CELEX: 62009CJ0122
Tengeri fuvarozás
Tengeri kabotázs
3577/92/EGK rendelet
E rendelet hatálya alóli átmeneti mentességek
A tagállamok azon kötelezettsége, hogy a mentesség időtartamának lejárta előtt ne fogadjanak el a fenti rendelet alkalmazásának komoly veszélyeztetésére alkalmas rendelkezéseket

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EK 10. cikk, az EK 49. cikk és az EK 249. cikk, valamint a szolgáltatásnyújtás
szabadsága elvének a tagállamokon belüli tengeri fuvarozásra (tengeri kabotázs) történő alkalmazásáról szóló, 1992. december
7‑i 3577/92/EGK tanácsi rendelet (HL L 364., 7. o., helyesbítés: HL 1998. 187., 56. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet,
2. kötet, 10. o., helyesbítés: HL L 227., 62. o.) 1., 2. és 4. cikkének, valamint 6. cikke (3) bekezdésének értelmezésére
vonatkozik.
A kérelmet az Enosi Efopliston Aktoploïas nevű társaság és négy kabotázs‑részvénytársaság, az ANEK, a Minoïkes Grammes, az
N. E. Lésvou és a Blue Star Ferries, valamint egyrészt az Ypourgos Emporikis Naftilías (kereskedelmi tengerészeti miniszter),
másrészt az Ypourgos Aigaíou (az Égei‑tengerrel kapcsolatos ügyekért felelős miniszter) közötti, a miniszterek által hozott,
a tengeri kabotázst bizonyos feltételekhez kötő két rendelet érvényessége tárgyában folyamatban lévő két peres eljárásban
terjesztették elő.

Jogi háttér

Az uniós szabályozás
A 3577/92 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„1993. január 1‑jétől a tengeri fuvarozási szolgáltatások (tengeri kabotázs) szabad mozgása [helyesen: a tagállamon belüli
tengeri fuvarozási szolgáltatások (tengeri kabotázs) nyújtásának szabadsága] érvényes azokra a közösségbeli hajótulajdonosokra,
akik egy tagállamban jegyeztették be hajóikat, és ezen tagállam lobogója alatt hajóznak, azzal a feltétellel, hogy ezek a
hajók megfelelnek minden előírásnak, amely az adott tagállamban a tengeri kabotázs nyújtására vonatkozik, ideértve az Euros‑lajstromozású
hajókat is, miután a Tanács jóváhagyta ezt a lajstromot.”
A 3577/92 rendelet 6. cikke előírja:
„(1)      Eltérés útján a következő, a Földközi‑tengeren, Spanyolország, Portugália és Franciaország partjai mentén végzett tengeri
fuvarozási szolgáltatások vonhatók ki [helyesen: átmenetileg mentesülnek] e rendelet hatálya alól:
–        körutazások 1995. január 1‑jéig,
–        stratégiai termékek fuvarozása (olaj, olajtermékek és ivóvíz) 1997. január 1‑jéig,
–        650 bruttó [helyesen: bruttó regisztertonna] űrtartalomnál kisebb hajók által nyújtott szolgáltatások 1998. január 1‑jéig,
–        menetrend szerinti személyszállítási és kompszolgáltatások 1999. január 1‑jéig.
(2)      Eltérés útján a szigetközi kabotázsszolgáltatások a Földközi‑tengeren és a kereskedelmi hajózási szolgáltatások a Kanári‑,
Azori‑ és Madeira‑szigetcsoportokon, Ceután és Melillán, a francia szigeteken az Atlanti‑óceán partja mentén, a francia tengerentúli
területeken időszakosan kivonhatók [helyesen: átmenetileg mentesülnek] e rendelet hatálya alól 1999. január 1‑jéig.
(3)      A társadalmi‑gazdasági kohézió miatt a (2) bekezdés szerinti eltérés Görögországban a menetrend szerinti személyszállítási
és kompszolgáltatásokra és a 650 bruttó [helyesen: bruttó regisztertonna] űrtartalomnál kisebb kompokkal végzett szállítási
szolgáltatásokra meghosszabbítható 2004. január 1‑jéig.”

