CELEX: 62005CJ0193
Valsts pienākumu neizpilde
Brīvība veikt uzņēmējdarbību
Direktīva 98/5/EK
Advokāta profesijas pastāvīga praktizēšana dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā iegūta kvalifikācija
Uzņēmējas dalībvalsts valodu zināšanu iepriekšēja pārbaude
Aizliegums veikt sabiedrību domicila turēšanu
Pienākums katru gadu iesniegt sertifikātu par reģistrāciju mītnes dalībvalsts kompetentajā iestādē

Ar savu prasību Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka attiecībā uz advokātiem, kuri savu profesionālo kvalifikāciju
ieguvuši citā dalībvalstī un vēlas veikt uzņēmējdarbību tās teritorijā ar mītnes valsts profesionālo nosaukumu, saglabājot
prasības par valodu zināšanām, aizliedzot veikt sabiedrību domicila turēšanas darbības un prasot katru gadu iesniegt sertifikātu
par reģistrāciju mītnes valsts kompetentajā iestādē, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti
ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvu 98/5/EK par pasākumiem, lai atvieglotu advokāta profesijas
pastāvīgu praktizēšanu dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā iegūta kvalifikācija (OV L 77, 36. lpp.).

Atbilstošās tiesību normas

Direktīva 98/5
Saskaņā ar Direktīvas 98/5 2. panta pirmo daļu:
“Jebkuram advokātam ir tiesības ar savas mītnes valsts profesionālo nosaukumu jebkurā citā dalībvalstī pastāvīgi veikt 5. pantā
precizētās darbības.”
Direktīvas 98/5 3. pantā ar nosaukumu “Reģistrācija kompetentajā iestādē” ir noteikts:
“1.      Advokāts, kurš vēlas praktizēt dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā viņš ieguvis savu profesionālo kvalifikāciju, reģistrējas
minētās valsts kompetentajā iestādē.
2.      Uzņēmējas dalībvalsts kompetentā iestāde reģistrē advokātu, kad viņš ir uzrādījis sertifikātu, kurš apliecina viņa reģistrāciju
savas mītnes valsts kompetentajā iestādē. Tā var prasīt, lai mītnes valsts kompetentās iestādes izsniegtais sertifikāts nebūtu
vecāks par trim gadiem. Tā informē mītnes valsts kompetento iestādi par reģistrāciju.
[..]”
Direktīvas 98/5 5. pantā ar nosaukumu “Darbības joma” ir paredzēts:
“1.      Ievērojot 2. un 3. punktu, advokāts, kurš praktizē ar savas mītnes valsts profesionālo nosaukumu, veic tās pašas profesionālās
darbības kā advokāts, kurš praktizē ar attiecīgo profesionālo nosaukumu, kas tiek lietots uzņēmējā dalībvalstī, un var,
inter alia
, sniegt konsultācijas savas mītnes dalībvalsts tiesībās, Kopienas tiesībās, starptautiskajās tiesībās un uzņēmējas dalībvalsts
tiesībās. Viņš jebkurā gadījumā ievēro procesuālās normas, kas piemērojamas attiecīgās valsts tiesās.
2.      Dalībvalstis, kuras atļauj savā teritorijā noteiktām advokātu kategorijām sagatavot dokumentus, lai iegūtu tiesības pārvaldīt
mirušu personu īpašumus un radītu vai nodotu zemes īpašuma tiesības, kas citās dalībvalstīs ir rezervētas profesijām, kas
nav advokāta profesija, var izslēgt no šādas darbības veikšanas advokātus, kuri praktizē ar savas mītnes valsts profesionālo
nosaukumu, kas piešķirts vienā no šīm citām dalībvalstīm.
3.      Lai veiktu darbības klienta pārstāvībai vai aizstāvībai tiesas prāvā, un ciktāl uzņēmējas dalībvalsts tiesību normas šādas
darbības rezervē tiem advokātiem, kuri praktizē ar šīs valsts profesionālo nosaukumu, pēdējā var prasīt, lai advokāti, kuri
praktizē ar savas mītnes valsts profesionālo nosaukumu, strādātu sadarbībā ar advokātu, kurš praktizē attiecīgajā tiesu iestādē
un kurš vajadzības gadījumā būtu atbildīgs šīs iestādes priekšā, vai ar tajā praktizējošu
avoué
.
Tomēr, lai nodrošinātu tiesu sistēmas vienmērīgu darbību, dalībvalstis var pieņemt specifiskas normas attiecībā uz pieeju
augstākajām tiesām, piemēram, izmantojot advokātus ar noteiktu specializāciju.”
Direktīvas 98/5 7. pantā ar nosaukumu “Disciplinārlietas” 2. punktā ir noteikts:
“Pirms disciplinārlietas ierosināšanas pret advokātu, kurš praktizē ar savas mītnes valsts profesionālo nosaukumu, uzņēmējas
dalībvalsts kompetentā iestāde, tiklīdz tas ir iespējams, informē mītnes dalībvalsts kompetento iestādi, paziņojot visus attiecīgos
faktus.
Pirmā daļa tiek piemērota
mutatis mutandis
, ja disciplinārlietu ierosinājusi mītnes dalībvalsts kompetentā iestāde, kura attiecīgi informē uzņēmēju dalībvalsti vai
valstis.”
