CELEX: 62005CJ0248
Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru
Protecția apelor subterane împotriva poluării cauzate de substanțe periculoase
Directiva 80/68/CEE

Prin cererea introductivă, Comisia Comunităților Europene solicită Curții să constate că:
—
prin faptul că nu a luat toate măsurile necesare pentru a se conforma articolelor 4, 5, 7, 9 și 10 din Directiva 80/68/CEE a Consiliului din 17 decembrie 1979 privind protecția apelor subterane împotriva poluării cauzate de anumite substanțe periculoase (
JO 1980, L 20, p. 43
, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 113, denumită în continuare „directiva”), în ceea ce privește depozitul de deșeuri din Ballymurtagh (comitatul Wicklow) și
—
prin faptul că nu a luat toate măsurile necesare pentru a se conforma articolelor 5, 7, 8, 10, 12 și 13 din directivă în ceea ce privește evacuările indirecte provenind din fose septice,
Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul dispozițiilor menționate din directivă.
Cadrul juridic
Articolul 1 alineatul (1) din directivă prevede:
„Prezenta directivă are ca obiect să prevină poluarea apelor subterane cu substanțe aparținând familiilor și grupelor de substanțe din listele I și II din anexă, denumite în continuare «substanțe din listele I și II», și să reducă sau să elimine, pe cât posibil, consecințele poluării deja existente.”
Conform articolului 1 alineatul (2) din directivă:
„În sensul prezentei directive:
(a)
«ape subterane» înseamnă toate apele care se află sub suprafața solului în zona de saturație și în contact direct cu solul sau cu subsolul;
(b)
«evacuare directă» înseamnă introducerea în apele subterane a substanțelor din listele I și II fără filtrare prin sol sau subsol;
(c)
«evacuare indirectă» înseamnă introducerea în apele subterane a substanțelor din listele I și II după filtrare prin sol sau subsol;
(d)
«poluare» înseamnă evacuarea de către om, în mod direct sau indirect, de substanțe sau energie în apele subterane, cu consecințe de natură să pună în pericol sănătatea umană sau alimentarea cu apă, care pot fi nocive pentru resursele vii și ecosistemul acvatic sau pot interfera cu alte utilizări legitime ale apei.”
Articolul 2 din directivă prevede că aceasta nu se aplică:
„(a)
evacuărilor de efluenți menajeri provenind de la locuințele izolate neracordate la un sistem de canalizare și situate în afara zonelor protejate de captare a apei destinate consumului uman;
[…]”
Conform articolului 3 din directivă:
„Statele membre iau măsurile necesare pentru:
(a)
a preveni introducerea în apele subterane a substanțelor din lista I și
(b)
a limita introducerea în apele subterane a substanțelor din lista II, pentru a evita poluarea acestor ape cu substanțele respective.”
Articolul 4 alineatele (1) și (2) din directivă prevede:
„(1)   Pentru a se conforma obligației menționate la articolul 3 litera (a), statele membre:
—
interzic orice evacuare directă de substanțe din lista I;
—
supun unei anchete prealabile acțiunile de eliminare sau de depozitare în vederea eliminării acestor substanțe, care ar putea duce la evacuări indirecte. Pe baza rezultatelor acestei anchete, statele membre interzic această acțiune sau eliberează o autorizație, cu condiția să se respecte toate precauțiile tehnice necesare pentru prevenirea unei astfel de evacuări;
—
iau măsurile corespunzătoare pe care le consideră necesare pentru prevenirea oricărei evacuări indirecte de substanțe din lista I provenind din activități în interiorul sau deasupra solului, altele decât cele menționate la a doua liniuță. Statele membre notifică aceste măsuri Comisiei, care, pe baza acestor informații, poate prezenta Consiliului propuneri de revizuire a prezentei directive.
(2)   Cu toate acestea, în cazul în care ancheta prealabilă dovedește că apele subterane în care se preconizează evacuarea de substanțe din lista I sunt în mod constant improprii oricărei alte utilizări, în special utilizărilor menajere sau agricole, statele membre pot autoriza evacuarea acestor substanțe, cu condiția ca prezența lor să nu impieteze asupra exploatării resurselor solului.
Autorizațiile respective pot fi eliberate numai în cazul în care s-au respectat toate precauțiile tehnice pentru ca aceste substanțe să nu poată ajunge în alte sisteme acvatice sau să nu dăuneze altor ecosisteme.”
Conform articolului 5 din directivă:
„(1)   Pentru a se conforma obligației menționate la articolul 3 litera (b), statele membre supun unei anchete prealabile:
—
orice evacuare directă de substanțe din lista II, în vederea limitării acestora;
—
acțiunile de eliminare sau depozitare în vederea eliminării acestor substanțe, care ar putea duce la o evacuare indirectă.
Pe baza rezultatelor acestei anchete, statele membre pot elibera o autorizație, cu condiția să se respecte toate precauțiile tehnice pentru prevenirea poluării apelor subterane cu aceste substanțe.
(2)   În plus, statele membre iau măsurile corespunzătoare pe care le consideră necesare pentru a limita orice evacuare indirectă a substanțelor din lista II, datorată activităților în interiorul sau deasupra solului, altele decât cele menționate la alineatul (1).”
Articolul 7 din directivă este redactat după cum urmează:
„Anchetele prealabile menționate la articolele 4 și 5 trebuie să includă studierea condițiilor hidrogeologice ale zonei în cauză, a eventualului potențial de epurare al solului și al subsolului, precum și a riscurilor de poluare și de alterare a calității apelor subterane ca urmare a evacuării, și să stabilească dacă evacuarea în apele respective constituie o soluție acceptabilă din punctul de vedere al mediului.”
Articolul 8 din directivă prevede:
„Autorizațiile prevăzute la articolele 4, 5 și 6 pot fi eliberate de autoritățile competente ale statelor membre numai după ce s-a verificat dacă este asigurată monitorizarea apelor subterane și, în special, a calității acestora.”
Potrivit articolului 9 din directivă:
„În cazul în care se autorizează evacuarea directă în conformitate cu articolul 4 alineatele (2) și (3) sau cu articolul 5 sau [în cazul] în care se autorizează, în conformitate cu articolul 5, acțiunea de eliminare a apelor uzate, care duce inevitabil la evacuări indirecte, autorizația trebuie să menționeze în special:
—
locul evacuării;
—
tehnica de evacuare;
—
măsurile de precauție indispensabile, având în vedere, în special, natura și concentrația substanțelor prezente în efluenți, caracteristicile mediului receptor, precum și apropierea de zonele de captare a apei, în special a apei potabile, termice și minerale;
—
cantitatea maximă admisibilă dintr-o substanță în efluenți într-una sau mai multe perioade date și condițiile adecvate referitoare la concentrația acestor substanțe;
—
dispozitivele care permit controlul efluenților evacuați în apele subterane;
—
dacă este necesar, măsurile care permit monitorizarea apelor subterane și, în special, a calității acestora.”
