CELEX: 62004CJ0434
Voľný pohyb tovaru
Články 28 ES a 30 ES
Vnútroštátna právna úprava zakazujúca bez predchádzajúceho povolenia dovážať nedenaturovaný etylalkohol s obsahom alkoholu vyšším ako 80 %
Opatrenie s rovnocenným účinkom ako množstevné obmedzenie
Odôvodnenie ochranou verejného zdravia a verejného poriadku

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 28 ES a 30 ES a bol podaný v rámci trestného konania vedeného
proti pánom Ahokainenovi a Leppikovi z dôvodu pašovania etylalkoholu do Fínska.

Právny rámec
Podľa § 1 zákona č. 1143/1994 o alkohole [alkoholilaki (1143/1994), ďalej len „zákon o alkohole“] je cieľom tohto zákona usmerniť
spotrebu alkoholu spôsobom zabraňujúcim škodlivým účinkom alkoholu na zdravie a spoločnosť.
Podľa § 3 ods. 2 zákona o alkohole v znení zákona č. 1/2001 sa termínom „alkoholický nápoj“ rozumie akýkoľvek nápoj určený
na spotrebu s obsahom etylalkoholu 80 stupňov alebo nižším.
Podľa uvedeného zákona o alkohole je lieh, ktorý sa nepovažuje za alkoholický nápoj vhodný na konzumáciu, definovaný ako nedenaturovaný
etylalkohol alebo zriedený roztok nedenaturovaného etylalkoholu s obsahom vyšším ako 80 stupňov.
Táto právna úprava predovšetkým stanovuje, že použitie, výroba a dovoz liehu sú vyhradené držiteľom povolenia vydaného na
tento účel.
§ 8 zákona o alkohole upravuje dovoz alkoholických nápojov a etylalkoholu na komerčné účely, ako aj povoľovanie dovozu etylalkoholu.
Podľa odseku 1 tohto článku dovoz alkoholických nápojov na účely osobnej spotreby ako aj na obchodné účely nepodlieha osobitnému
dovoznému povoleniu. Podľa odseku 2 prvého pododseku uvedeného článku môže lieh dovážať podnikateľ na základe povolenia vydaného
tuotevalvontakeskus (orgán kontroly výrobkov). Podľa odseku 2 druhého pododseku toho istého článku jednotlivec môže dovážať
lieh pre svoju vlastnú spotrebu, ak v súlade s § 17 toho istého zákona získal povolenie uvedeného orgánu potom, ako mu bolo
zaslané oznámenie potvrdzujúce jeho oprávnenie dovozcu.
Na účely vydania oprávnenia k použitiu liehu musí žiadateľ preukázať odôvodnený záujem (§ 17 ods. 3 zákona o alkohole).
Podľa § 82 zákona o alkohole č. 459/1968 – nahradeného, s výnimkou ustanovení ukladajúcich sankcie, zákonom o alkohole –,
každý kto nedovolene dováža alebo vyváža, alebo sa pokúša doviesť alebo vyviesť alkoholické nápoje alebo etylalkohol podlieha
sankcii za pašovanie alkoholu.

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
V priebehu colnej kontroly vykonanej 1. augusta 2002 bolo v kamióne pochádzajúcom z Nemecka objavených 9 492 litrov liehu
(etylalkohol s obsahom alkoholu 96,4 až 96,5 stupňov) v litrových fľašiach. Vzhľadom na spôsob, akým bol etylalkohol zabalený
a na poskytnuté vyjadrenia, bol výrobok pravdepodobne určený na konzumáciu vo forme zriedeného alkoholického nápoja. Podľa
nákladného listu mal tento kamión prevážať 32 paliet sezamového oleja.
Páni Ahokainen a Leppik boli Raaseporin käräjäoikeus (súd prvého stupňa v Raasepori) odsúdení na trest odňatia slobody za
pašovanie alkoholu. Tento súd rovnako nariadil zhabanie etylalkoholu v prospech štátu.