A nemzeti szabályozás
A „Szabad szolgáltatásnyújtás a tengeri kabotázsban és egyéb területeken” című 2932/2001 törvény (FEK A’ 145/27.6.2001) 1. cikkének
(1) bekezdése a következőképp rendelkezik:
„2002. november 1‑jétől szabad azon tengeri fuvarozási szolgáltatások nyújtása, amelyeket a) díjfizetés ellenében az Európai
Közösség (EK), az Európai Gazdasági Térség (EGT) vagy – Svájc kivételével – az Európai Szabadkereskedelmi Társulás (EFTA)
valamely tagállamának hajótulajdonosa végez, és b) a kontinensen és a szigeteken található kikötők között, vagy a szigetek
kikötői között személyek és járművek szállítására alkalmas hajókkal, személyszállító hajókkal vagy menetrend szerinti személyszállító
vagy kompútvonalakon közlekedő árufuvarozó hajókkal, illetve 650 bruttó regisztertonna űrtartalomnál kisebb hajókkal végzik
[…], amennyiben e hajókat Görögországban vagy az EK, az EGT vagy – Svájc kivételével – az EFTA valamely tagállamában lajstromozták,
és azok ezen állam lobogója alatt hajóznak.”
A 2932/2001 törvény 3. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A személy‑ és járműszállító hajó, a személyszállító hajó, illetve az árufuvarozó hajó meghatározott szolgáltatás céljából
történő forgalomba helyezése egyéves időtartamra történik, amely november 1‑jén kezdődik (menetrend szerinti szolgáltatás).”

Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az alapügy felperesei két keresetet indítottak a kérdést előterjesztő bíróság előtt. E keresetek közül az első a kereskedelmi
tengerészeti miniszter „Hajó menetrend szerinti forgalomba helyezése feltételeinek megfelelő teljesítésére vonatkozó garancialevél”
című, 2001. október 19‑i 3332.3/1 rendeletének (FEK B’ 1448/22.10.2001) megsemmisítésére, a második a kereskedelmi tengerészeti
miniszter és az Égei‑tengerrel kapcsolatos ügyekért felelős miniszter „Hajó menetrend szerinti forgalomba helyezése bejelentése
formájának, tartalmának, egyéb szükséges elemeinek és dokumentumainak, valamint előzetes feltételeinek meghatározása” című,
2001. október 19‑i 3332.3/3 közös rendeletének (FEK B’ 1448/22.10.2001) megsemmisítésére irányul.
A fent nevezett felperesek többek között azt állítják, hogy a 2932/2001 törvény – amely alapján a fent említett rendeleteket
meghozták – releváns rendelkezései érvénytelenek, mivel ellentétesek nevezetesen az EK 49. cikkel, valamint a 3577/92 rendelet
egyes rendelkezéseivel.
Az alapügyben sor került egy első előzetes döntéshozatal iránti kérelemre, amelyre a Bíróság a C‑285/05. sz. Enosi Efopliston
Aktoploïas és társai ügyben 2006. szeptember 28‑án hozott végzésével válaszolt. Az ebben az ügyben feltett első kérdésével
a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánta megtudni, hogy a 3577/92 rendelet 2004. január 1‑je előtt ruház‑e jogokat
a magánszemélyekre, noha az érintett kabotázstípusra vonatkozóan a rendelet csak ezen időponttól kezdve alkalmazandó Görögországban.
Az e kérdésre adott válasz keretében a Bíróság a következőket mondta ki a fent hivatkozott Enosi Efopliston Aktoploïas és
társai ügyben hozott végzés 17–19. pontjában:
„17      […] amikor az érintett rendelet meghatározott határidőt ír elő a tagállam számára az ebből eredő kötelezettségek teljesítésére,
a magánszemélyek a szóban forgó határidő lejárta előtt nem hivatkozhatnak a rendeletre (lásd ebben az értelemben a C‑156/91. sz.
