CELEX: 62009CJ0152
Обща селскостопанска политика
Интегрирана система за администриране и контрол на някои схеми за помощи
Схема на единно плащане
Регламент (ЕО) № 1782/2003
Изчисляване на правата на плащане
Член 40, параграф 5
Земеделски производители, поели агроекологични задължения през референтния период
Член 59, параграф 3
Регионално прилагане на схемата на единно плащане
Член 61
Различни единични стойности за хектарите с постоянни пасища и за всички други хектари, даващи право на помощ

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 40, параграф 5 от Регламент (EO) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември
2003 година относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика
и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители и за изменение на Регламенти (EИО) № 2019/93,
(EО) № 1452/2001, (EО) № 1453/2001, (EО) № 1454/2001, (EО) 1868/94, (EО) № 1251/1999, (EО) № 1254/1999, (EО) № 1673/2000,
(EИО) № 2358/71 и (EО) № 2529/2001 (ОВ L 270, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 49, стр. 177),
изменен с Регламент (EO) № 319/2006 на Съвета от 20 февруари 2006 г. (ОВ L 58, стр. 32; Специално издание на български език,
2007 г., глава 3, том 70, стр. 108, наричан по-нататък „Регламент № 1782/2003“).
Запитването е отправено в рамките на спор между г‑н Grootes и Amt für Landwirtschaft Parchim (Земеделска служба, Пархим) относно
статута, който трябва да се предостави на определен парцел (наричан по-нататък „спорната площ“), а именно дали с оглед на
изчисляването на правото на плащане тя следва да се счита за обработваема земя или за постоянно пасище.

Правна уредба

Право на Съюза
Регламент № 1782/2003
В контекста на реформата на общата селскостопанска политика Съветът на Европейския съюз приема Регламент № 1782/2003, който
установява общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на общата селскостопанска политика, както и някои схеми
за подпомагане на земеделски производители.
Регламент № 1782/2003 по-конкретно въвежда схема за подпомагане на доходите на земеделските производители. В член 1, второ
тире от този регламент схемата е определена като „схема на единно плащане“. Тази схема е уредена в дял ІІІ от посочения регламент.
Съгласно член 34, параграф 2, първа алинея от Регламент № 1782/2003:
„Земеделските производители изпращат молбите си за участие в схемата на единно плащане до дата, определена от държавите членки,
но не по-късно от 15 май“.
Съгласно член 37, параграф 1 от този регламент:
„Референтната стойност е средната аритметична стойност за общите суми на плащанията за последните три години, отпуснати на
даден земеделски производител по схемите за подпомагане, посочени в приложение VI, изчислен[а] и коригиран[а] в съответствие
с приложение VII, за всяка календарна година на референтния период, посочен в член 38.
[…]“.
Съгласно член 38 от Регламента референтният период включва календарните 2000 г., 2001 г. и 2002 г.
Член 40 от Регламента, озаглавен „Случаи, пораждащи затруднения“, гласи:
„1.      Чрез дерогация от член 37, всеки земеделски производител, чието производство е силно засегнато по време на референтния период
от непреодолима сила или извънредни обстоятелства, възникнали преди или по време на същия този референтен период, мо[же] да
поиска[…] референтната […] сума да се изчислява на базата на календарната година или календарните години през референтния
период, които не са били засегнати от непреодолима сила или извънредни обстоятелства.
2.      Ако случаят на [непреодолима сила] или извънредни обстоятелства продължи през целия референтен период, държавата членка изчислява
референтната сума въз основа на периода от 1997 до 1999 г. или, когато се отнася за захарно цвекло, тръстика и цикория, въз
основа на най-близката пазарна година преди представителния период, избран съгласно точка К от приложение VII. В този случай
параграф 1 се прилага mutatis mutandis.
3.      За всички случаи на непреодолима сила или извънредни обстоятелства, със съответните доказателства, които са задоволителни
за компетентния орган, засегнатият земеделски производител информира компетентния орган в писмен вид в срок, определен от
всяка държава членка.