Helsingin hovioikeus (odvolací súd v Helsinkách) tento rozsudok potvrdil.
Korkein oikeus (Najvyšší súd) rozhodujúci o dovolaní, ktoré podali páni Ahokainen a Leppik proti rozhodnutiu odvolacieho súdu,
sa najmä pýta, či fínsky režim povoľovania v oblasti liehu je potrebné považovať za opatrenie s rovnocenným účinkom ako množstevné
obmedzenia v zmysle článku 28 ES, a či prípadne vzhľadom na jeho účel podľa článku 30 ES ho možno považovať za dovolený.
Keďže Korkein oikeus považoval za nevyhnutné uskutočniť výklad relevantných ustanovení Zmluvy ES, rozhodol konanie prerušiť
a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa článok 28 ES vykladať tak, že mu odporuje vnútroštátna právna úprava členského štátu, podľa ktorej iba ten, kto získal
povolenie, môže dovážať nedenaturovaný etylalkohol s obsahom alkoholu vyšším ako 80 stupňov?
2.      V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, má byť režim povoľovania považovaný za dovolený článkom 30 ES?“

O prejudiciálnych otázkach
Svojimi prejudiciálnymi otázkami, ktoré je potrebné skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či ustanoveniam
Zmluvy o voľnom pohybe tovaru neodporuje požiadavka predchádzajúceho povolenia na dovoz liehu, ktorú ukladá zákon o alkohole.
S cieľom poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď, je potrebné pripomenúť, že smernica Rady 92/12/EHS z 25. februára
1992 o všeobecných systémoch pre výrobky podliehajúce spotrebnej dani a o vlastníctve, pohybe a monitorovaní takýchto výrobkov
(Ú. v. ES L 76, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 179), ktorá definuje colný a daňový režim vzťahujúci sa na tieto výrobky, ku ktorým
patrí alkohol, nemá za cieľ osobitne upraviť ochranu požiadaviek všeobecného záujmu uvedených v článku 30 ES, čím si členské
štáty, rešpektujúc ustanovenia Zmluvy, ponechávajú svoje právomoci prijímať opatrenia nevyhnutné na ochranu týchto požiadaviek
(pozri analogicky rozsudok z 15. júna 1999, Heinonen, C‑394/97, Zb. s. I‑3599, bod 29).
Preto treba skúmať na jednej strane, či existuje obmedzenie v zmysle článku 28 ES a na strane druhej tiež, či toto obmedzenie
nie je odôvodnené v zmysle článku 30 ES.

Obmedzenie v zmysle článku 28 ES
Argumentácia účastníkov konania
Tak Virallinen syyttäjä (štátne zastupiteľstvo), ako aj fínska a portugalská vláda sa domnievajú, že vnútroštátna právna úprava
členského štátu, ktorý podriaďuje dovoz liehu režimu povoľovania, nie je v rozpore s článkom 28 ES. Švédska vláda a Komisia
Európskych spoločenstiev naproti tomu tvrdia, že povinnosť požiadať členský štát dovozu o povolenie pred dovezením dotknutého
tovaru je opatrenie, ktoré je podľa článku 28 ES zakázané aj vtedy, ak toto povolenie predstavuje jednoduchú formalitu a je
vydávané automaticky.
Posúdenie Súdnym dvorom
Akákoľvek obchodno-právna úprava členských štátov, ktorá je spôsobilá narušiť priamo alebo nepriamo, skutočne alebo potenciálne
obchod v rámci Spoločenstva, musí byť považovaná za opatrenie s rovnocenným účinkom ako množstevné obmedzenia, a teda je zakázaná
článkom 28 ES (pozri najmä rozsudky z 11. júla 1974, Dassonville, 8/74, Zb. s. 837, bod 5; z 19. júna 2003, Komisia/Taliansko,
C‑420/01, Zb. s. I‑6445, bod 25, a z 26. mája 2005, Burmanjer a i., C‑20/03, Zb. s. I‑4133, bod 23). Dokonca aj právne úpravy
uplatniteľné bez rozdielu na tuzemské výrobky, ako aj na dovážané výrobky, ktorých uplatnenie na dovážané výrobky môže znížiť
ich objem predaja, sú v zásade opatreniami s rovnocenným účinkom, ktoré článok 28 ES zakazuje (pozri najmä rozsudok z 20. februára
1979, Rewe-Zentral, nazývaný „Cassis de Dijon“, 120/78, Zb. s. 649).