Hansa Fleisch Ernst Mundt ügyben 1992. november 10‑én hozott ítélet [EBHT 1992., I‑5567. o.] 20. pontját).
18      A 3577/92 rendeletet illetően, 6. cikkének (2) és (3) bekezdéséből az következik, hogy a görög szigetek közötti kabotázs a
menetrend szerinti személyszállítási és kompszolgáltatás, valamint a 650 bruttó regisztertonna űrtartalomnál kisebb hajókkal
végzett szolgáltatás esetén 2004. január 1‑jéig mentesül a fenti rendelet alkalmazása alól. E rendelkezés úgy van megfogalmazva,
hogy nem enged eltérést a fenti átmeneti mentességtől. Ezért a kabotázs sajátos ágazatában a rendelet csak 2004. január 1‑je
után fejtett ki joghatásokat, és csak ugyanezen időpontot követően ruházhat jogokat a magánszemélyekre (lásd ebben az értelemben
a [43/71. sz.] Politi‑ügyben [1971. december 14‑én] hozott ítélet [EBHT 1971., 1039. o.] 10. pontját is).
19      Ezt az értelmezést nem gyengítheti a Bíróság által a C‑129/96. sz., Inter‑Environnement Wallonie ügyben 1997. december 18‑án
hozott ítélet (EBHT 1997., I‑7411. o.) 45. pontjában követett érvelés sem, ahol a Bíróság úgy ítélte meg, hogy bár a tagállamok
nem kötelesek az átültetési határidő lejárta előtt elfogadni az intézkedéseket, az EK 10. cikk második bekezdésének, az EK 249. cikk
harmadik bekezdésének, valamint a hulladékokról szóló 75/442/EGK irányelvet módosító 1991. március 18‑i 91/156/EGK tanácsi
irányelvnek (HL L 78., 32. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 3. o.) az együttes alkalmazásából az következik,
hogy e határidőn belül tartózkodniuk kell az olyan jellegű intézkedések meghozatalától, amelyek komolyan veszélyeztetnék az
ezen irányelv által meghatározott célt. Ugyanis, még abból a feltételezésből kiindulva is, hogy a 3577/92 rendeletben előírt
átmeneti mentesség megfeleltethető az irányelv nemzeti jogba történő átültetése határidejének, az előzetes döntéshozatalra
utaló határozatból semmi esetre sem derül ki, hogy az alapügyben azt rónák fel a Görög Köztársaságnak, hogy olyan intézkedéseket
fogadott el, amelyek komolyan veszélyeztették a rendelet végrehajtását 2004. január 1‑jét követően.”
A fent hivatkozott Enosi Efopliston Aktoploïas és társai ügyben hozott végzés 19. pontját figyelembe véve a kérdést előterjesztő
bíróság úgy ítéli meg, hogy a C‑285/05. sz. ügyben feltett első kérdésre adott válasz valószínűleg más lett volna, ha a következő
két feltétel együttesen teljesül, azaz a) a Bíróság úgy ítéli meg, hogy a Görög Köztársaság számára a 3577/92 rendelet alkalmazása
alól adott, 2004. január 1‑ig tartó átmeneti mentesség időtartama alatt a görög jogalkotónak tartózkodnia kellett e rendelet
Görögországban történő teljes és hatékony alkalmazását 2004. január 1‑jét követően komolyan veszélyeztető intézkedések elfogadásától,
és b) a Bíróság úgy ítéli meg, hogy a 2004. január 1‑je előtti görög rendelkezésekhez hasonló azon rendelkezések, amelyek
az alapjogviták megoldása tekintetében relevánsak, komolyan veszélyeztetik a rendelet teljes körű és hatékony alkalmazását
Görögországban 2004. január 1‑jét követően.
