CELEX: 62005CJ0083
Siseturu toimimine
Õigusaktide ühtlustamine
Mootorsõidukid
Ühenduse kinnitusmenetlus
Direktiiv 70/156/EMÜ
Ulatus
Sõidukitüüpide tehniliste omaduste alusel klassifitseerimine
Liikluse nõudeid reguleerivate siseriiklike õigusnormide mõju sõidukite klassifitseerimisele

Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 6. veebruari 1970. aasta direktiivi 70/156/EMÜ liikmesriikide mootorsõidukite ja nende haagiste
tüübikinnitusega seotud õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 42, lk 1; ELT eriväljaanne 13/01, lk 44), muudetud nõukogu 18. juuni
1992. aasta direktiiviga 92/53/EMÜ (EÜT L 225, lk 1; ELT eriväljaanne 13/11, lk 205; edaspidi „direktiiv 70/156”) tõlgendamist.
Nimetatud taotlus esitati B. Voigti algatatud kohtuasja raames, seoses Regierungspräsidium Karlsruhe-Bretten’i (Karlsruhe-Bretteni
regionaalne omavalitsus) poolt asjaomasele isikule haldusmenetluses rahatrahvi määramisega.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigusnormid
Ühenduse seadusandja võttis vastu direktiivi 70/156 põhjustel, mis on nimetatud selle põhjendustes järgmiselt:
„kõigis liikmesriikides peavad kaupade ja reisijate veoks ettenähtud mootorsõidukid vastama teatud kohustuslikele tehnilistele
nõuetele; […] need nõuded on liikmesriigiti erinevad ja takistavad seetõttu kaubandust Euroopa Majandusühenduse sees;
selliseid ühisturu loomist ja nõuetekohast toimimist mõjutavaid takistusi saab vähendada ning isegi kõrvaldada, kui kõik liikmesriigid
võtavad vastu ühesugused nõuded, mis nende olemasolevaid õigusakte kas täiendavad või asendavad;
liikmesriikides on kehtestatud kord, et enne turulelaskmist kontrollitakse sõidukite vastavust asjakohastele tehnilistele
nõuetele; […] seda kontrolli teostatakse sõidukitüüpide osas;
[...]
ühenduse tasandil on vaja iga sõidukitüübi suhtes rakendada ühenduse tüübikinnitusmenetlust, et oleks võimalik kontrollida
vastavust eelnimetatud nõuetele ja et liikmesriigid võiksid tunnustada teistes liikmesriikides tehtud katseid;
kõnesoleva menetlusega peab liikmesriikidel olema võimalik kindlaks teha, kas mingi sõidukitüüp on läbinud üksikdirektiivides
sätestatud ja tüübikinnitustunnistuses märgitud katsed; […] selle menetluse alusel peab tootjatel olema võimalik täita vastavustunnistus
kõigi kinnitatud tüübile vastavate sõidukite kohta; […] kõik liikmesriigid peavad sellise tunnistusega sõidukit pidama oma
riigi seadustega vastavuses olevaks; […] iga liikmesriik peab teistele liikmesriikidele oma uurimistulemustest teatama, saates
neile iga kinnitatud sõidukitüübi kohta koostatud tüübikinnitustunnistuse koopia;
[...]”
Direktiivi 70/156 artikli 1 esimene lõik sätestab:
„Käesolev direktiiv kehtib ühes või mitmes etapis valmistatud mootorsõidukite ja nende haagiste ning nende jaoks ette nähtud
süsteemide, osade ja eraldi seadmestike tüübikinnituse kohta.”
