CELEX: 62004CJ0520
Voľný pohyb osôb
Daň z príjmov
Starobný dôchodok
Vyššie zdanenie dôchodcov s bydliskom v inom členskom štáte

1       Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 18 ES a 39 ES, ako aj smernice Rady 90/365/EHS z 28. júna
1990 o práve pobytu pre zamestnané osoby a samostatne zárobkovo činné osoby po skončení ich pracovnej činnosti (Ú. v. ES L 180,
s. 28; Mim. vyd. 20/001, s. 5).
2       Tento návrh bol predložený v rámci konania začatého pani Turpeinen, fínskou štátnou príslušníčkou v dôchodku, v čase okolností
veci samej s bydliskom v Španielsku, vo veci zdanenia starobného dôchodku vo Fínsku, ktorý jej vypláca fínska inštitúcia.

Konanie vo veci samej a právny rámec
3       Pani Turpeinen mala až do roku 1998 svoje bydlisko vo Fínsku a pracovala ako detská psychiatrička vo fínskej verejnej službe.
V roku 1998 odišla do predčasného dôchodku a presťahovala sa do Belgicka. V roku 1999, keď už bola v definitívnom dôchodku,
sa presťahovala nastálo do Španielska.
4       Príjmy pani Turpeinen pozostávali z jediného starobného dôchodku, ktorý jej poskytovala Kuntien Eläkevakuutus (komunálna starobná
poisťovňa). V zmysle dohody uzavretej medzi Fínskou republikou a Španielskym kráľovstvom v oblasti dvojitého zdanenia je tento
starobný dôchodok, priznaný z dôvodu činnosti vo verejnom sektore, zdaniteľný len vo Fínsku.
5       Až do roku 2001 bola pani Turpeinen zdaňovaná na základe daňového režimu rezidentov, na ktorých sa daňová povinnosť vzťahuje
v plnom rozsahu teda režimu, ktorý pokrýva všetky svetové príjmy platiteľa dane. Tento režim upravuje progresívne zdanenie,
podľa ktorého je na príjmy, ktoré predstavujú starobný dôchodok pani Turpeinen, uplatniteľná daňová sadzba 28,5 %.
6       V roku 2002, teda v daňovom roku, ktorého sa týka konanie vo veci samej, Uudenmaan verovirasto (daňové ústredie Uudenmaa)
pani Turpeinen informovalo, že bude do budúcna podriadená režimu čiastočného zdanenia, ktoré pokrýva len príjmy fínskeho pôvodu
a ktorý sa uplatňuje na fínskych štátnych príslušníkov, ktorí nemajú bydlisko vo Fínsku počas obdobia troch za sebou nasledujúcich
rokov, v súlade s článkami 9 a 11 fínskeho zákona o dani z príjmov (tuloverolaki, zákon č. 1535/1992). V rámci tohto režimu
bol starobný dôchodok pani Turpeinen predmetom zrážok pri zdroji pri paušálnej sadzbe 35 % v zmysle článku 1 ods. 1, článku
2 ods. 1, článku 3 ods. 1 a článku 7 fínskeho zákona o zdanení príjmov a majetku daňovníkov, na ktorých sa čiastočne vzťahuje
daňová povinnosť (lähdeverolaki, zákon č. 627/1978).
7       Keďže pani Turpeinen sa domnievala, že mala byť zdanená tak, ako by bola daňovníčkou na ktorá sa vzťahuje daňová povinnosť
v plnom rozsahu vo Fínsku, teda progresívnym spôsobom, podala proti rozhodnutiu Uudenmaan verovirasto sťažnosť. Podľa nej
v rámci Európskej únie, musí zostať zaobchádzanie s osobou nezmenené, keď je zaobchádzajúci subjekt rovnaký a všetky ostatné
prvky okrem miesta bydliska sa nijak nezmenili. Keďže jej sťažnosť nebola úspešná, podala žalobu na Helsingin Hallinto-oikeus
(Helsinský správny súd).
8       Keďže Hallinto-oikeus zamietol žalobu pani Turpeinen, tá podala proti tomuto rozhodnutiu odvolanie na vnútroštátny súd, ktorý
podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.