4.      Случаи на непреодолима сила или извънредни обстоятелства се признават от компетентния орган например при:
а)      смърт на земеделския производител;
б)      дългосрочна професионална нетрудоспособност на земеделския производител;
в)      сериозно природно бедствие, което се е отразило сериозно на земеделската земя в стопанството;
г)      разрушение в резултат на бедствие на селскостопанските сгради за животните в стопанството;
д)      епизоотична ситуация, засегнала част от или всичките селскостопански животни на земеделския производител.
5.      Параграфи 1, 2 и 3 от настоящия член се прилагат mutatis mutandis спрямо земеделските производители, които през референтния
период […] трябва да изпълняват агроекологични [задължения] в рамките на Регламент (ЕИО) № 2078/92 [на Съвета от 30 юни 1992 г.
относно методите на селскостопанско производство, които са съвместими с изискванията за защита на околната среда и с поддържането
на естествената среда (ОВ L 215, стр. 85)] и Регламент (ЕО) № 1257/1999 [на Съвета от 17 май 1999 година относно подпомагане
на развитието на селските райони от Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието (ФЕОГА) и за изменение и
отмяна на някои регламенти (OВ L 160, стр. 80; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 28, стр. 134)],
спрямо производителите на хмел, които по време на същия период имат ангажимент за изкореняване в съответствие с Регламент
(ЕО) № 1098/98 на Съвета [от 25 май 1998 г. за въвеждане на специални временни мерки по отношение на хмела (OВ L 157, стр. 7)],
както и спрямо производителите на тютюн, които са участвали в програмата за обратно изкупуване на квоти в съответствие с Регламент
(ЕИО) № 2075/92 [на Съвета от 30 юни 1992 година относно общата организация на пазара на суров тютюн (ОВ L 215, стр. 70; Специално
издание на български език, 2007 г., глава 3, том 11, стр. 77)].
В случай че мерките, предвидени в първата алинея, покриват едновременно референтния период и периода, посочен в параграф 2
на настоящия член, държавите членки фиксират, според обективни критерии и така че да осигурят еднаквото третиране на [земеделските
производители], и да не допуснат нарушаване на пазарните правила и на правилата на свободната конкуренция, референтна сума,
спазвайки подробните правила, които ще бъдат фиксирани от Комисията в съответствие с процедурата, посочена в член 144, параграф 2“.
Дял III, глава 5, раздел 1 (озаглавен „Регионално прилагане“) от Регламент № 1782/2003 предвижда възможността държавите членки
да прилагат на регионално равнище предвидената в глави от 1 до 4 от същия дял схема на единно плащане.
Съгласно член 58, параграфи 1 и 3 от Регламента държава членка може да реши да прилага на регионално равнище схемата на единно
плащане като раздели определения за нея национален таван не индивидуално, между земеделските производители в тази държава
въз основа на съответните им референтни суми, а между различните региони на нейната територия.
Член 59, параграфи 1, 3 и 4 от посочения регламент определя:
„1.      При надлежно обосновани обстоятелства и в съответствие с обективни критерии, държавата членка може да раздели общото количество
на регионалния таван, установен по силата на член 58 или само част от него между всички земеделски производители, чиито стопанства
се намират на територията на въпросния регион, включително онези, които не отговарят на критериите за право на помощи, посочени
в член 33.
[…]
3. В случай на частично разделение на общото количество на регионалния таван, земеделските производители получават права,
чиято единична стойност се изчислява като се раздели съответстващата част от регионалния таван, установен по силата на член 58,
на броя на хектари с право на помощи по смисъла на член 44, параграф 2, установени на регионално равнище.
В случай че земеделският производител също има правото да получава права, които се изчисляват върху оставащата част от регионалния
таван, регионалната единична стойност за всяко право, освен правата за земи под угар, се увеличава със сума, съответстваща
на референтното количество, разделено на броя на правата му, установени в съответствие с параграф 4.
[…]
4. Броят на правата на земеделския производител се равнява на броя на хектарите, които той декларира, в съответствие с член 44,
параграф 2 през първата година на прилагане на схемата на единно плащане, освен в случаите на непреодолима сила или извънредни
обстоятелства, по смисъла на член 40, параграф 4.“
Съгласно член 60, параграф 3 от Регламент 1782/2003:
„В рамките на ограничението, установено по силата на параграф 2 за съответния регион, на всеки земеделски производител се
разрешава да се възползва от възможността, посочена в параграф 1:
[…]
б)      в случай на прилагане, mutatis mutandis, на член 40 и член 42, параграф 4, в рамките на броя на хектарите, които следва да
бъдат определени в съответствие с обективни критерии и по такъв начин, че да се осигури равно третиране на земеделските производители
и да се избегнат всякакви нарушения на пазара и в областта на конкуренцията“.