Articolul 10 din directivă este redactat după cum urmează:
„În cazul în care se autorizează, în conformitate cu articolele 4 și 5, o acțiune de eliminare sau depozitare în vederea eliminării, care ar putea duce la o evacuare indirectă, autorizația trebuie să menționeze în special:
—
locul unde se efectuează această eliminare sau depozitare;
—
metodele de eliminare sau depozitare;
—
măsurile de precauție indispensabile, având în vedere, în special, natura și concentrația substanțelor prezente în materialele care urmează să fie eliminate sau depozitate, caracteristicile mediului receptor și apropierea de zonele de captare a apei, în special a apei potabile, termale și minerale;
—
cantitatea maximă admisibilă de materiale care conțin substanțe din lista I sau II într-una sau mai multe perioade date și, dacă este posibil, chiar cantitatea acelor substanțe care se depozitează sau se elimină și condițiile corespunzătoare referitoare la concentrația acestor substanțe;
—
în cazurile menționate la articolul 4 alineatul (1) și la articolul 5 alineatul (1), măsurile tehnice [de] precauție care se pun în aplicare pentru a preveni orice evacuare în apele subterane a substanțelor din lista I și orice poluare a unor astfel de ape cu substanțe din lista II;
—
dacă este necesar, măsurile care permit monitorizarea apelor subterane și, în special, a calității acestora.”
Articolul 12 din directivă prevede:
„(1)   În cazul în care persoana care solicită o autorizație, în sensul articolelor 4 și 5, declară că nu este în măsură să respecte condițiile care i se impun sau dacă autoritatea competentă din statul membru în cauză constată această situație, eliberarea autorizației se respinge.
(2)   În caz de nerespectare a condițiilor impuse de autorizație, autoritatea competentă din statul membru în cauză ia măsurile necesare pentru ca aceste condiții să fie îndeplinite; dacă este necesar, autorizația se revocă.”
Conform articolului 13 din directivă:
„Autoritățile competente din statele membre controlează respectarea condițiilor impuse de autorizații, precum și efectele evacuărilor asupra apelor subterane.”
Procedura precontencioasă
În cursul anului 1999, la Comisie a fost înregistrată o plângere privind fosta mină din Ballymurtagh, amenajată ca depozit de deșeuri municipale de către Consiliul comitatului Wicklow.
În cursul anului 2000, la Comisie a fost înregistrată o altă plângere privind evacuări neautorizate în apele subterane, provenind de la unitatea hotelieră Creacon Lodge (New Ross), situată în comitatul Wexford, dată în folosință în cursul anului 1995. Cu ocazia analizării acestei plângeri, Comisia a luat cunoștință de probleme mai extinse în legătură cu efluenții provenind din fose septice, probleme referitoare la condițiile de aplicare a directivei în mediul rural irlandez în cazul unor construcții cu destinație comercială sau nerezidențială și al unor locuințe neizolate situate în diferite aglomerări.
Pe de altă parte, Comisia a luat cunoștință de un raport privitor la probleme de eutrofizare în lacurile din Killarney, în comitatul Kerry, care menționa că instalațiile racordate la fose septice constituiau una dintre cauzele degradării semnificative a acestor ape și care sublinia că fosele septice erau, de cele mai multe ori, inadecvate sau întreținute necorespunzător.
În scopul cercetării celei de a doua plângeri, la 8 mai 2001, Comisia a adresat Irlandei o scrisoare în care se referea la raportul mai sus menționat.
Întrucât a considerat nesatisfăcătoare răspunsurile oferite în cadrul procedurii de cercetare a primei plângeri și ținând seama de lipsa unui răspuns cu privire la cea de a doua plângere, la 23 octombrie 2001, Comisia a adresat Irlandei o scrisoare de punere în întârziere în care îi comunica îndoielile sale cu privire la condițiile în care acest stat membru aplica o serie de dispoziții din directivă și o invita să îi transmită observațiile sale în această privință.
La 17 decembrie 2002, în lipsa unui răspuns la scrisoarea menționată, Comisia a adresat acestui stat membru un aviz motivat prin care îl invita să ia măsurile necesare pentru a se conforma acestui aviz într-un termen de două luni de la primire.
Prin scrisoarea din 9 septembrie 2003, autoritățile irlandeze au trimis un răspuns la acest aviz, în care ofereau informații privitoare la măsurile luate și susțineau că respectă directiva. Considerând că poziția adoptată de Irlanda nu este satisfăcătoare, Comisia a decis să introducă prezenta acțiune.
Cu privire la acțiune
De la bun început, trebuie să se sublinieze că, în înscrisurile sale, Comisia a recunoscut explicit că Irlanda a adoptat legislația necesară pentru transpunerea directivei în dreptul intern.
Cu privire la motivele referitoare la depozitul de deșeuri municipale din Ballymurtagh
În cererea introductivă, Comisia reproșează Irlandei faptul că nu a luat toate măsurile necesare pentru a se conforma articolelor 4, 5, 7, 9 și 10 din directivă în ceea ce privește depozitul de deșeuri municipale din Ballymurtagh.
Comisia reproșează acestui stat membru în primul rând faptul că nu a acordat nicio autorizație oficială anterior punerii în funcțiune a acestui depozit de deșeuri, deși o astfel de autorizație trebuie să fie solicitată și acordată înainte de începerea activităților într-o instalație nouă, aceasta în scopul de a supune aceste activități unor condiții adecvate în sensul articolului 9 din directivă. În al doilea rând, Comisia apreciază că nu au fost luate precauțiile tehnice impuse pentru prevenirea evacuării unor substanțe din listele I și II. În al treilea rând, Comisia arată că autorizația privind deșeurile, eliberată de Environmental Protection Agency (Agenția pentru Protecția Mediului, denumită în continuare „EPA”) la 3 aprilie 2001 pentru exploatarea respectivului depozit de deșeuri, nu este conformă cu dispozițiile directivei, având în vedere neregularitatea atât a acestei autorizații, cât și a anchetei prealabile.
