CELEX: 62008TJ0255
Ühenduse kaubamärk
Vastulausemenetlus
Ühenduse sõnamärgi JOSE PADILLA taotlus
Varasemad kaubamärgid ja tähis JOSE PADILLA
Suhtelised keeldumispõhjused
Pariisi konventsiooni artikli 6 bis tähenduses üldtuntud kaubamärgi ja maineka kaubamärgi puudumine
Määruse (EÜ) nr 40/94 artikli 8 lõike 2 punkt c ja artikli 8 lõige 5 (nüüd määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõike 2 punkt c ja artikli 8 lõige 5)
Varasema kaubanduses kasutatava tähise puudumine
Määruse (EÜ) nr 40/94 artikli 8 lõige 4 (nüüd määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõige 4)

Vaidluse taust
Menetlusse astuja José María Padilla Requena esitas 12. septembril 2002 Siseturu Ühtlustamise Ametile (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)
(edaspidi „ühtlustamisamet”) nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994,
L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146) (muudetud kujul) (asendatud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 207/2009
ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1)) alusel ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse.
Kaubamärk, mille registreerimist taotleti, on sõnamärk JOSE PADILLA.
Kaubad ja teenused, mille jaoks registreerimist taotleti, kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava
kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassidesse 9,
25 ja 41 ning vastavad neis klassides alljärgnevatele kirjeldustele:
–        klass 9: „heliplaadid, CD‑d, magnetkettad, magnetlindid, kassetid, videolindid”;
–        klass 25: „Rõivad, jalatsid, peakatted”;
–        klass 41: „haridus, väljaõpe, meelelahutus, kultuurialane tegevus, täpsemalt muusika kirjutamine, komponeerimine, salvestamine
ja esitamine”.
Ühenduse kaubamärgi taotlus avaldati 4. augusti 2003. aasta väljaandes
Bulletin des marques communautaires
nr 64/2003.
Hageja Eugenia Montero Padilla esitas 4. novembril 2003 määruse nr 40/94 artikli 42 (nüüd määruse nr 207/2009 artikkel 41)
alusel taotletud kaubamärgi registreerimisele vastulause eespool punktis 3 nimetatud kaupade ja teenuste osas.
Vastulause tugines järgmistele varasematele õigusele:
–        Hispaania sõnamärgid JOSE PADILLA nr 2 427 480 ja 2 476 324 kaupadele ja teenustele klassides 41 ja 9, mille registreerimistaotlused
esitati vastavalt 28. septembril 2001 ja 16. mail 2002;
–        mainekas kaubamärk JOSE PADILLA;
–        üldtuntud kaubamärk JOSE PADILLA;
–        kaubanduses kasutatava tähisega JOSE PADILLA seonduvad õigused.
Vastulause hõlmas kõiki kaubamärgitaotluses märgitud kaupu ja teenuseid.
Vastulause põhjenduseks viidati määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punktidele a ja b, artikli 8 lõike 2 punktile c ning artikli 8
lõigetele 4 ja 5 (nüüd määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punktid a ja b, artikli 8 lõike 2 punkt c ning artikli 8 lõiked 4 ja 5).
Vastulausete osakond lükkas 9. veebruaril 2007 vastulause tagasi põhjendusega, et tõendatud ei ole varasemate Hispaania kaubamärkide
olemasolu, José Padilla nime kasutamine kaubamärgina ega kõnealuse nime üldtuntus, ning et vastulausemenetluses ei saa hageja
viidata talle kuuluvatele õigustele, mis seonduvad varasema kaubanduses kasutatava tähisega.
Hageja esitas 4. aprillil 2007 ühtlustamisametile määruse nr 40/94 artiklite 57–62 (nüüd määruse nr 207/2009 artiklid 58–64)
alusel kaebuse vastulausete osakonna otsuse peale.
Teine apellatsioonikoda jättis 1. märtsi 2008. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus”) hageja kaebuse rahuldamata.
Apellatsioonikoda tõi eelkõige välja, et hageja ei esitanud tõendeid varasemate siseriiklike kaubamärkide registreeringute
ega määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 4 kohaste muude varasemate õiguste kasutamise kohta, millele ta oli viidanud.

Poolte nõuded
Hageja palub Üldkohtul:
–        tühistada vaidlustatud otsus;
–        jätta rahuldamata kaubamärgi registreerimistaotlus klassidesse 9, 25 ja 41 kuuluvate kaupade ja teenuste jaoks.
Ühtlustamisamet palub Üldkohtul:
–        jätta hagi rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.