Съгласно член 61 от Регламента:
„В случаите на прилагане на член 59 държавите членки могат, в съответствие с обективни критерии, също да определят в рамките
на регионалния таван или част от него, различни стойности за единица за правата, които се разпределят на земеделските производители,
посочени в член 59, параграф 1, за хектарите, които са заети с пасища към датата, п[редвидена за] молбите за помощи на базата
на площи за 2003 г. и за всички други хектари с право на помощи или пък […] за хектарите, заети с постоянни пасища към датата,
посочена в молбите за помощи на базата на площи за 2003 г. и за всички други хектари с право на помощи“.
Регламент (ЕО) № 795/2004
Член 16 от Регламент (ЕО) № 795/2004 на Комисията от 21 април 2004 година за определяне на подробни правила за прилагането
на схемата за единно плащане, предвидена в Регламент (ЕО) № 1782/2003 (ОВ L 141, стр. 1; Специално издание на български език,
2007 г., глава 3, том 56, стр. 193), изменен с Регламент (ЕО) № 1974/2004 на Комисията от 29 октомври 2004 г. (ОВ L 345, стр. 85;
Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 60, стр. 274, наричан по-нататък „Регламент № 795/2004“), гласи:
„1.      В случаите, предвидени в член 40, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 1782/2003, когато срокът на агроекологичните [задължения],
предвидени в същия член, изтича след последната дата за подаване на молби за получаване на плащания по схемата за единно плащане
по време на първата година от прилагането ѝ, държавата членка установява, по време на първата година от прилагането на схемата
за единно плащане, референтните суми за всеки един заинтересован земеделски производител, в съответствие с член 40, параграфи
1, 2, 3 или 5, втора алинея от същия този регламент при условие, че се изключва възможността за всякакво двойно плащане по
силата на тези агроекологични [задължения].
[…]
2.      В случаите, предвидени в член 40, параграф 5, втора алинея от Регламент (ЕО) № 1782/2003, земеделският производител следва
да получи права на плащане, броят на които се изчислява, като се раздели референтната сума, установена от държавата членка
в съответствие с обективни критерии и по начин, по който да се осигури равно третиране на земеделските производители и да
се избегне изкривяване на пазара и конкуренцията, на броя на хектарите, който обаче не трябва да е по-висок от броя на хектарите,
които въпросният производител е декларирал по време на първата година от прилагането на схемата на единно плащане.
3.      Член 40 от Регламент (ЕО) № 1782/2003 следва да се прилага на базата на всяко едно от директните плащания, посочени в приложение
VI към същия този регламент“.
Глава 6 от Регламент № 795/2004 съдържа раздел 1 със заглавие „Регионално прилагане“.
Член 38 от Pегламент № 795/2004, който е включен в този раздел, предвижда в параграфи 1—3 няколко правила за прилагането на
член 59, параграфи 1 и 2 от Pегламент № 1782/2003.
Член 38, параграф 4 от Pегламент № 795/2004 определя:
„Член 40 от Регламент (ЕО) № 1782/2003 и член 16 от настоящия регламент се прилагат mutatis mutandis“.

Национална правна уредба
Съгласно член 2, параграф 1 от Закона за прилагане на схемата за единно плащане (Betriebsprämiendurchführungsgesetz, BGBl.
2006 I, стр. 1298, наричан по-нататък „BetrPrämDurchfG“), считано от 1 януари 2005 г. единното плащане се предоставя на регионално
равнище при спазване на подробните правила, предвидени в Закона и в Правилника за прилагане на схемата на единно плащане.
Член 5, параграф 1 от BetrPrämDurchfG предвижда, че за всеки земеделски производител референтната сума на единното плащане
включва, на основание член 59, параграф 1 във връзка с параграф 3 от Регламент № 1782/2003, специфична за стопанството сума
и сума, основаваща се на площта.