Prejudiciálne otázky
9       Korkein hallinto-oikeus (Najvyšší správny súd) rozhodol konanie prerušiť a položil Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne
otázky:
„1.      Je potrebné vykladať článok 18 ES o práve občana Únie slobodne sa pohybovať a zdržiavať sa na území členských štátov alebo
článok 39 ES zabezpečujúci voľný pohyb pracovníkov v rámci Spoločenstva tak, že jeden z týchto článkov alebo aj oba bránia
vnútroštátnym právnym predpisom, podľa ktorých v určitých prípadoch daň daňovníka, na ktorého sa čiastočne vzťahuje daňová
povinnosť v členskom štáte a ktorý sa zdržiava v zahraničí, zrazená pri zdroji vo vzťahu k starobnému dôchodku vyplácanému
na základe verejnoprávneho pracovného vzťahu členským štátom, v ktorom je tento dôchodok zdaniteľný, presahuje v niektorých
prípadoch daň, ktorú by tento daňovník musel platiť v tomto členskom štáte ako rezident, a teda ako daňovník, na ktorého sa
daňová povinnosť vzťahuje v plnom rozsahu?
2.      Je vhodné vykladať smernicu Rady [90/365] tak, že je v rozpore s takým vnútroštátnym právnym predpisom, ako je ten, ktorý
je opísaný vyššie?“

O prejudiciálnych otázkach
10     Svojimi prejudiciálnymi otázkami sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sú články 18 ES a 39 ES, ako aj smernica 90/365 v
rozpore s vnútroštátnou právnou úpravou, ako je tá vo veci samej, podľa ktorej daň zo starobného dôchodku vyplácaného v dotknutom
členskom štáte osobe s bydliskom v inom členskom štáte presahuje v niektorých prípadoch daň, ktorá by bola splatná za predpokladu,
že táto osoba by mala bydlisko v tomto prvom členskom štáte.
11     Na úvod je potrebné pripomenúť, že hoci v rámci súčasnej podoby práva Spoločenstva priame dane patria do právomoci členských
štátov, tie však musia v každom prípade túto právomoc vykonávať v súlade s právom Spoločenstva, predovšetkým v súlade s ustanoveniami
Zmluvy ES o slobode každého občana Európskej únie slobodne sa pohybovať a zdržiavať na území členských štátov (rozsudok z 12. júla
2005, Schempp, C‑403/03, Zb. s. I‑6421, bod 19 a citovaná judikatúra).
12     Za týchto okolností je na úvod potrebné overiť, či sú články 18 ES a 39 ES v rozpore s vnútroštátnou právnou úpravou, ako
je tá, ktorej sa týka vec sama.

Články 18 ES a 39 ES
13     Článok 18 ES, ktorý všeobecným spôsobom formuluje právo každého občana Únie slobodne sa pohybovať a zdržiavať na území členských
štátov, nachádza svoj osobitný výraz, pokiaľ ide o voľný pohyb pracovníkov v článku 39 ES (pozri rozsudok z 26. novembra 2002,
Oteiza Olazabal, C‑100/01, Zb. s. I‑10981, bod 26). Za týchto okolností je potrebné najprv overiť, či vec sama spadá do rámca
pôsobnosti článku 39 ES.
14     Súdny dvor viackrát rozhodol, že ustanovenia Zmluvy o voľnom pohybe osôb majú štátnym príslušníkom Spoločenstva uľahčiť výkon
všetkých povolaní na území Spoločenstva a vylučujú opatrenia, ktoré by mohli znevýhodniť príslušníkov Spoločenstva pri výkone
hospodárskej činnosti na území iného členského štátu (rozsudky z 26. januára 1999, Terhoeve, C‑18/95, Zb. s. I‑345, bod 37;
z 15. júna 2000, Sehrer, C‑302/98, Zb. s. I‑4585, bod 32, a zo 17. marca 2005, Kranemann, C‑109/04, Zb. s. I‑2421, bod 25).
15     Vnútroštátne ustanovenia, ktoré bránia pracovníkovi so štátnou príslušnosťou členského štátu odísť zo svojej krajiny pôvodu
s cieľom výkonu práva voľného pohybu alebo ho od odchodu odrádzajú, sú preto prekážkami tejto slobody, aj keď sa uplatňujú
nezávisle na štátnej príslušnosti dotknutých pracovníkov (rozsudky Terhoeve, už citovaný, bod 39; Sehrer, už citovaný, bod
33, a Kranemann, už citovaný, bod 26).