Se impune a se arăta că, în memoriul în replică pe care l-a depus la dosar, Comisia a renunțat la motivele întemeiate pe lipsa unei autorizații oficiale a depozitului de deșeuri, anterior punerii în funcțiune a acestuia, și pe nerespectarea articolului 9 din directivă.
Cu privire la motivul referitor la nerespectarea directivei ca urmare a evacuării de substanțe din listele I și II
— Argumentele părților
Comisia arată că Irlanda nu a respectat obligația de a lua toate „precauțiile tehnice” conform articolului 4 alineatul (2) al doilea paragraf din directivă, întrucât a permis crearea și exploatarea depozitului de deșeuri municipale din Ballymurtagh, deși cunoștea că substanțe din lista I, cum ar fi cadmiul, și din lista II, cum ar fi metalele grele, precum și fosforul s-ar scurge inevitabil în râul Avoca în lipsa oricărei membrane protectoare sub depozitul de deșeuri respectiv.
Comisia susține că evacuările unor astfel de substanțe sunt supuse unor condiții care, în privința sitului în cauză, nu au fost îndeplinite. Printre acestea figurează cerințele menționate la articolul 4 alineatul (2) din directivă, din care rezultă că evacuarea trebuie să aibă loc numai în apele subterane și că substanțele din lista I prezente în aceste ape nu trebuie să poată ajunge în alte sisteme acvatice.
Or, potrivit Comisiei, apele subterane care curg sub situl din Ballymurtagh, pe de o parte, și râul Avoca, pe de altă parte, nu pot fi considerate ca făcând parte din același sistem acvatic.
În orice caz, potrivit Comisiei, chiar și în situația în care ar trebui să se considere că apele subterane menționate, care se varsă în Avoca, fac parte, împreună cu acest râu, din același sistem acvatic, nu se poate considera că acest râu este în mod constant impropriu altor utilizări. Într-adevăr, declarația de impact asupra mediului privitoare la depozitul de deșeuri municipale din Ballymurtagh (
Environmental Impact Statement on Ballymurtagh Landfill
, denumită în continuare „declarația de impact asupra mediului”), prezentată în conformitate cu legislația națională privind gestionarea deșeurilor, precizează că „Avoca, râu care curge în apropierea minelor și a depozitului de deșeuri, este un râu pietros cu debit mare și poate fi considerat un foarte bun habitat pentru salmonide”.
Tot potrivit Comisiei, Consiliul comitatului Wicklow nu putea să nu fi avut cunoștință de faptul că, în lipsa unei bariere protectoare, lichidul rezidual care provine din percolarea apei prin deșeuri (denumit în continuare „levigat”) ar ajunge în Avoca, în măsura în care studiul hidrogeologic elaborat în 1987 (Cullen K. T.,
Ballymurtagh Open Pit: Report on the Hydrogeological Survey of a Proposed Waste Disposal Site
, 10 martie 1987, denumit în continuare „studiul hidrogeologic”), înainte de punerea în funcțiune a depozitului de deșeuri, prezenta în această privință o opțiune între, pe de o parte, diluarea și dispersia levigatului și, pe de altă parte, etanșarea bazei depozitului. Or, Consiliul comitatului Wicklow a optat pentru diluarea și dispersia levigatului, ceea ce nu putea determina decât poluarea unui alt sistem acvatic.
Potrivit Irlandei, chiar în temeiul dispozițiilor articolului 4 alineatul (2) din directivă, evacuarea de substanțe din lista I poate fi autorizată în anumite condiții.
Statul membru respectiv se întemeiază pe concluziile studiului hidrogeologic, potrivit cărora „caracterul extrem de contaminat atât al apelor subterane care curg sub mină, cât și al râului Avoca permite să se ia în mod serios în considerare opțiunea «diluarea și dispersia», întrucât unicul efect asupra calității apelor care curg sub mină sau a apelor râului Avoca ar fi o decolorare în funcție de natura și compunerea levigaților”.
În opinia Irlandei, apele subterane situate în interior și pe pantele joase ale fostelor zone de mineralizare sunt grav contaminate ca urmare a activității miniere derulate anterior și sunt improprii utilizărilor menajere și agricole. Irlanda arată că, în orice caz, potrivit celui mai recent raport al EPA asupra calității apelor, cazul cel mai serios de poluare cu metale este cel al râului Avoca, care este afectat de o contaminare gravă cu zinc, cupru și, într-o mai mică măsură, cu plumb.
Pe de altă parte, potrivit acestui stat membru, sistemul acvatic este compus din ape ce provin din râurile de suprafață, precum și din apele subterane, iar în speță nu se poate considera că acestea formează două sisteme distincte, nelegate între ele.
— Aprecierea Curții
Pe de o parte, se impune a se aminti că, în conformitate cu articolul 3 litera (a) din directivă, statele membre sunt obligate să ia măsurile necesare pentru a preveni introducerea în apele subterane a substanțelor din lista I.
Pentru a respecta această obligație, potrivit articolului 4 alineatul (1) din directivă, statele membre trebuie, pe de o parte, să interzică orice evacuare directă a acestor substanțe, iar pe de altă parte, să supună unei anchete prealabile acțiunile de eliminare sau de depozitare în vederea eliminării acestor substanțe, care ar putea duce la evacuări indirecte, în scopul fie de a interzice această acțiune, fie de a elibera o autorizație, cu condiția să se respecte toate precauțiile tehnice necesare pentru prevenirea unei astfel de evacuări.
Din articolul 4 alineatul (2) primul paragraf din directivă rezultă, în plus, că statele membre pot autoriza evacuarea de substanțe din lista I, în cazul în care o anchetă prealabilă dovedește că apele subterane în care se preconizează evacuarea sunt în mod constant improprii oricărei alte utilizări, în special utilizărilor menajere sau agricole, cu condiția ca prezența lor să nu impieteze asupra exploatării resurselor solului.
De altfel, potrivit celui de al doilea paragraf al aceleiași dispoziții, o astfel de autorizație poate fi eliberată numai în cazul în care s-au respectat toate precauțiile tehnice pentru ca aceste substanțe să nu poată ajunge în alte sisteme acvatice sau să nu dăuneze altor ecosisteme.
Pe de altă parte, în conformitate cu articolul 3 litera (b) din directivă, statele membre trebuie să limiteze introducerea în apele subterane a substanțelor din lista II, pentru a evita poluarea acestor ape cu substanțele respective.
