nebereikia atsižvelgti į teisę prieštarauti, kuria ieškovės remiasi dėl teisių į
Systran Unix
versiją (žr. šio sprendimo 181–187 punktus).
Jei būtų įrodyta, kad Komisija negalėjo nepaisyti ieškovių nurodytos teisės prieštarauti, galiausiai reikės įvertinti skelbime
apie konkursą nurodytų darbų, kurios reikėjo atlikti dėl
EC‑Systran Unix
versijos, turinį, siekiant nustatyti, ar juos atliekant būtų pakeisti arba atskleisti autorių teisių ir praktinės patirties
saugomi elementai, kaip teigia ieškovės ir ką galiausiai ginčija Komisija (žr. šio sprendimo 189 punktą).
Dėl ieškovių nurodomų teisių, susijusių su
Systran
programos
Systran Unix
versija
Siekdamos nustatyti bendrus valstybių narių įstatymams būdingus principus autorių teisių srityje, ieškovės remiasi Berno konvencija,
Direktyva 91/250 ir Direktyva 2004/48. Jos taip pat nurodo valstybių narių nacionalinę teisę ir pateikia dvi prof. P. Sirinelli
nuomones, kuriose aptariamas juridinio asmens pareikšto ieškinio dėl autorių teisių pažeidimo priimtinumas ir perrašytai programai
taikoma autorių teisių apsauga, taip pat H. Bitan antrąją techninę pažymą.
Kaip jau buvo nurodyta Bendrojo Teismo jurisdikcijos nagrinėjimo etape (žr. šio sprendimo 68–73 punktus),
Systran
grupė turi teisę remtis autorių teisėmis į
Systran
programos
Systran Unix
versiją, kurią ji sukūrė ir pardavinėjo savo vardu, neprivalėdama pateikti papildomų įrodymų.
Žinoma, kaip nurodo Komisija, kilus konfliktui dėl teisės turėjimo, šalis, kuri remiasi teisės turėjimu arba neturėjimu, paprastai
ir turi tai įrodyti (
actori incumbit probatio
)
.
Vis dėlto autorių teisių srityje galioja teisinė prezumpcija, suteikianti galimybę perkelti įrodinėjimo pareigą. Bendrijos
teisėje ši prezumpcija įtvirtinta Direktyvos 2004/48 5 straipsnyje „Autorystės ar teisių turėjimo prezumpcija“, kuriame nurodyta,
kad „taikant šioje direktyvoje numatytas priemones, procedūras ir gynybos būdus, <...> kad literatūros ar meno kūrinio autorius
būtų laikomas autoriumi, jeigu neįrodyta kitaip, ir dėl to turėtų teisę pradėti procesą dėl pažeidimo, pakanka, kad jo vardas
būtų įprastu būdu nurodytas kūrinyje“. Ieškovės taip pat pateikė du valstybių narių teisės sistemose įtvirtintus šios prezumpcijos
pavyzdžius, o Komisija nepateikė jokių priešingų iš kitų valstybių narių teisės sistemų kylančių pavyzdžių. Prancūzijos, t. y.
Systran
, kuri šioje byloje remiasi autorių teisėmis į jos pardavinėtą
Systran
programos
Systran Unix
versiją, įsisteigimo vietos, teisėje Prancūzijos intelektinės nuosavybės kodekso L 113-1 straipsnyje nurodyta, kad „jei neįrodyta
kitaip, autoriumi laikomas asmuo arba asmenys, kurių vardu kūrinys yra išplatintas“. Belgijos, t. y. valstybės, kur yra Komisijos
būstinė, teisėje ši prezumpcija įtvirtinta Belgijos įstatymo dėl autorių teisių 6 straipsnio antroje pastraipoje, pagal kurią,
„jei neįrodyta kitaip, autoriumi pripažįstamas bet koks asmuo, kuris, kaip toks, nurodytas kūrinyje, nes paminimas jo vardas
arba ženklas, pagal kurį jį galima identifikuoti“. Šios nuostatos buvo pateiktos kaip bendro valstybių narių įstatymams būdingo
principo pavyzdžiai.
Kaip iš esmės visose valstybėse narėse galiojančių nuostatų pavyzdį ieškovės nurodo, kad Prancūzijos teisėje kūrinys yra apsaugotas
vien dėl jo sukūrimo fakto. Prancūzijos intelektinės nuosavybės kodekso L 111-1 straipsnyje nurodyta, kad „intelektinio kūrinio
autorius vien dėl sukūrimo fakto turi išimtinę visiems taikytiną nematerialiąją nuosavybės teisę“. „Intelektinio kūrinio“
apibrėžimas pateikiamas Prancūzijos intelektinės nuosavybės kodekso L 112-2 straipsnyje, pagal kurį „remiantis šiuo kodeksu
intelektiniais kūriniais laikoma: programos, įskaitant parengiamąją projekto medžiagą“. Šio ieškovių pateikto pavyzdžio nepaneigia
jokie Komisijos pateikti įrodymai.
Kūrinio originalumas preziumuojamas nuo jo sukūrimo. Įrodymų srityje dažniausiai kyla problema, ar vienas kūrinys buvo ankstesnis
už kitą. Šioje byloje tai, kad
Systran Unix
versija yra ankstesnė nei
EC‑Systran Unix
versija, patvirtina vien aplinkybė, jog antroji versija buvo sukurta po pirmosios ir jai sukurti Komisija pasikliovė
Systran
grupe ir jos
Systran Unix
versija. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Komisija, kaip ji patvirtino dublike, neginčija aplinkybės, jog
Systran
priklausė teisės į šios bendrovės parduodamą
Systran Unix
programą
.
Be to, reikia pažymėti, kad, remiantis ieškovių pateikta informacija dėl Prancūzijos ir Belgijos teisės, įmonės galimybė būti
autoriumi yra įtvirtinta šių valstybių narių teismų praktikoje. Prancūzijoje tai atsispindi 1993 m. kovo 24 d.
Cour de cassation première chambre civile
(Kasacinio teismo pirmoji civilinių bylų kolegija) sprendime, pagal kurį tam, kad juridinio asmens ieškinys dėl autorių teisių
pažeidimo būtų priimtinas, jam užtenka įrodyti, kad naudojasi kūriniu, nesant reikalo nustatyti jo teisių kilmę, ir Belgijoje
– 1998 m. birželio 12 d.
Cour de cassation
sprendime (žr. P. Sirinelli pirmosios nuomonės, p. 18 ir 26). Siekdama atmesti šią išsamią teisinę nuomonę, Komisija apsiriboja
neapibrėžtais ir trumpais tvirtinimais, pagrįstais anksčiau išdėstytos išvados kritika, paremta doktrinos dalimi ir 1993 m.
Cour d’appel de Gand
(Gando apeliacinis teismas) sprendimu, kuris yra ankstesnis nei minėtas Belgijos
Cour de cassation
sprendimas. Šalys nesirėmė ir nediskutavo dėl kitų nei P. Sirinelli kaip pavyzdžių pateiktų valstybių narių teisės turinio.
Minėtoje teismų praktikoje siekiama apriboti autorių teisių pažeidėjo galimybes remtis ieškinio nepriimtinumu ir išvengti
situacijos, kai juridinis asmuo turi pateikti visą perleidimo sutarčių grandinę nuo autoriumi esančio pirminio teisių turėtojo.
Taigi vertinant įrodymus turėjimo faktas ieškinio pareiškimo dieną yra svarbesnis nei įsigijimo istorija.
Atsakant į Komisijos argumentą, kad su autorių teisėmis susijusi prezumpcija yra nuginčyta
EC‑Systran Unix
versijos atveju, nes ši versija nebuvo parduodama pakuotėje su autoriaus pavadinimu ir kartais yra vadinama „Komisijos MT
sistema“ arba ECMT, reikia pažymėti, kad siekdamos pagrįsti savo ieškinį dėl deliktinės atsakomybės ieškovės remiasi
Systran Unix
versija ir vėliau ją lygina su
EC‑Systran Unix
versija, norėdamos įrodyti, jog šios išvestinės versijos dalis kyla iš ankstesnės ir pirminės versijos. Iš to, kas išdėstyta,
matyti, kad
EC‑Systran Unix
versijoje iš tiesų yra vadinamoji
Systran
dalis (t. y. pirmiausia branduolio pagrindas), kaip ir neginčijama, jog šioje versijoje yra ir vadinamoji EC dalis (t. y.
pirmiausia Komisijos sukurti žodynai). Taigi diskusija yra susijusi ne su
EC‑Systran Unix
versija, bet su teisėmis, kuriomis ieškovės gali remtis, kai su
EC‑Systran Unix
versija susiję darbai yra vykdomi remiantis teisėmis į pirminę ir ankstesnę
Systran Unix
versiją. Be to, papildomai reikia pažymėti, kad iš prie skelbimo apie konkursą pridėtoje tipinėje sutartyje įtvirtintų sąvokų
matyti, jog „Komisijos automatinio vertimo paslauga (arba sistema)“, kurią nurodo Komisija, apibrėžiama taip: „Komisijos automatinio
vertimo sistema yra sukurta
EC Systran
, specialios automatinio vertimo sistemos
Systran
versijos, kuria pirmiausia kūrė „World Translation Center“ (Lojola, JAV), o nuo 1976 m. – Europos Komisija, pagrindu“
(The Commission’s machine translation service is built around EC Systran, a specific version of the Systran machine translation
system originally developed by the World Translation Center, La Jolla, USA, which since 1976 has been further developed by
the European Commission.)
Taigi, vadovaujantis pačios Komisijos trečiųjų asmenų atžvilgiu vartojamomis sąvokomis, Komisijos automatinio vertimo paslauga
arba sistema kyla iš WTC grupės ir
Systran
sukurtos bei plėtotos automatinio vertimo sistemos.
Galiausiai ieškovės, kaip
Systran
grupė, gali remtis autorių teisėmis į
Systran
programos
Systran Unix
versiją, kurią
Systran
parduoda jau daugelį metų ir dar anksčiau nei
Systran Luxembourg
pritaikė
EC‑Systran Unix
versiją, kad būtų atsižvelgta į specifinius Komisijos poreikius.
Bet kuriuo atveju Komisijos nurodytomis sutarčių nuostatomis negalima pagrįsti tariamos diskrecijos duoti sutikimą dėl
Systran
grupės įvykdyto WTC grupės perėmimo (žr. šio sprendimo 179 punktą). Šiuo klausimu Komisija remiasi 1975 m. gruodžio 22 d.
su WDC sudarytos pradinės sutarties 5 straipsnio c punktu ir nurodo, kad be jos išankstino sutikimo negalimas jokių iš sutarties
kylančių teisių ar pareigų perdavimas. Tačiau šioje nuostatoje tik nurodoma, kad „rangovas be išankstinio ir aiškaus Komisijos
sutikimo negali visų ar dalies iš sutarties kylančių teisių ar pareigų, jam patikėtų užduočių perleisti subrangovams arba
tokias užduotis atlikti realiai perduoti tretiesiems asmenims“. Ši nuostata taikytina tik sutarties galiojimo laikotarpiu,
t. y. kelis mėnesius, ir pareigos, kurių perdavimas ir perleidimas minimi, yra taikytinos tik
Systran
sistemos naudojimui, o ne susijusioms nuosavybės teisėms. Taigi ši nuostata negali iš WTC atimti teisės disponuoti savo nuosavybe
dėl to, kad 1985 m. pabaigoje ją perėmė bendrovė
Gachot
, vėliau tapusi
Systran
, kaip tai matyti iš ieškovių dubliko priede pateikiamų sutarčių. Be to, reikia atmesti Komisijos argumentą, kad reikėjo nustatyti
ieškovių autorių teisių teisinius ir sutartinius pagrindus. Iš tiesų anksčiau nurodytos teisės nuostatos neįpareigoja autorių
registruoti arba pateikti savo kūrinių, kaip tai galėtų būti patentų atveju.
Be to, reikia pripažinti, kad Komisijai buvo puikiai žinoma, jog
Systran
grupei ir šios grupės perimtoms bendrovėms, t. y. pirmiausia bendrovei WTC, priklausė intelektinės nuosavybės teisės į nuo
aštuntojo dešimtmečio verslo pagrindais, be kita ko, su Komisija naudotas įvairias
Systran
programos versijas. Ieškovės pateikia įvairių įrodymų, leidžiančių nustatyti, kad šiuo atveju buvo sukurtas intelektinis kūrinys,
ir tai, jog šį intelektinį kūrinį sukūrė P. Toma, o vėliau perėmė WTC grupės bendrovės ir
Systran
grupės bendrovės (žr. šio sprendimo 174 ir 175 punktus).
Dėl praktinės patirties apsaugos ieškovės nurodo, kad tai, jog Komisija trečiajam asmeniui atskleidė su
EC‑Systran Unix
versijoje esančiais
Systran Unix
versijos elementais susijusią techninę ir slaptą informaciją, yra neteisėti veiksmai, dėl kurių gali atsirasti Bendrijos deliktinė
atsakomybė taikant EB 288 straipsnio antrą pastraipą. Kaip buvo išdėstyta nagrinėjant Bendrojo Teismo jurisdikcijos klausimą
(žr. šio sprendimo 78–81 punktus), taip pat galima teigti, kad
Systran
grupė turi teisę remtis šia apsauga dėl techninės ir slaptos informacijos, susijusios su
Systran
programos
Systran Unix
versija.
Dėl tvirtinimo, kad Komisijos turimos teisės jai leidžia nepaisyti ieškovių teisės prieštarauti
Siekdama patvirtinti, kad dėl turimų teisių į
Systran Unix
versiją neprivalėjo atsižvelgti į ieškovių teisę prieštarauti tam, jog dalis su
EC‑Systran Unix
versija susijusių darbų būtų patikėti trečiajam asmeniui, Komisija teigia turinti reikiamus sutikimus, atsižvelgdama į nuo
1975 m. su
Systran
grupe sudarytomis sutartimis jai perleistas teises ir šiam projektui skirtą finansavimą.
Šiuos argumentus reikia atmesti. Iš tiesų, kaip teisingai nurodo ieškovės, teisės perleidimo negalima preziumuoti. Informacinių
technologijų projekto finansavimo faktas nereiškia, kad jis tampa nuosavybe. Tokia teisinė pasekmė turi būti tiesiogiai nurodyta
atitinkamoje sutartyje. Teisių perleidimai aiškinami siaurai ir autoriaus naudai.
Tačiau šiuo atveju ieškovės kategoriškai neigia, kad Komisijai perleido bet kokią intelektinę nuosavybę dėl
Systran Mainframe
ir
Systran Unix
versijų pirminės idėjos ir aprašymų, kuriais paremtos šios programos, parengiamosios projekto medžiagos, duomenų struktūros
ir juo labiau branduolio. Ieškovės pripažįsta Komisijos teises tik į žodynus, kuriuos Komisijos tarnybos sukūrė be
Systran
įsikišimo.
Be to, sutarčių nuostatos, kuriomis remiasi Komisija, ir
EC‑Systran
versijos
Mainframe
, ir
EC‑Systran Unix
versijos atveju tiesiogiai apibrėžia ankstesnių intelektinės nuosavybės teisių klausimą, kai kalbama apie teises, susijusias
ir su
Systran Mainframe
, ir su
Systran Unix
versijomis. Be to, reikia pripažinti, kad Komisijos nurodytomis nuostatomis negalima grįsti sutarties šalies (WTC arba
Systran
grupės bendrovių) turimų teisių į įvairias
Systran
programos versijas, su kuriomis susijusios šios sutartys, perdavimo. Visų pirma reikia pastebėti, kad vienintelė su
EC‑Systran Unix
versija susijusi sutarties nuostata, kuria Komisija remiasi siekdama pateisinti savo veiksmus, yra perkėlimo sutarčių 13 straipsnio
1 ir 2 dalys, kuriose nuosavybė, kurią nori patvirtinti Komisija, atsiranda tik jei anksčiau nebuvo atsiradusios intelektinės
nuosavybės teisės (žr. šio sprendimo 95–97 punktus). Komisijos nurodytoje antrosios perkėlimo sutarties II priedo 1 priedėlio
1 straipsnio ištraukoje nurodyta: „Už šiame techniniame priede nurodytus perkėlimo darbus, sistemos dalių pateikimą vartoti,
žmogiškuosius išteklius ir
(Systran Software)
bei
(Systran)
praktinę patirtį nebus skirta jokių papildomų mokėjimų arba piniginis atlyginimas remiantis bet kokiomis nuosavybės teisėmis“.