Mivel úgy ítélte meg, hogy az előtte folyamatban lévő jogvita eldöntéséhez az EK 10. cikk, az EK 49. cikk és az EK 249. cikk,
valamint a 3577/92 rendelet egyes rendelkezéseinek további értelmezése szükséges, a Symvoulio tis Epikrateias (Államtanács)
úgy döntött, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság
elé:
„1)      „Az EK 10. cikk második bekezdésére és az EK 249. cikk második bekezdésére tekintettel:
a)      a […] 3577/92[…] rendelet alkalmazása alóli, ugyanezen rendelet 6. cikkének (3) bekezdésében [a Görög Köztársaság] vonatkozásában
előírt átmeneti mentesség 2004. január 1‑jéig tartó időtartama alatt a görög jogalkotónak tartózkodnia kellett‑e a 3577/92
rendelet 2004. január 1‑jétől Görögországban történő teljes és hatékony alkalmazását komolyan veszélyeztető rendelkezések
elfogadásától;
b)      joga van‑e a magánszemélyeknek ahhoz, hogy e rendeletre hivatkozzanak a célból, hogy vitassák a görög jogalkotó által 2004.
január 1‑je előtt elfogadott rendelkezések érvényességét abban az esetben, ha e nemzeti rendelkezések komolyan veszélyeztetik
a fenti rendelet teljes és hatékony alkalmazását Görögországban 2004. január 1‑jét követően?
2)      Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén, 2004. január 1‑jétől komolyan veszélyeztetett‑e a 3577/92 rendelet teljes körű
alkalmazása Görögországban azon okból, hogy a görög jogalkotó 2004. január 1‑je előtt olyan kimerítő és állandó jellegű rendelkezéseket
fogadott el, amelyek nem írják elő, hogy 2004. január 1‑jétől kezdve hatályukat vesztik, és amelyek ellentétesek a 3577/92
rendelet rendelkezéseivel?
3)      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első és a második kérdésre adott igenlő válasz esetén, a 3577/92 rendelet 1., 2.
és 4. cikke lehetővé teszi‑e olyan nemzeti rendelkezések elfogadását, amelyek értelmében a hajótulajdonosok csak meghatározott,
az e területen hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóság által évente kijelölt útvonalakon nyújthatnak tengeri kabotázsszolgáltatást,
olyan engedélyezési rendszer keretében kibocsátott előzetes hatósági engedély birtokában, amely a következő jellemzőkkel rendelkezik:
a)      a szigeteket kiszolgáló valamennyi útvonalra vonatkozik, kivétel nélkül,
b)      a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságoknak lehetővé teszi, hogy helyt adjanak valamely hajó meghatározott útvonalon történő
forgalomba helyezésének engedélyezése iránti kérelemnek, ezáltal diszkrecionális módon, az alkalmazott kritériumok előzetes
meghatározása nélkül, egyoldalúan módosítva a kérelemnek a járatsűrűségre, a szolgáltatás felfüggesztésének időtartamára és
a bérletre vonatkozó elemeit?
4)      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első és a második kérdésre adott igenlő válasz esetén, az EK 49. cikk értelmében
a szolgáltatásnyújtás meg nem engedett korlátozásának minősül‑e az a szabályozás, amely előírja, hogy az a hajótulajdonos,
akinek a közigazgatási szerv a hajó meghatározott útvonalon történő forgalomba helyezésére vonatkozó engedélyt adott ki (kérelmét
eredeti formájában elfogadva, vagy ennek egyes elemeit a hajótulajdonos beleegyezésével módosítva), főszabály szerint köteles
a szóban forgó útvonalon a szolgáltatást megszakítás nélkül nyújtani egyéves időszakon keresztül, és e szolgáltatás megkezdése
előtt, e kötelezettség teljesítésének biztosítékaként, köteles garancialevelet letétbe helyezni, amely biztosíték teljes vagy
részleges behajtására akkor kerül sor, ha e kötelezettséget nem megfelelően, vagy egyáltalán nem teljesítették?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

A második kérdésről
A második kérdésével – amelyet elsőként kell megvizsgálni – a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni,
hogy feltételezve azt, hogy a görög jogalkotó köteles volt a 3577/92 rendelet Görögországban történő alkalmazása alóli mentesség
időtartama alatt tartózkodni az olyan jellegű rendelkezések elfogadásától, amelyek komolyan veszélyeztethetik e rendelet 2004.
január 1‑jétől – a fenti mentesség időtartama lejártának időpontjától – történő teljes körű és hatékony alkalmazását, ezen
teljes körű és hatékony alkalmazást komolyan veszélyezteti‑e az a tény, hogy a görög jogalkotó 2004. január 1‑jét megelőzően
a fenti rendelettel ellentétes olyan kimerítő és állandó jellegű rendelkezéseket fogadott el, amelyek nem írják elő, hogy
2004. január 1‑jétől kezdve hatályukat vesztik.