Pentru a respecta această obligație, în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) primul paragraf din directivă, statele membre trebuie să supună unei anchete prealabile orice evacuare directă de substanțe din această listă în vederea limitării acestora, precum și acțiunile de eliminare sau de depozitare în vederea eliminării acestor substanțe, care ar putea duce la o evacuare indirectă. Potrivit articolului 5 alineatul (1) al doilea paragraf, pe baza rezultatelor acestei anchete, statele membre pot elibera o autorizație, cu condiția să se respecte toate precauțiile tehnice pentru prevenirea poluării apelor subterane cu aceste substanțe.
Se impune, în primul rând, a se sublinia că Irlanda recunoaște că apele subterane în care ajung evacuările indirecte de substanțe din lista I pot să se scurgă în râul Avoca, în care prezența unora dintre aceste substanțe produce, în cele din urmă, o decolorare a apelor.
Având în vedere că sistemul acvatic căruia îi aparține râul Avoca, în legătură cu care s-a stabilit că nu își are sursa în apele subterane care curg sub situl din Ballymurtagh, este, în fapt, afectat de evacuările respective, condiția impusă de articolul 4 alineatul (2) al doilea paragraf din directivă nu este îndeplinită, întrucât aceste evacuări nu sunt limitate numai la apele subterane. Concluziile diferitelor studii care au constatat poluarea anterioară a acestui râu sunt irelevante în ceea ce privește aprecierea respectării acestei din urmă condiții.
Prin urmare, prin alegerea, pentru depozitul de deșeuri municipale din Ballymurtagh, a sistemului bazat pe diluarea și dispersia levigatului, deși, potrivit studiului hidrogeologic, exista o altă soluție, cea de etanșare a bazei depozitului, care ar fi permis ca nivelul de poluare a râului Avoca să nu se agraveze, ceea ce nu este contestat de către Irlanda, și făcând astfel posibil ca substanțe din lista I să ajungă într-un sistem acvatic distinct de apele subterane care curg sub situl depozitului respectiv, acest stat membru nu s-a conformat obligației de a lua toate precauțiile tehnice, impusă de articolul 4 alineatul (2) al doilea paragraf din directivă.
În al doilea rând, în măsura în care introducerea în apele subterane de substanțe din lista II, în special metale grele și fosfor, este inerentă opțiunii tehnice efectuate de Irlanda, această alegere nu respectă obligația care rezultă din articolul 3 litera (b) din directivă de a limita introducerea în apele subterane respective a acestor substanțe pentru a evita poluarea acestor ape, întrucât nu au fost luate toate precauțiile tehnice ce permit îndeplinirea acestui obiectiv.
În consecință, nu sunt respectate nici cerințele prevăzute la articolul 5 din directivă care, astfel cum a fost precizat la punctul 39 din prezenta hotărâre, nu urmăresc decât conformarea cu obligația menționată la articolul 3 litera (b) din directivă.
Din cele ce precedă rezultă că, în ceea ce privește situl depozitului de deșeuri municipale din Ballymurtagh, trebuie să se constate că Irlanda nu a respectat cerințele ce rezultă din articolele 4 și 5 din directivă, cu privire la evacuarea de substanțe din listele I și II.
Cu privire la motivul referitor la nerespectarea directivei ca urmare a eliberării unei autorizații ilegale
— Argumentele părților
Comisia susține că autorizația pentru deșeuri, acordată de EPA la 3 aprilie 2001, nu este conformă cu articolele 4, 5, 7 și 10 din directivă.
Potrivit Comisiei, nu au fost respectate cerințele privind ancheta prealabilă acordării acestei autorizații. În această privință, Comisia susține că, din chiar cuprinsul autorizației menționate, potrivit căruia, „în termen de șase luni de la data acordării prezentei autorizații, titularul formulează o propunere pentru examinarea fezabilității unui control al evacuărilor în apele subterane și al efectelor acestora asupra râului Avoca”, rezultă că au fost încălcate articolele 4 și 5 din directivă, în măsura în care ancheta privind impactul asupra apelor subterane și luarea eventuală a unor precauții tehnice nu au precedat eliberarea acestei autorizații.
Comisia adaugă faptul că, presupunând că studiul hidrogeologic ar fi putut reprezenta o „anchetă prealabilă” în sensul articolului 4 alineatul (2) din directivă, această anchetă ar fi insuficientă în orice caz, în măsura în care nu rezultă că ar fi implicat adunarea de informații complete cu privire la substanțele din listele I și II și nu conține nicio referință expresă la articolul 4 din directivă.
Mai mult, potrivit Comisiei, declarația de impact asupra mediului nu acoperă lacunele studiului respectiv.
Potrivit Irlandei, cerințele directivei cu privire la ancheta prealabilă au fost respectate, în măsura în care au fost elaborate ancheta hidrogeologică și studiul de impact asupra mediului.
Irlanda susține în plus că, înainte de a elibera autorizația pentru deșeuri la 3 aprilie 2001, EPA a luat în considerare concluziile mai multor studii asupra apelor subterane și anchete hidrogeologice, printre care studiul geologic și hidrogeologic cu privire la depozitul de deșeuri municipale din Ballymurtagh (Co. Wicklow B. J. Murphy & Associates,
Geological and Hydrogeological Study of the Ballymurtagh Landfill near Avoca, 1997
).
— Aprecierea Curții
Astfel cum s-a constatat la punctele 42 și 43 din prezenta hotărâre, prin alegerea, pentru depozitul de deșeuri municipale din Ballymurtagh, a sistemului bazat pe diluarea și dispersia levigatului, Irlanda nu a luat toate precauțiile tehnice impuse, pe de o parte, de articolul 4 din directivă, în ceea ce privește substanțele din lista I, iar pe de altă parte, de articolul 5 din aceasta, în ceea ce privește substanțele din lista II. În consecință, acest stat membru nu putea elibera în mod valabil o autorizație în temeiul acelorași articole, întrucât eliberarea unei astfel de autorizații este, de fapt, condiționată de adoptarea precauțiilor tehnice impuse de dispozițiile respective, aceste precauții tehnice nefiind adoptate în speță.
Mai mult, trebuie să se sublinieze că mediul receptor al evacuărilor face obiectul anchetelor prealabile prevăzute la articolele 4 și 5 din directivă. Ținând cont de acest obiect specific, articolul 7 din directivă impune ca anchetele respective să aibă, la rândul lor, un obiectiv specific, și anume studierea condițiilor hidrogeologice ale zonei în cauză, a eventualului potențial de epurare al solului și al subsolului, precum și a riscurilor de poluare și de alterare a calității apelor subterane ca urmare a evacuărilor, în scopul de a stabili dacă evacuările în apele respective constituie o soluție acceptabilă din punctul de vedere al mediului. Astfel, articolul 7 menționat subordonează acordarea autorizațiilor unor condiții precise și detaliate care, pentru atingerea obiectivului directivei, trebuie considerate imperative (a se vedea în acest sens Hotărârea din 28 februarie 1991, Comisia/Italia,
C-360/87, Rec., p. I-791
, punctul 23).