Menetlusse astuja palub Üldkohtul:
–        jätta hagi rahuldamata ja jätta vaidlustatud otsus jõusse;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus
Hageja esitas oma hagi põhjenduseks viis väidet, mis käsitlevad esiteks „vaidlusaluse otsuse õiguslikku mõju”, teiseks määruse
nr 40/94 artikli 4 ning artikli 7 lõike 1 punktide a, b ja c (nüüd määruse nr 207/2009 artikkel 4 ning artikli 7 lõike 1 punktid a,
b ja c) rikkumist, kolmandaks määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti f (nüüd määruse nr 207/2009 artikli 7 lõike 1 punkt f)
rikkumist, neljandaks määruse nr 40/94 artikli 8 lõigete 1 ja 5 (nüüd määruse nr 207/2009 artikli 8 lõiked 1 ja 5) rikkumist,
ja viiendaks määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 4 (nüüd määruse nr 207/2009 artikli 8 lõige 4) rikkumist.

Esimene väide, mis puudutab „vaidlusaluse otsuse õiguslikku mõju”
Poolte argumendid
Hageja väidab sisuliselt, et taotletud kaubamärgi registreerimine annab menetluse astujale võimaluse keelata hagejal kasutada
José Padilla nime talle kuuluvate intellektuaalomandiõiguste kasutamise raames.
Hageja heidab apellatsioonikojale ette, et ta ei võtnud piisavalt arvesse seda, kuivõrd oluline on intellektuaalomandiõiguste
majandusliku kasutamise seisukohalt teose autori nime äranäitamine. Sellega rikkus apellatsioonikoda Euroopa Parlamendi ja
nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta (ELT L 157, lk 45; ELT
eriväljaanne 17/02, lk 32) artiklit 5, milles on sätestatud autorsuse presumptsioon. Hageja arvates tuleneb sellest sättest,
et nende intellektuaalomandiõiguste eesmärgipärane kasutamine, mille omanik ta on oma onu teoste osas, eeldab José Padilla
nime äranäitamist kõigil audiovisuaalse teabe või helikandjatel ning reklaamides ja kontserdikavadel.
Lõpuks täpsustab hageja, et ta ei saa tugineda määruse nr 40/94 artiklile 12 (nüüd määruse nr 207/2009 artikkel 12), mis käsitleb
eelkõige kaitset kolmandate isikute eest, kes kasutavad asjaomast nime kaubanduses, kuna José Padilla on tema onu nimi ning
mitte tema enda nimi.
Ühtlustamisamet märgib, et direktiiv 2004/48 võeti vastu pärast vastulause esitamist ja et kõnealune väide on vastuvõetamatu
vastavalt Üldkohtu kodukorra artikli 48 lõikele 2 koosmõjus kodukorra artikli 135 lõikega 4, mille kohaselt ei või poolte
avaldused muuta apellatsioonikoja menetluses oleva vaidluse eset.
Menetlusse astuja leiab, et taotletud kaubamärgi kasutamine ei takista hagejal kasutada José Padilla nime, kui ta „osutab
selgelt” talle kuuluvate autoriõigustega kaitstud teoste autorile.
Üldkohtu hinnang
Tuleb meelde tuletada, et määruse nr 40/94 artikli 63 lõike 2 (nüüd määruse nr 207/2009 artikli 65 lõige 2) alusel esitatud
hagi eesmärgiks on kontrollida apellatsioonikodade otsuste õiguspärasust. Nimetatud määruse raames peab selle määruse artikli 74
(nüüd määruse nr 207/2009 artikkel 76) alusel kõnealust kontrolli teostama lähtuvalt apellatsioonikojas aset leidnud vaidluse
faktilisest ja õiguslikust raamistikust (vt Üldkohtu 1. veebruari 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑57/03: SPAG
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – Dann ja Backer (HOOLIGAN), EKL 2005, lk II‑287, punkt 17 ja seal viidatud kohtupraktika). Sellest
nähtub eelkõige, et Üldkohus ei saa hagi esemeks olevat otsust tühistada või muuta pärast selle tegemist ilmnenud alustel
(Euroopa Kohtu 11. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑416/04 P: Sunrider
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2006, lk I‑4237, punkt 55, ja Euroopa Kohtu 13. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑29/05 P:
Siseturu Ühtlustamise Amet
vs
. Kaul, EKL 2007, lk I‑2213, punkt 53).
Lisaks ei või kodukorra artikli 135 lõike 4 kohaselt poolte avaldused muuta apellatsioonikoja menetluses oleva vaidluse eset.
Seega tuleb uurida, kas hageja muutis vaidluse eset, kui ta väitis alles Üldkohtus esimest korda, et taotletud kaubamärgi
registreerimine võib menetluse astujale anda võimaluse keelata hagejal kasutada José Padilla nime talle kuuluvate intellektuaalomandiõiguste
kasutamise raames.