16     Ako však uviedol generálny advokát v bode 60 svojich návrhov, osoby, ktoré vykonávali všetky svoje zárobkové činnosti v členskom
štáte, ktorého sú štátnymi príslušníkmi, a využili právo na pobyt v inom členskom štáte až po tom, ako odišli do dôchodku,
bez úmyslu v tomto štáte vykonávať pracovnú činnosť, sa nemôžu dovolávať slobodného pohybu zaručeného článkom 39 ES. Berúc
do úvahy okolnosti veci samej, tak ako vyplývajú z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, sa zdá, že práve to je prípad
pani Turpeinen.
17     Keďže vec sama nespadá do pôsobnosti článku 39 ES, je potrebné sa vyjadriť k uplatniteľnosti článku 18 ES.
18     Podľa judikatúry Súdneho dvora je poslaním štatútu občana Únie byť základným štatútom štátnych príslušníkov členských štátov,
ktorý umožňuje tým štátnym príslušníkom, ktorí sa nachádzajú v rovnakej situácii, aby sa s nimi v rozsahu vecnej pôsobnosti
Zmluvy bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť a bez toho, aby boli dotknuté výnimky výslovne stanovené v tejto súvislosti, z právneho
hľadiska zaobchádzalo rovnako (pozri najmä rozsudky z 20. septembra 2001, Grzelczyk, C‑184/99, Zb. s. I‑6193, bod 31, a z 29. apríla
2004, Pusa, C‑224/02, Zb. s. I‑5763, bod 16).
19     Medzi situácie, ktoré spadajú do oblasti uplatňovania práva Spoločenstva, patria prípady, ktoré sa týkajú uplatňovania základných
slobôd zaručených Zmluvou a najmä prípady uplatňovania slobody pohybu a pobytu na území členských štátov podľa článku 18 ES
(pozri najmä rozsudky Grzelczyk, už citovaný, bod 33, a Pusa, už citovaný, bod 17).
20     Keďže s občanom Únie sa musí v každom členskom štáte z právneho hľadiska zaobchádzať rovnako, ako sa zaobchádza so štátnym
príslušníkom uvedených členských štátov, ktorí sa ocitnú v rovnakej situácii, odporovalo by právu voľného pohybu, keby sa
občanovi v členskom štáte, ktorého je štátnym príslušníkom, zaobchádzalo menej priaznivo ako v prípade, že by nevyužil možnosti
ponúkané Zmluvou vo vzťahu k voľnému pohybu (rozsudky z 11. júla 2002, D’Hoop, C‑224/98, Zb. s. I‑6191, bod 30, a Pusa, už
citovaný, bod 18).
21     Tieto možnosti, by nemohli mať plný účinok, ak by štátneho príslušníka členského štátu mohli od ich využitia odradiť prekážky
jeho pobytu v prijímajúcom členskom štáte kladené právnou úpravou krajiny pôvodu, ktorá penalizuje skutočnosť, že tieto možnosti
realizoval (rozsudok Pusa, už citovaný, bod 19).
22     Vnútroštátna právna úprava, ktorá znevýhodňuje určitých štátnych príslušníkov len z dôvodu, že vykonávali svoju slobodu pohybu
a pobytu v inom členskom štáte, by takto spôsobovala nerovnosť zaobchádzania, ktorá je v rozpore so zásadami, na ktorých je
založený štatút občana Únie, teda so zabezpečením rovnakého zaobchádzania z právneho hľadiska pri výkone slobody pohybu (rozsudok
Pusa, už citovaný, bod 20).
23     Keďže pani Turpeinen využila práva na voľný pohyb a pobyt vyplývajúce z článku 18 ods. 1 ES, môže sa dovolávať tohto ustanovenia
proti svojej krajine pôvodu.
24     Je nepochybné, že fínska právna úprava, ktorej sa týka vec sama, zaviedla v určitých prípadoch medzi fínskymi štátnymi príslušníkmi,
ktorí majú naďalej bydlisko vo Fínsku, a fínskymi štátnymi príslušníkmi, ktorí sa stali rezidentmi v inom členskom štáte,
rozdiel v zaobchádzaním, ktorý je pre druhú uvedenú skupinu nevýhodný len z dôvodu, že uplatnili svoje právo na voľný pohyb.