Специфичната за стопанството сума се изчислява въз основа на предходните директни плащания, изброени в член 5, параграф 2,
точка 1 от BetrPrämDurchfG, към които се прибавят премията за млечните продукти и допълнителната премия за млечните продукти.
Сумата, основаваща се на площта, се изчислява, като оставащата част от регионалния таван се раздели на броя хектари, даващи
право на помощ.
В това отношение член 5, параграф 3 от BetrPrämDurchfG определя:
„За финансовата 2005 г. сумата, основаваща се на площ, се изчислява на следната основа:
1.      Сборът от определените в параграф 2 за всеки регион индивидуални суми се приспада от всеки съответно установен за региона
таван, определен в член 4, параграф 1.
2.      Остатъкът до установения за региона таван, получен след приспадането по реда на параграф 1, се разделя съгласно член 59, параграф 3,
първа алинея от Регламент (ЕО) № 1782/2003 между посочените в него площи според броя на хектарите, при условие че във всеки
регион се зачита предвиденото в приложение 2 съотношение между сумата, основаваща се на площта в хектари, даваща право на
помощ, която към 15 май 2003 г. се е използвала като постоянно пасище, и сумата, основаваща се на площта в хектари, даваща
право на помощ, за другите площи.
[…]“.
Приложение 2 от BetrPrämDurchfG съдържа таблица с единични стойности за хектарите с постоянни пасища и за всички други хектари,
даващи право на помощ, като за провинция Mecklenburg-Vorpommern се предвижда коефициент 0,194 за хектарите с постоянни пасища
и коефициент 1 за другите хектари.
Към момента на настъпване на обстоятелствата в главното производство член 13, параграф 2 от Правилника за прилагане на схемата
на единно плащане (Betriebsprämiendurchführungsverordnung, BGBl. 2006 I, стр. 2376) по-конкретно определя:
„В посочените в член 40, параграф 5, втора алинея от Регламент (ЕО) № 1782/2003 случаи специфичната за стопанството сума и
сумата, основаваща се на площта, се изчисляват, с оглед на определянето на референтната сума, въз основа на календарната година,
която предхожда участието в агроекологичната мярка […]“.

Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
Съгласно акта за преюдициално запитване през 1994 г. спорната площ, която преди това е била парцел обработваема земя, е превърната
в пасище с оглед на съответстващо на опазването на природата използване, като резултат от договор, сключен между Staatliches
Amt für Umwelt und Natur Lübz (Държавна служба за природата и околната среда на Lübz) и предприятието, стопанисващо към тогавашния
момент спорната площ.
През 1999 г. с тази служба е сключен друг договор въз основа на Регламент № 2078/92. По силата на договора спорната площ трябва
да се използва като постоянно пасище през периода от януари 1999 г. до декември 2003 г. На 1 октомври 2002 г. създаденото
от г‑н Grootes и неговия баща гражданско дружество придобива спорната площ и по силата на допълнително споразумение от 3 март
2003 г. поема правата и задълженията по този договор, считано от 31 декември 2002 г. Впоследствие г‑н Grootes поема стопанството
самостоятелно.
Спорната площ е превърната в обработваема земя и след това, през пролетта на 2004 г., е засята.
С писмо от 6 май 2005 г. г-н Grootes подава молба спорната площ да получи статут на обработваема земя, за да бъдат изчислени
правата му на плащане.
С решение от 27 февруари 2006 г. компетентният орган, а именно Amt für Landwirtschaft Parchim, признава на г‑н Grootes само
основаните на постоянни пасища права на плащане.
На 15 март 2006 г. г-н Grootes подава срещу това решение жалба по административен ред, оставена без уважение с решение от
3 юли 2006 г., с което едновременно се отхвърля жалбата и се отнемат правата на плащане. Amt für Landwirtschaft Parchim приема,
че във връзка със спорната площ не може да се приеме, че са налице обстоятелства, които представляват случай, пораждащ затруднения,
тъй като използването ѝ като пасище съгласно държавната програма не е агроекологична мярка по смисъла на член 40, параграф 5
от Регламент № 1782/2003 във връзка с член 13 от Правилника за прилагане на схемата на единно плащане.