Be to, kad šioje nuostatoje tiesiogiai pripažįstama
Systran
praktinė patirtis, galima pripažinti, kad ji taikytina tik piniginiams reikalavimams, reiškiamiems dėl
Systran Luxembourg
Komisijai atliktų perkėlimo darbų. Tačiau šis ieškinys susijęs su darbais, kuriuos Komisija patikėjo trečiajam asmeniui paskelbusi
konkursą.
Be to, reikia pažymėti, kad Komisija pati pripažįsta, jog „užsakymo sutarčių“ argumentas, kuris leistų jai aiškinti su WTC
grupės ir vėliau
Systran
grupės bendrovėmis sudarytas sutartis kaip sutartis, kuriomis šios bendrovės ketino jai perduoti savo autorių teises, tiesiogiai
nekyla iš sutarčių, kuriomis ji remiasi. Iš tiesų taip negalima aiškinti jokios Komisijos nurodytos sutarties nuostatos, nes
visose minėtose nuostatuose nurodoma naudojimo teisė, o ne nuosavybės teisė, arba aiškiai išsaugojamos ankstesnės intelektinės
nuosavybės teisės.
Galiausiai reikia atmesti Komisijos argumentą dėl šių sutarčių „filosofijos“, nes sutarčių kompiuterinės programos kūrimo
srityje filosofiją sudaro būtent naudotojo teisių apribojimas iki naudojimo licencijos, nesuteikiant jam galimybės įsigyti
programą.
Apibendrinant galima pasakyti, jog Komisijai nepavyko įrodyti, kad ieškovės sutartimis jai suteikė teisę imtis naudojimo ir
atskleidimo veiksmų, įvykdytų po ginčijamo konkurso laimėtojo paskelbimo, remiantis nuosavybės teise, kuria ji galėjo remtis
dėl
Systran
programos
EC‑Systran Unix
versijos.
Papildomai Komisija nurodo, kad galėjo daryti
EC‑Systran Unix
versijos pakeitimus be galimų
Systran
grupės autorių teisių į
Systran
versiją
Unix
pažeidimų, nes šiuos pakeitimus teisėtai galėjo daryti bet koks naudojimo licenciją turintis asmuo.
Šiuo klausimu Komisija remiasi Belgijos įstatymo dėl kompiuterių programų 6 straipsniu, kuriame įtvirtinta, kad šio įstatymo
5 straipsnio a ir b punktuose numatytiems kompiuterio programos perdirbimo ir pritaikymo veiksmams nereikia teisių turėtojo
sutikimo, jeigu jie būtini siekiant suteikti teisę naudotis programa turinčiam asmeniui galimybę ją įgyvendinti su jos paskirtimi
suderinamu būdu, įskaitant klaidų ištaisymą. Ji taip pat remiasi Liuksemburgo įstatymo dėl kompiuterių programų 28 straipsnio
4 dalimi „Veiksmų, kuriems taikomi apribojimai, išimtys“, kuriame nurodyta, kad „jei specialiosios sutarties nuostatos nenumato
kitaip, 28 straipsnio (3 dalies) a ir b punktuose numatytiems veiksmams nereikia teisių turėtojo sutikimo, jeigu jie būtini
siekiant suteikti teisę teisėtam įgijėjui naudotis kompiuterio programa su jos paskirtimi suderinamu būdu, įskaitant klaidų
ištaisymą“. Be to, vadovaujantis Liuksemburgo įstatymo dėl autorių teisių 34 straipsniu „Veiksmų, kuriems taikomi apribojimai,
išimtys“, „jei specialiosios sutarties nuostatos nenumato kitaip, 33 straipsnyje numatytiems veiksmams nereikia teisių turėtojo
sutikimo, jeigu jie būtini siekiant suteikti teisę teisėtam įgijėjui naudotis kompiuterio programa su jos paskirtimi suderinamu
būdu, įskaitant klaidų ištaisymą, ir ją integruoti į duomenų bazę, kurios veikimą šis įgijėjas turi užtikrinti“.
Vis dėlto reikia pažymėti, kad ši teisinė veiksmų išimtis, kuriems taikomi apribojimai, t. y. veiksmų, kuriems būtinas autoriaus
sutikimas, yra aiškintina siaurai. Ši Direktyvos 91/250 5 straipsnyje įtvirtinta teisinė šios direktyvos 4 straipsnyje apibrėžtų
veiksmų, susijusių su programos autoriaus išimtinėmis teisėmis, išimtis taikoma tik kompiuterio programos teisėto įgijėjo
atliktiems darbams, o ne šio įgijėjo trečiajam asmeniui patikėtiems darbams (žr. P. Sirinelli nuomonę dėl teisėto kompiuterio
programos naudotojo teisės pakeisti programą apimties ir trečiąją H. Bitan techninę pažymą dėl
Gosselies
patikėtų darbų pobūdžio; taip pat žr. šalių atsakymus į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus dėl naudotojo teisių). Ši išimtis
taip pat apribota veiksmais, kurių reikia norint suteikti teisėtam įgijėjui galimybę naudotis kompiuterio programa su jos
paskirtimi suderinamu būdu, įskaitant klaidų ištaisymą. Šioje byloje Komisija nenurodė, kaip ji galėjo prašomus pakeitimus
patikėti trečiajam asmeniui ir kodėl jie buvo būtini klaidoms ištaisyti arba siekiant suteikti galimybę naudotis programa
su jos paskirtimi suderinamu būdu. Jokie bylos medžiagoje esantys įrodymai neleidžia nustatyti, kaip šios išimties taikymas
leistų patobulinti, pritaikyti ar papildyti Komisijos naudojamą kompiuterio programą (dėl Komisijos trečiajam asmeniui patikėtų
darbų pobūdžio žr. šio sprendimo 227–250 punktus). Iš tiesų šie darbai priskiriami prie veiksmų, kuriems taikomi apribojimai
pritaikyti, sutvarkyti ar kitaip pakeisti kompiuterio programą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 91/250 4 straipsnį. Posėdyje
ieškovės patvirtino, kad, atvirkščiai nei teigia Komisija, kiti šių įmonių klientai prašė jų sutikimo, norėdami atlikti tokio
pobūdžio pakeitimus, kokių buvo prašoma iš bendrovės
Gosselies
.
Apibendrinant galima pasakyti, kad Komisijai šioje byloje nepavyko įrodyti, kodėl ji galėjo remtis teisėta veiksmų, kuriems
taikomi apribojimai, išimtimi, kai norėjo trečiajam asmeniui patikėti atlikti ginčijamame konkurse numatytus darbus. Be to,
reikia pažymėti, kad bet kuriuo atveju Komisija teigia, jog veiksmai, kuriais ji kaltinama, t. y. jos manymu, žodynų taisymas
ir tobulinimas, bent iš dalies patenka į Direktyvos 91/250 5 straipsnyje numatytos išimties taikymo sritį (Komisijos atsakymai
į trečiosios grupės klausimus, pastabos dėl
Systran
programos naudojimo licencijos kainos 23 punktas), o tai netiesiogiai reiškia, kad ji pripažįsta, jog kai kurie ginčijamame
kvietime teikti pasiūlymus prašomi atlikti darbai gali nepatekti į šios išimties taikymo sritį ir būti pripažįstami veiksmais,
kuriems taikomi apribojimai, kaip jie suprantami pagal Direktyvos 91/250 4 straipsnį.
Taigi reikia pripažinti, jog, pirma, ieškovės gali remtis autorių teisėmis ir praktinės patirties apsauga dėl su pirmine ir
ankstesne
Systran Unix
versija susijusių informacijos ir elementų, kurie yra ir išvestinėje
EC‑Systran Unix
versijoje, antra, Komisija neįrodė, kad ieškovės neturėjo ginčijamų teisių į
Systran Unix
versiją, šios teisės jai buvo tiesiogiai ar netiesiogiai perleistos remiantis su
Systran
grupe sudarytomis sutartimis arba dėl
EC‑Systran Mainframe
ir
EC‑Systran Unix
versijoms suteikto finansavimo, ir, trečia, Komisija taip pat neįrodė, kad galėjo atlikti prašomus darbus pasitelkusi trečiąjį
asmenį ir negavusi išankstinio
Systran
grupės sutikimo.
Dėl Komisijos trečiajam asmeniui patikėtų darbų pobūdžio
Norėdamos įrodyti buvusį nurodomos teisės prieštarauti pažeidimą, ieškovės turi įrodyti, kad atliekant konkurse numatytus
darbus, dėl kurių
Systran
grupė nedavė sutikimo, buvo galima pakeisti arba perduoti su
Systran Unix
versija susijusią informaciją arba elementus, kurie yra ir
EC‑Systran Unix
versijoje.
Šioje byloje norint įrodyti, kad toks pakeitimas arba atskleidimas buvo neteisėtas, pirmiausia reikia pažymėti, jog Komisijos
paskelbtas konkursas buvo susijęs su jos automatinio vertimo sistemos priežiūra ir kalbiniu praturtinimu. Šį konkursą sudarė
tokios paslaugos:
„3.1      Žodynų kodavimas: žodynų kodavimas, pagrįstas atsiliepimais, specializuotais žodynais ir naudotojų automatiniam vertimui pateiktais
tekstais, įskaitant žodynų suderinimą tarp skirtingų kalbų porų. Kodavimui bus pateikta pagalbinė programa <...>. Šią užduotį
taip pat sudaro:
Automatinio vertimo žodynų bylų, kurias kiti šaltiniai parengė Komisijos automatinio vertimo tarnyboms, patikrinimas ir kodavimas.
Naudotojų žodynų bylų surinkimas: prireikus rangovas išnagrinėja naudotojų įrašus ir, jei terminai yra įprastai vartojami,
juos įtraukia į pagrindinius žodynus, užtikrindamas, kad nėra konflikto su jau įtrauktais terminais.
3.2      Kalbinių sekų patobulinimai, pritaikymai ir papildymai: specifiniai vertinimo programų patobulinimai, specialūs vertinimo,
perdavimo ir sintezės programų patobulinimai, pagrįsti atsiliepimais, specializuotais žodynais ir naudotojų automatiniam vertimui
pateiktais tekstais. Pavyzdžiui, žodžių perkėlimo eilutės pabaigoje tvarkymas originale ir galutiniame tekste, didžiosios
raidės, „s“ vartojimas anglų kalbos kilmininko linksnyje, homografai ir Komisijos susitarimų laikymas (pirmiausia skaičių
rašymas).
3.3      Sistemos atnaujinimai: žodynų ir programų atnaujinimas Komisijos prašymu. Rangovas veikia glaudžiai bendradarbiaudamas su
Komisija, kad būtų užtikrinta sklandi atnaujinimų integracija.
3.4      Dokumentacijos atnaujinimai: rangovas atlieka reikalingus dokumentacijos (pvz., kodavimo žinyno) atnaujinimus, susijusius
su sistemos dalimis, už kurias jis atsakingas, ir išsaugo pataisytus dokumentus duomenų centre. Atnaujintose versijose pateikiami
pagal sutartį atliktų patobulinimų ir pakeitimų apibūdinimai <...>.“
(3.1      Dictionary coding: Dictionary coding based on feedback, glossaries and texts submitted to MT by users, including the «levelling-up»
of dictionaries between language pairs. A utility will be provided to help with coding. […] This task also includes:
The revision and encoding of MT dictionary files which have been prepared for the Commission’s MT service by other sources.
The harvesting of users’ custom dictionary files - if requested, the contractor will review user entries, and where terms
are of general use, include them in the main dictionaries, ensuring that there is no conflict with existing terms.
3.2      Enhancements, Adaptations and Additions to Linguistic Routines: Specific improvements to Analysis, Transfer and Synthesis
programs based on feedback, glossaries and texts submitted to MT by users. For example: the treatment of hyphenated words
in source and target output, capitalisation, the English genitive s, homographs, and respect of Commission conventions (amongst
others, for the writing of numbers).
3.3      System updates: Updates to dictionaries and programs will take place as required by the Commission. The contractor will work
closely with the Commission to ensure the smooth integration of updates.
3.4      Documentation updates: The contractor shall update as required any documentation (e.g. coding manuals) on parts of the system
for which he is responsible and shall store revised documents at the Data Centre. The updated versions shall include a description
of, and explanation for, improvements and changes made under contract <…>)
Ieškovių teigimu, šioms užduotims atlikti reikia pakeisti ir pritaikyti
Systran
programos (
EC‑Systran Unix
versijos) sistemos branduolį, kalbines programas ir duomenų struktūrą, o tam reikia pakeisti šios programos šaltinio kodą
ir parengiamąją projekto medžiagą. Būtinybę turėti šaltinio kodą ir jį keisti, siekiant atlikti skelbime apie konkursą nurodytas
užduotis, patvirtina skelbimo apie konkursą 3.7.5 punktas, pagal kurį viena iš rangovui tenkančių pareigų yra užtikrinti,
kad Komisijos serveriuose būtų teisingai įdiegtos ir sukompiliuotos naujausios šaltinio kodo, žodynų ir programų versijos.
Be to, H. Bitan pirmojoje techninėje pažymoje nurodyta ir Komisija neginčija, kad pagal sudarytą sutartį
Gosselies
patikėtų darbų įgyvendinimas turės įtakos iš
Systran Unix
versijos perimtiems
EC‑Systran Unix
versijos elementams.
H. Bitan pirmojoje techninėje pažymoje išdėstytame programos
Systran
elementų funkciniame paaiškinime nurodoma:
„ – konkurse (skelbimo apie konkursą 3.2 punktas, žr. šio sprendimo 229 punktą) minėta „žodžių su jungiamaisiais brūkšneliais
atskyrimo“ funkcija atliekama branduolyje, išankstinio dokumentų apdorojimo moduliuose,
– konkurse (skelbimo apie konkursą 3.2 punktas, žr. šio sprendimo 229 punktą) minėta „didžiųjų raidžių“ funkcija, t. y. didžiųjų
raidžių rašymo tarp skirtingų kalbų pritaikymas, atliekama branduolyje, teksto apdorojimo po vertimo moduliuose,
– konkurse (skelbimo apie konkursą 3.2 punktas, žr. šio sprendimo 229 punktą) minėtos tipografinio formatavimo funkcijos (pvz.,
skaičių arba tarpų valdymas) atliekamos branduolyje, teksto apdorojimo po vertimo moduliuose,
– konkurse (skelbimo apie konkursą 3.2 punktas, žr. šio sprendimo 229 punktą) minėtos žodynų naudojimo funkcijos (pvz., siekiant
atkurti anglų kalbos kilmininko linksnį) atliekamos branduolyje, kuriame įtvirtinti kiekvienos kalbos ypatumai.
Kaip jau buvo išdėstyta, šalys neginčija, kad branduolys yra „kalbinio vystymo“ pagrindas. Jis nėra sudarytas iš nekintančių
bibliotekų, nepriklausančių nuo „kalbinio vystymo“ proceso, bet, atvirkščiai, yra sudėtinė ir esminė šio proceso dalis. Šiuo
klausimu H. Bitan pirmojoje techninėje pažymoje nurodyta, kad „įprasto kalbinio vystymo metu“ branduolį reikia keisti daugelį
kartų, įskaitant ir šių konkurse numatytų darbų atveju: „Kalbinių sekų patobulinimai, pritaikymai ir papildymai“ (skelbimo
apie konkursą 3.2 punktas, žr. šio sprendimo 229 punktą ir H. Bitan pirmąją techninę pažymą).
Iš to, kas išdėstyta, matyti, jog norėdamas įgyvendinti jam patikėtas užduotis konkurso laimėtojas turi turėti
EC‑Systran Unix
versijos šaltinio kodus tam, kad galėtų juos pritaikyti ir pakeisti, atlikęs skelbimo apie konkursą 3.2 punkte nurodytus specialius
vertinimo, perdavimo ir sintezės programų patobulinimus ir skelbimo apie konkursą 3.3, 3.4 ir 3.7.5 punktuose nurodomus atnaujinimus.
Komisijos pateiktais argumentais negalima užginčyti šio vertinimo. Šiuo klausimu reikia priminti, kad Komisija kategoriškai
neigia perdavusi
EC‑Systran Unix
versijos šaltinio kodus darbams, kuriuos reikia atlikti pagal su bendrove
Gosselies
sudarytą sutartį, vykdyti. Ji pažymi, kad šiai bendrovei patikėtiems darbams atlikti nereikėjo įsikišimo į programos branduolį.