Selles osas tuleb märkida, et kuigi hageja viitas apellatsioonikojale esitatud kaebuses teatud argumentidele, mis puudutavad
selle ainuõiguse ulatust, mille menetlusse astuja saab taotletud kaubamärgi registreerimise korral, olid need argumendid välja
toodud vastulausete osakonna 9. veebruari 2007. aasta otsuse peale esitatud kaebuse põhjenduseks nende väidete raames, mis
puudutasid varasema kaubamärgi ja tähise olemasolu. Nagu eespool punktis 8 on märgitud, viitas hageja vastulause põhjenduseks
määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punktidele a ja b, artikli 8 lõike 2 punktile c ning artikli 8 lõigetele 4 ja 5.
Niisiis taotleb hageja käsitletava väitega sisuliselt, et Üldkohus kontrolliks vaidlustatud otsuse õiguspärasust lähtudes
määruse nr 40/94 artiklist 9 (nüüd määruse nr 207/2009 artikkel 9).
Seetõttu tuleb esimene väide vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata vastavalt neile määruse nr 40/94 ja kodukorra sätetele,
millele on viidatud eespool punktides 21 ja 22.
Lisaks tuleb meenutada, et isegi kui eeldada, et määruse nr 40/94 artikli 9 lõige 1 (nüüd määruse nr 207/2009 artikli 9 lõige 1)
võimaldab menetlusse astujal, juhul kui taotletud kaubamärk registreeritakse, keelata hagejal kasutada José Padilla nime talle
kuuluvate intellektuaalomandiõiguste rakendamisel, nagu kinnitab hageja, siis ei saa see mõjutada selle vaidlustatud otsuse
seaduslikkust, millega jäeti rahuldamata hageja vastulause.
Määruse nr 40/94 artikli 42 lõike 1 (nüüd määruse nr 207/2009 artikli 41 lõige 1) kohaselt saavad vastulause põhjendused olla
vaid nimetatud määruse artiklist 8 tulenevad suhtelised keeldumispõhjused (Üldkohtu 9. aprilli 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑224/01:
Durferrit
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – Kolene (NU-TRIDE), EKL 2003, lk II‑1589, punkt 72). Määruse nr 40/94 artikkel 9 määratleb ühenduse
kaubamärgiga antava õiguse ulatuse ja sellest tuleneva kaubamärgi registreerimise mõju, kuid kõnealune artikkel ei käsita
seevastu kaubamärgi registreerimise tingimusi. Järelikult ei ole kõnealune artikkel 9 osa sellest õiguslikust raamistikust,
mida ühtlustamisamet peab arvesse võtma registreerimistaotluse või vastulause hindamisel.
Eeltoodust tuleneb, et isegi kui esimene väide oleks käesoleval juhul olnud vastuvõetav tuleks see ainetuse tõttu tagasi lükata.

Teine ja kolmas väide, mis puudutavad vastavalt määruse nr 40/94 artikli 4 ja artikli 7 lõike 1 punktide a, b ja c ning artikli 7
lõike 1 punkti f rikkumist
Poolte argumendid
Hageja väidab, et José Padilla nimi ei ole piisavalt eristusvõimeline, et võimaldada tarbijatel turul eristada klassidesse 9
ja 41 kuuluvaid kaupu ja teenuseid, kuna tegemist on Hispaanias levinud nimega. Seega rikkus apellatsioonikoda hageja arvates
määruse nr 40/94 artikli 4 sätteid, mille kohaselt peab kasutatud tähis võimaldama eristada turul kaupa või teenust ja artikli 7
lõike 1 punkte a, b ja c, mis keelavad vastavalt selliste kaubamärkide registreerimise, mis ei vasta kõnealuse määruse artiklis 4
sätestatud tingimustele; selliste kaubamärkide registreerimise, millel puudub eristusvõime, ning selliste kaubamärkide registreerimise,
mis koosnevad ainult märkidest või tähistest, mis tähistavad asjaomase kauba või teenuse omadusi.
Hageja märgib ka, et taotletud kaubamärk on vastuolus avaliku korraga, kuna see piirab nende autoriõiguste kasutamist, mille
omanik ta on oma onu teoste osas ja et kõnealuse kaubamärgi registreerimine on seetõttu vastuolus määruse nr 40/94 artikli 7
lõike 1 punktiga f.
Ühtlustamisamet leiab, et need väited on vastuvõetamatud, kuna hageja ei esitanud neid ei vastulausete osakonnas ega apellatsioonikojas
toimunud menetluses. Ühtlustamisameti arvates tuleb seetõttu need väited vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
Menetlusse astuja märgib, et nimi José Padilla vastab kõigile tingimustele, mis peavad olema täidetud kõnealuste kaupade ja
teenuste eristamiseks, ja et käsitletava nime puhul ei ole tegemist üldnimetusega.