Г-н Grootes обжалва това решение по съдебен ред и иска Amt für Landwirtschaft Parchim да бъде задължена да му признае основаните
на обработваеми земи права на плащане.
Запитващата юрисдикция отбелязва, че съгласно член 61 от Регламент № 1782/2003 във връзка с член 5, параграф 3, точка 2 от
BetrPrämDurchfG въпросът дали правата за плащане на помощи за площ трябва да се определят въз основа на отнасящата се до обработваеми
земи стойност или въз основа на стойността, която се отнася до пасища, в Германия се решава съобразно използването на разглежданата
площ към 15 май 2003 г. Към тази дата обаче спорната площ е представлявала пасище. При това положение признаването на права
въз основа на обработваеми земи би било възможно само ако е налице случай, пораждащ затруднения по смисъла на член 40 от Регламент
№ 1782/2003.
Тъй като счита, че изходът на спора, с който е сезиран, зависи от тълкуването на приложимото право на Съюза, Verwaltungsgericht
Schwerin решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1.      Може ли да се признае, че е налице случай, пораждащ затруднения по смисъла на член 40, параграф 5 от Регламент [...] № 1782/2003
по отношение на определения въз основа на площта размер, и тогава, когато продължаващата да действа към 15 май 2003 г. агроекологична
мярка се изразява само в запазване на използването като (постоянно) пасище, но е свързана без прекъсване във времето (или
във всеки случай „незабавно“) с мярка, на основание на която обработваема земя е превърната в постоянно пасище?
2)      Ако отговорът на първия въпрос е утвърдителен:
Може ли да се признае, че е налице случай, пораждащ затруднения по смисъла на член 40, параграф 5 от Регламент [...] № 1782/2003
по отношение на определения въз основа на площта размер само тогава, когато с превръщане на обработваема земя в пасище е променено
използването на тази площ въз основа (и именно поради) участието в агроекологична мярка по смисъла на посочената норма?
3)      За да се признае, че е налице случай, пораждащ затруднения по смисъла на член 40, параграф 5 от Регламент [...] № 1782/2003,
необходимо ли е подалият заявлението земеделски производител да бъде и лицето, извършило промяната на използването на земята,
или друг производител, „присъединил се“ по-късно към агроекологичната мярка, също може с основание да изтъква наличието на
случай, пораждащ затруднения?“.

По преюдициалните въпроси

По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003
трябва да се тълкува в смисъл, че когато в съответната държава членка са определени различни единични стойности за хектарите
с пасища и за всички други хектари, даващи право на помощ по член 61 от този регламент, земеделският производител — който
към посочената в този член референтна дата има агроекологични задължения, които са част от непрекъсната поредица от агроекологични
задължения с цел превръщането на обработваеми земи в постоянни пасища — може да поиска правата по член 59, параграф 3, първа
алинея от Регламента да бъдат изчислени въз основа на единичните стойности, определени за даващите право на помощ хектари,
различни от хектарите с пасища.
Най-напред следва да се напомни, че член 40 от Регламент № 1782/2003 съдържа дерогираща клауза, чиято цел е да адаптира предвиденото
в рамките на т.нар. „исторически“ модел правило за изчисляване на референтната сума, съгласно което земеделските производители,
ползвали през референтния календарен период 2000—2002 г. плащане съгласно поне една от установените в приложение VІ към Регламента
схеми за подпомагане, имат право на помощ, която е изчислена въз основа на референтна сума, получена за всеки земеделски производител
от средната за този период годишна стойност на всички предоставени съгласно тези схеми плащания.
Член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003 в частност позволява земеделските производители, които са поели агроекологични
задължения, да не бъдат санкционирани в рамките на схемата на единно плащане, поради това че са имали такива задължения през
референтния период.
Освен това член 61 от Регламент № 1782/2003 дава възможност на държавите членки да определят различни единични стойности за
хектарите с постоянни пасища към датата, предвидена за молбите за помощи на базата на площи за 2003 г., и за всички други
хектари, даващи право на помощ, при прилагането на схемата на единно плащане на регионално равнище.
В този контекст запитващата юрисдикция изхожда от принципа, че член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003 е приложим и по
отношение на предвидената в член 61 от Регламента референтна дата.