În scopul de a răspunde deplin obiectivului astfel urmărit de către legiuitorul comunitar, ancheta prealabilă care condiționează acordarea autorizației trebuie să permită cunoașterea completă și detaliată a stării mediului receptor al evacuărilor, fără să fie însă necesară o referire expresă la directivă.
Or, în speță, este cert că nu au fost strânse informații complete referitoare la poluanții a căror posibilă prezență în levigatul din depozitul de deșeuri municipale din Ballymurtagh este menționată în studiul hidrogeologic. Prin urmare, ancheta hidrogeologică nu enumeră în mod exhaustiv riscurile de poluare și de alterare a calității apelor subterane, aferente evacuărilor de substanțe din listele I și II.
În plus, din mențiunea care figurează în autorizația pentru deșeuri eliberată de EPA la 3 aprilie 2001, menționată la punctul 47 din prezenta hotărâre, rezultă că impactul de mediu al depozitului de deșeuri asupra apelor subterane și a apelor de suprafață nu a fost înțeles deplin înainte de acordarea acestei autorizații, contrar cerințelor care decurg din articolul 7 din directivă.
În sfârșit, autorizația menționată nu îndeplinește nici condițiile prevăzute la articolul 10 din directivă.
În consecință, este întemeiat motivul legat de încălcarea articolelor 4, 5, 7 și 10 din directivă ca urmare a eliberării unei autorizații ilegale pentru depozitul de deșeuri municipale din Ballymurtagh.
Din tot ceea ce precedă rezultă că, prin faptul că nu a luat toate măsurile necesare pentru a se conforma articolelor 4, 5, 7 și 10 din directivă în ceea ce privește situl depozitului de deșeuri municipale din Ballymurtagh, Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul directivei.
Cu privire la motivul referitor la evacuările indirecte, în apele subterane, de substanțe din lista II provenind din fose septice
Potrivit Comisiei, Irlanda nu a luat măsurile necesare pentru a se conforma directivei în scopul de a proteja apele subterane, în ansamblul mediului său rural, împotriva evacuărilor indirecte de substanțe din lista II și care provin din fose septice, mai precis din sisteme de tratare a apelor destinate eliminării prin sol a apelor uzate menajere.
Instalațiile care depind de fosele septice nu ar fi fost supuse în mod sistematic procedurilor adecvate de anchetă prealabilă și de autorizare, deși efluenții din fosele septice conțin cantități importante de fosfor și de amoniac, ceea ce ar constitui o neîndeplinire a obligațiilor care rezultă din articolul 5 din directivă și, prin urmare, o nerespectare a dispozițiilor conexe, și anume a articolelor 7, 8, 10 și 13 din aceasta.
În susținerea acestui motiv, Comisia invocă următoarele elemente de probă:
—
interpretarea restrictivă dată de Irlanda articolului 5 alineatul (1) din directivă și faptul că aceasta nu a luat măsurile adecvate pentru a se asigura că această dispoziție este interpretată corect;
—
lipsa unei intervenții a Irlandei timp de mai mulți ani în ceea ce privește evacuările neautorizate ce provin dintr-o unitate hotelieră în comitatul Wexford;
—
nerespectarea de către Irlanda a cerințelor directivei referitoare la fosele septice din regiunea lacurilor din Killarney și
—
rapoartele oficiale asupra poluării apelor și încălcărilor Directivei 80/778/CEE din 15 iulie 1980 privind calitatea apei destinate consumului uman (
JO L 229, p. 11
).
Cu titlu prealabil, trebuie să se sublinieze că, în cadrul acestei părți a acțiunii, Comisia nu solicită să obțină constatarea neîndeplinirii de către Irlanda a unor obligații prevăzute de directivă în raport cu situații de fapt concrete, ci urmărește să denunțe o neîndeplinire a obligațiilor care ar decurge din existența unei practici administrative contrare dreptului comunitar, această practică fiind evidențiată prin anumite exemple.
În această privință, trebuie să se amintească, în primul rând, că se poate solicita Curții de către Comisie constatarea unor neîndepliniri ale obligațiilor prevăzute de dispozițiile unei directive ca urmare a adoptării de către autoritățile unui stat membru a unei practici generale contrare acestora, exemplificând această practică prin situații specifice (a se vedea în acest sens Hotărârea din 26 aprilie 2005, Comisia/Irlanda,
C-494/01, Rec., p. I-3331
, punctul 27).
Mai concret, Curtea s-a pronunțat în sensul că, deși un comportament al unui stat constând într-o practică administrativă contrară cerințelor dreptului comunitar poate fi de natură să constituie o neîndeplinire a obligațiilor în sensul articolului 226 CE, trebuie ca această practică administrativă să prezinte un anumit grad de continuitate și de generalitate (a se vedea în special Hotărârea din 27 aprilie 2006, Comisia/Germania,
C-441/02, Rec., p. I-3449
, punctul 50, și Hotărârea din 14 iunie 2007, Comisia/Finlanda,
C-342/05, Rep., p. I-4713
, punctul 33).
În al doilea rând, în cadrul unei proceduri în constatarea neîndeplinirii obligațiilor în temeiul articolului 226 CE, îi revine Comisiei obligația de a stabili existența pretinsei neîndepliniri a obligațiilor. Comisia este cea care trebuie să prezinte Curții elementele necesare pentru ca aceasta să verifice existența neîndeplinirii obligațiilor, fără a se putea întemeia pe vreo prezumție (a se vedea în acest sens mai ales Hotărârile citate anterior, Comisia/Irlanda, punctul 41 și jurisprudența citată, precum și Comisia/Germania, punctul 48).
Cu toate acestea, în temeiul articolului 10 CE, statele membre sunt obligate să faciliteze Comisiei îndeplinirea misiunii sale, care constă, potrivit articolului 211 CE, mai ales în a veghea la aplicarea dispozițiilor Tratatului CE și a dispozițiilor adoptate de instituții în temeiul acestuia (a se vedea în special Hotărârea Comisia/Irlanda, citată anterior, punctul 42 și jurisprudența citată).
În acest context, trebuie să se țină cont de faptul că, în situația verificării aplicării corecte în practică a dispozițiilor naționale destinate să asigure punerea în aplicare efectivă a directivei, Comisia se bazează în mare măsură pe elementele furnizate de eventualii petenți, precum și de statul membru în cauză (a se vedea Hotărârea Comisia/Irlanda, citată anterior, punctul 43).