Veel leiab menetlusse astuja, et taotletud kaubamärgi registreerimine ei ole vastuolus avaliku korraga ning täpsustab, et
vastulausemenetluses ei ole määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkt f kohaldatav ning et pealegi ei viidatud vastulausemenetluses
sellele sättele.
Üldkohtu hinnang
Teise ja kolmanda väite puhul tuleb meenutada, et määruse nr 40/94 artikli 42 lõike 1 sõnastusest ja selle määruse artiklite 42
ja 43 (nüüd määruse nr 207/2009 artikkel 42) ülesehitusest ilmneb, et nimetatud määruse artiklis 7 (nüüd määruse nr 207/2009
artikkel 7) sätestatud absoluutseid keeldumispõhjusi vastulausemenetluses ei hinnata. Määruse nr 40/94 artikli 42 lõike 1
kohaselt saab vastulauset põhjendada vaid nimetatud määruse artiklist 8 tulenevate suhteliste keeldumispõhjustega. Pealegi
toimub registreerimismenetlus mitmes etapis, mida võib kokku võtta järgmiselt. Kõigepealt peab ühtlustamisamet määruse nr 40/94
artikli 38 lõike 1 (nüüd määruse nr 207/2009 artikli 37 lõige 1) alusel kontrollimismenetluses omal algatusel uurima, kas
taotletud kaubamärgi registreerimist takistavad absoluutsed keeldumispõhjused, ja juhul kui see pole nii, siis avaldatakse
kaubamärgi taotlus vastavalt nimetatud määruse artikli 38 lõikele 1 ja artikli 40 lõikele 1 (nüüd määruse nr 207/2009 artikli 39
lõige 1). Kui seejärel kolme kuu jooksul pärast kaubamärgi registreerimistaotluse avaldamist esitatakse määruse nr 40/94 artikli 42
lõike 1 alusel vastulause, peab ühtlustamisamet lõpuks vastulausemenetluses kontrollima vastulause esitaja viidatud suhtelisi
keeldumispõhjusi vastavalt kõnealuse määruse artikli 74 lõike 1 lõpuosale (nüüd määruse nr 207/2009 artikli 76 lõige 1) (vt
selle kohta eespool viidatud Üldkohtu otsus NU‑TRIDE, punkt 72, ja Üldkohtu 30. juuni 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑186/02:
BMI Bertollo
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – Diesel (DIESELIT), EKL 2004, lk II‑1887, punkt 71).
Samuti tuleb märkida, et kuigi määruse nr 40/94 artikli 41 lõige 1 (nüüd määruse nr 207/2009 artikli 40 lõige 1) võimaldab
kolmandatel isikutel esitada ühtlustamisametile selliseid vastuväiteid, mis eelkõige puudutavad absoluutseid keeldumispõhjuseid,
ei ilmne toimikust, et hageja oleks käesoleval juhul ühtlustamisametile esitanud nimetatud määruse artikli 7 lõike 1 punkti f
puudutavaid vastuväiteid. Isegi kui see nii oleks olnud, piirdub selliste vastuväidete mõju vaid sellega, et ühtlustamisamet
uurib, kas tuleb uuesti alustada kontrollimismenetlust, et teha kindlaks, kas absoluutne keeldumispõhjus, millele hageja viitas,
takistab taotletud kaubamärgi registreerimist. Sellest tulenevalt ei pea ühtlustamisamet vastulausemenetluses võtma arvesse
kolmandate isikute poolt määruse nr 40/94 artikli 41 lõike 1 alusel esitatud vastuväiteid isegi juhul, kui sellised vastuväited
on talle esitatud (vt eespool viidatud kohtuotsus NU‑TRIDE, punkt 73).
Seega ei kuulu määruse nr 40/94 artikli 4, artikli 7 lõike 1 punktide a, b ja c ning artikli 7 lõike 1 punkti f sätted nende
õigusnormide hulka, mille alusel tuleb hinnata vaidlustatud otsuse õiguspärasust.
Eelnevast lähtuvalt tuleb teine ja kolmas väide tagasi lükata.

Neljas väide, mis puudutab määruse nr 40/94 artikli 8 lõigete 1 ja 5 rikkumist
Poolte argumendid
Hageja väidab, et nimi José Padilla, millega seonduvate õiguste omanik ta on, kujutab endast varasemat üldtuntud kaubamärki,
millele peab seetõttu laienema selline kaitse, mille alusel tuleb sõnalise tähise JOSE PADILLA ühenduse kaubamärgina registreerimise
taotlus tagasi lükata.
