CELEX: 62008CJ0577
Равно третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване
Директива 79/7/ЕИО
Погранични работници
Изчисляване на пенсиите

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 4, параграф 1 от Директива 79/7/ЕИО на Съвета от 19 декември 1978 година
относно постепенното прилагане на принципа на равното третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване (ОВ
L 6, 1979 г., стр. 24; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 192).
Въпросът е поставен в рамките на производство по жалбата на г‑жа Brouwer срещу Rijksdienst voor Pensioenen (Национална пенсионна
служба, наричана по-нататък „Rijksdienst“) по повод на твърдяна от жалбоподателката дискриминация при изчисляването на отпусната
ѝ за осигурителен стаж пенсия.

Правна уредба

Общностна правна уредба
Директива 79/7 цели постепенно да премахне дискриминацията, основана на пола, в сферата на социалното осигуряване. Съгласно
член 3, параграф 1, буква а) Директивата се прилага относно законоустановените схеми, които осигуряват закрила, по-специално
срещу старост.
Съгласно член 4, параграф 1 от Директивата:
„Принципът на равното третиране означава, че не се допуска каквато и да е дискриминация, основана на пола, пряко или косвено,
в частност чрез позоваване на брачното или семейното положение, особено що се отнася до:
[…]
–        изчисляването на обезщетенията, включително и увеличенията, дължими за съпрузи и на издържани лица и условията, които определят
продължителността и запазването на правото на обезщетение“.
Член 7, параграф 1, буква а от споменатата директива предвижда, че тя не засяга правото на държавите членки да изключват от
приложното ѝ поле:
„определянето на пенсионната възраст за [отпускането на пенсия за] старост и [осигурителен стаж] и евентуалните [свързани
с нея последици с оглед на] други обезщетения“.

Национална правна уредба
Член 5, параграф 7 от Кралския указ от 23 декември 1996 г. за прилагането на членове 15—17 от Закона от 26 юли 1996 г. за
модернизацията на социалното осигуряване и жизнеспособността на законоустановените пенсионни схеми предвижда:
„Трудещите се белгийски граждани:
а)      които обичайно са били заети в качеството на работници, служители или миньори в граничеща с Белгия страна, при условие че
са запазили постоянното си местожителство в Белгия и по принцип са се завръщали там ежедневно;
б)      или са били заети в чужда страна в качеството на работници или служители за периоди до една година, всеки от които при установен
в тази страна работодател, и са полагали сезонен труд като заети или приравнени на тях лица, при условие че са запазили постоянното
си местожителство в Белгия и семействата им са продължили да пребивават там,
могат да получат пенсия за осигурителен стаж, равняваща се на разликата между размера на пенсията за осигурителен стаж, която
биха получили, ако дейността в качеството на заето лице се упражнява в Белгия, и размера на пенсията, получена за същата дейност
съгласно законодателството на страната по заетостта“.
В приложение на член 25 от Кралския указ от 21 декември 1967 г. за общите правила относно пенсионната схема на заетите лица
за осигурителен стаж и за преживяло лице (
Moniteur belge
от 16 януари 1968 г.) възнаграждението, което се взема предвид при определяне на пенсията за осигурителен стаж, която трудещият
се, посочен в член 5, параграф 7 от Кралския указ от 23 декември 1996 г., би получил, ако дейността в качеството на заето
лице се упражнява в Белгия, или при определяне на пенсията за преживяло лице, се определя от Краля за всяка астрономическа
година при отчитане на елементите, отнасящи се за предходната астрономическа година и отразени по личната сметка.