Безспорно определянето на даден парцел за постоянно пасище към предвидената в член 61 от Регламент № 1782/2003 референтна
дата може, какъвто изглежда е случаят със спорната площ, да е последица от поемането на агроекологични задължения.
Въпреки това, при липсата на изрична разпоредба, която да предвижда прилагането на член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003,
какъвто е случаят с член 59, параграф 4 и член 60 от него, следва предварително да се провери дали тази разпоредба може да
се прилага по аналогия в контекста на член 61 от Регламента.
Прилагането по аналогия на определена разпоредба спрямо икономически оператор е възможно, когато приложимият спрямо него правен
режим, от една страна, е много сходен с режима, чието прилагане по аналогия се цели, и от друга — съдържа несъвместим с общ
принцип на правото на Съюза пропуск, който прилагането по аналогия позволява да се поправи (Решение от 12 декември 1985 г.
по дело Krohn, 165/84, Recueil, стр. 3997, точка 14).
В конкретния случай, от една страна, двата правни режима са много сходни, доколкото използването на площи като постоянни пасища
към предвидената в член 61 от Регламент № 1782/2003 референтна дата се основава на същия вид агроекологични задължения като
предвидените в член 40, параграф 5 от споменатия регламент.
От друга страна, налага се изводът, че за разлика от член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003 член 61 от същия регламент
не урежда правното положение на земеделските производители, които към предвидената в член 61 референтна дата са имали агроекологични
задължения, така че със самото договаряне от земеделските производители на такива задължения те поемат риска да бъдат санкционирани
в рамките на приетата впоследствие схема на единно плащане. Впрочем съгласно принципа на правната сигурност, общ принцип на
правото на Съюза, правната уредба на Съюза, с която следва да се съобразяват правните субекти, трябва да бъде ясна и точна,
така че те да могат да се запознаят по недвусмислен начин със своите права и задължения и да действат съобразно с тях (вж.
Решение от 11 юни 2009 г. по дело Nijemeisland, C‑170/08, Сборник, стр. I‑5127, точка 44).
Следователно земеделският производител, който е поел агроекологични задължения на основание Регламенти № 2078/92 и № 1257/1999,
не следва да бъде санкциониран в рамките на последваща схема на Съюза за помощи именно заради тези задължения, тъй като не
е бил в състояние да предвиди, че решението му би повлияло върху бъдещите преки плащания съгласно приетата впоследствие правна
уредба (вж. в този смисъл Решение по дело Nijemeisland, посочено по-горе, точка 45).
В конкретния случай следва да се напомни, че спорната площ е превърната в постоянни пасища през 1994 г., в резултат от поемане
на агроекологични задължения, които след това са били поети от г‑н Grootes на 3 март 2003 г., а Регламент № 1782/2003 е приет
на 29 март 2003 г.
При това положение се налага изводът, че член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003 е приложим mutatis mutandis във връзка
с член 61 от същия регламент.
От акта за преюдициално запитване е видно, че според германската правна уредба в случаите по член 40, параграф 5, втора алинея
от Регламент № 1782/2003 правата на плащане се изчисляват въз основа на календарната година, която предхожда участието в агроекологичната
мярка. В този контекст запитващата юрисдикция иска да се установи дали агроекологичните задължения, поети впоследствие в рамките
на главното производство, трябва да се приемат за едно цяло предвид целите на посочената разпоредба във връзка с член 61 от
Регламента.
На първо място, в това отношение трябва да се отбележи, че от текста на член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003 не следва,
че посочените в него мерки трябва да произтичат от едно и също договорно задължение.
На второ място, с оглед на целта на споменатата разпоредба — да се избегне санкционирането в рамките на схемата на единно
плащане на земеделските производители, които са поели определени агроекологични задължения през референтния период — няма
особено значение дали дадена площ се използва въз основа на един-единствен договор, обвързващ земеделския производител да
приеме агроекологични мерки, или това задължение произтича от няколко договора, които обхващат последователно същия период.
От друга страна, в последния случай е необходимо последователните договори да определят всяко едно от агроекологичните задължения
съгласно Регламент № 2078/92 или № 1257/1999 и те да са част от непрекъснат период.