Direktīvas 98/5 10. pantā ar nosaukumu “Tāda pati attieksme kā pret uzņēmējas dalībvalsts advokātu” ir ietverti šādi noteikumi:
“1.      Ar savas mītnes valsts profesionālo nosaukumu praktizējošs advokāts, kas uzņēmējā dalībvalstī ir efektīvi un regulāri vismaz
trīs gadus veicis darbību šīs valsts tiesību jomā, to skaitā Kopienas tiesību jomā, nolūkā saņemt atļauju darboties advokāta
profesijā uzņēmējā dalībvalstī, ir atbrīvots no [Padomes 1988. gada 21. decembra] Direktīvas 89/48/EEK [par vispārēju sistēmu
tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību (OV 1989, L 19, 16. lpp.)]
4. panta 1. punkta b) apakšpunktā izklāstītajiem nosacījumiem. “Efektīva un regulāra veikšana” nozīmē faktisku darbības veikšanu
bez jebkādiem pārtraukumiem, izņemot ar ikdienas dzīvi saistītos.
[..]
3.      Ar savas mītnes valsts profesionālo nosaukumu praktizējošs advokāts, kas ir vismaz trīs gadus efektīvi un regulāri veicis
profesionālo darbību uzņēmējā dalībvalstī, bet šīs valsts tiesību jomā darbojies īsāku laiku, var saņemt no minētās valsts
kompetentās iestādes atļauju darboties advokāta profesijā uzņēmējā dalībvalstī un tiesības to praktizēt ar profesionālo nosaukumu,
kurš atbilst šai profesijai šajā dalībvalstī, neizpildot Direktīvas 89/48 [..] 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētos nosacījumus,
bet saskaņā ar turpmāk minētajiem nosacījumiem un procedūrām:
a)      uzņēmējas dalībvalsts kompetentā iestāde ņem vērā efektīvu un regulāru profesionālo darbību, kas veikta iepriekšminētajā laikposmā,
un jebkādas zināšanas un profesionālo pieredzi uzņēmējas dalībvalsts tiesību jomā, un to, vai ir apmeklētas jebkādas lekcijas
un semināri par uzņēmējas dalībvalsts tiesību aktiem, to skaitā par normām, kas reglamentē profesionālo praksi un ētiku.
[..]”
Direktīvas 98/5 13. pantā ar nosaukumu “Sadarbība starp kompetentajām iestādēm mītnes un uzņēmējā dalībvalstī un konfidencialitāte”
pirmajā daļā ir noteikts:
“Lai atvieglotu šīs direktīvas piemērošanu un novērstu tās noteikumu ļaunprātīgu piemērošanu nolūkā apiet uzņēmējā dalībvalstī
piemērojamos noteikumus, kompetentā iestāde uzņēmējā dalībvalstī un kompetentā iestāde mītnes dalībvalstī cieši sadarbojas
un savstarpēji sniedz palīdzību.”

Valsts tiesības
Advokāta profesijas praktizēšana un sabiedrību domicila turēšanas darbības Luksemburgā ir paredzētas attiecīgi 1991. gada
10. augusta likumā par advokāta profesiju (
Mémorial
A 1991, 1110. lpp.; turpmāk tekstā – “1991. gada 10. augusta likums”) un 1999. gada 31. maija likumā par sabiedrību domicilu
(
Mémorial
A 1999, 1681. lpp.; turpmāk tekstā – “1999. gada 31. maija likums”).
Šie likumi tika grozīti ar 2002. gada 13. novembra likumu par Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra direktīvas
98/5/EK par pasākumiem, lai atvieglotu advokāta profesijas pastāvīgu praktizēšanu dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā
iegūta kvalifikācija, transponēšanu Luksemburgas tiesībās un ietvēra: pirmkārt, grozītā 1991. gada 10. augusta likuma par
advokāta profesiju grozījumus; otrkārt, 1999. gada 31. maija likuma par sabiedrību domicilu grozījumus (
Mémorial
A 2002, 3202. lpp.; turpmāk tekstā – “2002. gada 13. novembra likums”).
Saskaņā ar 1991. gada 10. augusta likuma 5. pantu:
“Advokāta profesijā var praktizēt tikai pēc reģistrācijas kādā no Luksemburgas Lielhercogistes advokātu kolēģijām.”
1991. gada 10. augusta likuma 6. pants ir šāds:
“1)      Lai varētu veikt reģistrāciju, ir jāizpilda šādas prasības:
a)      jāuzrāda nepieciešamais godājamības apliecinājums;
b)      jāpierāda atbilstība prakses (stažēšanās) uzsākšanas nosacījumiem;
Izņēmuma kārtā kolēģijas padome personas, kuras stažēšanos ir pabeigušas savā mītnes valstī un var pierādīt vismaz piecu gadu
ilgu stāžu, var atbrīvot no dažu prakses uzsākšanas prasību izpildes.
c)      jābūt Luksemburgas vai kādas Eiropas Kopienu dalībvalsts pilsonim. Ja kandidāts ir no valsts, kura nav Eiropas Kopienu dalībvalsts,
kolēģijas padome viņu no šīs prasības izpildes var atbrīvot, iepriekš par to apspriežoties ar tieslietu ministru un saņemot
savstarpējības apliecinājumu no attiecīgās valsts. Tas pats attiecināms uz kandidātiem, kuriem ir politiskā bēgļa statuss
un kuriem ir patvēruma meklēšanas tiesības Luksemburgas Lielhercogistē.