Prin urmare, rezultă mai ales că, în cazul în care Comisia a furnizat suficiente elemente care relevă că autoritățile statului membru pârât au dezvoltat o practică repetată și persistentă care este contrară dispozițiilor unei directive, sarcina de a contesta în mod temeinic și detaliat datele astfel prezentate și consecințele care decurg din acestea îi revine statului membru respectiv (a se vedea Hotărârea Comisia/Irlanda, citată anterior, punctul 47).
Prezentul motiv formulat de către Comisie trebuie să fie astfel analizat în lumina acestor principii.
În sfârșit, trebuie să se sublinieze că, în măsura în care motivele formulate în acest context nu privesc conținutul dispozițiilor naționale, pentru analizarea temeiniciei acestora sunt irelevante argumentele Irlandei cu privire la caracterul efectiv al legislației naționale de transpunere a directivei și cu privire la caracterul complementar, în raport cu aceasta, al legislației naționale privind amenajarea teritoriului.
Cu privire la interpretarea de către Irlanda a articolului 5 alineatul (1) din directivă
— Argumentele părților
Comisia susține că Irlanda interpretează restrictiv articolul 5 alineatul (1) din directivă, ceea ce determină neaplicarea pe teritoriul irlandez în ansamblul său a regimului de autorizare instituit prin acest articol în ceea ce privește evacuările indirecte de substanțe înscrise în lista II și care provin din fose septice, contrar cerințelor directivei.
Comisia adaugă faptul că o astfel de analiză a prevalat în comitatul Wexford, în special în ceea ce privește unitatea hotelieră Creacon Lodge.
În plus, Comisia arată că numărul de autorizații de evacuări de efluenți în apele subterane este foarte redus în ansamblul comitatelor în raport cu împrejurările în care directiva este aplicabilă, ceea ce ar evidenția interpretarea greșită a acesteia.
Irlanda argumentează că, după expirarea termenului de răspuns la avizul motivat emis de Comisie, a revenit asupra interpretării pe care a dat-o dispoziției în litigiu.
Irlanda adaugă faptul că, în ceea ce le privește, autoritățile locale răspunzătoare cu punerea în aplicare a legislației naționale de transpunere a directivei au aplicat întotdeauna, în practică, o interpretare conformă finalității articolului 5 alineatul (1) din directivă.
— Aprecierea Curții
Astfel cum s-a indicat la punctul 39 din prezenta hotărâre și astfel cum rezultă cu claritate din chiar cuprinsul articolului 5 alineatul (1) din directivă, statele membre trebuie, în principiu, să instituie, pentru toate substanțele din lista II, prin urmare inclusiv pentru cele care provin din fose septice, proceduri de anchetă prealabilă și de autorizare pentru toate acțiunile de eliminare sau de depozitare în vederea eliminării acestor substanțe, care ar putea duce la o evacuare indirectă.
În prezent, Irlanda recunoaște necesitatea de punere în aplicare a directivei în conformitate cu această interpretare a articolului 5 alineatul (1), singura conformă exigențelor comunitare.
Cu toate acestea, se impune a se analiza dacă interpretarea necorespunzător de restrictivă a acestei dispoziții, susținută inițial de către Irlanda, a fost pusă în aplicare în mod concret printr-o practică efectivă, examinând în acest sens celelalte elemente de probă prezentate de către Comisie, care urmăresc să exemplifice interpretarea menționată și care au legătură cu aceeași practică administrativă criticată.
Cu privire la eliminarea apelor uzate provenind de la unitatea hotelieră Creacon Lodge
— Argumentele părților
Potrivit Comisiei, eliminarea apelor uzate care provin de la unitatea hotelieră Creacon Lodge, situată în comitatul Wexford, a determinat, pe parcursul mai multor ani, evacuarea de substanțe din lista II care au contaminat, printr-o conductă de evacuare, anumite zone învecinate, în special un curs de apă.
Între anii 1995 și 2001, această unitate care, potrivit Comisiei, are o capacitate de 200 de persoane, era dotată cu o fosă septică de 250 de galoni, prin încălcarea clauzei din autorizația de construire care impunea instalarea unei fose septice suplimentare. În luna ianuarie 1999, a fost instalată o nouă stație de epurare, fără a se fi efectuat însă ancheta prealabilă impusă de articolul 5 alineatul (1) din directivă și fără a fi fost eliberată autorizația de evacuare a apelor uzate, impusă de această dispoziție. Abia în luna noiembrie 2001 a fost acordată o autorizație definitivă de evacuare a apelor uzate.
Irlanda contestă susținerea Comisiei cu privire la capacitatea de primire a unității hoteliere Creacon Lodge și precizează totodată că, între 1994 și 2000, au fost analizate patru cereri de autorizație de construire și că au fost impuse condiții și controale semnificative în materie de tratare și de eliminare a efluenților care provin din clădirile acestei unități. Irlanda adaugă faptul că, în cursul anului 1996, a fost pusă în funcțiune o fosă septică având o capacitate de 2000 de galoni.
Irlanda precizează că, în urma acordării autorizației definitive de evacuare la 30 noiembrie 2001 de către Board Pleana, autoritate independentă care are misiunea de a soluționa recursurile în materie de autorizații de construire, autorizație care impunea instalarea unui echipament de tratare a efluenților, Consiliul comitatului Wexford, precum și EPA au efectuat controale care includeau studierea de eșantioane din efluenți provenind din sistemul de tratare a apelor uzate al unității hoteliere Creacon Lodge în scopul de a veghea ca acest sistem să fie conform condițiilor specificate în această autorizație de evacuare.
În sfârșit, Irlanda arată că au fost adresate mai multe notificări proprietarului acestei unități, prin care s-au precizat măsurile cărora trebuie să se conformeze, toate aceste măsuri ilustrând eforturile întreprinse pentru a se asigura că responsabilii acestei unități se supun condițiilor stipulate în autorizația de evacuare menționată.
— Aprecierea Curții
Cu titlu prealabil, trebuie să se sublinieze că, în privința probelor prezentate în acest context de către Comisie, aceasta recunoaște că a fost greșit informată cu privire la anumite fapte precise referitoare la unitatea hotelieră Creacon Lodge. Acest lucru este valabil în privința instalării unei fose septice în cursul anului 1996, cu privire la care Comisia recunoaște că este adaptată gradului de ocupare a hotelului atât în cazul unor sejururi hoteliere obișnuite, cât și în cazul unor manifestări deosebite.