Nimetatud direktiivi artikli 2 kohaselt on:
–        „tüübikinnitus – menetlus, millega liikmesriik tõendab, et sõiduki, süsteemi, osa või eraldi seadmestiku tüüp vastab asjakohastele
tehnilistele nõuetele, mis sisalduvad käesolevas direktiivis või üksikdirektiivides, mis on loetletud IV või XI lisas sätestatud
täielikus loendis;
–        sõiduk – teedel kasutamiseks mõeldud, komplektne või mittekomplektne, vähemalt neljarattaline mootorsõiduk, mille maksimaalne
valmistajakiirus on üle 25 km/h, ja selle haagised, välja arvatud rööbastel liikuvad sõidukid, põllumajandus- ja metsatraktorid
ning kõik liikurmasinad;
–        sõidukitüüp – samasse kategooriasse kuuluvad sõidukid, mis ei erine üksteisest vähemalt nendes olulistes aspektides, mis on
kindlaks määratud II lisa B osas. Sõidukitüüp võib sisaldada variante ja versioone (vt II lisa B osa)”.
Vastavalt direktiivi 70/156 II lisale kuuluvad „M1” kategooriasse reisijateveoks ettenähtud mootorsõidukid, millel on lisaks
juhiistmele kõige rohkem kaheksa istekohta.

Siseriiklikud õigusnormid
Saksa liiklusalased õigusnormid sisalduvad erinevates seadustes ja määrustes. Põhikohtuasjas on asjakohased Strassenverkehrsgesetz
(liiklusseadus, edaspidi „StVG”), Strassenverkehrsordnung (liikluseeskiri, edaspidi „StVO”) ja Personenbeforderungsgesetz
(reisijate vedu käsitlev seadus, edaspidi „PBefG”). Direktiiv 70/156 võeti Saksa õiguskorda üle Verordnung über die EG-Typgenehmigung
für Fahrzeuge und Fahrzeugteile’ga (määrus sõidukite ja sõidukiosade ühenduse tüübikinnitamise kohta, 9. detsember 1994, viimati
muudetud 7. veebruaril 2004). Sõidukite registrisse kandmise ja kohustusliku kindlustuse menetlust reguleerib siiski ainult
Strassenverkehrszulassungsordnung (liiklusregistrisse kandmise kord, edaspidi „StVZO”), mis sisaldab ka sõidukite ehitamisele
ja kasutamisele kohaldatavaid norme.
StVO määratleb mootorsõiduki juhtimisega seotud nõuded. Sõiduautode kiiruse kohta kehtestab see võrreldes muude mootorsõidukitega
erinevad reeglid. See erinevus tuleneb käesolevas kohtuasjas asjaomasest StVO artikli 18 lõike 5 teise lause punktist 1, millega
kehtestatakse sõidukite, mis ei ole sõiduautod, suurimaks lubatud kiiruseks kiirteel 80 km/h. Sõiduautodele ei ole seatud
ühtegi üldist kiirusepiirangut.
Mõiste „sõiduauto” definitsiooni StVO‑s antud ei ole. PBefG artikli 4 lõike 4 kohaselt on sõiduauto mootorsõiduk, mis on „arvestades
selle ehitusmeetodit ja seadmeid mõeldud maksimaalselt üheksa inimese (sh juht) transpordiks”.

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
21. oktoobril 2003 kontrolliti B. Voigti, kui ta juhtis riiklikul kiirteel väljaspool asustust „Sprinter”‑tüüpi mootorsõidukit,
mille tootja on äriühing DaimlerChrysler AG ja mille lubatud kogumass on 4,6 tonni. Nimetatud sõiduki kiirus, millest on maha
arvestatud lubatud kõrvalekalle, oli 134 km/h, ning seetõttu määras Regierungspräsidium Karlsruhe‑Bretten 18. novembri 2003. aasta
otsusega B. Voigtile 275 euro suuruse rahatrahvi, kuna ta ületas kiirust 54 km/h võrreldes lubatud suurima kiirusega 80 km/h,
mis kehtib muuhulgas raskeveokitele. Lisaks peatati asjaomase isiku juhtimisõigus kaheks kuuks ning liikluse keskregistrisse
kanti tema arvele neli punkti. B. Voigti juhitud sõiduk, mis on saanud ühenduse tüübikinnituse kategoorias „M1”, on registridokumentide
põhjal registreeritud sõiduautona.