2)      Pirms reģistrācijas Advokātu kolēģijā advokāta amata kandidāti kolēģijas padomes priekšsēdētāja vai tā pārstāvja klātbūtnē
Kasācijas tiesā nodod šādu zvērestu: “Es zvēru būt uzticīgs Lielhercogam, ievērot Konstitūciju un likumus; es zvēru izrādīt
pienākošos cieņu tiesām; nesniegt padomus vai aizstāvību lietās, kuras es pēc savas sirdsapziņas neatzīstu par taisnīgām esam”
[“
Je jure fidélité au Grand‑Duc, obéissance à la Constitution et aux lois de l’État; de ne pas m’écarter du respect dû aux tribunaux;
de ne conseiller ou défendre aucune cause que je ne croirais pas juste en mon âme et conscience
”].”
Šīs reģistrācijas prasības tika grozītas ar 14. pantu 2002. gada 13. novembra likumā. Ar minēto pantu 1991. gada 10. augusta
likuma 6. panta 1. punktam īpaši tika pievienots d) apakšpunkts, kurā paredzēta šāda reģistrācijas prasība:
“jāpārvalda tiesību aktu valoda, kā arī administratīvo un tiesu iestāžu valoda 1984. gada 24. februāra likuma par valodu režīmu
izpratnē”.
Tiesību aktu valoda ir noteikta 1984. gada 24. februāra likuma par valodu režīmu (
Mémorial
A 1984, 196. lpp.) 2. pantā:
“Tiesību akti un to izpildes noteikumi ir franču valodā. Ja normatīvajiem un administratīvajiem aktiem ir pievienots tulkojums,
noteicošais ir teksts franču valodā.
Gadījumā, kad šā panta pirmajā daļā minēto izpildes noteikumu tekstu valodā, kas nav franču valoda, izstrādā valsts iestāde,
reģionālas vai sabiedriskas organizācijas, noteicošais ir teksts attiecīgās iestādes izmantotajā valodā.
Ar šo pantu netiek izdarīta atkāpe no starptautisku nolīgumu jomā piemērojamām normām.”
Administratīvajās un tiesu iestādēs lietojamās valodas ir noteiktas 1984. gada 24. februāra likuma par valodu režīmu 3. pantā:
“Strīdus vai bezstrīdus administratīvos jautājumos un tiesā izmanto franču, vācu vai luksemburgiešu valodu, ja vien attiecībā
uz atsevišķām jomām nav noteikts citādi.”
Saskaņā ar 2002. gada 13. novembra likuma 3. panta 1. punktu advokātam, kas savu kvalifikāciju ieguvis dalībvalstī, kura nav
Luksemburgas Lielhercogiste (turpmāk tekstā – “Eiropas advokāts”), lai tas varētu veikt savu profesionālo darbību ar savas
mītnes valsts nosaukumu, ir jābūt reģistrētam kādā no Luksemburgas advokātu kolēģijām.
Saskaņā ar tā paša likuma 3. panta 2. punktu:
“Luksemburgas Lielhercogistes Advokātu kolēģijas padome, kura lemj par Eiropas advokāta lūgumu ļaut tam veikt savu profesionālo
darbību ar savas mītnes valsts nosaukumu, pēc tam, kad notikusi saruna, kurā padome pārliecinājusies par to, ka advokāts pārvalda
vismaz 1991. gada 10. augusta likuma 6. panta 1. punkta d) apakšpunktā noteiktās valodas un ir uzrādījis 1991. gada 10. augusta
likuma 6. panta 1. punkta a) apakšpunktā, c) apakšpunkta pirmajā teikumā un d) apakšpunktā uzskaitītos dokumentus, kā arī
apliecinājumu, ka Eiropas advokāts ir reģistrēts mītnes dalībvalsts kompetentajā iestādē, ieraksta Eiropas advokātu attiecīgās
kolēģijas reģistrā. Šo mītnes dalībvalsts izsniegto apliecinājumu uzrāda katra gada pirmajā mēnesī, un tas nedrīkst būt vecāks
par trim mēnešiem.
[..]”
Sākotnējā versijā 1999. gada 31. maija likuma 1. panta 1. punktā bija noteikts šādi:
“Ja sabiedrība savu juridisko adresi nodibina pie trešās personas, lai tur darbotos sava sabiedrības mērķa ietvaros, un šī
trešā persona sniedz jebkādus pakalpojumus saistībā ar šo darbību, sabiedrībai un šai trešajai personai, sauktai par domicila
turētāju [
domiciliataire
], ir rakstveidā jānoslēdz vienošanās par domicilu.
Domicila turētājs var būt tikai tāds Luksemburgas Liehercogistē dibināts loceklis, kas ir reģistrēts kādā no turpmāk minētajām
reglamentētajām profesijām: kredītiestāde vai cits finanšu vai apdrošināšanas nozares profesionālis, advokāts, uzņēmumu revidents,
grāmatvedības eksperts.”