Súdny dvor však upresnil, že vnútroštátne ustanovenia obmedzujúce alebo zakazujúce určité spôsoby predaja, ktoré sa, na jednej
strane, týkajú všetkých dotknutých subjektov vykonávajúcich svoju činnosť na vnútroštátnom území a, na druhej strane, z právneho,
ako aj faktického hľadiska postihujú rovnako uvádzanie na trh domácich výrobkov aj výrobkov z iných členských štátov, nie
sú takej povahy, aby mohli narušiť priamo alebo nepriamo, skutočne alebo potenciálne obchod medzi členskými štátmi v zmysle
judikatúry zavedenej už citovaným rozsudkom Dassonville (pozri v tomto zmysle rozsudok z 24. novembra 1993, Keck a Mithouard,
C‑267/91 a C‑268/91, Zb. s. I‑6097, bod 16).
Pokiaľ ide konkrétnejšie o kvalifikáciu predchádzajúceho povolenia vo vzťahu k ustanoveniam Zmluvy, Súdny dvor mal príležitosť
rozhodnúť, že takýto režim je v zásade v rozpore s článkom 28 ES, ktorý vo vzťahoch vo vnútri Spoločenstva bráni uplatneniu
vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá stanovuje hoci iba čisto formálnu požiadavku dovozných licencií alebo akýchkoľvek iných
podobných opatrení (rozsudky z 8. februára 1983, Komisia/Spojené kráľovstvo, nazývaný „UHT mlieko“, 124/81, Zb. s. 203, bod
9, a z 5. júla 1990, Komisia/Belgicko, C‑340/88, Zb. s. I‑2801, bod 9; pozri tiež rozsudok z 26. mája 2005, Komisia/Francúzsko,
C‑212/03, Zb. s. I‑4213, bod 16, a rozsudok Súdu EZVO zo 16. decembra 1994, Restamark, E-1/94, EFTA Court Report, s. 15, body
49 a 50).
Uloženie dovozných formalít, ako je to v prípade dotknutých ustanovení v spore vo veci samej, ktoré zavádzajú režim predchádzajúceho
povoľovania, môže totiž narušiť obchod v rámci Spoločenstva a sťažiť prístup na trh s tovarmi, ktoré sú legálne vyrábané a uvádzané
na trh v iných členských štátov. Toto narušenie je o to výraznejšie, ak tento režim viaže na uvedené výrobky ďalšie náklady
(pozri najmä rozsudok z 23. októbra 1997, Franzén, C‑189/85, Zb. s. I‑5909, bod 71). Za týchto okolností nejde o „jednoduché“
obmedzenie alebo zákaz určitých spôsobov predaja.
Podmienka predchádzajúceho povolenia, akou je podmienka v spore vo veci samej, sa musí teda považovať za prekážku v obchode
medzi členskými štátmi spadajúcu do pôsobnosti článku 28 ES.

Odôvodnenia obmedzenia v zmysle článku 30 ES
Takúto prekážku však možno odôvodniť dôvodmi uvedenými v článku 30 ES.
Argumentácia účastníkov konania
Virallinen syyttäjä a fínska vláda poznamenávajú, že spotreba alkoholu najmä medzi mladými ľuďmi nielenže predstavuje hlavný
rizikový faktor pre verejné zdravie vo Fínsku, ale je rovnako príčinou narušení verejného poriadku a verejnej bezpečnosti,
keďže je úzko spojená s kriminalitou a výskytom nehôd.