Šis prieštaravimas paremtas 2008 m. sausio 16 d. VGD technine pažyma, skirta pateikti atsakymus į H. Bitan pirmąją techninę
pažymą (toliau – antroji pažyma arba VGD antroji pažyma). Antrosios pažymos įžangoje VGD teigia, kad H. Bitan pirmąja technine
pažyma pirmiausia siekiama įrodyti, jog visi kalbinio tipo pakeitimai vyksta „vertinimo lauke“, todėl neišvengiamai reikia
tvarkyti branduolį ir tam reikalingas paties branduolio pakeitimas. Vis dėlto VGD antrojoje pažymoje nurodoma, kad konkurse
numatytiems su kalbinėmis sekomis susijusiems darbams branduolio pakeitimas nereikalingas.
Pagrįsdamas šį teiginį VGD pastebi, kad nereikia painioti „vertinimo lauko“ formos (branduolio lygiu nustatytos struktūros)
ir turinio (kalbinėms programoms priskirti ir kalbinę reikšmę turintys kodai). Vadovaujantis vertimo sistemos sudedamųjų dalių
moduliniu principu, turi būti nustatytos aiškios ribos ne vien tarp įvairių kalbinių modulių, bet ir tarp kalbinių modulių
ir branduolio. VGD teigimu, branduolio reikšmė kalbinėje srityje yra labai ribota. Šiuo klausimu VGD pažymi, kad nors reikia
sutikti, jog branduolys kontroliuoja vertimo proceso vykdymą, sąveikauja su visomis sudedamosiomis dalimis ir jame yra tam
tikros funkcijos, kurias plačiąja prasme galima apibrėžti kaip kalbinio pobūdžio (skirstymas į sakinius, žodžių su jungiamaisiais
brūkšneliais arba nerastų žodžių apdorojimas), taip pat reikia pripažinti, kad branduolio moduliai yra bendros apimties, o
kalbinės sekos yra specifinės kiekvienai originalo kalbai, kalbų porai arba kalbai, į kurią verčiama.
Nagrinėdamas 2003 m. spalio 4 d. skelbime apie konkursą pateiktus pavyzdžius, priskirtus prie elementų, dėl kurių būtina įsikišti
į branduolį, VGD pateikia tokius du argumentus:
„– atvirkščiai, nei teigia
Systran
, skelbime apie konkursą esanti nuoroda į (kalbines sekas) <...> teisingai atspindi paslaugų, kurias reikia suteikti, pobūdį,
t. y. atlikti specialius vertinimo, perdavimo ir sintezės programų patobulinimus, pagrįstus naudotojų atsiliepimais. Skelbime
apie konkursą pateikti problemų pavyzdžiai yra tik orientaciniai ir bet kuriuo atveju – kalbinio pobūdžio“,
„– atrodo akivaizdu, kad kalbinės problemos pirmiausia apdorojamos (kalbinėse sekose), nes, kaip matyti iš pavadinimo, tai
yra jų paskirtis. Net jei tam tikros nurodytos problemos buvo apdorojamos branduolyje, jos taip pat gali būti ir iš tiesų
yra apdorojamos (kalbinių sekų) ir žodynų lygiu. Kaip ir visose sudėtingose sistemose, kalbinių reiškinių apdorojimo ypatumai
yra įvairūs ir sudėtingi.“
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad VGD iš tiesų neginčija H. Bitan teiginių, jog kai kurioms pagal sudarytą sutartį numatytoms
užduotims atlikti reikalingi branduolio pakeitimai. Taigi VGD tiesiogiai pripažįsta, kad
Systran
programos branduolyje, kurio struktūra
Systran Unix
ir
EC‑Systran Unix
versijose sutampa, yra tam tikros funkcijos, pvz., skelbime apie konkursą minėtas žodžių su jungiamaisiais brūkšneliais apdorojimas.
Be to, VGD netiesiogiai pripažino H. Bitan teiginius ir nurodė, kad „net jei tam tikros (skelbime apie konkursą) nurodytos
problemos buvo apdorojamos branduolyje, jos taip pat gali būti ir iš tiesų yra apdorojamos (kalbinių sekų) ir žodynų lygiu“.
Iš tiesų galima arba visus žodžius su brūkšneliu tiesiogiai užkoduoti žodynuose, arba užsakyti sukurti ar patobulinti programą,
kuri suteiktų galimybę žodžius su brūkšneliu apdoroti sistemiškai, išvengiant būtinybės kiekvieną iš jų užkoduoti žodynuose.
Šiuo klausimu H. Bitan teigia ir VGD neprieštarauja, kad „žodžių su jungiamaisiais brūkšneliais“ funkcija, t. y. šį klausimą
sistemiškai tvarkanti kompiuterio programa, yra atliekama branduolyje, išankstinio dokumentų apdorojimo moduliuose. Be to,
VGD negali įtikinamai patvirtinti, kad skelbime apie konkursą nurodyti ir H. Bitan išskirti pavyzdžiai, kuriems, jo teigimu,
reikalingas branduolys, yra išimtinai orientacinio pobūdžio. Vadovaujantis pačiomis skelbimo apie konkursą nuostatomis, tai
yra
EC‑Systran Unix
versijos naudotojų pateiktų pasiūlymų dėl specialių patobulinimų, kuriuos reikia atlikti vykdant sutartį, pavyzdžiai.
Dėl žodžių su brūkšneliais (pvz., žodžio „hospital-based“) apdorojimo VGD pastebi, kad branduolio vaidmenį sunkiai galima
apibūdinti kaip kalbinį, nes jis apsiriboja, pirma, žodžio paieška žodyne tokia forma, kokia yra rašomas, antra, jei rezultatas
neigiamas, pakartotine paieška be brūkšnelio (ieškoma žodžio „hospitalbased“). Jei paieška vis tiek būna nesėkminga, abiejų
žodžių („hospital“ ir „based“) ieškoma atskirai. Šią žodžių rūšį galima nesunkiai apdoroti juos tiesiogiai užkoduojant žodyne,
kaip jau buvo padaryta žodžio „medium-sized“, kuris dažnai pasitaiko Bendrijos dokumentuose, atveju. Vieną kartą žodį užkodavus
jam nebereikalingas joks apdorojimas ir jis nebekelia jokių problemų. Taigi pagrindinė apdorojimo dalis vyksta kalbinėse programose
ir pirmiausia vertinimo lygiu
Ehmrt000.c
programoje. Vėliau apdorojimas tęsiasi perkėlimo lygiu. Kai originalo kalba anglų, yra sukurtos daugelio kalbų porų kalbinės
sekos, kuriomis apdorojami žodžiai su brūkšneliais.
Vis dėlto šie argumentai nepaneigia, kad norint įgyvendinti sudarytą sutartį būtinas įsikišimas į branduolį. Nesvarbu, kad
įmanomas ir kitoks požiūris, kaip ir tai, ar prašomos funkcijos turinys yra kalbinio pobūdžio. Svarbus yra tik
EC‑Systran Unix
versijoje taikomas metodas, kuris šiuo atveju sutampa su taikomu
Systran Unix
versijoje. Taigi niekas negali paneigti ieškovių informatikos eksperto tvirtinimo, kad žodžių su brūkšneliu apdorojimas,
naudojant su šia funkcija susijusią programą, atliekamas branduolio lygiu. Tokia išvada juo labiau patvirtinta VGD antrojoje
pažymoje (žr. šio sprendimo 239 punktą). Be to, skelbime apie konkursą šiuo klausimu iš laimėtojo reikalaujama ne užkoduoti
visus esamus žodžius su brūkšneliu, bet pagerinti su šia funkcija susijusią kompiuterinę programą.
Dėl didžiųjų raidžių apdorojimo VGD teigia, kad branduolio vaidmuo yra visai ne kalbinis, bet labiau mechaninis. Pavyzdžiui,
H. Bitan pirmojoje techninėje pažymoje minėtos
Rtrprint.c
programos, kuri yra branduolio programa, vaidmuo yra tik kalboje, į kurią verčiama, pritaikyti kalbinių programų ir, be kita
ko, kalbinės sekos
Lefweekd.c
, kuri yra savaitės dienas apdoroti skirta kalbinių sekų programa, priimtus sprendimus. Be to, sprendimas taikyti „didžiųjų
raidžių“ funkciją, remiantis gramatikos taisyklėmis ir kalbiniu kontekstu, yra priimamas kalbinėse programose ir pirmiausia
kyla iš
Epropnou.c
programos, kuri apdoroja tikrinius daiktavardžius, sutrumpinimus, akronimus ir kt., padaryto vertinimo. Apdorojimas gali
tęstis perdavimo kalbinėse sekose lygiu, kaip yra anglų-italų kalbų poroje. VGD taip pat teigia, kad sprendimas dėl didžiųjų
raidžių gali būti priimtas netgi žodynų lygiu. Pavyzdžiui, visi tikriniai daiktavardžiai
(Panama, Palestine, Parkinson)
arba vokiečių kalbos daiktavardžiai yra užkoduoti su didžiąja raide žodžio pradžioje.
Vis dėlto šie argumentai nepaneigia, kad norint įgyvendinti sudarytą sutartį būtinas įsikišimas į branduolį. Šiuo klausimu
nereikšminga, ar to įsikišimo pobūdis yra kalbinis, ar mechaninis, nes svarbu tik tai, jog negavus sutikimo buvo padaryti
autorių teisių ir praktinės patirties saugomų elementų pakeitimai. Taip pat nereikšminga, kad įmanomas ir kitoks požiūris,
nes svarbus tik
EC‑Systran Unix
versijoje taikomas metodas, kuris šiuo atveju sutampa su taikomu
Systran Unix
versijoje. Šioje byloje skelbime apie konkursą iš laimėtojo reikalaujama pagerinti su šia funkcija susijusią kompiuterinę
programą ir niekas negali paneigti ieškovių informatikos eksperto tvirtinimo, kad kompiuterinis didžiųjų raidžių pakeitimas
iš vienos kalbos į kitą vyksta branduolyje, apdorojimo po vertimo moduliuose. Juo labiau VGD pripažino, kad branduolys bent
jau prisideda prie šio proceso, nes jame įgyvendinami tam tikrose sekose priimti sprendimai. Iš tiesų dėl
Systran Unix
ir
EC‑Systran Unix
versijų šaltinio kodų reikia pažymėti, jog H. Bitan įrodė ne vien tai, kad 80–95 % abiejų versijų branduolių šaltinio kodai
yra panašūs, bet ir tai, kad yra kitų panašumų kalbinių sekų lygiu, nes daugelis
Systran Unix
versijos sekų yra ir
EC‑Systran Unix
versijoje. Kaip ir
EC‑Systran Unix
versijoje,
Systran Unix
versijoje yra programa, kuria galima apdoroti didžiąsias raides. Šiuo atveju skelbime apie konkursą iš laimėtojo vėl reikalaujama
ne užkoduoti visus esamus didžiąja raide rašomus žodžius, bet pagerinti su šia funkcija susijusią kompiuterinę programą.
VGD neaptaria Komisijos susitarimų laikymosi klausimo, nors, H. Bitan teigimu, tam taip pat reikia įsikišimo į branduolį.
Dėl anglų kalbos kilmininko linksnio „‘s“ (pvz., žodžio „operator’s“) apdorojimo VGD pažymi, kad branduolio vaidmuo apdorojant
tokius žodžius yra labai ribotas ir apima tik „’s“ ištrynimą, kad būtų galima žodyne ieškoti paprasto žodžio (t. y. žodžio
„operator“). Be to, kadangi šis apdorojimas veikia puikiai, nėra jokio reikalo jį keisti.
Šie įrodymai visai nepaneigia, kad norint įgyvendinti sudarytą sutartį būtinas įsikišimas į branduolį ir jo pakeitimas. Atvirkščiai,
VGD tiesiogiai pripažįsta branduolio vaidmenį apdorojant anglų kalbos kilmininko linksnį ir tik nurodo, kad šiai funkcijai
užtikrinti sukurta kompiuterinė programa veikia puikiai, nors iš paties skelbimo apie konkursą teksto matyti, kad tai yra
vienas iš specifinių patobulinimų, kuriuos turi įgyvendinti konkurso laimėtojas.
Bendrojo Teismo antrojoje klausimų grupėje ir posėdyje buvo pateiktas ne vienas klausimas dėl veiksmų, kuriuos buvo prašoma
atlikti bendrovė
Gosselies
, pobūdžio. Be kita ko, Bendrasis Teismas prašė Komisijos nurodyti, ar ji iš tiesų suteikė prieigą prie
Systran
programos branduolio šaltinio kodų, kad leistų įgyvendinti bendrovei
Gosselies
patikėtus darbus, nesvarbu, ar šie kodai buvo iš dalies ar daugiausia susiję su kitomis
Systran
programos dalimis. Jei Komisija nurodytų, kad, pirma, nagrinėjamiems darbams nereikėjo įsikišimo branduolio pagrindo lygiu
ir, antra, ji neatskleidė
EC‑Systran Unix
sistemos šaltinio kodų
Gosselies
, šis teismas paprašė šalių nurodyti, ar ir kaip galima techniškai patikrinti šiuos tvirtinimus.
Atsakydama į šiuos klausimus Komisija patvirtino savo poziciją, kad „bendrovei
Gosselies
patikėtiems darbams nereikėjo įsikišimo branduolio pagrindo lygiu“, ir pažymėjo, kad „ji nesuteikė prieigos prie
Systran
programos branduolio šaltinio kodų ir neatskleidė
EC‑Systran Unix
sistemos šaltinio kodų“. Ji taip pat nurodė konfidencialumo susitarimą, susijusį su 2003 m. spalio 4 d. skelbimu apie konkursą,
kuris neturi didelės reikšmės Komisijos atsakomybės klausimui šioje byloje. Dėl šių teiginių, kuriems prieštarauja skelbimo
apie konkursą tekstas ir H. Bitan pirmoji techninė pažyma, techninio patikrinimo atsakyme į antrąją klausimų grupę Komisija
nurodo:
„Atsižvelgiant į anksčiau nurodytiems veiksmams atlikti reikalingą kompetenciją ir tai, kad
Gosselies
darbuotojai, kurie turėjo įgyvendinti sutartį su Komisija, buvo lingvistai (o ne informatikos specialistai), galima patvirtinti,
jog šie darbuotojai neturėjo jokios galimybės kištis į branduolio pagrindą. Šiuo klausimu galima patikslinti, kad darbus,
kuriuos tuomet atliko bendrovė
Gosselies
, šiuo metu atlieka Komisijos lingvistai.“
Šį atsakymą reikia palyginti su ieškovių atsakymu, kurių ekspertas H. Bitan trečiojoje techninėje pažymoje dėl Komisijos techninių
teiginių patikrinimo metodo nurodo, kokių veiksmų reikia imtis norint palyginti dvi
EC‑Systran Unix
programos versijas, t. y. versiją prieš konkursą ir versiją po jo, kurioje atsižvelgiama į Komisijos poreikius. Dėl šio klausimo
buvo diskutuojama posėdyje, kuriame Komisija pažymėjo, kad tokius veiksmus atlikti nėra taip sunku, kaip ji manė anksčiau.
Todėl, atsižvelgiant į šalių pateiktus argumentus ir atsakymus į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus, reikia pripažinti, kad
Komisija nesugebėjo užginčyti ieškovių pateiktų duomenų, kuriais jos pagrindžia teiginį, jog darbams, kuriuos buvo prašoma
atlikti
Gosselies
, reikėjo turėti prieigą prie
EC‑Systran Unix
versijos šaltinio kodo ir jį pakeisti. Komisijos pozicijai prieštarauja ir ieškovių šiuo klausimu pateikti techniniai duomenys,
ir jos pačios skelbimas apie konkursą. Be to, ieškovės teigia, kad „paskelbiant konkursą tebuvo sukurtos bendrovės
Gosselies
, užuomazgos ir ji beveik neturėjo darbuotojų, tačiau pasamdžius buvusius
Systran Luxembourg
darbuotojus jai pavyko įgyti skelbime apie konkursą reikalaujamą personalo kompetenciją ir laimėti pirkimą“. Tačiau iš Komisijos
atsakymo į paskutinės grupės klausimus ir 4 bei 5 prieduose pateiktų
Systran Luxembourg
veiklos ataskaitų matyti, kad ši bendrovė vykdė labiau kompiuterinio nei kalbinio pobūdžio užduotis. Posėdyje Komisija pateikė
Gosselies
darbuotojų gyvenimo aprašymus, iš kurių galima matyti, kad jie buvo ne vien lingvistai, bet ir informatikos specialistai,
nesunkiai galintys prieiti prie
Systran
programos šaltinio kodų ir dirbti su jais, įskaitant priklausančius branduoliui arba susijusioms kalbinėms sekoms.