Šīs normas otrā daļa ar 2002. gada 13. novembra likuma 15. pantu tika grozīta šādi:
“Domicila turētājs var būt tikai tāds Luksemburgas Lielhercogistē dibināts loceklis, kas ir reģistrēts kādā no turpmāk minētajām
reglamentētajām profesijām: kredītiestāde vai cits finanšu vai apdrošināšanas nozares profesionālis, grozītā 1991. gada 10. augusta
likuma [..] 8. panta 3. punktā minētajā I sarakstā reģistrēts tiesā akreditēts advokāts [
avocat à la Cour
], uzņēmumu revidents, grāmatvedības eksperts.”
Saskaņā ar 8. panta 3. punktu 1991. gada 10. augusta likumā, kurā grozījumi izdarīti ar 2002. gada 13. novembra likuma 14. pantu,
advokātu reģistrā ietilpst četri saraksti, proti:
“1.      I saraksts – advokāti, kuri atbilst 5. un 6. panta prasībām un kuri ir nokārtojuši likumā paredzēto stāža gala eksāmenu;
2.      II saraksts – advokāti, kuri atbilst 5. un 6. panta prasībām;
3.      III saraksts – advokāti – goda biedri;
4.      IV saraksts – advokāti, kuri savu profesionālo darbību veic ar savas mītnes valsts nosaukumu.”

Pirmstiesas procedūra
Komisija 2003. gadā saņēma sūdzību par to, ka Luksemburgas Lielhercogistē pastāv šķēršļi Eiropas advokātu pastāvīgai advokāta
profesijas praktizēšanai ar savas mītnes valsts nosaukumu. Minētie šķēršļi, pirmkārt, bija 2002. gada 13. novembra likumā
paredzētā valodu zināšanu pārbaudes prasība, lai Eiropas advokāti varētu tikt reģistrēti kādā no Luksemburgas advokātu kolēģijām,
otrkārt, šajā pašā likumā paredzētā prasība par ikgadēju sertifikāta par reģistrāciju mītnes valsts kompetentajā iestādē iesniegšanu
reģistrācijas saglabāšanai un, treškārt, aizliegums Eiropas advokātiem Luksemburgā veikt sabiedrību domicila turēšanas darbības.
2003. gada 17. oktobrī Komisija Luksemburgas Lielhercogistei nosūtīja brīdinājuma vēstuli un lūdza uz to atbildēt divu mēnešu
laikā. Luksemburgas valdība atbildēja ar 2003. gada 23. decembra vēstuli.
2004. gada 9. jūlijā Komisija saskaņā ar EKL 226. pantu minētajai dalībvalstij nosūtīja argumentētu atzinumu, nosakot tai
divu mēnešu termiņu, lai izpildītu šā atzinuma prasības. Šī dalībvalsts atbildi uz argumentēto atzinumu sniedza ar 2004. gada
23. septembra vēstuli.
Komisija, uzskatot, ka Luksemburgas Lielhercogistes atbildē uz argumentēto atzinumu sniegtie paskaidrojumi nav apmierinoši,
nolēma celt šo prasību.

Par prasību

Par pirmo iebildumu saistībā ar valodu zināšanu iepriekšēju pārbaudi
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija uzskata, ka saskaņā ar Direktīvas 98/5 3. panta 2. punktu uz Eiropas advokāta reģistrāciju uzņēmējas dalībvalsts
kompetentajā iestādē var attiecināt tikai administratīvās formalitātes, nevis prasību par ieinteresētās personas valodu zināšanu
iepriekšēju pārbaudi, kā paredzēts 2002. gada 13. novembra likuma 3. panta 2. punktā.
Tā šajā sakarā atsaucas uz 2000. gada 7. novembra spriedumu lietā C‑168/98 Luksemburga/Parlaments un Padome (
Recueil
, I‑9131. lpp.), it īpaši uz minētā sprieduma 43. punktu.
Komisija vēl uzskata, ka Eiropas advokātu, kuri vēlas praktizēt ar savas mītnes valsts profesionālo nosaukumu, reģistrācijai
nevar piemērot tādus pašus nosacījumus, it īpaši par valodu zināšanām, kā to advokātu reģistrācijai, kuri vēlas praktizēt
ar uzņēmējas dalībvalsts profesionālo nosaukumu.
Visbeidzot, tā uzsver, ka, ņemot vērā lietu, ar kurām parasti strādā Eiropas advokāti, raksturu, nav būtiski, lai tie pārvaldītu
uzņēmējas dalībvalsts valodas.
Luksemburgas Lielhercogiste vispirms apgalvo, ka prasība par valodu zināšanām ir piemērojama visiem advokātiem, kuri vēlas
reģistrēties kādā no tās teritorijā izveidotajām advokātu kolēģijām. Tā piebilst, ka advokāts nevar izmantot savu ārzemnieka
statusu, lai atsauktos uz tiesībām Luksemburgas administratīvajās vai tiesu iestādēs lietot citu valodu nekā Luksemburgas
Lielhercogistes administratīvajās un tiesu iestādēs lietojamās valodas.
Līdz ar to, atsaucoties uz 2000. gada 4. jūlija spriedumu lietā C‑424/97
Haim
(
Recueil
, I‑5123. lpp.) saistībā ar zobārsta profesiju, minētā dalībvalsts uzskata, ka šajā spriedumā izvirzītie argumenti, kas pamatoti
ar nepieciešamo komunikācijas uzticamību ar klientiem, administratīvajām iestādēm un profesionālajām organizācijām uzņēmējā
dalībvalstī, norāda uz to, ka uz Eiropas advokātiem var attiecināt prasību par valodu zināšanām.