Pokiaľ ide o proporcionalitu, uvádzajú, že dotknutá právna úprava je vhodná a nevyhnutná na dosiahnutie sledovaných cieľov
vzhľadom na to, že zákazy týkajúce sa alkoholu s obsahom alkoholu vyšším ako 80 stupňov sa obmedzujú na súkromnú spotrebu
a že režim predchádzajúceho povoľovania smeruje k zabráneniu nebezpečenstva takejto spotreby, ktorá je škodlivá obzvlášť pre
mladých ľudí, pre ktorých je mimoriadne silný, ale veľmi lacný alkoholický nápoj, akým je lieh, lákavým výrobkom. V každom
prípade tento režim nebráni osobe, ktorá získala povolenie, dovážať lieh vyrobený v iných členských štátoch a určený na použitie
uvedené v zákone.
Komisia považuje dotknuté opatrenia za neprimerané vo vzťahu k sledovanému cieľu. Najmä poznamenáva, že dovozné vyhlásenia
a dovozné osvedčenia vo všeobecnosti postačujú na dosiahnutie legitímnych cieľov členského štátu.
Vzhľadom na to, že lieh je vylúčený z fínskeho trhu pre osobnú spotrebu, Komisia sa ďalej pýta, v akom rozsahu by mohol režim
predchádzajúceho povoľovania týkajúci sa jeho použitia a jeho dovozu na obchodné účely priamo naplniť ciele ochrany verejného
zdravia a verejného poriadku.
Posúdenie Súdnym dvorom
Je nesporné, že právna úprava, akou je právna úprava v spore vo veci samej, ktorej cieľom je usmerniť spotrebu alkoholu spôsobom
zabraňujúcim škodlivým účinkom alkoholu na zdravie osôb a spoločnosť, a tým bojovať proti zneužívaniu alkoholu, reaguje na
obavy o verejné zdravie a verejný poriadok uznané v článku 30 ES.
Aby obavami o verejné zdravie a verejný poriadok bolo možné odôvodniť prekážku, akou je prekážka vyvolaná režimom predchádzajúceho
povoľovania dovozu v spore vo veci samej, je ale nevyhnutné, aby uvedené opatrenie bolo primerané cieľu, ktorý sa má dosiahnuť,
a aby nepredstavovalo prostriedok svojvoľnej diskriminácie alebo skryté obmedzovanie obchodu medzi členskými štátmi.
Pokiaľ ide o nebezpečenstvá diskriminácie a obmedzovania, zo žiadnej časti spisu nevyplýva záver, že dôvody verejného zdravia
a verejného poriadku, na ktoré sa odvolávajú fínske orgány, boli zneužité v rozpore s ich účelom a použité spôsobom zakladajúcim
diskrimináciu v súvislosti s tovarom pochádzajúcim z iných členských štátov alebo nepriamu ochranu niektorých tuzemských výrobkov
(rozsudky zo 14. decembra 1979, Henn a Darby, 34/79, Zb. s. 3795, bod 21, ako aj z 25. júla 1991, Aragonesa de Publicidad
Exterior a Publivía, C‑1/90 a C‑176/90, Zb. s. I‑4151, bod 20).
Čo sa týka primeranosti opatrenia, keďže ide o výnimku zo zásady voľného pohybu tovaru, vnútroštátne orgány majú povinnosť
preukázať, že ich právna úprava zodpovedá zásade proporcionality, to znamená, že je nevyhnutná na dosiahnutie sledovaného
cieľa, ktorým je v prejednávanej veci ochrana verejného zdravia a verejného poriadku, a že tento cieľ nie je možné dosiahnuť
prostredníctvom zákazov alebo obmedzení menšieho rozsahu alebo v menšej miere postihujúcich obchod v rámci Spoločenstva (pozri
v tomto zmysle rozsudky zo 14. júla 1994, Van der Veldt, C‑17/93, Zb. s. I‑3537 bod 15, ako aj Franzén, už citovaný, body
75 a 76).