Фактите по главното производство и преюдициалният въпрос
Г-жа Brouwer, белгийска гражданка, която пребивава в Белгия, полага труд в Нидерландия в качеството на пограничен работник
от 15 август 1960 г. до 31 декември 1998 г. След 1 януари 1999 г. тя преустановява полагането на труд и в Белгия получава
обезщетение като предсрочно пенсионирано лице.
Тъй като в Белгия има право на пълна пенсия до навършване на 65‑годишна възраст, като впоследствие тази финансова тежест се
поема от Кралство Нидерландия поради приключените в тази държава осигурителни периоди, през 2003 г. г‑жа Brouwer подава молба
за пенсия за осигурителен стаж в Rijksdienst. Тази пенсия, изчислена пропорционално на приключените осигурителни периоди,
възлиза на 11 724,61 EUR и ѝ е отпусната от 1 май 2004 г.
Размерът на тази пенсия е изчислен в съответствие с приложимата белгийска правна уредба, по-специално член 5, параграф 7 от
Кралския указ от 23 декември 1996 г., въз основа на фиктивните и/или предварително определени надници, определяни ежегодно
с кралски указ въз основа на средното заплащане на трудещите се в Белгия през предходната година.
На 1 юни 2004 г. г‑жа Brouwer оспорва размера на предоставената ѝ пенсия, като поддържа, че за периода от 1 януари 1968 г.
до 31 декември 1994 г. изчисляването на посочения размер се основава на фиктивни и/или предварително определени надници, които
през посочения период са по-ниски за трудещите се жени, отколкото за колегите им мъже.
На 5 юли 2004 г. Rijksdienst уведомява г‑жа Brouwer, че потвърждава първоначалното си решение, като посочва, че през въпросния
период реалното средно заплащане, въз основа на което е изчислена пенсията за осигурителен стаж, не е било еднакво за трудещите
се жени и трудещите се мъже, откъдето произтичала разликата в размера на пенсиите. След 1995 г. обаче надницата за трудещите
се мъже и жени се изравнява. Това развитие било повлияно от напредъка в изравняването на възнагражденията, както и от все
по-продължителната активна заетост на трудещите се жени.
Г‑жа Brouwer сезира Аrbeidsrechtbank te Hasselt (Трудов съд, Hasselt) с жалба против решението на Rijksdienst. С решение от
16 юни 2006 г. посоченият съд отменя решението и осъжда Rijksdienst да извърши ново изчисляване на пенсията за осигурителен
стаж на г‑жа Brouwer въз основа на фиктивните и/или предварително определени възнаграждения, използвани за пограничните работници
мъже през периода от 1 януари 1968 г. до 31 декември 1994 г.
Arbeidsrechtbank te Hasselt приема, че конституционните норми относно равенството и недопускането на дискриминация не изключват
разлика в третирането на различни категории лица, при условие че тя се основава на обективен критерий, обслужва легитимна
цел и е пропорционална на преследваната цел. В случая тези условия не били изпълнени.
Според Аrbeidsrechtbank te Hasselt, макар че по-рано разликата в третирането, основана на пола, произтича от преобладаващото
към момента фактическо положение, характеризиращо се с разлика във възнагражденията на мъжете и жените, това положение е в
разрез с член 141 ЕО и произтичащото от него задължение да се осигури прилагането на принципа на равно заплащане на мъжете
и жените за равен труд или за труд с равна стойност. Поради това белгийският законодател вече не можел да се основава на система,
по силата на която за изчисляването на пенсията на жените като погранични работници се взема предвид по-ниско възнаграждение,
с твърдението, че по този начин се отразява положение, при което средно трудещите се жени получават по-ниски възнаграждения
от трудещите се мъже.
На 16 юни 2006 г. Rijksdienst подава жалба срещу съдебното решение пред Аrbeidshof te Antwerpen.
При очертаните обстоятелства Аrbeidshof te Antwerpen решава да спре производството и да отправи следния преюдициален въпрос
до Съда:
„В съответствие ли са с член 4, параграф 1 от Директива 79/7/ЕИО относно постепенното прилагане на принципа на равното третиране
на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване Кралските укази от 1 декември 1969 г., 18 юни 1970 г., 8 юни 1971 г.,
14 септември 1972 г., 31 юли 1973 г., 12 юли 1974 г., 13 февруари 1975 г., 28 ноември 1975 г., 26 ноември 1976 г., 26 септември
1977 г., 31 юли 1978 г., 31 август 1979 г., 2 декември 1980 г., 13 януари 1982 г., 14 март 1983 г., 11 януари 1984 г., 30 ноември
1984 г., 24 януари 1986 г., 30 декември 1986 г., 6 януари 1988 г., 2 декември 1988 г., 30 ноември 1989 г., 10 декември 1990 г.,
1 юни 1993 г., 8 декември 1993 г., 19 декември 1994 г. и 10 октомври 1995 г., които са приети в приложение на член 25 от Кралски
указ от 21 декември 1967 година за общите правила относно пенсионната схема на заетите лица за осигурителен стаж и за преживяло
лице и предвиждат, че за изчисляване на пенсията за осигурителен стаж и възраст на пограничните работници жени се установяват
фиктивни и/или предварително определени трудови възнаграждения в по-нисък размер, отколкото установените за пограничните работници
мъже?“