Pe de altă parte, din diferitele cereri de autorizație de construire analizate de către autoritățile competente, rezultă că, atunci când unitatea respectivă era dotată cu maximum 11 camere, aceste autorități au apreciat că efluenții evacuați de această unitate puteau fi considerați de natură menajeră în sensul articolului 2 litera (a) din directivă.
Cu ocazia depunerii cererilor de autorizație de construire ce vizau mărirea capacității de primire a unității respective, în urma cărora au fost eliberate autorizații la 12 februarie 1997 și la 14 septembrie 2000, proprietarii acesteia au fost informați în legătură cu obligația de a dispune de o autorizație în ceea ce privește evacuarea efluenților generați de unitatea lor.
În sfârșit, este stabilit că decizia adoptată de Board Pleana la 30 noiembrie 2001 este echivalentă, în legislația națională irlandeză, cu eliberarea unei autorizații definitive pentru evacuări de efluenți.
Astfel, pertinența prezentului element de probă trebuie examinată prin raportare la aceste date.
În primul rând, din articolul 2 litera (a) din directivă rezultă că aceasta nu se aplică evacuărilor de efluenți menajeri provenind de la locuințele izolate neracordate la un sistem de canalizare și situate în afara zonelor protejate de captare a apei destinate consumului uman.
Având în vedere capacitatea de primire a unității hoteliere Creacon Lodge, în special numărul de camere de care dispune și al manifestărilor organizate în această locație, aceasta nu a putut fi exclusă în mod legal din sfera de aplicare a directivei, în măsura în care efluenții care provin din acest loc nu pot fi calificați ca „efluenți menajeri” provenind de la locuințe izolate în sensul articolului 2 litera (a) din directivă.
În al doilea rând, atât timp cât unitatea menționată intră în sfera de aplicare a directivei și nu se contestă că substanțe din lista II provin din fosa septică pe care o are în dotare și sunt evacuate în apele subterane, aceasta ar fi trebuit să fie supusă, astfel cum s-a arătat la punctul 77 din prezenta hotărâre, procedurii de anchetă prealabilă și de autorizare impuse de articolul 5 alineatul (1) din directivă.
În această privință, ancheta prealabilă prevăzută de dispoziția menționată trebuie să respecte condițiile enunțate la articolul 7 din directivă și reamintite la punctul 53 din prezenta hotărâre.
Or, în măsura în care este cert că la 30 noiembrie 2001 a fost eliberată o autorizație definitivă de evacuare pentru unitatea hotelieră Creacon Lodge, din argumentele expuse de Irlanda nu rezultă că autorizația menționată este conformă cu condițiile prevăzute la articolul 7 menționat. Într-adevăr, acest stat membru se limitează la a afirma că acordarea autorizațiilor pentru evacuarea de efluenți impune anchete la fața locului conform legislației naționale care asigură transpunerea directivei, fără să fie oferită nicio indicație precisă asupra anchetei care ar fi avut loc în cazul acestei unități.
În sfârșit, Irlanda nu se poate întemeia pe argumentul relei-voințe a proprietarului unității respective pentru a contesta elementele de probă prezentate de către Comisie.
Având în vedere cele ce precedă, trebuie să se aprecieze că este probat suficient de temeinic faptul că de la unitatea hotelieră Creacon Lodge s-au produs evacuări indirecte de substanțe din lista II, fără a fi fost respectate condițiile impuse de articolele 5 și 7 din directivă, precum și de dispozițiile conexe ale acesteia, respectiv articolele 8, 10, 12, și 13.
Cu privire la fosele septice din regiunea lacurilor din Killarney
— Argumentele părților
Cu titlu prealabil, Comisia arată că, de mai mult de un deceniu, eutrofizarea apelor dulci constituie o preocupare majoră pentru autoritățile irlandeze din punct de vedere al calității apelor de suprafață. Aceste autorități au efectuat mai multe studii privitoare la efectele poluante în unele zone de captare și au propus măsuri de gestionare în vederea remedierii diferitelor probleme constatate.
Printre aceste măsuri figurează proiectul de gestionare și de monitorizare a captării din Lough Leane, cea mai importantă captare a lacurilor din Killarney, promovat la inițiativa Consiliului comitatului Kerry, a cărui elaborare s-a extins pe o perioadă de trei ani, din luna iulie 1998 până în luna iulie 2001. În cadrul acestui proiect, au fost întocmite mai multe rapoarte (rapoarte intermediare și raport final,
A Catchment based approach for reducing nutrient inputs from all sources to the lakes of Killarney
, decembrie 2000 și noiembrie 2003).
Potrivit Comisiei, aceste rapoarte ar furniza proba unei neîndepliniri sistematice a obligațiilor de către Irlanda, în măsura în care modul în care acest stat membru aplică directiva în practică nu poate fi considerat conform articolului 5 alineatul (1) din aceasta. Comisia adaugă faptul că din rapoartele menționate rezultă că nu s-a efectuat niciun control pentru a verifica dacă, în zona geografică respectivă, fosele septice au fost construite în conformitate cu cerințele directivei.
În opinia Irlandei, Comisia nu a probat faptul că evacuările de efluenți provenind din fose septice cărora li se aplică directiva reprezintă cauza principală a concentrației de fosfat detectate în Lough Leane. În plus, ar fi dovedit faptul că majoritatea foselor septice din regiunea geografică respectivă deservesc locuințe izolate și, prin urmare, sunt excluse din sfera de aplicare a directivei.
— Aprecierea Curții
În primul rând, trebuie să se sublinieze că, din raportul final menționat la punctul 98 din prezenta hotărâre, rezultă că substanțele nutritive care provin din efluenții foselor septice au un efect asupra calității apelor subterane care alimentează apele de suprafață și care se varsă direct în Lough Leane. În această privință, din cel de al doilea raport intermediar menționat la același punct 98 rezultă că 12 % din aportul total de fosfor în acest lac poate fi imputat foselor septice.
În al doilea rând, raportul final menționat indică faptul că „un număr important de locuințe rezidențiale, de locuințe de tipul «bed and breakfast» și de terenuri de camping situate în zona de captare Lough Leane nu sunt […] deservite de o rețea urbană de canalizare și depind de fose septice”. Aceasta este situația în special în satul Barraduff, ale cărui locuințe rezidențiale sunt racordate la fose septice individuale.