25     Pokiaľ totiž progresívna daňová sadzba uplatniteľná na dôchodcov, ktorí sú rezidentmi, zostáva podľa hrubej sumy starobného
dôchodku vyplácaného fínskym verejným subjektom nižšia ako paušálna sadzba 35 % uplatniteľná na dôchodcov nerezidentov, dôchodcovia,
ktorí viac ako tri za sebou nasledujúce roky majú bydlisko v inom členskom štáte a poberajú rovnaký dôchodok, musia znášať
ťažšie daňové bremeno.
26     V oblasti priamych daní Súdny dvor už rozhodol, že rezidenti a nerezidenti sa v zásade nenachádzajú v porovnateľnej situácii
(rozsudok zo 14. februára 1995, Schumacker, C‑279/93, Zb. s. I‑225, bod 31).
27     Čo sa týka dane z príjmov, Súdny dvor rozhodol, že situácia rezidentov je iná ako situácia nerezidentov, lebo ťažisko príjmov
rezidentov je spravidla v štáte ich bydliska. Okrem toho má tento štát vo všeobecnosti k dispozícii všetky potrebné informácie
na posúdenie celkovej daňovej spôsobilosti daňovníka, berúc do úvahy jeho osobnú a rodinnú situáciu (rozsudky Schumacker,
už citovaný, bod 33, a z 5. júla 2005, D., C‑376/03, Zb. s. I‑5821, bod 27).
28     Súdny dvor však tiež uznal, že ak daňovník, ktorý je nerezidentom – zamestnaným alebo samostatne zárobkovo činným, dostáva
celý alebo takmer celý svoj príjem v štáte, v ktorom vykonáva svoju zárobkovú činnosť, nachádza sa, pokiaľ ide o daň z jeho
príjmov, v objektívne rovnakej situácii ako rezident tohto štátu, ktorý tam vykonáva rovnakú činnosť. Obaja sú zdanení len
v tomto členskom štáte a ich daňový základ je rovnaký (rozsudok z 11. augusta 1995, Wielockx, C‑80/94, Zb. s. I‑2493, bod
20).
29     Toto odôvodnenie sa
mutatis mutandis
uplatňuje v situácii, ako je tá, ktorej sa týka vec sama, keď zdaniteľné príjmy tvoria starobný dôchodok.
30     Ako totiž uviedol generálny advokát v bode 74 svojich návrhov, fínska daňová právna úprava stanovuje, že starobné dôchodky,
ako je ten, ktorý je vyplácaný pani Turpeinen, sú zdanené, pokiaľ ide o daňovníkov rezidentov, ako ktorýkoľvek príjem pochádzajúci
priamo z hospodárskej činnosti s uplatnením progresívnej sadzby a zníženia základu dane tak, aby sa zohľadnila daňová spôsobilosť
daňovníka, ako aj jeho osobná a rodinná situácia.
31     Je preto potrebné konštatovať, že v rozsahu, v akom starobný dôchodok vyplatený vo Fínsku predstavuje celý alebo takmer celý
ich príjem, nachádzajú sa dôchodcovia nerezidenti, ako je pani Turpeinen, pokiaľ ide i daň z ich príjmov, objektívne v rovnakej
situácii ako dôchodcovia, ktorí majú vo Fínsku bydlisko a dostávajú rovnaký starobný dôchodok.
32     Rozdielne zaobchádzanie vyplývajúce z právnej úpravy, ako je tá vo veci samej, môže byť odôvodnené iba vtedy, ak sa zakladá
na objektívnych hľadiskách, ktoré sú primerané legitímnemu cieľu sledovanému vnútroštátnym právom (pozri v tomto zmysle rozsudok
Pusa, už citovaný, bod 20).
33     Žiadne z tvrdení fínskej vlády pred Súdnym dvorom predložených s cieľom odôvodniť rozdielne zaobchádzanie vo veci samej nemožno
prijať.