Luksemburgas valdība šajā sakarā apstiprina, ka, pieņemot, ka Eiropas advokātam ir ļauts sniegt juridiskās konsultācijas par
Luksemburgas tiesībām, ir attaisnojami prasīt, lai viņš pārvaldītu valodas, kas viņam ļauj lasīt un saprast šo tiesību tekstus.
Tā uzsver faktu, ka krimināltiesību jomā policijas protokoli par satiksmes negadījumiem galvenokārt tiek sastādīti vācu valodā
gluži tāpat kā Luksemburgā spēkā esošie tiesību akti nodokļu jomā, kuros noteikts, ka ir jāiepazīstas arī ar judikatūru un
komentāriem, kas izstrādāti vācu valodā.
Minētā valdība arī paskaidro, ka zemāko instanču tiesās, kurās nav obligāti pieaicināt tiesā akreditētu advokātu, lietas dalībnieks
– luksemburgietis, kas savu aizstāvību uzņēmies pats, galvenokārt izmanto luksemburgiešu valodu un ka liela daļa Luksemburgas
pilsoņu, konsultējoties ar advokātu, izmanto vienīgi savu dzimto valodu.
Vēl jāatzīmē, ka Luksemburgā spēkā esošo ētikas un profesionālo tiesību normu teksti ir franču valodā.
Tiesas vērtējums
Kā tas izriet no Direktīvas 98/5 sestā apsvēruma, Kopienu likumdevējs ar to bija iecerējis likvidēt atšķirības starp valstu
tiesību normām par reģistrāciju kompetentajās iestādēs, kas bija nevienlīdzības un šķēršļu brīvai apritei iemesls (šajā sakarā
skat. arī iepriekš minēto spriedumu lietā Luksemburga/Parlaments un Padome, 64. punkts).
Šajā kontekstā Direktīvas 98/5 3. pants paredz, ka advokātam, kurš vēlas praktizēt dalībvalstī, kas nav tā valsts, kurā viņš
ieguvis savu profesionālo kvalifikāciju, ir jāreģistrējas šīs dalībvalsts kompetentajā iestādē, kurai jāveic šī reģistrācija,
“kad viņš ir uzrādījis sertifikātu, kurš apliecina viņa reģistrāciju savas mītnes valsts kompetentajā iestādē”.
Ņemot vērā šā sprieduma 34. pantā atgādināto Direktīvas 98/5 mērķi, ir jāuzskata, ka Kopienu likumdevējs ar šīs direktīvas
3. pantu ir veicis pilnīgu tajā noteikto tiesību izmantošanas priekšnoteikumu harmonizāciju.
Prasība uzņēmējas dalībvalsts kompetentajai iestādei uzrādīt sertifikātu par reģistrāciju mītnes dalībvalsts kompetentajā
iestādē izrādās esam vienīgais nosacījums, kas piemērojams ieinteresētās personas reģistrācijai uzņēmējā dalībvalstī, kas
tai ļautu tajā praktizēt ar savas mītnes valsts profesionālo nosaukumu.
Šo analīzi apstiprina pamatojums, kas pievienots Eiropas Parlamenta un Padomes priekšlikumam direktīvai par pasākumiem, lai
atvieglotu advokāta profesijas pastāvīgu praktizēšanu dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā iegūta kvalifikācija [COM(94)
572, galīgā redakcija], kuras 3. panta komentāros ir paskaidrots, ka “tiesības reģistrēties [uzņēmējas dalībvalsts kompetentajā
iestādē] ir tad, kad interesents uzrāda sertifikātu par reģistrāciju mītnes valsts kompetentajā iestādē”.
Kā Tiesa jau norādījusi, Kopienu likumdevējs, lai veicinātu pamatbrīvības veikt uzņēmējdarbību īstenošanu attiecībā uz noteiktu
migrējošu advokātu kategoriju, ir atturējies lemt par ieinteresēto personu zināšanu iepriekšējas pārbaudes sistēmu (skat.
iepriekš minēto spriedumu lietā Luksemburga/Parlaments un Padome, 43. punkts).
Ar Direktīvu 98/5 netiek pieļauts, ka Eiropas advokāta reģistrācija uzņēmējas dalībvalsts kompetentajā iestādē varētu tikt
pakārtota pārrunām, kurās iestāde var izvērtēt, vai ieinteresētā persona pārvalda dalībvalsts valodas.
Kā to uzsvērusi Komisija, atteikšanās no iepriekšējas zināšanu, it īpaši valodu, pārbaudes izriet no vairākiem Direktīvas
98/5 noteikumiem, kuru mērķis ir pietiekami nodrošināt indivīdu aizsardzību un pareizu tiesvedību Kopienā (skat. iepriekš
minēto spriedumu lietā Luksemburga/Parlaments un Padome, 32. un 33. punkts).