Ako zdôraznili Virallinen syyttäjä a fínska vláda, členské štáty viac-menej disponujú, v závislosti od osobitosti sociálnych
okolností a významu, ktorý členské štáty v kontexte práva Spoločenstva priznávajú legitímnym cieľom, ako je zabránenie zneužívania
alkoholu a boj proti rozličným formám kriminality spojenými so spotrebou alkoholu, priestorom pre voľnú úvahu pri stanovovaní
opatrení, ktoré svojou povahou umožňujú dosiahnuť konkrétne ciele (pozri najmä rozsudok Heinonen, už citovaný, bod 43).
Ako uviedla švédska vláda, medzi objektmi a záujmami chránenými článkom 30 ES má zdravie a život osôb prvé miesto. Členským
štátom prináleží, aby pri rešpektovaní páva Spoločenstva a predovšetkým zásady proporcionality rozhodli o tom, aký stupeň
ochrany zamýšľajú zabezpečiť, a o spôsobe, akým tento stupeň ochrany má byť dosiahnutý (rozsudok z 10. novembra 1994, Ortscheit,
C‑320/93, Zb. s. I‑5243, bod 16; pozri v tomto zmysle tiež rozsudok Heinonen, už citovaný, bod 45).
S ohľadom na zlučiteľnosť belgického režimu dovozu živých zvierat a britského režimu dovozu UHT mlieka s právom Spoločenstva
sa Súdny dvor domnieval, že režim predchádzajúceho povoľovania predstavoval neprimerané opatrenie vo vzťahu k zabezpečeniu
ochrany zdravia a života osôb a zvierat. Súdny dvor upresnil, že členský štát môže na ochranu svojich záujmov prijať menej
obmedzujúce opatrenia tým spôsobom, že sa obmedzí na získavanie informácií, ktoré sú pre neho užitočné, napríklad formou vyhlásení
podpísaných dovozcami, prípadne doplnených osvedčeniami vhodným spôsobom vydanými členským štátom vývozcu (rozsudky UHT mlieko,
už citovaný, bod 17, a Komisia/Belgicko, už citovaný, bod 14).
Súdny dvor rovnako rozhodol, že článkom 30 a 36 Zmluvy ES (zmenené, teraz články 28 ES a 30 ES) odporujú ustanovenia vnútroštátneho
práva, ktoré vyhradzujú dovoz alkoholických nápojov držiteľom povolenia na výrobu a veľkoobchod s alkoholickými nápojmi, ak
jednak režim povoľovania predstavuje prekážku pre dovoz alkoholických nápojov pochádzajúcich z iných členských štátov, keďže
na uvedené nápoje viaže dodatočné náklady, a jednak nebolo preukázané, že režim povolení zavedený uvedenými vnútroštátnymi
ustanoveniami, najmä pokiaľ ide o podmienky s ohľadom na skladovacie kapacity a poplatky vyššej čiastky požadované od držiteľov
povolení, je primeraný sledovanému cieľu verejného zdravia, ako ani že tento cieľ nie je možné dosiahnuť opatreniami, ktoré
menej obmedzujú obchod v rámci Spoločenstva (rozsudok Franzén, už citovaný, body 71, 76 a 77).
Vo veci, v ktorej bol vydaný už citovaný rozsudok Heinonen, Súdny dvor naopak v bodoch 40 až 44 tohto rozsudku potvrdil, že
fínska právna úprava založená na zákone o alkohole, ktorá zaviedla obmedzenie dovozu alkoholických nápojov pre cestujúcich
z tretích krajín v závislosti od dĺžky cesty, nebola v rozpore s právom Spoločenstva. Súdny dvor rozhodol, že opatrenie bolo primerané
a nevyhnutné, pretože prispelo k zlepšeniu spoločenskej a zdravotnej situácie, a pretože bolo obmedzené a týkalo sa iba ciest,
ktoré zodpovedali určeným kritériám, zatiaľ čo alternatívne opatrenia navrhované Komisiou sa nezdali byť dostatočne účinné
na dosiahnutie sledovaného cieľa.