Lisaks leiab hageja, et apellatsioonikoda tegi vea, kui ta asus seisukohale, et esitatud dokumentidest ilmneb, et surnud helilooja
oli lugupeetud, kuulus ja mainekas, kuid need dokumendid ei tõenda mingil moel „varasema kaubamärgi üldtuntust”, kui apellatsioonikoda
jättis arvesse võtmata hageja esitatud tõendid varasema kaubamärgiga seotud müügimahtude, kaubamärgi kasutamise kestuse, intensiivsuse
või geograafilise ulatuse kohta, ega hinnanud menetlusökonoomiast tulenevatel põhjustel kõiki dokumente üksikasjalikult, kuigi
hageja väitel oleks need võinud tõendada varasema kaubamärgi üldtuntust.
Lõpuks toob hageja esile, et taotletud kaubamärk ja varasem üldtuntud kaubamärk, mida pidevalt kasutatakse nii siseriiklikus
kui ka rahvusvahelises kaubanduses alates heliteose loomisest, on täiesti identsed ning seetõttu on segiajamise tõenäosus
täielikult olemas.
Ühtlustamisamet leiab, et hageja ajab segi helilooja tuntuse – millele ühtlustamisamet vastu ei vaidle – ja helilooja nime
kasutamise kaubamärgina.
Ühtlustamisamet on seisukohal, et kuigi võib eeldada, et helilooja lugude esitamine raadios, televisioonis või kinos võib
kujutada endast mõne kaubamärgi kasutamist, on kaubamärgiga seotud vaid loo, laulu pealkirja või selle laulu esitaja nimi.
Ühtlustamisamet väidab, et nagu näitavad teatud internetiotsingud seostab avalikkus vaid erandjuhtudel meloodia selle loonud
heliloojaga. Ühtlustamisamet leiab seega, et hageja ei ole suutnud tõendada, et José Padilla nime oleks mingil moel kaubanduses
kasutatud.
Ühtlustamisamet möönab, et menetlusökonoomia põhjendusel hageja esitatud dokumentide terviklikku läbivaatamata jätmist käsitlev
sõnastus on küll kohmakas ja veidi eksitav, kuid see ei ole vasturääkiv ega tähenda põhjenduse puudumist, kuna neid dokumente
hinnati lähtudes sellistest selgelt väljakujundatud kriteeriumidest nagu kaubamärgi turuosa, selle kaubamärgi kasutamise intensiivsus,
geograafiline ulatus ja kestus ning selle edendamiseks ettevõtja kasutatud ressursside ulatus. Kuna hageja ei esitanud ühtki
dokumenti selliste kriteeriumitega seotud teabe kohta, siis leiab ühtlustamisamet, et nime José Padilla kasutamine kaubamärgina
ei ole tõendatud. Täpsemalt, kõnealuse nime kasutamine filmide algus‑ ja lõputiitrites, CD‑de (laserplaat) kaanel, filmi muusikalehtedel
(
cue-sheet
), helilooja pildiga postmarkidel, majamuuseumi loomine, ÜRO Haridus‑, Teadus‑ ja Kultuuriorganisatsiooni (Unesco) poolt surnud
helilooja teose nimetamine üleilmseks kultuuripärandiks ei näita José Padilla nime kasutamist kaubamärgina. Seetõttu väidab
ühtlustamisamet, et kõnealust nime kasutab hageja vaid „institutsionaalselt” ning mitte kaubanduslikult.
Lõpuks märgib ühtlustamisamet, et nime José Padilla kasutatakse vaid heliteoste autori identifitseerimiseks ning mitte käsitletavate
kaupade ja teenuste kaubandusliku päritolu kindlakstegemiseks. Seetõttu ei saa helilooja mainekuse tõttu järeldada, et tema
nime kasutatakse üldtuntud kaubamärgina. Ükski hageja esitatud dokument sedalaadi kasutamist ei tõenda.
Menetlusse astuja märgib, et hageja ei ole esitanud tõendeid talle väidetavalt kuuluva kaubamärgi registreerimise kohta ega
varasema üldtuntud kaubamärgi registreerimise kohta.
Üldkohtu hinnang
Määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 5 rikkumist käsitleva väite osas tuleb seoses hageja esitatud viitega varasema kaubamärgi
JOSE PADILLA mainele nimetatud sätte tähenduses märkida, et kohtupraktika kohaselt tuleneb määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 5
sõnastusest, milles kasutatakse sõnu „mille jaoks on registreeritud varasem kaubamärk”, et see säte on kohaldatav määruse
artikli 8 lõikes 2 nimetatud varasematele kaubamärkidele üksnes siis, kui varasemad kaubamärgid on registreeritud (vt Üldkohtu
11. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑150/04: Mülhens
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – Minoronzoni (TOSCA BLU), EKL 2007, lk II‑2353, punkt 55, vt selle kohta analoogia alusel ka
Euroopa Kohtu 14. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑375/97: General Motors, EKL 1999, lk I‑5421, punkt 23, ja Euroopa
Kohtu 23. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑408/01: Adidas-Salomon ja Adidas Benelux EKL 2003, lk I‑12537, punkt 22).