Galiausiai reikia pažymėti, kad atsakydama į trečiosios grupės klausimus dėl veiksnių, į kuriuos reikia atsižvelgti apskaičiuojant
žalą, Komisija priede pateikė civilinio inžinieriaus informatikos eksperto Belgijos teismuose L. Golvers parengtą 2010 m.
gegužės 3 d. ekspertizės ataskaitą dėl tariamų pažeidimų, kuriuos padarė Komisija, kai pakeitė
EC‑Systran Unix
versijos branduolį ir atskleidė
Systran
praktinę patirtį (toliau – L. Golvers ataskaita); taip pat žr. ieškovių atsakymuose į ketvirtosios grupės klausimų priede
pateiktas H. Bitan pastabas dėl L. Golvers ataskaitos, nepažeidžiant Bendrojo Teismo sprendimo dėl L. Golvers ataskaitos,
ir bendrovės
Gosselies
administratoriaus A. Seck 2010 m. balandžio 23 d. parodymus, kuriuose atskleidžiamas šios bendrovės Komisijai atliktų darbų
turinys (toliau –
Gosselies
parodymai).
Vis dėlto reikia pripažinti, kad L. Golvers ataskaita ir
Gosselies
parodymai buvo pateikti labai vėlyvoje proceso stadijoje, ir pateikiant šiuos dokumentus visiškai nebuvo paaiškinta vėlavimo
juos pateikti priežastis. Tokią motyvavimo stoką dar sunkiau suprasti, nes įvairūs Komisijos veiksmų neteisėtumo aspektai,
ypač susiję su informatikos ekspertize, kurios buvo tikimasi iš Komisijos, kad ši paneigtų ieškovių informatikos eksperto
pateiktus argumentus, ir informacija, kurią buvo galima pateikti norint padėti geriau suprasti konkurso laimėtojo atliktus
darbus, jau buvo analizuojami dviejų pirmųjų grupių klausimuose ir dėl jų vyko išsamios diskusijos posėdyje.
Atsižvelgiant į tai, vadovaujantis Procedūros reglamento 48 straipsnio 1 dalimi, reikia pripažinti, kad L. Golvers ataskaita
ir
Gosselies
parodymai yra nepriimtini ir į juos nereikia atsižvelgti vertinant šalių argumentus.
Bet kuriuo atveju dėl L. Golvers ataskaitos reikia pažymėti, kad ji, nors ir parengta civilinio inžinieriaus informatikos
eksperto Belgijos teismuose, neprieštarauja ieškovių eksperto šiuo klausimu pateiktos kompiuterinės ekspertizės rezultatams.
Iš tiesų L. Golvers savo ataskaitos negrindė įvairiomis
Systran
programos versijomis, t. y.
Systran Unix
arba įvairiomis
EC‑Systran Unix
versijomis prieš ir po to, kai buvo atlikti ginčijamame konkurse numatyti darbai, ir nenagrinėjo bendrovės
Gosselies
Komisijos sąskaita atliktų darbų rezultato. Šiuo klausimu reikia priminti, kad atsakydamas į Bendrojo Teismo rašytinį klausimą
ir posėdyje ieškovių informatikos ekspertas aiškiai nurodė, kaip Komisija galėtų palyginti įvairias
EC‑Systran Unix
programos versijas, kad patvirtintų arba atmestų teiginius, jog įvairiems konkurse numatytiems darbams atlikti reikėjo prieigos
prie branduolio ir susijusių kalbinių sekų ir dėl to jie buvo pakeisti. Komisijai kelis kartus buvo suteikta galimybė išvengti
bet kokios atsakomybės, jeigu ji būtų pateikusi faktinių įrodymų, kad atlikus konkurse numatytus darbus nebuvo pakeisti jokie
autorių teisių ir praktinės patirties saugomi
Systran
duomenys. Tokie faktiniai įrodymai L. Golvers ataskaitoje nepateikiami.
L. Golvers ataskaita išimtinai pagrįsta šios bylos dokumentais, priedais ir procesiniais veiksmais, įskaitant įvairias ieškovių
informatikos eksperto techninėmis pažymas ir VGD tarnautojų bei bendrovės
Gosselies
administratoriaus ir buvusio
Systran Luxembourg
programuotojo D. Buisoni apklausas. Techniniu požiūriu L. Golvers iš esmės primena, kad Komisijai yra svarbūs jos sukurti
žodynai, tačiau tai nėra ginčijama ir neužkerta kelio
Systran
grupei remtis intelektinės nuosavybės teisėmis į
Systran
programos branduolį pirminės
Systran Mainframe
versijos atveju, ypač
Systran Unix
versijos, kuri vienintelė reikšminga šioje byloje, atveju.
L. Golvers taip pat pažymi, kad bendrovės
Gosselies
darbuotojai tariamai neturėjo techninės kompetencijos, kurios reikia norint redaguoti sudėtingas C kalba parašytas programas,
tačiau taip pat nurodo, kad bendrovę sudarė
Systran Luxembourg
darbuotojai, kurie puikiai galėjo dirbti su įvairiomis
Systran
programos versijomis.
Be to, apibūdindamas vykdant konkurso užduotį
Gosselies
atliktus darbus, L. Golvers ypač pabrėžia tuos, kurių reikia norint įvykdyti skelbimo apie konkursą 3.1 punktą, t. y. žodynų
kodavimą, bet beveik neužsimena apie darbus, susijusius su 3.2 punkto įgyvendinimu, t. y. kalbinių sekų patobulinimus, pritaikymus
ir papildymus.
Kodavimas buvo atliktas pasinaudojant išorine DMP programine įranga, kuri nėra minima skelbime apie konkursą ir apie kurios
buvimą pirmą kartą užsiminta šioje proceso stadijoje 2010 m. gegužės 5 dieną. Remiantis L. Golvers ataskaita, žodynų kodavimą
sudarė 10 577 įrašų pridėjimas arba pataisos. Šiuo klausimu L. Gosselies ataskaitoje nurodyta, kad bendrovės
Gosselies
„užduotis buvo patikrinti elektroninius žodynus, kuriems, einant laikui, reikėjo padaryti tūkstančius pataisymų“, ir tam ji
„naudojo DMP programą, suteikiančią galimybę lengviau išryškinti neatitikimus, juos pataisyti ir <...> išsaugoti žodynus atviru
duomenų bazių formatu“. Šiuo klausimu, atsižvelgiant į ieškovių eksperto išdėstytas pastabas, reikia pripažinti, kad mažai
tikėtina, jog Komisija būtų galėjusi sumokėti apie 2 mln. eurų tam, kad prašytų išorinio paslaugų teikėjo pataisyti 10 577 įrašus
programoje, nes, remiantis atsižvelgiant į pirkimo trukmę atliktais H. Bitan skaičiavimais, tai prilygo 2,5 įrašo per dieną
kiekvienam
Gosselies
darbuotojui, nors
Systran
žodynininkas atlieka vidutiniškai 400 įrašų per dieną.
Dėl kitų darbų L. Golvers ataskaitoje trumpai nurodoma, kad bendrovė
Gosselies
„daugiausia atliko žodynų atnaujinimo darbus ir kelis kalbinių sekų pritaikymus ne „branduolyje“, bet automatiškai iš
Mainframe Amdhal
gautose bylose“. Gosselies ataskaitoje netgi neminimas šis atliktų darbų aspektas, išskyrus galbūt kiek dviprasmiškai nurodant,
kad „žodynų pritaikymais buvo siekiama tik pagerinti vertimo kokybę“. Vadovaujantis L. Golvers teiginiu, net jei būtų įrodyta,
kad bendrovės
Gosselies
atliktiems „keliems“ kalbinių sekų pritaikymams reikėjo dirbti su
EC‑Systran Unix
versijos šaltinio kodais,
Systran
grupė šiuo klausimu neturėjo autorių teisių arba praktinės patirties, nes tai būtų susiję tik su
Unix
versijos šaltinio kodais, kurie anksčiau buvo naudojami tik
EC‑Systran Mainframe
versijoje, į kurią
Systran
grupė negalėjo teigti turinti jokių teisių, ir kurie negalėjo būti susiję su
Systran Unix
versija. Šiuo klausimu reikia priminti, jog iš tyrimo matyti, kad
Systran Unix
versiją galima pripažinti pirminiu ir originaliu produktu, kuriam gali būti taikoma apsauga, kad
EC‑Systran Unix
versija yra
Systran Unix
išvestinė versija, turinti daug reikšmingų panašumų branduolio bei kalbinių sekų lygiu, ir kad Komisija niekuomet nesugebėjo
nurodyti, į kuriuos
Systran Unix
branduolio ir kalbinių sekų elementus ji teigia turinti nuosavybės teises, kylančias iš jos teisių į su
EC‑Systran Mainframe
susijusius žodynus ir susijusias kalbines sekas, kai ieškovės atitinkamu atveju negalėtų remtis teisėmis į pirminę
Systran Mainframe
versiją.
Kita vertus, ieškovės teigia ir pateikia pakankamai įrodymų, kad norint atlikti skelbimo apie konkursą 3.2 punkte nurodomus
pakeitimus reikėjo prieigos prie
EC‑Systran Unix
versijos elementų, kurie yra perimti iš
Systran Unix
versijos, ir juos pakeisti. Komisija nesugebėjo įrodyti priešingai, pateikusi įvairių
Systran
programos versijų palyginimą, kad įrodytų, jog vykdant konkurse numatytus darbus nebuvo pakeisti jokie
Systran Unix
versijos branduolyje esantys duomenys.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad be išankstinio
Systran
grupės sutikimo suteikusi teisę atlikti darbus, dėl kurių reikėjo pakeisti
EC‑Systran Unix
versijoje esančius su
Systran
programos
Systran Unix
versija susijusius elementus, Komisija pažeidė šioje srityje taikytinus bendrus valstybių narių įstatymams būdingus principus.
Dėl šio pažeidimo, kuris yra pakankamai akivaizdus
Systran
grupės turimų autorių teisių ir praktinės patirties į
Systran
programos
Systran Unix
versiją pažeidimas, gali kilti Bendrijos deliktinė atsakomybė.
B –
Dėl patirtos žalos ir priežastinio ryšio
1.     Dėl
Systran Luxembourg
patirtos žalos ir priežastinio ryšio
a)     Šalių argumentai
Ieškovės teigia, kad
Systran Luxembourg
patirta žala prilygsta mažiausiai 1 170 328 eurų. Šią žalą pirmiausia sudarė 2003 m. šios bendrovės patirti 571 000 eurų nuostoliai.
Iš tiesų prieš 2003 m. Komisijai paskelbiant konkursą buvo nutraukti verslo ryšiai su
Systran Luxembourg
ir dėl to reikėjo atleisti šios bendrovės darbuotojus. Taigi reikia atsižvelgti į šiuos nuostolius, nes sprendimas atleisti
darbuotojus buvo priimtas tik nutrūkus verslo ryšiams su Komisija.
Systran Luxembourg
patirtą žalą taip pat sudaro negautos pajamos iš sutarties, kurią po konkurso buvo suteikta teisė pasirašyti bendrovei
Gosselies
, taip pažeidžiant
Systran
grupės teises. Šias negautas pajamas ieškovės vertina 30 % grynosios maržos vertės. Kadangi su bendrove
Gosselies
sudarytoje sutartyje buvo numatyta 800 000 eurų metinė apyvarta ketverius metus, minėta žala prilygtų 30 % nuo 3 200 000 eurų,
t. y. 960 000 eurų. Dubliko etape ieškovės patikslino, kad ši suma turėtų būti 599 328 eurų, atsižvelgiant į Komisijos pateiktus
skaičiavimus, pagal kuriuos 30 % reikia skaičiuoti nuo 1 997 760 eurų sumos.
Systran Luxembourg
patirta žala kyla tiesiogiai iš Komisijos veiksmų, kurie vieninteliai lėmė šios bendrovės darbuotojų atleidimus. Be to,
Systran Luxembourg
negautos pajamos yra tiesiogiai susijusios su Komisijos sprendimu konkurso laimėtoja pripažinti bendrovę
Gosselies
, taip pažeidžiant
Systran
grupės teises.
Komisija teigia, kad ieškovės neįrodė, jog nurodoma
Systran Luxembourg
žala iš tiesų buvo patirta. Be to, 2003 m. šios bendrovės patirti nuostoliai ir 2003–2007 m. negautos pajamos neatsirado
dėl veiksmų, kuriais kaltinama ši institucija. Iš tiesų
Systran Luxembourg
ir
Systran
nedalyvavo 2003 m. spalio 4 d. paskelbtame konkurse. Be to, net darant prielaidą, kad žala buvo patirta, nustatant apskaičiavimo
pagrindą reikėjo atsižvelgti į po 2003 m. kovo 4 d. konkurso su bendrove
Gosselies
sudarytų sutarčių bendrą apyvartą, t. y. 1 997 760 eurų ketveriems metams, o ne 3 200 000 eurų, kaip teigė ieškovės. Be to,
Systran Luxembourg
veiklos tikslai buvo įvairūs ir apėmė „informacinių technologijų projektus pirmiausia natūralių kalbų srityje, informatikos
paslaugų ir programų pardavimą bei teikimą, bet kokios formos teksto apdorojimą, įvedimą ir vertimą“. Taigi negalima teigti,
kad
Systran Luxembourg
veikla buvo nutraukta dėl Komisijos.
b)     Bendrojo Teismo vertinimas
Ieškovės reikalauja atlyginti 1 170 328 eurų
Systran Luxembourg
tariamai patirtą žalą, t. y. 571 000 eurų dėl nuostolių, susijusių su veiklos nutraukimu 2003 m., ir 599 328 eurų dėl negautų
pajamų, susijusių su bendrovės
Gosselies
pripažinimu konkurso laimėtoja.
Vis dėlto reikia pažymėti, kad faktinė aplinkybė, dėl kurios atsirado su veiklos nutraukimu susijusi žala, kaip tai posėdyje
patikslino ieškovės, buvo Komisijos veiksmai, kuriais siekta priversti
Systran Luxembourg
atleisti darbuotojus. Tačiau net darant prielaidą, kad toks veiksmas, dėl kurio buvo nutraukti verslo santykiai, būtų įrodytas,
jis nėra susijęs su
Systran
autorių teisėmis ir praktine patirtimi į
Systran Unix
, t. y. pažeidimu, kuriuo kaip neteisėtais veiksmais remiasi ieškovės ir kuris buvo pripažintas šioje byloje. Be to, žala,
kurią sudaro negautos pajamos, negali būti tiesiogiai priskiriama Komisijai, nes
Systran Luxembourg
nedalyvavo ginčijamame konkurse, kurio laimėtoja buvo paskelbta bendrovė
Gosselies
.
Nesant priežastinio ryšio tarp veiksmų, kuriais kaltinama Komisija, ir
Systran Luxembourg
tariamai patirtų nuostolių, šiai bendrovei negali būti atlyginta jos nurodoma žala.
Dėl to reikia atmesti
Systran Luxembourg
reikalavimą atlyginti žalą, susijusią su veiklos nutraukimu 2003 m. ir dėl negautų pajamų, susijusių su bendrovės
Gosselies
pripažinimu konkurso laimėtoja.
2.     Dėl
Systran
patirtos žalos ir priežastinio ryšio
Šiuo metu svarbu priminti, kad Bendrijos deliktinei atsakomybei, kaip ji suprantama pagal EB 288 straipsnio antrą pastraipą,
atsirasti būtina, kad žala, kurią prašoma atlyginti, būtų reali ir tikra (žr. 126 punkte minėto Sprendimo
Agraz ir kt. prieš Komisiją
27 punktą ir nurodytą teismo praktiką) ir būtų pakankamai aiškus priežastinis institucijos veiksmų ir žalos ryšys (šiuo klausimu
žr. 1978 m. spalio 4 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Dumortier ir kt. prieš Tarybą
, 64/76, 113/76, 167/78, 239/78, 27/79, 28/79 ir 45/79, Rink. p. 3091, 21 punktą).
a)     Šalių argumentai
Dėl įvairių žalos formų, žalos realumo ir priežastinio ryšio
Pirma, ieškovės nurodo, kad
Systran
patirta turtinė žala sudaro 46 804 000 eurų. Ši žala atsirado tiesiogiai dėl Komisijos veiksmų. Pirmiausia ji kilo dėl
Systran
turimų
Systran Luxembourg
akcijų vertės sumažėjimo. Šių akcijų, kurių 100 % yra įtraukta į
Systran
apskaitą, vertė yra 1 950 000 eurų, prie kurios pridėjus papildomą 64 000 eurų atidėjimą gaunama bendra 2 014 000 eurų suma.