În al treilea rând, astfel cum s-a amintit la punctul 90 din prezenta hotărâre, din articolul 2 litera (a) din directivă rezultă că aceasta nu se aplică evacuărilor de efluenți menajeri provenind de la locuințele izolate neracordate la un sistem de canalizare și situate în afara anumitor zone.
Or, având în vedere precizările, amintite anterior, care figurează în raportul final menționat mai sus, o parte a locuințelor din zona geografică respectivă, în special satele rezidențiale, nu pot fi considerate ca fiind locuințe izolate și, în consecință, nu pot intra în sfera de aplicare a derogării prevăzute la articolul 2 litera (a).
În ceea ce privește efluenții evacuați de unitățile de tip hotelier, aceștia nu pot fi calificați ca „efluenți menajeri” în sensul aceleiași dispoziții.
În consecință, nu poate fi exclus faptul că s-au produs evacuări de substanțe din lista II fără respectarea condițiilor impuse de articolul 5 alineatul (1) din directivă, aceste evacuări provenind din fosele septice cu care sunt dotate locuințele situate în zona de captare din Lough Leane, cărora nu li se aplică excepția prevăzută la articolul 2 litera (a) din directivă.
Cu privire la rapoartele oficiale referitoare la poluarea apelor și la încălcările Directivei 80/778 imputabile Irlandei
— Argumentele părților
Potrivit Comisiei, rapoarte oficiale ale EPA privitoare la poluarea apelor furnizează probe suplimentare cu privire la neîndeplinirea generalizată de către Irlanda a obligației sale de a se asigura că, în mediul rural irlandez, eliminarea apelor uzate prin fosele septice face obiectul unor anchete prealabile, al unor autorizări și al unei monitorizări adecvate.
Comisia precizează că aceste rapoarte constată o contaminare microbiologică extinsă și persistentă care afectează sute de rezerve de apă, publice și private, din care o parte sunt alimentate de ape subterane.
În această privință, amintind că în Hotărârea din 14 noiembrie 2002, Comisia/Irlanda (
C-316/00, Rec., p. I-10527
), Curtea a apreciat că Irlanda nu a respectat normele microbiologice stabilite de Directiva 80/778, Comisia arată că există o legătură între contaminarea microbiologică și prezența de substanțe din lista II, în special de amoniac, de fosfor și de cloruri.
Irlanda contestă aceste afirmații ale Comisiei, arătând că nu sunt susținute de nicio probă concretă.
— Aprecierea Curții
Trebuie să se constate că extrasele din rapoartele citate de către Comisie, deși evidențiază o contaminare a rezervelor de apă, nu probează totuși suficient de temeinic legătura de cauzalitate dintre această contaminare și prezența substanțelor din lista II. În această privință, se poate arăta că raportul EPA privind perioada 1998-2000 (
Water Quality in Ireland, 1998-2000
, Environmental Protection Agency, 2002) menționează existența unor cauze multiple care pot determina concentrațiile ridicate în nitrați constatate în 20 % din stațiile de prelevare.
În sfârșit, nu poate fi dedusă nicio consecință dintr-o hotărâre anterioară a Curții prin care s-a constatat că Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 80/778, consecință care, în orice caz, nu are legătură cu prezenta acțiune.
Prin urmare, constatările de ordin general formulate astfel de către Comisie nu pot fi considerate elemente de probă pertinente.
În consecință, din ansamblul elementelor de probă prezentate de către Comisie, examinate mai sus, rezultă, în primul rând, că de la unitatea hotelieră Creacon Lodge s-au produs evacuări indirecte de substanțe din lista II, fără a fi fost respectate condițiile impuse de articolele 5, 7, 8, 10, 12 și 13 din directivă, și, în al doilea rând, că nu se poate exclude că s-au produs evacuări de astfel de substanțe, provenind din fose septice cu care sunt dotate locuințele situate în zona de captare din Lough Leane, prin încălcarea condițiilor impuse la articolul 5 alineatul (1) din directivă.
Cu toate acestea, dintr-o astfel de aplicare defectuoasă, limitată din punct de vedere geografic, nu se poate deduce existența, în ansamblul mediului rural irlandez, a unei practici administrative privind evacuările indirecte, în apele subterane, de efluenți provenind din fose septice, care să prezinte caracteristicile impuse de jurisprudența Curții și care să fie contrară articolelor 5, 7, 8, 10, 12 și 13 din directivă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 mai 2005, Comisia/Belgia,
C-287/03, Rec., p. I-3761
, punctul 30).
În consecință, întrucât Comisia nu a probat că Irlanda nu a luat toate măsurile necesare pentru a se conforma articolelor 5, 7, 8, 10, 12 și 13 din directivă în ceea ce privește, în ansamblul mediului său rural, evacuările indirecte, în apele subterane, de substanțe din lista II și care provin din fose septice, se impune ca motivul legat de evacuările menționate să fie respins.
Ținând seama de toate considerentele care precedă, trebuie să se constate că, întrucât nu a luat toate măsurile necesare pentru a se conforma articolelor 4, 5, 7 și 10 din directivă în ceea ce privește depozitul de deșeuri municipale din Ballymurtagh (comitatul Wicklow), Irlanda nu și-a respectat obligațiile care îi revin în temeiul directivei menționate.
Cu privire la cheltuielile de judecată
În temeiul articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Conform articolului 69 alineatul (3) din același regulament, Curtea poate să repartizeze cheltuielile de judecată sau poate decide ca fiecare parte să suporte propriile cheltuieli de judecată, în cazul în care părțile cad în pretenții cu privire la unul sau la mai multe capete de cerere sau pentru motive excepționale.
În prezentul litigiu, trebuie avut în vedere faptul că acțiunea în constatarea neîndeplinirii obligațiilor, astfel cum a fost formulată de către Comisie, nu a fost admisă în integralitate.
În consecință, se impune obligarea Irlandei la plata a două treimi din totalul cheltuielilor de judecată. Comisia este obligată să suporte cealaltă treime.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară și hotărăște:

1)
Prin faptul că nu a luat toate măsurile necesare pentru a se conforma articolelor 4, 5, 7 și 10 din Directiva 80/68/CEE a Consiliului din 17 decembrie 1979 privind protecția apelor subterane împotriva poluării cauzate de anumite substanțe periculoase în ceea ce privește depozitul de deșeuri municipale Ballymurtagh (comitatul Wicklow), Irlanda nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestei directive.

2)
Respinge acțiunea cu privire la restul motivelor.

3)
Obligă Irlanda să suporte două treimi din totalul cheltuielilor de judecată. Obligă Comisia Comunităților Europene să suporte cealaltă treime.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: engleza.