Pokiaľ však ide o posúdenie primeranosti švédskej právnej úpravy – odôvodnené obavami o verejné zdravie podobné tým, o ktoré
sa opierala fínska právna úprava spomenutá v predchádzajúcom bode –, ktorá zakazovala umiestňovať v periodických publikáciách
reklamné oznámenia propagujúce alkoholické nápoje, a najmä zistenie, či sledovaný cieľ, teda boj proti zneužívaniu alkoholu,
je možné dosiahnuť obmedzeniami menšieho rozsahu alebo menej postihujúcimi obchod v rámci Spoločenstva, Súdny dvor rozhodol,
že toto posúdenie si vyžaduje preskúmanie právnych a skutkových okolností, ktoré charakterizovali situáciu v dotknutom členskom
štáte, pričom vnútroštátny súd mal lepšie možnosti toto preskúmanie vykonať (rozsudok z 8. marca 2001, Gourmet International
Products, C‑405/98, Zb. s. I‑1795, bod 33).
Z dôvodov uvedených v predchádzajúcom bode je v prejednávanej veci potrebné prenechať vnútroštátnemu súdu, aby na základe
skutkových a právnych poznatkov, ktoré má k dispozícii, rozhodol, či konkrétnymi opatreniami prijatými Fínskou republikou
možno účinne bojovať proti zneužitiam súvisiacim so spotrebou liehu ako nápoja, alebo či menej obmedzujúcimi opatreniami možno
dosiahnuť podobný výsledok. Kontrola primeranosti a účinnosti prijatých opatrení totiž spočíva v posúdení skutkových okolností,
ktoré môže vnútroštátny súd vykonať lepšie ako Súdny dvor.
Vnútroštátnemu súdu teda prináleží preskúmať hodnovernosť tvrdení Virallinen syyttäjä a fínskej vlády v súvislosti s nebezpečenstvami
spotreby liehu a účinnosť režimu predchádzajúceho povoľovania. Taktiež mu prináleží skúmať dosah obmedzujúcich opatrení, teda
či tieto opatrenia aspoň čiastočne umožnili zabrániť porušovaniu verejného poriadku a zásahom do verejného zdravia občanov,
ako to tvrdili Virallinen syyttäjä a fínska vláda. Napokon, majúc osobitne na pamäti, že použitie a predaj liehu rovnako podliehajú
režimu povoľovania, vnútroštátnemu súdu ešte prináleží preskúmať, či by cieľ, ktorý sleduje dotknutá právna úprava v spore
vo veci samej, nebolo možné dosiahnuť formou vyhlásení podpísaných dovozcami, prípadne doplnených osvedčeniami riadne vydanými
členským štátom vývozcu, ktoré by príslušným orgánom umožnili získať informácie nevyhnutné na kontrolu určenia dovážaného
liehu a zabránili jeho zneužitiu.
Je teda potrebné odpovedať tak, že článkom 28 ES a 30 ES neodporuje režim, akým je režim zavedený zákonom o alkohole, ktorý
podmieňuje dovoz nedenaturovaného etylalkoholu s obsahom alkoholu vyšším ako 80 stupňov predchádzajúcim povolením, s výnimkou
toho, ak sa ukáže, že za právnych a skutkových okolností situácie v dotknutom členskom štáte je možné zabezpečiť ochranu verejného
zdravia a verejného poriadku proti narušeniam spôsobeným alkoholom opatreniami menej postihujúcimi obchod v rámci Spoločenstva.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
Článkom 28 ES a 30 ES neodporuje režim, akým je režim zavedený zákonom č. 1143/1994 o alkohole [alkoholilaki (1143/1994)],
ktorý podmieňuje dovoz nedenaturovaného etylalkoholu s obsahom alkoholu vyšším ako 80 stupňov predchádzajúcim povolením, s
výnimkou toho, ak sa ukáže, že za právnych a skutkových okolností situácie v dotknutom členskom štáte je možné zabezpečiť
ochranu verejného zdravia a verejného poriadku proti narušeniam spôsobeným alkoholom opatreniami menej postihujúcimi obchod
v rámci Spoločenstva.
Podpisy
*
Jazyk konania: fínčina.