Az alapügy felperesei úgy ítélik meg, hogy igennel kell válaszolni erre a kérdésre, míg a görög kormány és az Európai Bizottság
lényegében nemleges választ javasol.
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az a puszta tény, hogy egy tagállam 2001‑ben olyan szabályozást fogadott el, mint a
2932/2001 törvény, amely feltételezhetően nem felel meg a 3577/92 rendeletnek, önmagában nem tekinthető úgy, hogy az átmeneti
mentesség időtartamának 2004. január 1‑jére kitűzött lejárta után komolyan veszélyeztetné a fenti rendelet alkalmazását, függetlenül
egyébként e szabályozás kimerítő jellegétől. Az ilyen tény ugyanis önmagában nem akadályozhatja meg a fenti rendelet teljes
körű alkalmazását az átmeneti mentesség időtartamának lejártát követően.
Ugyanez vonatkozik arra a körülményre is, hogy a 2932/2001 törvényhez hasonló szabályozás állandó jellegű. Amint ugyanis a
görög kormány és a Bizottság helytállóan rámutatott, semmi nem akadályozza meg azt, hogy e szabályozást az átmeneti mentesség
időtartamának lejárta előtt hatályon kívül helyezzék.
Következésképpen az előterjesztett második kérdésre azt a választ kell adni, hogy feltételezve azt, hogy a görög jogalkotó
köteles volt a 3577/92 rendelet Görögországban történő alkalmazása alóli mentesség időtartama alatt tartózkodni az olyan rendelkezések
elfogadásától, amelyek komolyan veszélyeztethetik e rendelet 2004. január 1‑jétől – a fenti mentesség időtartama lejártának
időpontjától – történő teljes körű és hatékony alkalmazását, ezen teljes körű és hatékony alkalmazást nem veszélyezteti komolyan
az a puszta tény, hogy a görög jogalkotó 2001‑ben a fenti rendelettel ellentétes, olyan kimerítő és állandó jellegű rendelkezéseket
fogadott el, amelyek nem írják elő, hogy 2004. január 1‑jétől kezdve hatályukat vesztik.

Az első, a harmadik és a negyedik kérdésről
Tekintettel a második kérdésre adott válaszra, az első kérdést nem szükséges megválaszolni. Ezen túlmenően, mivel a harmadik
és a negyedik kérdést arra az esetre terjesztették elő, ha az első és a második kérdésre igenlő a válasz, ezeket a kérdéseket
sem szükséges megválaszolni.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
Feltételezve azt, hogy a görög jogalkotó köteles volt a szolgáltatásnyújtás szabadsága elvének a tagállamokon belüli tengeri
fuvarozásra (tengeri kabotázs) történő alkalmazásáról szóló, 1992. december 7‑i 3577/92/EGK tanácsi rendelet Görögországban
történő alkalmazása alóli mentesség időtartama alatt tartózkodni az olyan jellegű rendelkezések elfogadásától, amelyek komolyan
veszélyeztethetik a fenti rendelet 2004. január 1‑jétől – a fenti mentesség időtartama lejártának időpontjától – történő teljes
körű és hatékony alkalmazását, ezen teljes körű és hatékony alkalmazást nem veszélyezteti komolyan az a puszta tény, hogy
a görög jogalkotó 2001‑ben olyan, a fenti rendelettel ellentétes, kimerítő és állandó jellegű rendelkezéseket fogadott el,
amelyek nem írják elő, hogy 2004. január 1‑jétől kezdve hatályukat vesztik.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: görög.