Същото важи и когато предвидената в член 61 от Регламент № 1782/2003 референтна дата трябва да се адаптира при прилагането
по аналогия на член 40, параграф 5 от същия регламент.
Ето защо на първия въпрос трябва да се отговори, че член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003 трябва да се тълкува в смисъл,
че когато в съответната държава членка са определени различни единични стойности за хектарите с пасища и за всички други хектари,
даващи право на помощ по член 61 от този регламент, земеделският производител — който към посочената в този член референтна
дата има агроекологични задължения съгласно Регламент № 2078/92, които са част от непрекъсната поредица от агроекологични
задължения с цел превръщането на обработваеми земи в постоянни пасища — може да поиска правата по член 59, параграф 3, първа
алинея от Регламент № 1782/2003 да бъдат изчислени въз основа на единичните стойности, определени за даващите право на помощ
хектари, различни от хектарите с пасища.

По втория въпрос
С втория си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003
във връзка с член 61 от същия регламент трябва да се тълкува в смисъл, че само наличието на причинно-следствена връзка между
промяната на предназначението на дадена площ от обработваема земя в постоянно пасище и участието в агроекологична мярка по
смисъла на тази разпоредба допускат, с оглед на изчисляването на правата на плащане, да не се вземе предвид обстоятелството,
че тази площ се използва като постоянно пасище към предвидената в член 61 от Регламента референтна дата.
Във връзка с отговора на този въпрос следва да се отбележи, че без съмнение текстът на член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003
не поставя ползването на предвиденото в тази разпоредба изключение в зависимост от изискването съответните земеделски площи
да са преобразувани в постоянни пасища поради поети агроекологични задължения.
Все пак трябва да се напомни, че в рамките на главното производство член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003 е приложим
по аналогия към положение, уредено от член 61 от Регламента.
Видно от точка 42 от настоящото решение, това прилагане се основава на съображението, че предназначението на съответния парцел
е променено именно поради задълженията, поети от земеделския производител съгласно Регламенти № 2078/92 и № 1257/1999.
Следователно ако съответният парцел е бил предназначен за пасище преди земеделският производител да поеме задължението за
прилагане на агроекологични мерки и независимо от това задължение, този парцел също ще се разглежда като предназначен за пасище
за целите на член 61 от Регламент № 1782/2003.
Ето защо на втория въпрос следва да се отговори, че член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003 във връзка с член 61 от същия
регламент трябва да се тълкува в смисъл, че само наличието на причинно-следствена връзка между промяната на предназначението
на дадена площ от обработваема земя в постоянно пасище и участието в агроекологична мярка допускат, с оглед на изчисляването
на правата на плащане, да не се вземе предвид обстоятелството, че тази площ се използва като постоянно пасище към предвидената
в член 61 от Регламента референтна дата.

По третия въпрос
С третия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003
във връзка с член 61 от същия регламент трябва да се тълкува в смисъл, че прилагането му е поставено в зависимост от условието
земеделският производител, който подава молбата за единно плащане, да бъде и лицето, пристъпило към промяна на предназначението
на съответната площ.
Най-напред следва да се напомни, че съгласно текста на член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003 във връзка с параграф 1
от този член земеделският производител, който е поел агроекологични задължения по време на референтния период, може да поиска
референтната сума да се изчислява на базата на календарната година или календарните години през референтния период, които
не са били засегнати от такива задължения.
Когато член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003 се прилага по аналогия към положение, уредено от член 61 от този регламент,
все пак целта му е да адаптира не референтния период по член 38 от същия регламент, с оглед на изчисляването на референтната
сума, а предвидената в член 61 от Регламента референтна дата.
В това отношение следва да се напомни, че член 61 от Регламент № 1782/2003 дава възможност на държавите членки да определят
различни единични стойности за хектарите с постоянни пасища и за всички други хектари, даващи право на помощ към определена
дата.
Следователно определящият критерий в рамките на член 61 от Регламент № 1782/2003 е използването на съответните парцели към
предвидената в този член референтна дата. От друга страна, в това отношение няма значение дали земеделският производител,
който подава молбата във връзка с права на плащане, съвпада с лицето, притежаващо площите към референтната дата, предвидена
в посочения член.