Sellest tulenevalt ning erinevalt määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punktist b, mis lubab identsete või sarnaste kaupade
ja teenuste puhul esitada vastulause kaubamärgi alusel, mille registreerimise kohta tõendeid esitatud ei ole, kuid mis on
üldtuntud 20. märtsi 1883. aasta tööstusomandi kaitse Pariisi konventsiooni (läbi vaadatud ja muudetud kujul) (edaspidi „Pariisi
konventsioon”) artikli 6
bis
tähenduses, kaitseb määruse nr 40/94 artikli 8 lõige 5 nende kaupade ja teenuste puhul, mis ei ole sarnased, üksnes neid
Pariisi konventsiooni artikli 6
bis
tähenduses üldtuntud kaubamärke, mille registreerimise kohta on tõendid esitatud (vt eespool viidatud kohtuotsus TOSCA BLU,
punkt 56).
Käesoleval juhul ei ole siiski tõendatud varasema kaubamärgi registreering, millele hageja tugineb. Selles osas tuleb rõhutada,
et hageja ei osuta käsitletava hagi raames varasematele registreeritud kaubamärkidele, millele ta viitas ühtlustamisametis
toimunud menetluses (vt eespool punkt 6), vaid piirdub väitega, et registreerimata kaubamärk JOSE PADILLA on üldtuntud.
Seetõttu tuleb määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 5 rikkumist käsitlev väide tagasi lükata.
Väite osas, mis puudutab määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 rikkumist seoses sellega, et apellatsioonikoda eksis kui ta otsustas,
et esitatud dokumendid ei tõenda varasema kaubamärgi JOSE PADILLA üldtuntust, tuleb märkida, et määruse nr 40/94 artikli 8
lõike 2 punkti c kohaselt tähendab „varasem kaubamärk” sama artikli lõike 1 tähenduses kaubamärke, mis on ühenduse kaubamärgi
registreerimise taotluse esitamise kuupäeval või vajaduse korral ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluses nõutud prioriteedikuupäeval
liikmesriigis üldtuntud selle sõna Pariisi konventsiooni artiklis 6
bis
sätestatud tähenduses.
Pariisi konventsiooni artikli 6
bis
kohaselt kohustuvad liidu liikmesriigid
ex officio
, kui antud riigi seadused seda lubavad, või asjast huvitatud isiku taotlusel tagasi lükkama või kehtetuks tunnistama ja keelama
kaubamärgi kasutamise, kui tähis kujutab endast teise tähise taasesitust, jäljendit või tõlget, mis võib põhjustada segiajamise,
kuivõrd registreerimis‑ või kasutusriigi pädev organ tunnistab, et tähis on selles riigis üldtuntud kui konventsiooni eesõigusi
kasutava isiku kaubamärk ja seda kasutatakse identsete või sarnaste toodete jaoks.
Hageja peab seega tõendama, et kaubamärgi registreerimise taotluse esitamise kuupäeval oli tema viidatud varasem kaubamärk
JOSE PADILLA mõnes liikmesriigis üldtuntud ja seda kasutati identsete või sarnaste toodete jaoks kui need, mille osas taotleti
kaubamärgi registreerimist.
Käesoleval juhul ei ole hageja esitanud tõendeid nime José Padilla kasutamise kohta kaubamärgina. Kuigi hageja esitatud dokumentidest
ilmneb, et José Padilla helilooming on kuulus ning et ta on heliloojana mainekas ja üldtuntud, on tegemist vaid teabega surnud
helilooja muusikateoste kunstilise olemuse kohta ning mitte nende kaupade ja teenuste kaubanduslikku päritolu näitava teabega,
mida turustatakse José Padilla nime abil, nagu eelkõige filmid, DVD‑d (
Digital Versatile Disc
) või televisiooniprogrammid.