Systran
turtinę žalą taip pat sudaro jos nematerialiojo turto ekonominės vertės sumažėjimas. Komisijai konkurso laimėtoja pripažinus
bendrovę
Gosselies
ir taip atskleidus
Systran
praktinę patirtį be jos išankstinio sutikimo, šios bendrovės turtas neteko ekonominės vertės, kurios pagrindas buvo minėto
turto slaptumas. Taigi žala, kurią visą turi atlyginti Komisija, atitinka atskleistos praktinės patirties vertę. Ieškovės
taip pat tvirtina, kad tariamas autorių teisių ir praktinės patirties atskleidimas joms padarė realią žalą. Jos pateikia įvairius
platintojų, finansininkų ir auditorių liudijimus, patvirtinančius, kiek Komisijos požiūris į ieškovių autorių teises padarė
joms didelę žalą.
Komisija kritikuoja šį turtinės žalos įvertinimą, nes nebuvo įrodytas nurodytos žalos realumas, ir net jei ši institucija
būtų padariusi tariamus pažeidimus, kuriais yra kaltinama, dėl šių pažeidimų
Systran Luxembourg
akcijos negalėjo netekti visos savo vertės ir nebuvo padaryta žala, atitinkanti
Systran
nematerialiojo turto visos vertės praradimą. Ieškovės taip pat neįrodė jokio priežastinio tariamų pažeidimų ir tariamai patirtos
žalos ryšio. Be to, iš 2005 m.
Systran
metinės ataskaitos, kurioje atsispindi 2001–2005 m. apskaita, matyti, kad 2003 m. buvo ypač pelningi, palyginti su ankstesniais
(2001 ir 2002) ir vėlesniais (2004 ir 2005) metais. Šioje metinėje ataskaitoje apyvartos sumažėjimas nėra grindžiamas Komisijos,
kaip klientės, praradimu arba tariamu Komisijos padarytu autorių teisių pažeidimu. Šiuo klausimu metinėje ataskaitoje nurodyta:
„Paprastai kompiuterinės programos nėra patentuotini išradimai. Grupė išlaiko visas su savo technologija ir produktais susijusias
autorių teises. Šiuo metu Grupė nedalyvauja ginčuose intelektinės nuosavybės srityje <...>. Nevyksta joks bylinėjimasis teisme
arba arbitražo procesas, kuris gali arba nesenoje praeityje galėjo turėti reikšmingos įtakos Grupės finansinei situacijai,
veiklai arba rezultatams.“
Dėl įvairių liudijimų, pateiktų siekiant pademonstruoti žalos realumą, Komisija pirmiausia ginčija auditorių ataskaitą, nes
joje nurodyta, kad atskleidimas, kuriuo ji kaltinama, iš dalies lėmė
Systran
padarytą atidėjimą. Ji iš esmės tvirtina, kad tai buvo „pasinaudojimas galimybe“, kurio imtasi vienais metais, t. y. 2008 m.,
kai visos bendrovės buvo atsargios. Komisija taip pat teigia, jog būtų akivaizdžiai netikslu teigti, kad jos veiksmai sutrikdė
Systran
grupės verslo ryšius, nes būtent ši grupė pranešė apie ginčą žiniasklaidai, ir nei Komisija, nei bendrovė
Gosselies
nebuvo
Systran
grupės konkurentės.
Systran
platintojų pateikti dokumentai akivaizdžiai buvo parengti
a posteriori
ir būtų absurdiška teigti, kad tariamas autorių teisių pažeidimas būtų galėjęs turėti įtaką šiems platintojams. Verslo sunkumai
greičiau buvo susiję su konkuruojančių sprendimų atsiradimu, įvairiomis pasenusiomis programos versijomis arba 2008–2009 m.
ekonomine krize. Be to, Komisija teigia, kad teiginys, jog šios institucijos veiksmai galėjo tapti didele kliūtimi
Systran
grupe susidomėjusiems investuotojams, yra netikslus. Investuotojų veiksmus iš tiesų galima paaiškinti tuo, kad
Systran
grupė prarado Komisiją kaip klientą. Šiuo klausimu nebuvo įrodytas joks priežastinis ryšys.
Antra, ieškovės vertina
Systran
patirtą moralinę žalą mažiausiai 2 mln. eurų. Šią moralinę žalą galima įvertinti tik apytiksliai, nors ji neabejotinai buvo
patirta, nes
Systran
grupė patyrė didelių nuostolių dėl Komisijos padaryto atskleidimo.
Systran
grupės reputacija taip pat nukentėjo dėl to, kad ieškovės buvo priverstos pradėti procesą prieš institucinį klientą, ir tai
smarkiai pablogino jų įvaizdį ir verslo santykius. Be to, Komisijos veiksmai galėjo tik paskatinti kitus esamus ir galimus
Systran
grupės klientus bandyti gauti jos sistemą kitais nei verslo metodais.
Šiuo klausimu Komisija pastebi, kad tik
Systran
yra atsakinga už tai, jog ginčas buvo nušviestas žiniasklaidoje, todėl ji neturi atlyginti jokios moralinės žalos. Komisija
taip pat pažymi, kad jei nuo autorių teisių pažeidimo nukentėjęs subjektas negali pateikti patirtos žalos arba jos apimties
įrodymų, žalą atlyginti gali būti atsisakyta arba skirtas tik „simbolinis frankas“. Nebuvo pateikta jokių 2 mln. eurų moralinės
žalos ir priežastinio veiksmų, kuriais kaltinama Komisija, ir tariamos žalos ryšio įrodymų.
Dėl pirminio nematerialiojo turto vertės praradimo įvertinimo
Atsakydamos į Komisijos pastabas dėl nematerialiojo turto vertės praradimo ieškovės pateikė savo finansų eksperto parengtą
pažymą (Apskaitos eksperto ir auditoriaus Prancūzijoje, pripažinto daugelyje Prancūzijos teismų, įskaitant
Cour de cassation
, A. Martin pažyma dėl
Systran
nematerialiojo turto įvertinimo, toliau – pirmoji ieškovių finansinė pažyma).
Systran
, kuri yra „vieno produkto“ bendrovė, vienintelis vertintinas nematerialusis turtas yra programa ir praktinė patirtis, kurios
apskaitoje iš dalies atspindėtos kaip materialusis turtas. Vis dėlto ši apskaitos vertė nėra minėto turto reali vertė, kurią
galima įvertinti pagal bendrovės vertę vertybinių popierių biržoje. Šioje byloje
Systran
akcijų kursas leidžia atskleisti akivaizdų ryšį tarp Komisijos pažeidimų ir šios bendrovės vertės rinkoje kritimo, t. y. kartu
ir jos nematerialiojo turto vertės kritimo. Pirmojoje ieškovių finansinėje pažymoje A. Martin nurodo: „
Systran
nematerialųjį turtą (galima) įvertinti atsižvelgiant į kapitalizaciją vertybinių popierių biržoje 2004 m. pradžioje, sudariusią
apie 43–45 mln. eurų. Šį nematerialųjį turtą iš esmės sudaro automatinio vertimo programa, unikalus
Systran
produktas, ir su ja susijusi praktinė patirtis. 2004 m. šios įmonės nematerialiojo turto vertė buvo tik 23–24 mln. eurų, t. y.
20–21 mln. eurų mažiau, ir šį sumažėjimą galima paaiškinti tik Komisijos veiksmais <...>, dėl kurių minėti elementai buvo
atskleisti ir pradėtas ginčijamas jų panaudojimas“. Atsižvelgdamos į tai, ieškovės šiuo metu teigia, kad iš Komisijos dėl
nematerialiojo turto vertės praradimo turi būti priteista 44 790 000 eurų, nes dėl atskleidimo šis turtas prarado bet kokią
ekonominę vertę. Iš Komisijos bent jau reikia priteisti realią ir jau pripažintą žalą, kurią sudaro rinkos nustatomos vertės
praradimas, t. y. dėl atskleidimo susidariusi 21 mln. eurų suma.
Atsakydama į pirmąją ieškovių finansinę pažymą, Komisija pateikia jos finansų eksperto parengtą pažymą (įmonių revizorė Belgijoje
P. Tytgat). Dėl teiginio, kad „po kritimo 2004 m., daugiausia sukelto Komisijos (kaip klientės) praradimo, 2005 m.
(Systran)
apyvarta išliko stabili ir dar kartą sumažėjo 2006 m.“, Komisijos ekspertė teigia, jog šios institucijos klientė buvo
Systran Luxembourg
, o ne
Systran
, ir tokia išvada leidžia teigti, kad
Systran
apyvartos sumažėjimas nebuvo nulemtas tariamo autorių teisių pažeidimo. Atmesdama tvirtinimus, kad „vertybinių popierių rinkos
kapitalizacijos sumažėjimą 2004 m. <...> galima paaiškinti tik Komisijos veiksmais“ ir „nuolatiniu
Systran
(akcijų) kurso kritimu 2004 m., plintant naujienoms apie su Komisija siejamą programos ir su ja susijusios praktinės patirties
atskleidimą, nors vertybinių popierių rinkos vertė augo, CAC 40 indekso vidutinei mėnesio vertei pakilus nuo 3 636 (punktų)
2004 m. sausio mėn. iki 3 796 (punktų) gruodžio mėn.“, Komisijos ekspertė nurodo, jog
Systran
akcijų vertės kaitą reikia lyginti ne su CAC 40 indekso kaita, o su sektoriniu Paryžiaus biržos Programų ir informatikos
paslaugų indeksu. Jo kaita patvirtina, kad
Systran
akcijų kaina atitiko sektorinio indekso kaitą, o tai įrodo, jog tariamas autorių teisių pažeidimas nebuvo nurodomos žalos
priežastis. Be to, nematerialaus turto vertė priklauso nuo finansinio įvertinimo atitinkamu momentu, o ne nuo akcijų kurso,
kuris priklauso nuo daugelio kitų veiksnių. Taigi ieškovės klaidingai teigia, kad bendrovės nematerialaus turto vertė automatiškai
ir besąlygiškai priklauso nuo vertybinių popierių biržos kapitalizacijos. Komisijos ekspertė taip pat pažymi, kad
Systran
turtą sudarė ne vien
Systran
programa. Ši bendrovė pardavinėjo kitas programas ir turėjo prekės ženklą, kuris, atsižvelgiant į jos padėtį vertimo programų
rinkoje, yra dar vienas svarbus jos nematerialaus turto elementas. Taigi
Systran
nėra „vieno produkto“ bendrovė ir negalima teigti, kad galėjo būti paveikta viso
Systran
verslo paskirties turto vertė.
Dėl kitų žalos įvertinimų
Po posėdžio ir atsakydamos į trečiosios ir ketvirtosios grupių klausimus dėl žalos įvertinimo ieškovės nurodė du Direktyvos 2004/48
13 straipsnyje numatytus įvertinimo metodus, t. y. vadinamą „neigiamų ekonominių pasekmių“ metodą, pagal kurį atsižvelgiama
į „visus atitinkamus aspektus“, įskaitant negautas pajamas ir nematerialiojo turto vertės sumažėjimą, ir „vienkartinės žalos
atlyginimo sumos“ metodą, pagal kurį nustatoma vienkartinė žalos atlyginimo suma, remiantis tokiais elementais, kaip antai
autorinis atlyginimas, kurį būtų reikėję sumokėti, jei pažeidėjas būtų prašęs sutikimo naudotis atitinkama intelektinės nuosavybės
teise. Prie ieškovių atsakymų pridedamos dvi jų finansų eksperto parengtos pažymos (2010 m. balandžio 23 d. A. Martin pažyma
ir 2010 m. birželio 2 d. A. Martin pažyma, toliau atitinkamai – antroji ieškovių finansinė pažyma ir trečioji ieškovių finansinė
pažyma).
Pirmiausia ieškovės grįžta prie dėl nematerialiojo turto vertės praradimo patirtos žalos realumo klausimo. Jos pažymi, kad
2004 m. vos per 12 mėn. nuo konkurso laimėtojos paskelbimo jų nematerialiojo turto vertė sumažėjo 46 %, t. y. apie 20–21 mln.
eurų, nors tuo pačiu laikotarpiu sektoriaus akcijų kapitalizacija vertybinių popierių biržoje išaugo 1,5 %, vadovaujantis
Paryžiaus biržos Programų ir informatikos paslaugų indekso duomenimis. Tokį akcijų kurso kritimą galima paaiškinti tik Komisijos
įvykdytu
Systran
praktinės patirties atskleidimu. Vėliau šis vertės praradimas dar padidėjo ir 2010 m. kovo mėn. pasiekė 43–45 mln. eurų.
Be to, ieškovės teigia, kad į nematerialiojo turto vertės praradimą reikia atsižvelgti pasirenkant, ar taikyti neigiamų ekonominių
pasekmių, ar vienkartinės žalos atlyginimo sumos metodą. Šį vertės praradimą galima įvertinti dviem būdais: nustatant ateities
pinigų srautų praradimus, kaip posėdyje siūlė Komisijos finansų ekspertė P. Tytgat, arba palyginant su vertybinių popierių
rinkos kapitalizacija, kaip iš pradžių siūlė A. Martin. Ieškovės teigia, kad pirmasis metodas yra mažiau tinkamas nei antrasis,
nes paremtas išankstiniais ir numanomais veiksniais. Vis dėlto šį būdą taikė A. Martin antrojoje ieškovių finansinėje pažymoje,
kurioje pripažįstama, kad
Systran
patirta žala būtų 33,5 mln. eurų (t. y. 18,5 mln. eurų 2004–2010 m. laikotarpiu ir 15 mln. eurų ateityje, vadovaujantis duomenimis,
atnaujintais siekiant atsižvelgti į 2010 m. pirmąjį pusmetį). Dėl antrojo būdo ieškovės teigia, kad teiginys, jog vertybinių
popierių biržos kapitalizacijos sumažėjimą būtų galima paaiškinti kitais veiksniais nei neteisėti Komisijos veiksmai, teoriškai
yra pagrįstas, bet nereikšmingas šioje byloje, nes joks kitas veiksnys negali paaiškinti vertybinių popierių biržos kapitalizacijos
sumažėjimo 46 % 2004 m., palyginti su atitinkamo indekso augimu 1,5 %. Bet kuriuo atveju, kad ir koks būdas būtų taikomas,
dėl nematerialiojo turto vertės praradimo patirtos žalos dydis yra mažiausiai 20 mln. eurų.
Atsakydamos į Bendrojo Teismo klausimą dėl nematerialiojo turto vertės praradimo įvertinimo taikant 5 % dydį nuo 2004 m. apyvartos,
ieškovės nurodo, kad tokį požiūrį būtų galima taikyti tik pagal vienkartinės žalos atlyginimo sumos, o ne neigiamų ekonominių
pasekmių metodą. Nusprendus taikyti vienkartinės žalos atlyginimo sumos metodą, reikėtų atsižvelgti į tokius veiksnius: autorinio
atlyginimo, kurį būtų turėjusi mokėti Komisija už galimybę keisti
Systran
šaltinio kodą, dydį (t. y. 10,9 mln. eurų už laikotarpį nuo 2004 m. iki 2010 m. pirmojo pusmečio), jį padidinus, pirma, „papildoma
suma“, atsižvelgiant į kitus veiksnius, kaip antai
Systran
konkurencinės padėties susilpnėjimas, klientų praradimas ir kliudymas gebėjimui plėstis, kuriuos galima atlyginti tik priteisiant
anksčiau nurodytą autorinį atlyginimą (šiuo klausimu A. Martin nurodo, kad ši papildoma suma gali būti nustatyta taikant procentinę
dalį nuo apyvartos, jei būtų atsižvelgiama į pasaulinę, o ne Europos apyvartą, kaip apskaičiavimo bazė būtų pasirinkta 2003 m.
apyvarta ir taikomas ne 5 %, bet 10 % dydis), ir, antra, žala ateityje A. Martin vertinama 15 mln. eurų.
Komisija pirmiausia ginčija
Systran
grupės patirtos turtinės žalos realumą, nes jo negalima pakankamai tiesiogiai susieti su veiksmais, dėl kurių ji kaltinama.
Remdamasi savo teisėmis į žodynus, Komisija teigia, kad gali vykdyti darbus, kuriuos buvo prašoma atlikti bendrovės
Gosselies
, be
Systran
grupės sutikimo. Komisija taip pat pažymi, kad
Gosselies
darbuotojai anksčiau buvo įdarbinti
Systran Luxembourg
, todėl turėjo praktinės patirties, dėl kurios atskleidimo ji yra kaltinama. Prie Komisijos atsakymų buvo pridėta jos finansų
ekspertės parengta pažyma (2010 m. gegužės 3 d. P. Tytgat pažyma ir 2010 m. birželio 10 d. P. Tytgat pažyma, toliau atitinkamai
– antroji Komisijos finansinė pažyma ir trečioji Komisijos finansinė pažyma).
Atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą dėl žalos dalies, patirtos taikant 5 % dydį nuo po 2004 m. pasiektos apyvartos, Komisija
pakartoja P. Tytgat vertinimą, pagal kurį „rėmimasis 5 % dydžiu nuo po 2004 m.
Systran
pasiektos apyvartos yra nereikšmingas“. P. Tytgat pažymi, kad jokie faktiniai įrodymai neleidžia tvirtinti, kad
Systran
verslo paskirties turto vertė galėjo būti pakeista nuo 2004 metų. Kadangi nedalyvavo Komisijos paskelbtame konkurse 2004 m.,
Systran
„atitinkamu metu užėmė nepalankią poziciją dėl vienos iš savo veiklos sričių“. Vertinant sudėtingą
Systran
veiklos sričių, išlaidų, antkainių ir apyvartų visumą, neįmanoma aiškiai, tiksliai ir pagrįstai įvertinti konkretaus veiksmo
finansinių pasekmių, kaip ir negalima įvertinti žalos, patirtos dėl vertybinių popierių biržos kapitalizacijos praradimo.
Be to, nuo 2005 m.
Systran
grupės vertę galėjo paveikti įvairūs veiksniai. Vienintelis būdas, kuriuo galima įvertinti būsimą žalą, yra atsižvelgti į
„išimtinai prarasto turto sukuriamų pinigų srautų praradimą ateityje“, remiantis iš apačios kylančiu, „t. y. pagrįstu turtą
kuriančio vieneto sutartimis ir išlaidų centrais“, o ne iš viršaus besileidžiančiu, „t. y. pagrįstu bendra visų produktų,
sutarčių, valstybių apyvarta ir taikant nepagrįstus vienkartinės sumos koeficientus“, požiūriu. Be to,
Systran
veikla apėmė „daugelį produktų, segmentų, teritorijų, prieigų ir todėl daugelį klientų“. Remiantis 2008 m.
Systran
metine ataskaita, programų kūrimo veikla, kuri yra cikliška, mažėjo, nes
Systran
programos 6 versija buvo beveik pasenusi ir visi laukė pasirodant 7 versijos. P. Tytgat nurodoma daugelį dimensijų apimanti
visuma ir kai kurių
Systran
parduodamų produktų trumpas vartojimo laikas lemia, kad kai kurios jos apyvartos dalys yra nepastovios ir todėl bet koks
rėmimasis apyvarta būtų pavojingas. Galiausiai didžioji
Systran
apyvartos dalis gaunama iš didžiųjų interneto paslaugų teikėjų, o tai įrodo, kad žala nebuvo patirta, nes šie klientai vis
dar buvo išsaugoti.
b)     Bendrojo Teismo vertinimas
Šioje byloje ieškovės reikalauja atlyginti 46 804 000 eurų turtinę žalą, kurią
Systran
patyrė dėl Komisijos veiksmų, t. y. 2 014 000 eurų dėl
Systran Luxembourg
akcijų vertės sumažėjimo ir 44 790 000 eurų dėl nematerialiojo turto vertės praradimo, įskaitant jau pripažintus 21 mln. eurų
nuostolius.
Dėl
Systran Luxembourg
akcijų vertės sumažėjimo
Dėl žalos, susijusios su
Systran Luxembourg
akcijų vertės sumažėjimu po to, kai ši bendrovė nutraukė veiklą, reikia pažymėti, kad
Systran
negali šiuo atveju reikalauti žalos atlyginimo, nes
Systran Luxembourg
veiklos nutraukimo priežastis, ieškovių teigimu, buvo Komisijos veiksmai, kuriais siekta priversti šią bendrovę atleisti darbuotojus
(žr. šio sprendimo 265 punktą). Tokie veiksmai, net darant prielaidą, kad jie būtų įrodyti, nėra susiję su
Systran
autorių teisėmis į
Systran Unix
versiją ir praktine patirtimi, kurių pažeidimas yra neteisėti veiksmai šioje byloje. Be to, jei nagrinėjami veiksmai būtų
apibūdinti kaip kitos bendrovės paskelbimas ginčijamo konkurso laimėtoja, šiuo klausimu nurodoma žala negalėtų būti tiesiogiai
priskiriama Komisijai, nes
Systran Luxembourg
nepateikė savo kandidatūros ginčijamame konkurse ir dėl to konkurso laimėtoja buvo paskelbta bendrovė
Gosselies
.
Nesant priežastinio veiksmų, kuriais kaltinama Komisija, ir tariamos žalos ryšio,
Systran
reikalavimą atlyginti nuostolius, susijusius su
Systran Luxembourg
akcijų vertės sumažėjimu, reikia atmesti.
Dėl nematerialiojo turto vertės praradimo
Žala, susijusi su
Systran
nematerialiojo turto vertės praradimu, ieškovėms turi būti atlyginta, jei patvirtinama, kad žala, kurią jos prašo grąžinti,
yra reali ir tikra ir kad yra pakankamai aiškus priežastinis Komisijos veiksmų ir žalos ryšys.
–       Dėl ieškovių siūlomo pradinio įvertinimo
Pirmiausia reikia pažymėti, kad negalima pritarti ieškovių iš pradžių siūlytam būdui įvertinti
Systran
nematerialiojo turto vertės praradimą. Iš tiesų šis vertinimas remiasi
Systran
vertės vertybinių popierių biržoje palyginimu su indeksu, apimančiu 40 pagrindinių Paryžiaus biržoje kotiruojamų bendrovių
(CAC 40 indeksas) (žr. šio sprendimo 274 punktą ir pirmąją ieškovių finansinę pažymą). Šioje byloje toks palyginimas nėra
įtikinamas, nes yra pernelyg bendro pobūdžio, kad būtų galima patenkinamai įvertinti veiksmais, kuriais kaltinama Komisija,
padarytą žalą.
Kaip teisingai nurodė Komisijos finansų ekspertė, vertybinių popierių rinkos kapitalizacijos praradimą galima paaiškinti labai
daug veiksnių, o ne vien Komisijos veiksmais.
Reikia pripažinti, kad ieškovių finansų ekspertas šiuo klausimu pastebėjo, kad, jo manymu, joks kitas veiksnys, išskyrus neteisėtą
Systran
praktinės patirties atskleidimą, negali paaiškinti per 2004 m. įvykusio akcijų kurso kritimo, kuris būtų žymus ir palyginti
su atitinkamu Paryžiaus biržos sektoriniu indeksu „Programos ir informatikos paslaugos“, o ne su CAC 40 indeksu.
Vis dėlto ir, atvirkščiai, nei teigia ieškovės, nėra pakankamai įrodymų, kad
Systran
akcijų kursas nuolat krito 2004 m., kai plito naujienos apie su Komisija siejamą programos ir su ja susijusios praktinės
patirties atskleidimą. Iš tiesų nagrinėjant įvairius bylos medžiagos dokumentus matyti, kad ši naujiena pasklido greičiau
2005 m. ir bet kuriuo atveju tapo vieša 2006 metais. Skundas Europos ombudsmenui prieš Komisiją buvo pateiktas 2005 m. liepos
28 d., ir ombudsmenas pateikė savo tyrimo rezultatus 2006 m. rugsėjo 28 dieną. Be to, antrojoje Komisijos finansinėje pažymoje
P. Tytgat, pažymėjusi, kad „jokie faktiniai įrodymai neleidžia tvirtinti, jog
Systran
verslo paskirties turto vertė galėjo būti pakeista nuo 2004 m. (žr. tinklalapį ir kitus pranešimus)“, nurodo, jog, „pavyzdžiui,
taip pat žinoma, kad
Systran
atskleistas pats ginčo faktas šios bendrovės 2006 m. spalio 18 d. 6 val. 48 min. pranešime spaudai ir 2006 m. metinėje ataskaitoje
turėjo neigiamų pasekmių grupės vertei“. 2005 m.
Systran
metinėje ataskaitoje nebuvo jokios nuorodos į šį ginčą (žr. šio sprendimo 270 punktą). Be to, visi ieškinio priede pateikiami
spaudos straipsniai, kuriais siekiama atspindėti šios bylos pristatymą žiniasklaidoje, buvo išleisti 2005 m. pabaigoje arba
2006 metais.
Todėl, atsižvelgiant į šalių pateiktus duomenis, negalima atmesti prielaidos, kad
Systran
akcijų kursas nagrinėjamu laikotarpiu priklausė nuo labai daug įtakos veiksnių, todėl ieškovės negali remtis
Systran
tos dalies nematerialiojo turto vertės praradimu, kuri, jų vertinimu, prilygsta 43–45 mln. eurų sumai nuo 2004 metų.
–       Dėl
Systran
patirtos žalos realumo ir priežastinio žalos ir Komisijos veiksmų ryšio
Vis dėlto dėl šio pirminio ir nepakankamai tikslaus įvertinimo Bendrasis Teismas negali nepaisyti faktinės aplinkybės, kad
šioje byloje
Systran
grupė patyrė realią ir tikrą žalą, kurios atsiradimas gali būti pakankamai tiesiogiai priskirtas prie veiksmų, kuriais kaltinama
Komisija.
Atsakydamos į antrosios grupės klausimus, kuriais, be kita ko, siekta įvertinti Komisijos veiksmų įtaką
Systran
grupės veiklai kitaip nei lyginant
Systran
vertę vertybinių popierių biržoje, ieškovės pateikė nemažai įrodymų, kuriais siekiama patvirtinti
Systran
praktinės patirties vertės sumažėjimą po to, kai ją atskleidė Komisija.
Pirma, ieškovės pateikė dviejų platintojų liudijimus, kurie atspindi, kaip Komisijos elgesys vykstant ginčijamam konkursui
ir paskelbus jo laimėtoją padarė konkrečią žalą
Systran
grupei ir jos verslui. Ši žala pasireiškė praradus galimus klientus ir pasunkėjus diskusijoms su esamais klientais, nes jie
nesupranta, kodėl turėtų mokėti už produktą, kurio Komisija nevertina (žr. ieškovių atsakymų į antrosios grupės klausimus
prieduose dviejų platintojų vardu pateiktus liudijimus).
Atvirkščiai, nei teigia Komisija (žr. šio sprendimo 271 punktą), šiuose liudijimuose atsispindi visai tikėtina faktinė aplinkybė,
kad ginčas, kuriame dalyvauja kompiuterinę programą parduodanti ir jos autore esanti įmonė bei vienas iš jos institucinių
klientų, kuris teigia galintis pavesti su ankstesnės programos išvestine programa susijusius kompiuterinius darbus trečiajam
asmeniui be pirminio kūrinio autoriaus sutikimo, apsunkina šios įmonės verslo ryšius su esamais ir būsimais klientais. Šiuo
klausimu Komisija negali kaltinti
Systran
, biržoje kotiruojamos bendrovės, kad ši vykdydama savo pareigas viešai paskelbė, jog tarp jų vyksta ginčas dėl kompiuterinės
programos, kurią ji parduoda, intelektinės nuosavybės. Be to, tai, kad Komisija nepardavinėja kompiuterinės programos, neturi
įtakos faktinei aplinkybei, jog dėl šios institucijos veiksmų
Systran
grupės klientai gali suabejoti
Systran
turimų teisių į jos parduodamą kompiuterinę programą tikslia apimtimi. Nėra priežasčių teigti, kad ieškovių pateiktus liudijimus
reikia atmesti dėl jų tariamo savalaikiškumo. Atvirkščiai, šie liudijimai atskleidžia specifinį Komisijos veiksmų poveikį
Systran
verslui.
Antra, ieškovės pateikė kelis finansų bendrovių parengtus liudijimus arba parodymus, patvirtinančius, kad Komisijos veiksmai
sumažino
Systran
patrauklumą jos akcininkams, esamiems ar galimiems investuotojams ir įgijėjams (žr. kelių investicijų bendrovių ir banko vardu
pateiktus dokumentus ieškovių atsakymų į antrosios grupės klausimus prieduose).
Atvirkščiai, nei teigia Komisija (žr. šio sprendimo 271 punktą), šie įvairūs parodymai ir liudijimai pateikia pakankamai įrodymų,
kokia būtų daugelio investuotojų reakcija priimant sprendimą turėti, investuoti arba įsigyti bendrovę, parduodančią kompiuterinę
programą, teisės į kurią yra ginčijamos Komisijos. Kai kurie investuotojai dėl to atsisakė investuoti į
Systran
. Kitas investuotojas nusprendė parduoti didelę akcijų dalį, patyrė nuostolių ir aiškiai nurodė, kad „
Systran
ginčas su Komisija, ypač tai, kad ji ginčija <...>
Systran
teises ir praktinę patirtį, užkerta kelią bendrovei vykdyti verslo plėtrą ir atima iš investuotojų galimybę numatyti bet
kokią akcijų perspektyvą“. Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad Komisija nėra bet kokia klientė; tai institucinis klientas,
turintis labai didelę teisės tarnybą ir reikšmingus įgaliojimus intelektinės nuosavybės srityje. Taip pat reikia atsižvelgti
ir į ginčo pobūdį, nes tai nėra vien komercinio pobūdžio ginčas, o jo objektas yra
Systran
autorių teisės bei praktinė patirtis, susijusios su jos vardu pavadinta kompiuterine programa, kuri yra didžiausias šios
bendrovės, visą savo veiklą sutelkiančios į
Systran
automatinio vertimo programos vystymą ir pardavimą, turtas.
Šiuo klausimu negalima pritarti Komisijos argumentams, kad
Systran
sunkumų priežastis buvo pasenusios įvairios programos
Systran
versijos. Kaip ieškovės nurodo atsakymuose į ketvirtosios grupės klausimus, naujos programos versijos pardavimas neturi įtakos
jos autoriaus intelektinės nuosavybės teisėms į ankstesnę versiją, kuri išlaiko ekonominę vertę.
Systran
grupė iš savo klientų toliau gauna pajamas už ankstesnes versijas, nes atlieka jų priežiūrą, parduoda papildomas licencijas,
skirtas aptarnauti naujas kalbų poras arba kitus serverius, taip pat susijusias paslaugas arba sudaro integravimo susitarimus
su kitais programų kūrėjais. Be to, ieškovės įtikinamai pabrėžia, kad
EC‑Systran Unix
versijai, atitinkančiai
Systran Unix 4
versiją, būdinga tokia pati struktūra kaip ir vėlesnėms versijoms (t. y. 5–7 versijoms). Visos versijos turi bendrą šaltinio
kodą ir paremtos ta pačia programa, t. y.
Systran
programos
Unix
versija. Šios įvairios versijos skiriasi ne savo struktūra, bet pridėtomis naujomis funkcijomis, vertimo algoritmų patobulinimu
ir kalbinių išteklių praturtinimu.
Trečia, ieškovės pažymėjo, kad
Systran
intelektinės nuosavybės teisių vertės praradimas, susijęs su Komisijos veiksmais, einant laikui didėja. Jos nurodo, kad 2008 m.
gruodžio 31 d.
Systran
buvo priversta padaryti didelį atidėjimą dėl jos nematerialiojo turto vertės sumažėjimo, „atsižvelgiant į didelę žalą, atsiradusią
dėl intelektinės nuosavybės teisių pažeidimo ir Komisijos atskleistos jos praktinės patirties, 2008 m. patirtų sunkumų ir
ypatingo dabartinės ekonominės aplinkos nestabilumo“ (žr. 2009 m. spalio 13 d.
Systran
auditorių išvadą). Taigi Komisijos veiksmai bent iš dalies buvo šio buhalterinio atidėjimo priežastis.
Reikia pripažinti, kad ši išvada leidžia patvirtinti, jog 11,6 mln. eurų atidėjimas dėl 2008 m. apskaityto nematerialiojo
turto vertės sumažėjimo yra susijęs su trimis šioje išvadoje nurodytomis priežastimis, kurių pirmoji yra ginčas su Komisija.
Nepaisant Komisijos pastabų (žr. šio sprendimo 271 punktą), kuriose bandoma pabrėžti kitą minėtoje išvadoje nurodytą priežastį,
t. y. 2008 m. prasidėjusią didžiulę finansinę krizę, vis tiek negalima paneigti, kad ginčas dėl
Systran
intelektinės nuosavybės teisių pažeidimo ir neteisėto praktinės patirties atskleidimo taip pat turėjo įtakos šios bendrovės
nematerialiojo turto vertės sumažėjimui.