Saskaņā ar Direktīvas 98/5 devīto apsvērumu tās 4. pantā Eiropas advokātiem paredzētā pienākuma uzņēmējā dalībvalstī praktizēt
ar mītnes valsts profesionālo nosaukumu mērķis ir nošķirt šos advokātus no advokātiem, kuri ir integrējušies profesijā uzņēmējā
dalībvalstī, kā rezultātā ieinteresētā persona tiek informēta, ka profesionālis, kam viņš uztic savu interešu aizstāvību,
savu kvalifikāciju nav ieguvis šajā dalībvalstī (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Luksemburga/Parlaments
un Padome, 34. punkts) un, iespējams, tam nav nepieciešamo, it īpaši valodu, zināšanu, lai nodarbotos ar viņa lietu.
Attiecībā uz klienta pārstāvību un aizstāvību tiesā saskaņā ar Direktīvas 98/5 5. panta 3. punktu dalībvalstīm ir tiesības
prasīt, lai Eiropas advokāti, kuri praktizē ar savas mītnes valsts profesionālo nosaukumu, strādātu sadarbībā ar advokātu,
kurš praktizē attiecīgajā tiesu iestādē un kurš vajadzības gadījumā būtu atbildīgs šīs iestādes priekšā, vai ar tajā praktizējošu
avoué
. Ar šādu iespēju – kuru Luksemburgas Lielhercogiste ir izmantojusi attiecībā uz darbībām un procedūrām, kurās, kā tas izriet
no 2002. gada 13. novembra likuma 5. panta 4. punkta, tiesā ir jāpiedalās akreditētam advokātam, – var aizpildīt iespējamos
Eiropas advokāta trūkumus saistībā ar uzņēmējas dalībvalsts tiesu iestāžu valodu pārzināšanu.
Saskaņā ar Direktīvas 98/5 6. un 7. pantu Eiropas advokātam ir jāievēro ne tikai mītnes dalībvalsts profesionālie un ētikas
noteikumi, bet arī uzņēmējas dalībvalsts noteikumi, kuru pārkāpuma gadījumā tam draud disciplinārsods un profesionālā atbildība
(skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Luksemburga/Parlaments un Padome, 36.–41. punkts). Advokātiem saistošo ētikas normu
vidū visbiežāk, gluži kā Eiropas Savienības Advokātu padomes (
CCBE
) pieņemtajā Ētikas kodeksā, ir arī pienākums, par kuru paredzēts disciplinārsods, neuzņemties lietas, par kurām attiecīgie
profesionāļi zina vai tiem ir jāzina, ka tās nav to kompetencē, piemēram, valodu nepārvaldīšanas dēļ (šajā sakarā skat. spriedumu
lietā Luksemburga/Parlaments un Padome, 42. punkts). Faktiski dialogam ar klientiem, pārvaldes iestādēm un uzņēmējas dalībvalsts
profesionālajām iestādēm, tāpat kā minētās valsts iestāžu paredzēto ētikas normu ievērošanai ir nepieciešams, lai Eiropas
advokātam būtu nepieciešamās valodu zināšanas vai – nepietiekamu zināšanu gadījumā – iespēja vērsties pēc palīdzības.
Kā to darījusi arī Komisija, vēlreiz jāuzsver, ka viens no Direktīvas 98/5 mērķiem – kā norādīts tās piektajā apsvērumā –
ir, “dodot iespēju advokātiem pastāvīgi praktizēt uzņēmējā dalībvalstī ar savas mītnes valsts profesionālajiem nosaukumiem,
atbilst juridisko pakalpojumu patērētāju vajadzībām, kuri sakarā ar pieaugošo tirdzniecības plūsmu, ko it īpaši rada iekšējais
tirgus, vēršas pēc konsultācijām, veicot pārrobežu darījumus, kuros bieži pārklājas starptautiskās tiesības, Kopienu tiesības
un vietējie tiesību akti”. Starptautiskās lietās, kā arī lietās saistībā ar dalībvalsti, kura nav uzņēmēja dalībvalsts, nav
nepieciešamas tik pilnīgas uzņēmējas dalībvalsts valodu zināšanas, kā tas ir saistībā ar lietām, kurās piemērojamas pēdējās
dalībvalsts tiesību normas.
Visbeidzot, jāatgādina, ka Eiropas advokāta pielīdzināšanai uzņēmējas valsts advokātam, ko paredz atvieglot Direktīva 98/5
saskaņā ar četrpadsmito apsvērumu, saskaņā ar šīs direktīvas 10. pantu ir nepieciešams, lai ieinteresētā persona pierādītu,
ka tā vismaz trīs gadus efektīvi un regulāri ir veikusi darbību šīs valsts tiesību jomā vai, ja šis laiks ir mazāks, pierādītu
jebkādas citas zināšanas, prasmes vai profesionālo pieredzi saistībā ar šīm tiesībām. Šāds pasākums ļauj Eiropas advokātam,
kurš vēlas integrēties uzņēmējas dalībvalsts profesijā, iepazīties ar minētās dalībvalsts valodu vai valodām.
Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jāatzīst – uz Eiropas advokāta reģistrāciju dalībvalsts kompetentajā iestādē attiecinot prasību
par valodu zināšanu iepriekšēju pārbaudi, Luksemburgas tiesiskais regulējums ir pretrunā Direktīvas 98/5 3. pantam.
Tādējādi pirmais Komisijas izvirzītais iebildums ir pamatots.