27. novembril 2003 vaidlustas B. Voigt need meetmed. Viidates asjaomase sõiduki registreerimistunnistusele, mille kohaselt
on see klassifitseeritud sõiduautona, leidis ta, et muuhulgas rasketele veokitele väljaspool asulat kiirteel kehtiv kiirusepiirang
80 km/h nimetatud sõidukit, mille suhtes kehtivad sõiduautode piirangud, ei puuduta.
10. märtsi 2004. aasta otsusega saatis Staatsanwaltschaft Freiburg B. Voigti toimiku kohase trahvi määramiseks Amtsgericht
Freiburg’ile. 29. aprillil tegi see kohus õigeksmõistva otsuse. Staatsanwaltschaft Freiburg kaebas selle otsuse edasi Oberlandsgericht
Karlsruhe’sse. 26. augustil 2004 tühistas Oberlandesgericht Karlsruhe õigeksmõistva otsuse. Ta leidis, et põhikohtuasjas on
vaja täiendavalt tuvastada B. Voigti juhitud „Sprinter”‑tüüpi sõiduki täpset versiooni puudutavaid faktilisi asjaolusid, võttes
arvesse selle sõiduki erinevate versioonide erinevusi, nagu on märgitud ühes varasemas sarnases kohtuasjas tehtud otsuses,
kus leiti, et registreerimisdokumentides sõiduki määratlemine „sõiduautona” ei ole asjakohane.
Neil asjaoludel otsustas Amtsgericht Freiburg menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas […] direktiivi 70/156 […], mis on Saksa õigusesse üle võetud EG-TypV‑ga (Verordnung über die EG-Typgenehmigung für Fahrzeuge
und Fahrzeugteile, 9. detsember 1994, viimati muudetud 7. veebruaril 2004), tuleb tõlgendada selliselt, et mootorsõiduki juhil,
kelle sõiduk on ühenduse tüübikinnitusmenetluse alusel antud tüübikinnitustunnistuse kohaselt registreeritud sõiduautona,
on õigus võtta see sõiduk liikluses kasutusele kinnitatud tüüpi mootorsõidukina, ja eelkõige, kas asjaomase mootorsõiduki
juht on kohustatud järgima ainult sõiduautodele kehtestatud kiirusepiiranguid?
2.      Kas liikluseeskirjade rikkumiste üle järelevalvet teostavad ametiasutused võivad tunnistada sõidukitüübi määramisel ebaoluliseks
ühenduse tüübikinnituse alusel riikliku liiklusameti poolt väljaantavaid ühenduse tüübikinnitusi ja nendele ühenduse tüübikinnitustele
tuginevate Saksa registriasutuste poolt teostatud sõidukite registreerimisi, juhul kui asi puudutab kiirusepiirangute tuvastamist,
mida sellist tüüpi mootorsõiduki juht on kohustatud järgima?”

Eelotsuse küsimused
Kahe küsimusega, mida on otstarbekas vaadelda koos, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, kas direktiivi 70/156
tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt ei kohaldata sellisele sõidukile,
nagu põhikohtuasjas käsitletud sõiduk, sõiduautodele kehtivaid kiirust reguleerivaid siseriiklikke norme, vaid raskeveokitele
kehtivaid norme, vaatamata sellele, et asjaomane sõiduk on nimetatud direktiivi kohaselt väljastatud ühenduse tüübikinnituse
alusel registreeritud sõiduautona.
Kõigepealt tuleb ühest küljest märkida, et direktiivis 70/156, mis hõlmab otseselt üksnes M, N ja O kategooria mootorsõidukite
rahvusvahelist klassifikatsiooni, mis on toodud selle II lisas, ei ole ühtegi sätet „sõiduautode” kategooriasse kuuluvate
sõidukite kohta. Teisest küljest, nagu märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kuigi põhikohtuasjas kõnealuse sõiduki tootjal
on selle sõiduki kohta ühenduse tüübikinnitus „M1”, kvalifitseerisid Saksa ametiasutused selle sõiduki sõiduautona alles selle
registreerimisel.