Eelkõige ei ilmne hageja esitatud näidetest José Padilla teoste „märkimisväärse majandusliku või kaubandusliku kasutamise”
kohta, et kõnealust nime oleks kasutatud kaubamärgina. Hageja toob esile, et sedalaadi kasutamine seisneb kõnealuse helilooja
partituuride trükkimises, tema teoste esitamises heli‑ ja videokandjatel (CD ja DVD), tema muusika lisamises filmide algupärastele
lindistustele, José Padillaga seonduvate tekstiilitoodete tootmises ja talle pühendatud muuseumis ning ühe veini etiketis,
millele on kantud kõnealune nimi. Sellegipoolest tuleb asuda seisukohale, et kõigi nende toimingute raames ei ole José Padilla
nime kasutatud nende kaupade kaubandusliku päritolu tuvastamiseks. Tegelikult ei ole asjaomane avalikkus kindlasti arvanud,
et kõnealused CD‑d, DVD‑d, tekstiilitooted ja veini oleks tootnud José Padilla või tema nime kandev ettevõtja, vaid et CD‑d
ja DVD‑d taasesitavad José Padilla mõnd teost ja tema nime või pildiga tekstiilitooted ja vein on mõeldud tema auks. Lisaks
tuleb märkida, et hageja ei ole esitanud ühtki tõendit väidetavalt üldtuntud kaubamärgi JOSE PADILLA turuosa, selle kasutamise
intensiivsuse, geograafilist ulatuse ja kestuse ning selle edendamiseks ettevõtja poolt kasutatud ressursside ulatuse kohta.
Eeltoodust tuleneb, et hageja ei ole suutnud tõendada nime José Padilla kasutamist kaubamärgina ja apellatsioonikoda järeldas
vaidlustatud otsuse punktis 16 vastulausete osakonna põhjendust kinnitades õigesti, et esitatud dokumendid näitavad vaid surnud
helilooja üldtuntust ja tema nime kasutamist heliteoste autori teada saamiseks, mitte kõnealuse nime kasutamist kaubamärgina.
Hageja argumendi osas, et apellatsioonikoda jättis esitatud dokumendid „menetlusökonoomiast tulenevatel põhjustel” tervikuna
hindamata, ilmneb vaidlustatud otsuse punktist 7, mis võtab kokku vastulausete osakonna otsuse põhjendused, millega apellatsioonikoda
nõustus, et viimati nimetatu hindas hageja esitatud dokumente tervikuna enne põhjendatud järelduse tegemist, et need dokumendid
ei puuduta nime José Padilla kasutamist kaubamärgina ega ole seega asjakohased. Järelikult ei saa ühtlustamisametile ette
heita, et ta ei võtnud nõuetekohaselt arvesse hageja esitatud tõendeid.
Eeltoodut silmas pidades tuleb neljas väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.

Viies väide, mis puudutab määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 4 rikkumist
Poolte argumendid
Hageja märgib, et nime José Padilla kasutatakse kaubanduses, sest heliteose kasutamist tuleb pidada majandustegevuseks. Käesoleval
juhul on see tegevus rahvusvahelise, mitte siseriikliku ulatusega. Hageja on seisukohal, et Hispaania ja liidu õiguse kohaselt
võivad autoriõigused kujutada endast kaubamärgi kasutamise piirangut.
Ühtlustamisamet väidab, et õigus nimele ei ole varasem õigus määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 4 tähenduses ja see saab olla
vaid registreeritud kaubamärgi kehtetuks tunnistamise taotluse, ning mitte vastulause ese. Lisaks ei tunta vastupidiselt hageja
väidetele Hispaania õiguses registreerimata kaubamärke.
Ühtlustamisamet leiab ka, et hageja tõlgendust Ley de marcas (Hispaania kaubamärgiseadus) artikli 9 lõike 1 kohta, mis puudutab
isiku nimega seotud õiguste omaniku suhtes seatud keeldu kasutada seda nime kaubamärgina, juhul kui see nimi on samastatav
mõne teise avalikkusele tuntud isikuga, on keeruline kokku sobitada asjaoluga, et menetlusse astuja on 1. juulil 2000 numbri 2 272 097
all klassi 9 kuuluvate kaupade jaoks registreeritud Hispaania sõnamärgi JOSE PADILLA omanik.
Menetlusse astuja märgib, et hageja ei ole esitanud tõendeid nime José Padilla eristusvõime kohta, sest seda nime on kasutatud
heliteoste autorile viitamiseks, mitte kaubamärgina.
Üldkohtu hinnang
Kõigepealt tuleb seoses sellise õiguse kaitsega nagu õigus nimele kui kaubanduses kasutatavale tähisele, mille kasutamise
ulatus ei ole vaid sisseriiklik, märkida, et nagu hageja on õigesti rõhutanud, ei ole tema nimi José Padilla ja seega ei kuulu
talle selle nimega seotud õigused. Seega ei saa ta kõnealust kaitset taotleda.
Järelikult tuleb viies väide tagasi lükata osas, milles hageja viitas määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 4 rikkumisele isikunimega
seonduvate õiguste alusel.