По преюдициалния въпрос
Европейската комисия изхожда от предпоставката, че реалното средно заплащане на трудещите се в Белгия за годините от 1968
до 1994, въз основа на което се изчисляват пенсиите за осигурителен стаж, е за равен труд или за труд с равна стойност. Комисията
счита, че след като белгийските власти не са коригирали съществуващата в практиката разлика в заплащането, тя е повлияла и
върху фиктивното и/или предварително определено заплащане, използвано за изчисляване на пенсията за осигурителен стаж.
Тя изтъква, че това изчисляване представлява пряка дискриминация по смисъла на общностното право, която е в разрез с член 4
от Директива 79/7.
От своя страна белгийското правителство твърди в писменото си становище, че няма такава дискриминация. През периода от 1968 г.
до 1994 г. съществувала значителна разлика във възнаграждението на трудещите се мъже и жени, заети в различни сектори, като
при жените работната натовареност често била намалена. В резултат от това възнаграждението, което следвало да се взема предвид
при изчисляване на средното заплащане, било различно. Ето защо било нормално да има разлика във фиктивните и предварително
определените надници, която да води до разлика в размера на пенсиите. След 1995 г. според белгийското правителство надницата
става една и съща за трудещите се мъже и жени, тъй като заплащането се изравнява, а жените стават по-активни в традиционно
запазени за мъжете професионални дейности.
Все пак трябва да се отбележи, че по време на съдебното заседание белгийското правителство радикално променя позицията си.
На първо място, то признава наличието на неравно третиране и излага предприетите действия за поправянето на това положение
и за съобразяване с изискванията на Директива 79/7. Специално било изготвено предложение за кралски указ, с който да се изравни
предварително определената надница на жените с тази на мъжете за периода между 1984 г. и 1994 г. Белгийското правителство
поддържа, че съгласно член 2 от предложението лицата, които желаят, трябва да подадат молба, за да се ползват от изравняването
в съответствие с общите правила относно пенсиите на трудещите се за осигурителен стаж и преживяло лице.
На второ място, белгийското правителство иска от Съда да ограничи действието на решението си във времето, но не по отношение
на плащанията за изминал период, а единствено на лихвите за тези плащания. Белгийското правителство по-специално иска да се
ограничи предоставянето на такива лихви до осигурените лица, започнали съдопроизводствени действия преди 18 декември 2008 г. —
датата на отправяне на настоящото преюдициално запитване от Аrbeidshof te Antwerpen.
Белгийското правителство поддържа, че са изпълнени двете признати в практиката на Съда условия, позволяващи да се ограничи
действието на решение на Съда във времето.
Във връзка с първото условие, а именно добросъвестност при неправилно тълкуване на разпоредба на общностното право, в случая
член 4, параграф 1 от Директива 79/7, белгийското правителство поддържа, че е приело различията във възнаграждението на жените
и мъжете за обосновани от обективни фактори. В това отношение то се позовава на липсата на подобно дело пред белгийските юрисдикции
и на липсата на иск за неизпълнение на задължения от държава членка, предявен от Комисията по този повод срещу Белгия.
Що се отнася до второто условие, а именно опасност от тежки икономически последици за съответната държава членка в резултат
от такова решение, белгийското правителство поддържа, че самото плащане за изминал период без лихвите представлява много голяма
тежест за белгийските публични финанси.