Par otro iebildumu, kas saistīts ar aizliegumu Eiropas advokātiem veikt sabiedrību domicila turēšanas darbības Luksemburgā
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija uzskata, ka aizliegums Eiropas advokātiem veikt sabiedrību domicila turēšanas darbības ir pretrunā Direktīvas 98/5
5. pantam.
Tā piebilst, ka Eiropas advokātu nevar pielīdzināt II sarakstā reģistrētam Luksemburgas advokātam, kuram arī ir aizliegts
veikt šādas darbības. Kamēr minētajā sarakstā ietilpst advokāti, kuriem ir atļauts stažēties un kuru galējā kvalifikācija
ir atkarīga no stāža gala eksāmena nokārtošanas, Eiropas advokāts jau ir pilnībā kvalificēts.
Komisija arī apstiprina, ka ar prasību pārzināt Luksemburgas tiesības nevar attaisnot Eiropas advokāta darbību ierobežošanu.
Luksemburgas Lielhercogiste uzskata, ka, cenzdamies izbeigt atsevišķus, Luksemburgas tirgus reputācijai nevēlamus pavērsienus,
kas saistīti ar sabiedrību fiktīvu domicila turēšanu, Luksemburgas likumdevējs ar 1999. gada 31. maija likumu sabiedriskās
kārtības mērķu labad ir rezervējis sabiedrību domicila turēšanas darbības profesionāļiem, kuriem ir zināma valsts likumdošana
un prakse šajā jomā.
Uzsvērdama, ka saskaņā ar 1999. gada 31. maija likumu domicila turētājam ir uzdevums kontrolēt, vai sabiedrība, kuras domicila
turētājs viņš ir, ievēro tiesību normas par piekļuvi ar komercdarbību saistītām profesijām, kā arī valsts regulējumu attiecībā
uz sociālo kontu atvēršanu un pilnsapulču sasaukšanu, minētā dalībvalsts apgalvo, ka sabiedrību domicila turēšanas darbību
veikšanai ir nepieciešama profesionāla pieredze un labas zināšanas sabiedrību tiesību regulējuma jomā, kas arī bija iemesls,
kādēļ Luksemburgas likumdevējs ir liedzis šo darbību veikt II sarakstā reģistrētiem advokātiem – stažieriem, kā arī Eiropas
advokātiem.
Luksemburgas valdība vēl arī uzskata, ka savā mītnes valstī pilnīgi kvalificēti advokāti, kamēr tie praktizē ar savas mītnes
valsts profesionālo nosaukumu, netiek pielīdzināti uzņēmējas dalībvalsts advokātiem, bet saskaņā ar Direktīvu 98/5 tie, kad
pagājis noteikts laika posms profesionālās pieredzes iegūšanai, var integrēties šīs dalībvalsts profesionālajā statusā un
saskaņā ar minētās direktīvas 10. panta nosacījumiem.
Tiesas vērtējums
Kā izriet no Direktīvas 98/5 sestā apsvēruma, viens no tās mērķiem ir paredzēt advokātu, kuri praktizē ar savas mītnes valsts
profesionālo nosaukumu, darbības nosacījumus, it īpaši attiecībā uz to darbības jomu, lai, pirmkārt, likvidētu atšķirības
valstu situācijās šajā jomā, kā arī no tām izrietošo nevienlīdzību un šķēršļus brīvai apritei un, otrkārt, visās dalībvalstīs
piedāvātu vienādas iespējas advokātiem un juridisko pakalpojumu patērētājiem.
Lai to panāktu, Direktīvas 98/5 2. un 5. pantā ir paredzēts princips, saskaņā ar kuru Eiropas advokātam ir tiesības veikt
tās pašas profesionālās darbības ko advokātam, kurš praktizē ar uzņēmējas dalībvalsts profesionālo nosaukumu, izņemot 5. panta
2. un 3. punktā paredzētās atkāpes.
Šajos apstākļos – un kā to norādījusi arī Komisija – dalībvalstis nedrīkst savās tiesībās paredzēt citus izņēmumus no šā principa
kā vien tikai Direktīvas 98/5 5. panta 2. un 3. punktā skaidri un izsmeļoši uzskaitītos izņēmumus.
Ir skaidrs, ka uz sabiedrību domicila turēšanas darbībām nevar attiekties nedz Direktīvas 98/5 5. panta 2. punktā, nedz arī
šā paša panta 3. punktā paredzētie izņēmumi.
Attiecībā uz Luksemburgas valdības minēto nevēlamo pavērsienu risku – ar šādu argumentu nevar leģitimizēt tādu valsts tiesību
normu pieņemšanu vai paturēšanu spēkā, kuras ir pretējas Direktīvas 98/5 5. panta 1. punktā paredzētajam principam, kura izņēmumi
ir ar tā paša panta 2. un 3. punktu saskaņotas tiesību normas (pēc analoģijas skat. 2003. gada 25. februāra spriedumu lietā
C‑59/01 Komisija/Itālija,
Recueil
, I‑1759. lpp., 38. punkts).
Vēl ir jāuzsver, ka Direktīvā 98/5 Eiropas advokātam ir paredzēta ievērojama profesionālo un ētikas normu kumulācija, pienākums
apdrošināt profesionālo atbildību vai būt piesaistītam profesionālās garantijas fondam, kā arī uzņēmējas un mītnes dalībvalsts
kompetentajām iestādēm kopējs disciplinārais regulējums (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Luksemburga/Parlaments
un Padome, 43. punkts).
Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jāatzīst – aizliedzot Eiropas advokātiem veikt sabiedrību domicila turēšanas darbības Luksemburgā,
Luksemburgas tiesiskais regulējums ir pretrunā Direktīvas 98/5 5. pantam.
No tā izriet, ka otrais Komisijas izvirzītais iebildums ir pamatots.

Par trešo iebildumu, kas saistīts ar pienākumu katru gadu iesniegt sertifikātu par reģistrāciju mītnes dalībvalsts kompetentajā
iestādē
Lietas dalībnieku argumenti
Kaut arī Luksemburgas Lielhercogiste savā atbildē uz argumentēto atzinumu ir norādījusi, ka tā ir ņēmusi vērā šajā atzinumā
izklāstīto pamatojumu, saskaņā ar kuru attiecīgā prasība, ņemot vērā Direktīvas 98/5 normas, ir neattaisnojams administratīvs
apgrūtinājums, Komisija apstiprina, ka šī prasība ir tikusi saglabāta 2002. gada 13. novembra likumā.
Luksemburgas Lielhercogiste šajā sakarā aprobežojas tikai ar iepriekš minēto atbildi.
Tiesas vērtējums
Savā atbildē uz argumentēto atzinumu, kā arī tiesvedības laikā Tiesā Luksemburgas valdība nav izvirzījusi nekādu argumentu,
kas ļautu apšaubīt šā trešā iebilduma pamatotību.
Savā 2003. gada 23. decembra vēstulē, ar ko tā atbildēja uz Komisijas 2003. gada 17. oktobra brīdinājuma vēstuli, Luksemburgas
valdība apgalvoja, ka apstrīdētais pasākums ir nepieciešams, lai pārliecinātos par to, ka Eiropas advokāti visu laiku ievēro
nosacījumu par reģistrāciju mītnes valsts kompetentajā iestādē.
Kā pirmstiesas procedūrā uzsvērusi arī Komisija, pirmkārt, Direktīvas 98/5 7. panta 2. punktā ir paredzēts, ka mītnes dalībvalsts
kompetentā iestāde informē uzņēmējas dalībvalsts vai dalībvalstu kompetentās iestādes gadījumā, kad tiek ierosināta disciplinārlieta
pret Eiropas advokātu, kurš ārpus pirmās minētās dalībvalsts praktizē ar savas mītnes valsts profesionālo nosaukumu.
Otrkārt, minētās direktīvas 13. pantā ir paredzēts mītnes dalībvalsts un uzņēmējas dalībvalsts kompetento iestāžu pienākums
cieši sadarboties un sniegt savstarpēju palīdzību.
Šādi pasākumi uzņēmējas dalībvalsts kompetentajai iestādei palīdz nodrošināt, ka Eiropas advokāts visu laiku ievēro nosacījumu
par reģistrāciju mītnes valsts kompetentajā iestādē.
Ar Luksemburgas tiesisko regulējumu paredzētā formālā prasība tādējādi ir administratīvs pasākums, kas nav samērīgs ar sasniedzamo
mērķi un tādēļ saskaņā ar Direktīvu 98/5 nav attaisnojams.
Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jāatzīst – uzliekot Eiropas advokātam pienākumu katru gadu iesniegt sertifikātu par reģistrāciju
savas mītnes dalībvalsts kompetentajā iestādē, Luksemburgas tiesiskais regulējums ir pretrunā Direktīvai 98/5.
No tā izriet, ka trešais Komisijas izvirzītais iebildums ir pamatots.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ir jāatzīst – uz Eiropas advokātu, kuri vēlas Luksemburgā praktizēt ar savas
mītnes valsts profesionālo nosaukumu, reģistrāciju valsts kompetentajā iestādē attiecinādama prasību par valodu zināšanu iepriekšēju
pārbaudi, aizliegdama šiem advokātiem veikt sabiedrību domicila turēšanas darbības un paredzot tiem pienākumu katru gadu iesniegt
sertifikātu par reģistrāciju savas mītnes dalībvalsts kompetentajā iestādē, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus,
kas tai uzlikti ar Direktīvu 98/5.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Luksemburgas
Lielhercogistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums ir nelabvēlīgs, Luksemburgas Lielhercogistei
jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:
1)
uz advokātu, kuri savu kvalifikāciju ir ieguvuši dalībvalstī, kas nav Luksemburgas Lielhercogiste, un kuri vēlas šajā pēdējā
minētajā dalībvalstī praktizēt ar savas mītnes valsts profesionālo nosaukumu, reģistrāciju valsts kompetentajā iestādē attiecinādama
prasību par valodu zināšanu iepriekšēju pārbaudi, aizliegdama šiem advokātiem veikt sabiedrību domicila turēšanas darbības
un paredzot tiem pienākumu katru gadu iesniegt sertifikātu par reģistrāciju savas mītnes dalībvalsts kompetentajā iestādē,
Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra
Direktīvu 98/5/EK par pasākumiem, lai atvieglotu advokāta profesijas pastāvīgu praktizēšanu dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts,
kurā iegūta kvalifikācija;
2)
Luksemburgas Lielhercogiste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – franču.