Dėl šios priežasties šioje byloje yra pakankamai tiesioginis priežastinis ryšys tarp Komisijos veiksmų ir
Systran
patirtos žalos pirmiausia verslo požiūriu, nes buvo prarasti galimi klientai ir pasunkėjo diskusijos su esamais klientais;
finansiniu požiūriu, nes sumažėjo jos patrauklumas akcininkams, esamiems ar galimiems investuotojams ir įgijėjams, bei galiausiai
dėl to, kad 2008 m. pabaigoje
Systran
turėjo apskaityti dalį 11,6 mln. eurų atidėjimo dėl jos nematerialiojo turto vertės sumažėjimo, susijusio su veiksmais, dėl
kurių kaltinama Komisija. Ši Komisijos veiksmais padaryta žala yra reali ir tikra, kaip matyti iš šiuo klausimu ieškovių pateiktų
dokumentų, nors jos dydžio ir negalima tiksliai apibrėžti. Moralinės žalos klausimas nagrinėjamas šio sprendimo 324 ir 325 punktuose.
–       Dėl žalos dydžio nustatymo skiriant vienkartinę sumą
Tokiomis aplinkybėmis šalims buvo pateiktas klausimas dėl metodo, kurį būtų galima taikyti vertinant realios ir tikros žalos,
kurios atsiradimą šioje byloje galima pakankamai tiesiogiai priskirti prie Komisijos veiksmų, dydį.
Atsakydamos į trečiosios grupės klausimus ieškovės rėmėsi Direktyvos 2004/48 13 straipsnio tekstu, kuriame nurodyta:
„1.      Valstybės narės užtikrina, kad kompetentingos teismo institucijos nukentėjusiojo asmens prašymu reikalautų pažeidėjo, kuris
žinodamas arba turėdamas pakankamą pagrindą žinoti, dalyvavo teises pažeidžiančioje veikloje, atlyginti teisių turėtojui žalą,
kuri atitiktų faktiškai jo patirtus nuostolius dėl pažeidimo.
Nustatydamos nuostolių dydį, teismo institucijos:
a)      atsižvelgia į visus atitinkamus aspektus, tokius kaip neigiamos ekonominės pasekmės, įskaitant negautas pajamas, kurių neįgijo
nukentėjusioji šalis, neteisėtai gautą pažeidėjo naudą ir atitinkamais atvejais kitus ne ekonominius veiksnius, tokius kaip
dėl pažeidimo teisių turėtojo patirtą moralinę žalą;
arba
b)      kaip alternatyvą a punktui, jos gali atitinkamais atvejais nustatyti vienkartinę žalos atlyginimo sumą, remdamosi tokiais
elementais kaip bent autorinis atlyginimas ar vienkartinis mokestis, kuris būtų sumokėtas, jei pažeidėjas būtų prašęs leidimo
naudotis atitinkama intelektinės nuosavybės teise.
<...>“
Neigiamų ekonominių pasekmių metodo taikymas šioje byloje kelia didelių sunkumų, nes Komisijos finansų ekspertė sistemiškai
prieštarauja bet kokiems ieškovių finansų eksperto bandymams atlikti vertinimą. Iš tiesų P. Tytgat tik kritikuoja vertinimus
ir kriterijus, kuriuos A. Martin naudoja vertindamas įvairias neigiamas ekonomines pasekmes ir pirmiausia
Systran
negautas pajamas, tačiau pati lygiagretaus įvertinimo nepateikia.
Pavyzdžiui, kai A. Martin bando įvertinti su nematerialiojo turto vertės praradimu susijusią žalą remdamasis P. Tytgat posėdyje
pasiūlytu metodu, t. y. atsižvelgdamas į išimtinai prarasto turto sukuriamų pinigų srautų praradimą ateityje, jis yra apkaltinamas
tuo, kad naudojasi iš konsultacijų bendrovės atlikto vertinimo išplaukiančiais duomenimis, kurių „tarpusavio santykio tikslumas“
nebuvo patvirtintas (trečiosios Komisijos finansinės pažymos p. 4). Vis dėlto nėra konkrečiai siūlomas joks pakaitinis kriterijus,
nors A. Martin nurodė, jog minėtą finansinį vertinimą atliko nepriklausoma konsultacijų bendrovė, kai 2004 m. pradžioje
Systran
nesėkmingai bandė įgyvendinti 7 mln. eurų obligacijų su varantais emisijos projektą, ir tai visiškai atitinka nagrinėjamą
laikotarpį (antrosios ieškovių finansinės pažymos 2 psl. išnaša ir šios pažymos priedas).
Taip pat, kai ieškovės, Komisijai rimtai neprieštaraujant, teigia, kad, pirma,
Systran
autorių teisės į
Systran
programos
Systran Unix
versiją yra pagrindinė šios bendrovės veikla ir, antra, Komisijos atsisakymas pripažinti šias teises gali turėti įtakos šios
bendrovės apyvartai ir plėtrai, P. Tytgat toliau reikalauja atlikti išsamų ir dokumentais pagrįstą iš apačios kylantį, „t. y.
pagrįstą turtą kuriančio vieneto sutartimis ir išlaidų centrais“, įvertinimą, kad būtų galima atsižvelgti į tariamai didelį
kiekį
Systran
parduodamų produktų arba vykdomas veiklos sritis, nors visi šie produktai ir veikla susiję su
Systran
programos kūrimu ir pardavimu (antrosios Komisijos finansinės pažymos p. 8). Vis dėlto, kai A. Martin bando įvertinti žalą,
atsižvelgdamas į Komisijos būtent
Gosselies
suteiktos teisės sudaryti sutartį ekonominę vertę, kuri atitinka grynąją maržą, įvertintą kaip 30 % nuo realiai pasiektos
apyvartos, taigi mažesnę nei
Systran
grupės realiai tokios rūšies sutartyse pasiekiama marža, remiantis ieškovių pateiktais duomenimis (ieškovių atsakymo į ketvirtosios
grupės klausimus 12 punktas), P. Tytgat kritikuoja šį vertinimą, nes „pasiūlymas nustatyti grynosios maržos dydį remiantis
vienos operacijos apyvartos standartiniu dydžiu nėra tikslus <...>, kadangi standartinis dydis gali būti patvirtintas tik
įvertinus įrodymais pagrįstų ir laiko patikrintų pavyzdžių grupę“ (antrosios Komisijos finansinės pažymos p. 3 ir trečiosios
Komisijos finansinės pažymos p. 5). Jei būtų laikomasi Komisijos finansų ekspertės pastabų, būtų beveik neįmanoma tiksliai
įvertinti
Systran
dėl neteisėtų Komisijos veiksmų patirtą žalą, nesant išsamių ir pakankamai tikslių duomenų šiuo klausimu, nesvarbu, koks
kriterijus būtų pasirinktas tokiam vertinimui atlikti.
Todėl, atsižvelgiant į sunkumus nustatant kriterijus, kuriuos reikėtų taikyti norint įvertinti
Systran
patirtas neigiamas ekonomines pasekmes, šioje byloje reikia nustatyti vienkartinę žalos atlyginimo sumą, vadovaujantis vienkartinės
žalos atlyginimo sumos metodu ir remiantis bent tokiais elementais, kaip antai autorinis atlyginimas ar mokestis, kurį būtų
reikėję sumokėti, jei pažeidėjas būtų prašęs sutikimo naudotis atitinkama intelektinės nuosavybės teise. Taikant šį metodą,
reikia atsižvelgti į toliau išdėstytus elementus.
Pirmasis elementas, kurį reikia įvertinti, yra autorinio atlyginimo dydis, kuris būtų sumokėtas, jei pažeidėja būtų paprašiusi
Systran
sutikimo naudotis atitinkama intelektinės nuosavybės teise, kad atliktų su skelbime apie konkursą nurodytais kalbinių sekų
patobulinimais, pritaikymais ir priedais susijusius darbus, kuriems reikalinga prieiga prie
Systran Unix
versijos elementų, perkeltų į
EC‑Systran Unix
versiją, ir šių elementų pakeitimas.
Atsižvelgiant į šių darbų pobūdį ir dėl ieškovių atsakymuose į trečiosios ir ketvirtosios grupės klausimus įtikinamai išdėstytų
priežasčių minėta vienkartinė suma turi būti nustatoma remiantis licencijos, pagal kurią jos turėtojui leidžiama keisti programos
šaltinio kodą, o ne paprastos šios programos naudotojo licencijos, kaina. Tokia šaltinio kodo keitimo licencija yra neįprasta,
nes tai nėra programų kūrėjų tradicinio ekonominio modelio dalis. Iš tiesų tokia licencija atima iš kūrėjo bet kokią galimybę
keitimo licencijos gavėjui parduoti licencijas, susijusias su naujomis programos versijomis, ir teikti paslaugas, kurias dėl
šios programos paprastai gali teikti tik jos kūrėjas. Be to, tokia licencija gali kelti grėsmę kūrėjo praktinei patirčiai,
nes dėl jos šaltinio kodas gali būti perduotas tretiesiems asmenims. Šaltinio kodo keitimo licencija suteikia teisę jos gavėjui
pačiam tobulinti programą ir todėl prilygsta atsisakymui ateityje gauti pajamų iš šios programos naudojimo licencijų.
Tokiomis aplinkybėmis reikia įvertinti tokios šaltinio kodo keitimo licencijos teorinę kainą, taikant atsakymuose į trečiosios
grupės klausimus ieškovių finansų eksperto pasiūlytą finansinį požiūrį. Vadovaujantis šiuo požiūriu, šaltinio kodo keitimo
licencijos teorinės kainos nustatymo pradžios taškas yra metinės licencijos Komisijai naudoti
Systran
programą kaina.
Šiuo klausimu ieškovių finansų ekspertas A. Martin 760 000 eurų įvertino metinę
Systran
programos licenciją, skirtą Komisijai. Ši kaina buvo nustatyta remiantis pasaulinio masto interneto paslaugų bendrovės kasmet
mokama kaina už teisę naudoti
Systran
programą, dviejų pasaulinio masto JAV įmonių, kurių viena valdo interneto paieškos variklį, o kitos specializacija – kompiuterinių
programų kūrimas, praeityje mokėtą metinę kainą ir nacionalinės valdžios institucijos, kurios dydis bent jau palyginamas su
Komisijos, mokamą apie 1,3 mln. eurų kainą vien už atnaujinimą, suteikiantį galimybę naudoti šios programos 7 versiją, nes
ši valdžios institucija, kaip ir Komisija, jau turi neterminuotą naudojimo licenciją be teisės daryti pakeitimus.
Komisijos finansų ekspertė P. Tytgat kritikuoja A. Martin nuorodas į privačias bendroves, nes tai yra netinkami pavyzdžiai,
neturintys nieko bendra su Komisijai taikytinais tarifais. Iš tiesų nurodytos licencijos yra privataus, o ne viešojo sektoriaus
atspindys. Komisija naudojasi
Systran
programa ne tam, kad pagerintų savo verslo pasiūlą plačiajai visuomenei, bet kad pateiktų ją keliems šimtams tarnautojų.
Todėl šaltinio kodo keitimo licencijos kainos nustatymo pradžios tašku pasirinkta vertė yra klaidinga ir turi būti atmesta.
Komisijos teigimu, ieškovių finansų ekspertas kaip pradžios tašką turėjo pasirinkti apie 15 000 eurų kainą, atitinkančią valdžios
institucijoms skirtos nekomercinio naudojimo licencijos kainą, kaip tai atspindi programinės įrangos platintojo Europos kovos
su sukčiavimu tarnybai (OLAF) pasiūlyta kaina už
Systran Enterprise Server 7 Standard Edition
programos metinę licenciją (t. y. apie 15 000 eurų už šios programos naudojimą 2 500 vartotojų ir apie 15 000 eurų už „English
World Pack“, apimantį daugelį kalbų, t. y. anglų, arabų, kinų, olandų, prancūzų, vokiečių, graikų, italų, japonų, korėjiečių,
lenkų, portugalų, rusų, ispanų ir švedų). Atsakymuose į trečiosios ir ketvirtosios grupės klausimus Komisija taip pat nurodo
Systran
pranešime spaudai pateiktas
Systran Enterprise Server 6 (Workgroup Edition, Standard Edition
ir
Global Edition)
programos įvairių naudojimo licencijų rūšių kainų ribas nuo 15 000 (iki 100 naudotojų) iki 150 000 eurų ir daugiau (už neribotą
naudotojų skaičių ir esant sudėtingiems didelių įmonių poreikiams, kuriems būtina integracija).
Pirmiausia reikia pažymėti, kad šalių finansų ekspertai neprieštarauja galimybei atsižvelgti į
Systran
programos Komisijos naudojimo metinės licencijos kainą kaip į pradžios tašką, kai nustatoma šios programos šaltinio kodo keitimo
licencijos teorinė kaina, tačiau jie nesutaria dėl to, kokia turėtų būti tokios licencijos vertė. Šiuo klausimu taikant palyginimą
reikia pažymėti, kad atsakymuose į trečiosios ir ketvirtosios grupių klausimus Komisija nurodo, jog bendrovei
Gosselies
už trejus metus, t. y. 2004–2006 m., trukusius jai pavestus atlikti darbus buvo sumokėta 1 925 280 eurų. Taigi kiekvienais
Komisijos pavestų darbų atlikimo metais bendrovė
Gosselies
gavo apie 641 760 eurų.
Dėl Komisijos kritikos, susijusios su ieškovių eksperto nurodytų trijų pasaulinio masto įmonių už įvairias naudojimo licencijas
mokamomis kainomis (žr. šio sprendimo 310 punktą), pažymėtina, kad su
Systran
grupe susijusių finansinių dokumentų analizė leidžia spręsti, jog didžioji šios įmonės pajamų dalis gaunama iš labai didelių
klientų. 2009 m. balandžio 29 d.
Autorité des marchés financiers française
(Prancūzijos finansų rinkų tarnyba) pateiktoje 2008 m. ataskaitoje nurodoma, kad 2004 m. penki didžiausi
Systran
grupės klientai sudarė 60,9 % jos apyvartos, o pirmasis ir antrasis klientai mokėjo tokią pačią sumą (t. y. 14,8 % dalį) ir
kad 2008 m. penki didžiausi klientai sudarė 42,3 % jos apyvartos, o pirmasis klientas mokėjo 10,9 % dalį nuo 7,6 mln. eurų
apyvartos, t. y. kiek daugiau nei 760 000 eurų. Taigi šiuo elementu galima remtis kaip vienu iš elementų, į kuriuos reikia
atsižvelgti vertinant metinės naudojimo licencijos kainą. Tam tikra prasme tai galėtų būti didžiausia galima suma.
Taip pat reikia pažymėti, kad, atvirkščiai, nei leidžia suprasti Komisija, kuri šiuo klausimu remiasi
Systran
grupės dokumentais, kuriuose nurodomos
Systran Enterprise Server
programos 6 arba 7 versijų naudojimo licencijos, neatrodo, jog ši bendrovė pati ar per tarpininkus platina programą, taikydama
specialią kainą valdžios institucijoms. Be to, kaip pripažįsta Komisija, savo programos naudojimo licencijoms
Systran
grupė taiko iš esmės nuo parduodamos programos varianto priklausančią kainų politiką. Pavyzdžiui, lyginant Komisijos pateiktus
duomenis dėl
Systran Enterprise Server
programos 6 ir 7 versijų, pigiausio šios programos varianto „Workgroup Edition“, kuriuo viename generavimo serveryje su operacine
sistema
Windows
gali naudotis iki 100 asmenų, kaina yra nuo 15 000 eurų, tarpinio varianto „Standard Edition“, kuriuo dviejuose generavimo
serveriuose su operacinėmis sistemomis
Windows
ir
Linux
gali naudotis iki 2 500 asmenų, kaina yra nuo 30 000 eurų, o pažangiausio varianto „Global Edition“, kuriuo neribotame generavimo
serverių skaičiuje su operacinėmis sistemomis
Windows, Linux
ir
Solaris
gali naudotis neribotas asmenų skaičius, kaina yra nuo 150 000 eurų. Savo pastabose dėl Komisijos teiginio, kad naudojimo
licencijos kaina negali viršyti 150 000 eurų, ieškovės pažymi, jog
Systran
grupės pranešimo spaudai, susijusio su
Systran Enterprise Server
programos 6 versija, pagrindu minima kaina yra aiškiai apibūdinta kaip minimali kaina, kaip tai patvirtina žodis „nuo“. Ieškovių
teigimu, šiuo atveju tai būtų pradinė kaina už vieną kalbų porą ir vieną serverį.