Direktiivis 70/156 on sätted, mille eesmärk vastavalt nende põhjendustele on luua liikmesriikides varem kehtinud vastava menetluse
asemele ühenduse tüübikinnitusmenetlus. Sellise ühenduse kinnituse ulatust saab määratleda ainult direktiivi 70/156 kohaldamisalas.
Selle direktiiviga kehtestatakse kronoloogilises järjekorras tüübikinnituse menetlus, sellele järgnev menetlus tüübikinnitustunnistuse
väljastamiseks, vastavustunnistuse koostamine tootja poolt ning liikmesriikide kohustus kontrollida registreerimisel toote
vastavust kinnitatud tüübile. Nimetatud direktiivi sätete eesmärk on kõrvaldada kaupade vaba liikumise takistused. Tehniliste
nõuete ja omaduste ühtlustamine on vahend selle eesmärgi saavutamiseks. Seevastu ei sisalda direktiiv 70/156 ühtegi sätet,
mis ulatuks sellest ühtlustamisest kaugemale. Täpsemalt ei ole selles ühtegi ettekirjutust, mis puudutaks liikmesriikides
kehtivaid kiirusepiiranguid erinevate kategooriate mootorsõidukitele, millele on antud ühenduse tüübikinnitus.
Seetõttu tuleb märkida, et direktiiv 70/156 puudutab sõidukitüübi tehnilisi omadusi ega puuduta ühtegi muud liiklusega seotud
tingimust, mida mootorsõidukite juhid peavad järgima.
Veel tuleb märkida, et direktiiv 70/156 põhineb EMÜ asutamislepingu artiklil 100 (hiljem EÜ asutamislepingu artikkel 100,
nüüd EÜ artikkel 94) ja EMÜ asutamislepingu artiklil 100 A (hiljem EÜ asutamislepingu artikkel 100 A, nüüd EÜ artikkel 95),
reguleerivad ühisturu või siseturu toimimisega seotud ühtlustamise alast pädevust.
Neil asjaoludel ei ilmne ei direktiivi 70/156 sõnastusest, selle esemest ega eesmärgist, et ühenduse seadusandja oleks tahtnud
sõidukite ühenduse tüübikinnitusega, mis kehtestati nimetatud direktiiviga ja mille eesmärk on kõrvaldada siseturu toimimise
takistused, siduda siseriiklikke liiklusnorme, mis reguleerivad erinevate kategooriate mootorsõidukite kiirusepiiranguid.
Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb Amtsgericht Freiburg’i esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 70/156 tuleb
tõlgendada selliselt, et sellega ei ole vastuolus siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt ei kohaldata sellisele sõidukile,
nagu põhikohtuasjas käsitletud sõiduk, sõiduautodele kehtivaid kiirust reguleerivaid siseriiklikke norme, vaid raskeveokitele
kehtivaid norme, vaatamata sellele, et asjaomane sõiduk on nimetatud direktiivi kohaselt väljastatud ühenduse tüübikinnituse
alusel registreeritud sõiduautona.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega kaasnenud kohtukulusid, v.a põhikohtuasja poolte
kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kuues koda) otsustab:
1.
Nõukogu 6. veebruari 1970. aasta direktiivi 70/156/EMÜ liikmesriikide mootorsõidukite ja nende haagiste tüübikinnitusega seotud
õigusaktide ühtlustamise kohta, muudetud nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiiviga 92/53/EMÜ, tuleb tõlgendada selliselt,
et sellega ei ole vastuolus siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt ei kohaldata sellisele sõidukile, nagu põhikohtuasjas käsitletud
sõiduk, sõiduautodele kehtivaid kiirust reguleerivaid siseriiklikke norme, vaid raskeveokitele kehtivaid norme, vaatamata
sellele, et asjaomane sõiduk on nimetatud direktiivi kohaselt väljastatud ühenduse tüübikinnituse alusel registreeritud sõiduautona.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: saksa.