34     Ako uvádza generálny advokát v bode 78 svojich návrhov, ciele zjednodušenia a jasnosti fínskeho daňového režimu pre daňovníkov
nerezidentov možno dosiahnuť opatreniami, ktoré voľný pohyb občanov Únie obmedzujú menej ako zdanenie, ktoré sa môže v určitých
prípadoch ukázať ako vyššie než zdanenie, ktoré sa uplatňuje na daňovníkov rezidentov, ktorí majú rovnaké príjmy.
35     Pokiaľ ide o údajné ťažkosti s vyberaním konečných daní daňovníkov nerezidentov, je na mieste uviesť, že daňový režim, ktorého
sa týka vec sama, ide nad rámec toho, čo je potrebné na zabezpečenie efektívneho vyberania daní.
36     V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že smernica Rady 77/799/EHS z 19. decembra 1977 o vzájomnej pomoci príslušných
úradov členských štátov v oblasti priamych daní (Ú. v. ES L 336, s. 15; Mim. vyd. 09/001, s. 63) umožňuje členskému štátu
získať od príslušných orgánov iného členského štátu všetky informácie, ktoré mu môžu umožniť správne určenie dane z príjmu,
a všetky informácie, ktoré považuje za potrebné na posúdenie presnej sumy dane z príjmu dlžnej osobou zodpovednou za zaplatenie
dane podľa právnej úpravy, ktorú uplatňuje (rozsudok z 26. júna 2003, Skandia a Ramstedt, C‑422/01, Zb. s. I‑6817, bod 42
a citovaná judikatúra).
37     Okrem toho v zmysle smernice Rady 76/308/EHS z 15. marca 1976 o vzájomnej pomoci pri vymáhaní pohľadávok týkajúcich sa určitých
poplatkov, odvodov, daní a ďalších opatrení (Ú. v. ES L 73, s. 18; Mim. vyd. 02/001, s. 44) v znení vyplývajúcom zo smernice
Rady 2001/44/ES z 15. júna 2001 (Ú. v. ES L 175, s. 17; Mim. vyd. 02/012 s. 27) môže členský štát požiadať o pomoc iný členský
štát, pokiaľ ide o vymáhanie dane z príjmu dlžnej daňovníkom s bydliskom v tomto inom členskom štáte.
38     Okrem toho fínska vláda na pojednávaní potvrdila, že od 1. januára 2006 bol dotknutý daňový režim zmenený tak, že starobný
dôchodok osoby, na ktorú sa čiastočne vzťahuje daňová povinnosť, je zdanený rovnako ako dôchodok osoby, na ktorú sa vo Fínsku
daňová povinnosť vzťahuje v plnom rozsahu, teda podľa progresívnej sadzby s rovnakými zníženiami základu dane a podľa rovnakého
postupu týkajúceho sa daňového priznania. Toto riešenie je podľa tejto vlády založené na praktických úvahách, ako aj na politickej
voľbe zmiernenia zdanenia osôb, ktoré poberajú skromný dôchodok.
39     Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je potrebné na položené otázky odpovedať, že článok 18 ES sa má vykladať v tom zmysle, že
je v rozpore s vnútroštátnou právnou úpravou, podľa ktorej daň z príjmu týkajúca sa starobného dôchodku vyplácaného inštitúciou
dotknutého členského štátu osobe s bydliskom v inom členskom štáte presahuje v určitých prípadoch daň, ktorá by bola splatná,
ak by táto osoba mala bydlisko v tomto prvom členskom štáte, keď tento dôchodok predstavuje celkové alebo takmer celkové príjmy
tejto osoby.
40     Za týchto okolností nie je potrebné rozhodnúť o výklade smernice 90/365.

O trovách
41     Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
Článok 18 ES sa má vykladať v tom zmysle, že je v rozpore s vnútroštátnou právnou úpravou, podľa ktorej daň z príjmu týkajúca
sa starobného dôchodku vyplácaného inštitúciou dotknutého členského štátu osobe s bydliskom v inom členskom štáte presahuje
v určitých prípadoch daň, ktorá by bola splatná, ak by táto osoba mala bydlisko v tomto prvom členskom štáte, keď dôchodok
predstavuje celkové alebo takmer celkové príjmy tejto osoby.
Podpisy
*
Jazyk konania: fínčina.