Seejärel tuleb seoses nende autoriõiguste kaitsega, mille omanik hageja on oma onu teoste osas, märkida, et autoriõigused
ei laiene „kaubanduses kasutatavale tähisele” määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 4 tähenduses. Tegelikult ilmneb kõnealuse määruse
artikli 52 (nüüd määruse nr 207/2009 artikkel 53) ülesehitusest, et autoriõigus ei hõlma sellist tähist. Viimati nimetatud
sätte lõike 1 punkt c (nüüd määruse nr 207/2009 artikli 53 lõike 1 punkt c) sätestab, et ühenduse kaubamärk tunnistatakse
kehtetuks, kui on olemas artikli 8 lõikes 4 osutatud varasem õigus ja kui nimetatud lõikes osutatud tingimused on täidetud.
Kõnealuse artikli lõike 2 punkt c (nüüd määruse nr 207/2009 artikli 53 lõike 2 punkt c) näeb ette, et ühenduse kaubamärk tunnistatakse
kehtetuks ka juhul, kui sellise kaubamärgi kasutamise võib keelata vastavalt muule varasemale õigusele, eelkõige vastavalt
autoriõigusele. Seega ei ole autoriõiguse puhul tegemist määruse nr 40/94 artikli 8 lõikes 4 nimetatud varasema kaubamärgiga
seonduvate õigustega.
Nime José Padilla kasutamise osas hageja müüdavatel José Padilla nime kandvatel tekstiilitoodetel ja veinidel tuleb lõpuks
esile tuua, et juba eespool punktis 55 viidati sedalaadi majandustegevuse esinemist ja selle ulatust tõendavate tõendite täielikule
puudumisele.
Seetõttu tuleb määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 4 rikkumist käsitlev argument tagasi lükata.
Samuti tuleb tagasi lükata hageja argument, mis puudutab siseriikliku ja liidu õiguse alusel talle kuuluvatest õigustest tulenevat
hilisema kaubamärgi kasutamise piirangut.
Esiteks ei ole hageja suutnud tõendada, et Hispaania õiguse kohaselt võivad autoriõigused takistada hilisema kaubamärgi kasutamist.
Selles osas tuleb meenutada, et määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 4 kohaldamisel tuleb arvesse võtta nii siseriiklikku õigust,
mida kohaldatakse kõnealuses sättes oleva viite alusel, kui ka asjaomase liikmesriigi kohtute poolt tehtud otsuseid (vt Üldkohtu
11. juuni 2009. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑114/07 ja T‑115/07: Last Minute Network Ltd
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – Last Minute Tour (LAST MINUTE TOUR), kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 47 ja
seal viidatud kohtupraktika, vt selle kohta ka Üldkohtu 24. märtsi 2009. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑318/06 – T‑321/06:
Moreira da Fonseca
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – General Óptica (GENERAL OPTICA), EKL 2009, lk II‑649, punktid 32 ja 34). Käesoleval juhul selgub
toimikust, et hageja põhjendas menetlusse astujale kuuluva Hispaania sõnamärgi JOSE PADILLA vastu esitatud kehtetuks tunnistamise
hagi muu hulgas ka talle kuuluvate autoriõigustega. Juzgado de Primera Instancia de Palma de Mallorca (Palma de Mallorca esimese
astme kohus, Hispaania) jättis selle taotluse 29. oktoobri 2004. aasta otsusega nr 523/2002 rahuldamata ning see otsus on
jõustunud.
Teiseks piisab käesoleval juhul, kui mainida liidu õiguses osas, et nagu eespool punktis 65 on märgitud, ei saa autoriõigustele
viidata vastulausemenetluses ühenduse kaubamärgi registreerimistaotluse peale esitatud vastulause põhjenduseks.
Seetõttu ei saa Hispaania ega liidu õiguse kohaselt ühenduse kaubamärgi registreerimistaotlust vastustada nende autoriõiguste
alusel, mis kuuluvad hagejale seoses José Padilla teostega.
Järelikult tuleb viies väide tagasi lükata.
Seetõttu tuleb hagi tervikuna rahuldamata jätta, ilma et oleks vaja teha otsust selle kohta, kas hageja teine nõue, millega
ta palus Üldkohtul keelduda taotletud kaubamärgi registreerimisest klassidesse 9, 25 ja 41 kuuluvate kaupade ja teenuste jaoks,
on vastuvõetav.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna hageja on kohtuvaidluse kaotanud, mõistetakse kohtukulud vastavalt ühtlustamisameti ja menetlusse astuja nõudele
välja hagejalt.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (teine koda)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Jätta Eugenia Montero Padilla kulud tema enda kanda ja mõista talt välja Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)
ja José María Padilla Requena kohtukulud.
Pelikánová
Jürimäe
Soldevila Fragoso
Kuulutatud avalikul kohtuistungil Luxembourgis.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: hispaania.