Atsižvelgiant į įvairius minėtus argumentus ir juos pagrindžiančius dokumentus, reikia nustatyti, kad Komisijos mokėtina metinės
Systran
programos naudojimo teorinės licencijos kaina, naudotina kaip pradinis taškas apskaičiuojant metinės šaltinio kodo keitimo
licencijos kainą, yra 450 000 eurų. Iš tiesų ieškovių eksperto pasiūlyta suma yra per didelė, nes nors Komisijos naudojama
versija yra suteikta daugiau kaip 2 500 naudotojų, šis skaičius yra daug mažesnis nei naudotojų skaičius ieškovių eksperto
nurodytose trijose pasaulinio masto įmonėse, kurios greičiausiai atitinka tris didžiausias
Systran
grupės sudarytas sutartis. Kita vertus, Komisijos pasiūlyta suma yra per maža, nes 150 000 eurų suma atitinka Komisijai siūlomo
paketo pradinę kainą ir, kaip nurodė ieškovės ir Komisija neginčijo, bent jau Komisijos dydžio nacionalinė valdžios institucija
sumokėjo 1,3 mln. eurų už naudojamos
Systran
programos versijos atnaujinimą.
Remiantis šia pradine 450 000 eurų suma, reikia įvertinti autorinio atlyginimo dydį, kuris būtų sumokėtas, jei pažeidėja būtų
paprašiusi
Systran
sutikimo naudotis atitinkamomis intelektinės nuosavybės teisėmis, kad atliktų konkurse nurodytus darbus. Taikant ieškovių
finansų eksperto siūlomą apskaičiavimo metodą, kurio Komisija rimtai neužginčijo (žr. šio sprendimo 319 punktą), metinio autorinio
atlyginimo už šaltinio kodo keitimą sumą galima pagrįstai nustatyti metinės naudojimo licencijos sumą padauginus iš dviejų,
t. y. 900 000 eurų, ieškovių finansinio eksperto pavyzdžiu atsižvelgiant į tai, kad Komisija jau turėjo teisę naudotis šia
programa ir kad šios programos plačioji visuomenė nenaudoja.
Taigi 2004–2010 m. metiniai autoriniai atlyginimai už šaltinio kodo pakeitimą gali būti 7 mln. eurų (t. y. 0,9 mln. eurų suma,
atitinkanti metinį autorinį atlyginimą už šaltinio kodo pakeitimą, padauginta iš koeficiento 7,76, atitinkančio ieškovių finansų
eksperto apskaičiuotą esamos vertės normą, atsižvelgiant į 4 % nerizikingą lygį 2004–2010 m. laikotarpiu, t. y. iš viso 6 984 000 eurų,
suapvalinti iki 7 mln. eurų).
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Komisija iš esmės neginčija ieškovių finansų eksperto siūlomos ir Bendrojo Teismo pasirinktos
metodologijos. Ji šiuo atveju tik pakartoja savo finansų ekspertės teiginį, kuri, atsakydama į ketvirtosios grupės klausimus,
tik nurodo, kad ieškovių finansų ekspertas „atlieka kapitalizacijos, o ne pasibaigusių laikotarpių dabartinės vertės skaičiavimus“
ir kad „pažangesnėje finansų doktrinoje rekomenduojama atskirti stebėjimo laikotarpius į įvairias perspektyvas pagal konkrečius
kriterijus, o ne kapitalizuoti be atrankos“. Vis dėlto reikia pripažinti, kad ieškovių finansų eksperto taikyta metodologija
yra pagrįsta ne Komisijos finansų ekspertės nurodoma „kapitalizacija“, bet duomenų esamos vertės nustatymu, taikant 4 % nerizikingą
lygį 2004-2010 m. laikotarpiu, atitinkantį pagrįstą dydį, kuris galėtų būti taikomas nagrinėjamu laikotarpiu. Komisija nepateikia
pagrįstų priežasčių, dėl kurių Bendrasis Teismas negalėtų naudoti šio metodo nustatydamas autorinio atlyginimo dydį, kuris
būtų sumokėtas, jei ši institucija būtų paprašiusi
Systran
ginčijamiems darbams atlikti būtino sutikimo.
Antrasis elementas, į kurį reikia atsižvelgti, yra vadinamoji „papildoma“ suma, reikalinga siekiant įvertinti kitus svarbius
veiksnius, kurių negali atitaisyti vien priteistas minėtas autorinis atlyginimas. Iš tiesų tik autorinio atlyginimo, kuris
būtų sumokėtas, jei Komisija būtų paprašiusi
Systran
sutikimo naudotis atitinkamomis intelektinės nuosavybės teisėmis, kad atliktų ginčijamus darbus, sumokėjimas
a posteriori
negali atlyginti nuo 2004 m. šios bendrovės patirtos žalos.
Šiuo klausimu, atsižvelgiant į bylos medžiagoje esančius dokumentus ir pirmiausia įvairius ieškovių pateiktus liudijimus,
kuriais siekiama įrodyti neteisėtų Komisijos veiksmų poveikį
Systran
veiklai ir plėtrai, reikia pripažinti, kad šios įmonės veikla ir plėtra buvo paveikta kasmet nuo 2004 m. ir šį poveikį galima
įvertinti 650 000 eurų vienkartine suma (t. y. maždaug 6 % 2003 m. apyvartos).
Taigi ši papildoma suma, atsižvelgus į jos esamą vertę 2004–2010 m., galėtų būti 5 mln. eurų (t. y. 0,65 mln. eurų suma, atitinkanti
minėtą metinę vienkartinę sumą, padauginta iš koeficiento 7,76, atitinkančio ieškovių finansų eksperto apskaičiuotą esamos
vertės normą, atsižvelgiant į 4 % nerizikingą lygį 2004–2010 m. laikotarpiu, t. y. iš viso 5 044 000 eurų, suapvalinti iki
5 mln. eurų).
Kita vertus, atsižvelgiant į bylos medžiagos dokumentus, negalima pripažinti, kad šioje byloje vertinant patirtos žalos vienkartinę
sumą reikia atsižvelgti į vadinamąją žalą „ateityje“, kurią ieškovių finansų ekspertas įvertino 15 mln. eurų. Šiuo klausimu
pateikiami argumentai nėra paremti pakankamai svariais faktiniais įrodymais, kad būtų galima pateisinti minėtos žalos priteisimą.
Paskutinis elementas, į kurį reikia atsižvelgti vertinant žalos vienkartinę sumą, yra patirta moralinė žala. Šiuo klausimu
reikia pažymėti, kad savo veiksmais Komisija nepripažino
Systran
teisių, kuriomis ši įmonė galėjo remtis dėl savo kūrinio. Tokie veiksmai yra dar sunkesni, nes Komisija, kaip institucija,
pati inicijavo įvairias teisės normas, derinančias Bendrijos teisę autorių teisių srityje, kurių nebuvo laikomasi šioje byloje.
Taigi
Systran
reikia atlyginti dėl Komisijos veiksmų patirtą moralinę žalą.
Vis dėlto atsižvelgiant į tai, kad ieškovės nepateikė priežasčių, dėl kurių šios žalos dydis turėtų būti mažiausiai 2 mln.
eurų, būtų tinkama nustatant žalos vienkartinę sumą įpareigoti Komisiją atlyginti jos veiksmais padarytą moralinę žalą ir
įvertinti ją simboline 1 000 eurų suma.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad, siekiant atlyginti Komisijos veiksmais
Systran
padarytą žalą, turi būti priteista 12 001 000 eurų vienkartinė žalos atlyginimo suma, kurią sudaro:
7 mln. eurų, atitinkantys autorinio atlyginimo dydį, kuris būtų sumokėtas 2004–2010 m., jei Komisija būtų paprašiusi sutikimo
naudotis
Systran
intelektinės nuosavybės teisėmis, kad atliktų su konkurse nurodytais kalbinių sekų patobulinimais, pritaikymais ir priedais
susijusius darbus, kuriems reikalinga prieiga prie
Systran
programos
Systran Unix
versijos elementų, perkeltų į
EC‑Systran Unix
versiją, ir šių elementų pakeitimas,
5 mln. eurų, atitinkantys papildomą sumą, t. y. Komisijos veiksmų galimą poveikį
Systran
apyvartai 2004–2010 m. ir apskritai šios bendrovės plėtrai,
1 000 eurų moralinės žalos atlyginimas.
C –
Dėl kitų nei žalos atlyginimo priteisimas priemonių
1.     Šalių argumentai
Ieškovės teigia, kad EB 288 straipsnio antroje pastraipoje įtvirtinti bendrieji principai turi suteikti galimybę atlyginti
ne tik jau padarytą žalą, bet ir nutraukti daromą pažeidimą, atvirkščiai, nei teigia Komisija. Pateikdamos prašymą nedelsiant
nutraukti autorių teises pažeidžiančius veiksmus, ieškovės siekia užtikrinti būsimo sprendimo veiksmingumą.
Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas negali imtis ieškovių reikalaujamų priemonių, išskyrus priteisti piniginę kompensaciją.
Iš tiesų Bendrasis Teismas, įgyvendindamas savo jurisdikciją, negali duoti nurodymų institucijoms arba užimti jų vietą.
2.     Bendrojo Teismo vertinimas
Ieškovės reikalauja, kad Bendrasis Teismas įpareigotų: pirma, nedelsiant nutraukti Komisijos atliekamus autorių teisių pažeidimo
ir atskleidimo veiksmus; antra, konfiskuoti visas Komisijos ir bendrovės
Gosselies
turimas laikmenas, kuriose, pažeidžiant
Systran
teises, atgaminami
EC‑Systran Unix
ir
Systran Unix
versijų pagrindu bendrovės
Gosselies
sukurti informacinių technologijų produktai, ir įpareigoti jas perduoti
Systran
arba bent jau jas prižiūrint sunaikinti bei, trečia, Komisijos išlaidomis paskelbti sprendimą
Systran
pasirinktuose specialiuose leidiniuose, specialiose apžvalgose ir specialiuose interneto tinklapiuose.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad institucija, kurios veiksmai pripažinti neteisėtais, privalo imtis priemonių vykdyti Bendrojo
Teismo sprendimą (pagal analogiją žr. SESV 266 straipsnį). Taigi Komisija turi padaryti visas reikiamas išvadas, kad užtikrintų,
jog būtų atsižvelgta į
Systran
teises į
Systran
programos
Systran Unix
versiją, kiek tai susiję su darbais dėl
Systran
programos
EC‑Systran Unix
versijos, kuriais pažeidžiamos
Systran
autorių teisės ir praktinė patirtis. Jei į minėtas teises nebūtų atsižvelgta ir įvertinus tai, jog šioje byloje atlyginama
žala tik už laikotarpį nuo 2004 m. iki sprendimo paskelbimo dienos,
Systran
turėtų teisę Bendrajam Teismui pateikti naują prašymą dėl žalos, kurią ji galėtų patirti papildomai, atlyginimo.
Galiausiai dėl prašymo paskelbti sprendimą įvairiuose žurnaluose, apžvalgose ir interneto tinklapiuose reikia pažymėti, kad
Bendrasis Teismas šiandien išplatins su šiuo sprendimu susijusį pranešimą spaudai. Specializuota žiniasklaida galės remtis
šiuo pranešimu spaudai ir jį platinti. Taigi ieškovės turės teismo sprendimą, kuriame įvertinami Komisijos veiksmai jų atžvilgiu,
ir pranešimą spaudai, kurį bus galima platinti didesniam subjektų ratui, ir tokių priemonių turėtų pakakti jų interesams šiuo
klausimu patenkinti. Minėtas pranešimas spaudai taip pat suteikia Bendrajam Teismui galimybę natūra atlyginti neteisėtais
Komisijos veiksmais
Systran
reputacijai padarytą moralinę žalą.
Atsižvelgdamas į tai Bendrasis Teismas mano, kad
Systran
interesai buvo pakankamai apsaugoti skiriant piniginę kompensaciją ir nereikia tenkinti jos prašymų dėl žalos atlyginimo natūra.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
šalis to reikalavo. Kadangi Komisija iš esmės pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal ieškovių pateiktus
reikalavimus.
Be to, reikia pažymėti, kad ieškovių pateiktų įvairių dokumentų, kuriais siekiama įrodyti jų pareiškimų turinį arba atsakyti
į Bendrojo Teismo klausimus dėl
Systran
programos techninių aspektų (H. Bitan ataskaita, techninės pažymos ir pastabos), teisinių aspektų (prof. P. Sirinelli nuomonė)
ir patirtos žalos įvertinimo (A. Martin finansinės pažymos), parengimas šiame procese laikytinas būtinosiomis išlaidomis ir
todėl jos turi būti pripažintos atlygintinomis, kaip nustatyta Procedūros reglamento 91 straipsnio b punkte.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (trečioji kolegija)
nusprendžia:
1.
Įpareigoti Europos Komisiją sumokėti
Systran SA
12 001 000 eurų piniginę kompensaciją.
2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.
3.
Priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Paskelbta 2010 m. gruodžio 16 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
Turinys
Faktinės bylos aplinkybės
I –  Dėl skirtingų programos „Systran“ versijų
II –  Šalių santykių istorija
A –  Pirmasis laikotarpis: nuo „Systran Mainframe“ iki „EC‑Systran Mainframe“
1.  Pirmosios WTC (ir kitų bendrovių) ir Komisijos sutartys
2.  Systran grupės ir Komisijos bendradarbiavimo sutartis
B –  Antrasis laikotarpis: nuo „Systran Unix“ iki „EC‑Systran Unix“
C –  Trečiasis laikotarpis: nuo konkurso paskelbimo 2003 m. spalio 4 dieną
Procesas ir šalių reikalavimai
Dėl teisės
I –  Dėl priimtinumo
A –  Dėl reikalavimo, kad Bendrasis Teismas įpareigotų Komisiją atlyginti tariamą žalą
1.  Dėl bylos esmės
a)  Šalių argumentai
b)  Bendrojo Teismo vertinimas
Pastabos dėl jurisdikcijos sutartinės ir deliktinės atsakomybės srityse
Ieškovių pateikto prašymo atlyginti žalą nagrinėjimas
Komisijos pateiktų įrodymų, patvirtinančių esant iš sutarties kylantį sutikimą trečiajam asmeniui atskleisti informaciją,
kuri gali būti saugoma autorių teisių ir praktinės patirties, nagrinėjimas
2.  Dėl ieškinio neaiškumo
a)  Šalių argumentai
b)  Bendrojo Teismo vertinimas
3.  Dėl Bendrojo Teismo jurisdikcijos neturėjimo pripažinti buvus autorių teisių pažeidimą nagrinėjant ieškinį dėl deliktinės
atsakomybės
a)  Šalių argumentai
b)  Bendrojo Teismo vertinimas
B –  Dėl kitų reikalavimų
II –  Dėl esmės
A –  Dėl ieškovių nurodytų teisių ir Komisijos veiksmų neteisėtumo
1.  Dėl įvairių Systran programos versijų palyginimo
a)  Šalių argumentai
b)  Bendrojo Teismo vertinimas
2.  Dėl Komisijos veiksmų neteisėtumo
a)  Šalių argumentai
Dėl autorių teisių pažeidimo
Dėl teisių, kuriomis remiamasi dėl praktinės patirties
b)  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl ieškovių nurodomų teisių, susijusių su Systran programos Systran Unix versija
Dėl tvirtinimo, kad Komisijos turimos teisės jai leidžia nepaisyti ieškovių teisės prieštarauti
Dėl Komisijos trečiajam asmeniui patikėtų darbų pobūdžio
B –  Dėl patirtos žalos ir priežastinio ryšio
1.  Dėl Systran Luxembourg patirtos ˛alos ir prie˛astinio ry�io
a)  Šalių argumentai
b)  Bendrojo Teismo vertinimas
2.  Dėl Systran patirtos ˛alos ir prie˛astinio ry�io
a)  Šalių argumentai
Dėl įvairių žalos formų, ˛alos realumo ir prie˛astinio ry�io
Dėl pirminio nematerialiojo turto vertės praradimo įvertinimo
Dėl kitų žalos įvertinimų
b)  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl Systran Luxembourg akcijų vertės sumažėjimo
Dėl nematerialiojo turto vertės praradimo
–  Dėl ieškovių siūlomo pradinio įvertinimo
–  Dėl Systran patirtos žalos realumo ir priežastinio žalos ir Komisijos veiksmų ryšio
–  Dėl žalos dydžio nustatymo skiriant vienkartinę sumą
C –  Dėl kitų nei žalos atlyginimo priteisimas priemonių
1.  Šalių argumentai
2.  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl bylinėjimosi išlaidų
*
Proceso kalba: prancūzų.