Съображения на Съда
В самото начало следва да се отбележи, че в рамките на производството на основание член 234 ЕО Съдът не може да се произнася
по съвместимостта на национална разпоредба с общностното право, поради което преюдициалният въпрос следва да се преформулира
и да се тълкува като насочен към установяване дали член 4, параграф 1 от Директива 79/7 се противопоставя на национална правна
уредба, по силата на която за периода от 1968 г. до 1994 г. изчисляването на пенсиите за осигурителен стаж и старост на пограничните
работници жени се основава на фиктивна и/или предварително определена надница, по-ниска от тази на пограничните работници
мъже.
За да се отговори на този въпрос, както основателно поддържа Комисията, следва периодът от 1968 г. до 1994 г., за който се
отнася спорът по главното производство, да се раздели. Следва специално периодът между 23 декември 1984 г., датата на изтичане
на срока за транспониране на Директива 79/7, и 31 декември 1994 г. да се разграничи от периода между 1 януари 1968 г. и 22 декември
1984 г.
Що се отнася до периода от 1 януари 1968 г. до 22 декември 1984 г., като се има предвид, че Директива 79/7 е приета едва през
1978 г. и срокът ѝ за транспониране е 23 декември 1984 г., съвместимостта на разглежданата национална уредба може да се проверява
единствено спрямо член 119 от Договора за ЕО (членове 117—120 от Договора за ЕО са заменени с членове 136—143 ЕО) Същевременно
разпоредби като разглежданите в главното производство, отнасящи се до законоустановените пенсионни схеми, се намират извън
приложното поле на посочения член и при това положение не може да се счита, че му противоречат (вж. в този смисъл Решение
от 25 май 1971 г. по дело Defrenne, 80/70, Recueil, стр. 445, точка 7).
Във връзка с периода от 23 декември 1984 г. до 31 декември 1994 г. следва да се констатира, че Кралство Белгия, както само
признава по време на съдебното заседание, не изпълнява задълженията си по Директива 79/7 при изчисляването на пенсиите за
осигурителен стаж, като до 1 януари 1995 г. прилага дискриминационен метод за изчисляване, основаващ се на фиктивни и/или
предварително определени надници, по-високи за пограничните работници мъже, отколкото за пограничните работници жени, за еднаква
заетост или за заетост при равна стойност.
Предвид на изложеното се налага изводът, че член 4, параграф 1 от Директива 79/7 не допуска национална правна уредба, по силата
на която за периода от 1984 г. до 1994 г. изчисляването на пенсиите за осигурителен стаж и старост на пограничните работници
жени за еднаква заетост или за заетост при равна стойност се основава на фиктивни и/или предварително определени надници,
по-ниски от тези на пограничните работници мъже.
Относно искането на белгийското правителство действието на решението във времето да се ограничи, ако Съдът установи наличие
на дискриминация, трябва да се отбележи следното.
По изключение и като има предвид сериозните трудности, които може да породи неговото решение по отношение на минал период,
може да се наложи Съдът да ограничи възможността за заинтересованите лица да се позовават на тълкуването на определена разпоредба
на правото на Съюза, дадено от него в образувано по преюдициално запитване производство (вж. Решение от 17 май 1990 г. по
дело Barber, C‑262/88, Recueil, стр. I‑1889, точка 41).
Според постоянната съдебна практика обаче финансовите последици, които може да произтекат за държава членка от постановено
решение по преюдициално запитване, сами по себе си не оправдават ограничаването на действието на това решение във времето
(Решение от 20 септември 2001 г. по дело Grzelczyk, C‑184/99, Recueil, стр. I‑6193, точка 52, Решение от 15 март 2005 г. по
дело Bidar, C‑209/03, Recueil, стр. I‑2119, точка 68 и Решение от 27 април 2006 г. по дело Richards, C‑423/04, Recueil, стр. I‑3585,
точка 41).
Да се ограничи действието на решение единствено въз основа на този вид съображения би довело до значително стесняване на съдебната
защита на правата, които частноправните субекти черпят от общностното право (вж. в този смисъл Решение от 24 септември 1998 г.
по дело Комисия/Франция, C‑35/97, Recueil, стр. I‑5325, точка 52).
Освен риск от тежки икономически последици, дължащи се преди всичко на големия брой правоотношения, установени добросъвестно
въз основа на считаната за валидно действаща правна уредба, друг фактор, който следва да се вземе под внимание, за да се обоснове
ограничаването на действието на решението във времето, е наличието на обективна и значителна несигурност, що се отнася до
приложното поле на общностните разпоредби (вж. в този смисъл Решение по дело Bidar, посочено по-горе, точка 69, и Решение
по дело Richards, посочено по-горе, точка 42).
В случая обаче белгийските национални органи не биха могли да се позовават на наличието на обективна несигурност относно приложното
поле на задължението да се осигури равно третиране — задължение, ясно произтичащо от член 4, параграф 1 от Директива 79/7,
съгласно който принципът на равното третиране означава, че не се допуска каквато и да е дискриминация, основана на пола, пряко
или косвено, в частност що се отнася до изчисляването на обезщетенията.
Ако действително се окаже, че като основа за изчисляването на пенсията за осигурителен стаж е взето фиктивното и/или предварително
определено заплащане за еднаква заетост или за заетост при равна стойност, което следва да се провери от запитващата юрисдикция,
белгийските власти не са имали основание да приемат, че по-ниското заплащане на трудещите се жени от това на трудещите се
мъже произтича от наличието на обективни фактори, а не просто от дискриминация относно заплащането.
Допълнително, липсата на предявен срещу Кралство Белгия от Комисията иск за установяване на неизпълнение на задължения от
държава членка в това отношение не би могла да се тълкува като мълчаливо одобрение от страна на Комисията на дискриминацията
относно заплащането, приемана от белгийските власти за периода от 1984 г. до 1994 г. при изчисляването на пенсиите за осигурителен
стаж на пограничните работници жени.
Тъй като в случая не може да се установи обективна несигурност относно приложното поле на член 4, параграф 1 от Директива
79/7, тази констатация е достатъчна, за да не се ограничава действието на настоящото решение във времето.

По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход
на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени
за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:
Член 4, параграф 1 от Директива 79/7/ЕИО на Съвета от 19 декември 1978 година относно постепенното прилагане на принципа на
равното третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване не допуска национална правна уредба, по силата на
която за периода от 1984 г. до 1994 г. изчисляването на пенсиите за осигурителен стаж и старост на пограничните работници
жени за еднаква заетост или за заетост при равна стойност се основава на фиктивни и/или предварително определени надници,
по-ниски от тези на пограничните работници мъже.
Подписи
*
Език на производството: нидерландски.