При прилагането по аналогия на член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003 към положение, уредено от член 61 от този регламент,
не би могло да бъде налагано никакво допълнително условие.
Следователно самоличността на земеделския производител, който притежава площите към изменената съгласно член 40, параграф 5
от Регламент № 1782/2003 референтна дата, не е релевантна при прилагането по аналогия на тази разпоредба към положение, уредено
от член 61 от същия регламент. Също така няма значение кой е земеделският производител, на който се дължи промяната на предназначението
на тези площи.
Освен това следва да се напомни, че според постоянната съдебна практика принципът на равно третиране или на недопускане на
дискриминация изисква да не се третират по различен начин сходни положения и да не се третират еднакво различни положения,
освен ако такова третиране не е обективно обосновано (вж. по-конкретно Решение от 8 юли 2010 г. по дело Afton Chemical, C‑343/09,
все още непубликувано в Сборника, точка 74).
В конкретния случай земеделският производител, който първоначално е поел агроекологични задължения, и този, който просто е
поел такива задължения при прехвърлянето на селскостопански площи, се намират в сходно положение от гледна точка на член 61
от Регламент № 1782/2003, когато подават молба за участие в схемата на единно плащане.
При това положение би било явно несъвместимо с принципа на равно третиране, ако те бъдат третирани по различен начин и ако
само земеделският производител, който първоначално е поел агроекологични задължения, има право да се позовава на прилагането
на член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003 във връзка с член 61 от него.
С оглед на всички предходни съображения на третия въпрос следва да се отговори, че член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003
във връзка с член 61 от същия регламент трябва да се тълкува в смисъл, че прилагането му не е поставено в зависимост от условието
земеделският производител, който подава молбата за единно плащане, да бъде и лицето, пристъпило към промяна на предназначението
на съответната площ.

По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход
на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени
за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:
1)
Член 40, параграф 5 от Регламент (EO) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година относно установяване на общи правила
за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане
на земеделски производители и за изменение на Регламенти (EИО) № 2019/93, (EО) № 1452/2001, (EО) № 1453/2001, (EО) № 1454/2001,
(EО) 1868/94, (EО) № 1251/1999, (EО) № 1254/1999, (EО) № 1673/2000, (EИО) № 2358/71 и (EО) № 2529/2001, изменен с Регламент
(EO) № 319/2006 на Съвета от 20 февруари 2006 г., трябва да се тълкува в смисъл, че когато в съответната държава членка са
определени различни единични стойности за хектарите с пасища и за всички други хектари, даващи право на помощ по член 61 от
този регламент, земеделският производител — който към посочената в този член референтна дата има агроекологични задължения
съгласно Регламент № 2078/92 на Съвета от 30 юни 1992 година относно методите на селскостопанско производство, които са съвместими
с изискванията за защита на околната среда и с поддържането на естествената среда, които агроекологични задължения са част
от непрекъсната поредица от агроекологични задължения с цел превръщането на обработваеми земи в постоянни пасища — може да
поиска правата по член 59, параграф 3, първа алинея от Регламент № 1782/2003, изменен с Регламент № 319/2006, да бъдат изчислени
въз основа на единичните стойности, определени за даващите право на помощ хектари, различни от хектарите с пасища.
2)
Член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003, изменен с Регламент № 319/2006, във връзка с член 61 от същия регламент, както
е изменен, трябва да се тълкува в смисъл, че само наличието на причинно-следствена връзка между промяната на предназначението
на дадена площ от обработваема земя в постоянно пасище и участието в агроекологична мярка допускат, с оглед на изчисляването
на правата на плащане, да не се вземе предвид обстоятелството, че тази площ се използва като постоянно пасище към референтната
дата, предвидена в член 61 от Регламента, както е изменен.
3)
Член 40, параграф 5 от Регламент № 1782/2003, изменен с Регламент № 319/2006, във връзка с член 61 от същия регламент, както
е изменен, трябва да се тълкува в смисъл, че прилагането му не е поставено в зависимост от условието земеделският производител,
който подава молбата за единно плащане, да бъде и лицето, пристъпило към промяна на предназначението на съответната площ.
Подписи
*
Език на производството: немски.