CELEX: 62004CJ0123
Pogodba ESAE
Preskrba
Lastninska razmerja
Uran, ki ga na ozemlju Skupnosti obogati državljan tretje države

Predloga za sprejetje predhodne odločbe se nanašata na razlago členov 57 AE, 73 AE, 75 AE, 86 AE, 87 AE, 196 AE in 197 AE.
Ta predloga sta bila vložena v okviru dveh sporov med družbama Industrias Nucleares do Brasil SA (v nadaljevanju: INB) in
Siemens AG (v nadaljevanju: Siemens) ter družbama UBS AG (v nadaljevanju: UBS) po eni strani in Texas Utilities Electric Corporation
(v nadaljevanju: TUEC) po drugi strani zaradi vrnitve palic obogatenega urana.

Pravni okvir
Člen 2 AE, ki spada pod naslov ena: „Naloge Skupnosti“ Pogodbe ESAE, določa:
„Za uresničitev svoje naloge Skupnost v skladu s to pogodbo:
[…]
(d)       skrbi za redno in pravično preskrbo vseh uporabnikov v Skupnosti z rudami in jedrskim gorivom,
[…]“
Členi 57 AE, 73 AE in 75 AE so del poglavja VI, z naslovom „Preskrba“, ki spada pod naslov dve: „Določbe za spodbujanje napredka
na področju jedrske energije“ Pogodbe ESAE (v nadaljevanju: poglavje VI).
Člen 73 AE določa:
„Če sporazum ali pogodba med državo članico, osebo ali podjetjem na eni strani in tretjo državo, mednarodno organizacijo ali
državljanom tretje države na drugi strani med drugim vključuje dobavo proizvodov, ki so v pristojnosti Agencije [za preskrbo],
je glede dobave teh proizvodov, za sklenitev ali obnovo tega sporazuma ali pogodbe potrebno predhodno soglasje Komisije.“
Člen 75 AE določa:
„Določbe tega poglavja se ne uporabljajo za obveznosti, ki se nanašajo na predelavo, obogatitev ali oblikovanje rud, snovi
vira ali posebnih cepljivih snovi:
a)       med več osebami ali podjetji, kadar je predelane, obogatene ali oblikovane snovi treba vrniti osebi ali podjetju, od katerih
izvirajo;
(b)       med osebo ali podjetjem na eni strani in mednarodno organizacijo ali državljanom tretje države na drugi strani, kadar se snovi
predelajo, obogatijo ali oblikujejo izven Skupnosti in nato vrnejo osebi ali podjetju, od katerih izvirajo;
(c)       med osebo ali podjetjem na eni strani in mednarodno organizacijo ali državljanom tretje države na drugi strani, kadar se snovi
predelajo, obogatijo ali oblikujejo v Skupnosti in se nato vrnejo bodisi organizaciji ali državljanu, od katerih izvirajo,
ali vsakemu drugemu prejemniku, ki je tudi izven Skupnosti in ga določi taka organizacija ali državljan.
Zadevne osebe in podjetja pa morajo Agencijo [za preskrbo] obvestiti o obstoju takih obveznosti in takoj po podpisu pogodb
tudi o količinah snovi, vključenih v promet. Komisija lahko nasprotuje obveznostim iz pododstavka (b), če meni, da obogatitve
ali oblikovanja ni mogoče opraviti učinkovito in varno ter brez izgube snovi v škodo Skupnosti.
Za snovi, ki so predmet teh obveznosti, veljajo na ozemljih držav članic nadzorni ukrepi iz poglavja VII. Vendar se določbe
poglavja VIII ne uporabljajo za posebne cepljive snovi, ki so predmet obveznosti iz pododstavka (c).“
Poglavje VII naslova dve Pogodbe ESAE (v nadaljevanju: poglavje VII) ima naslov „Nadzorni ukrepi“.
V poglavju VIII, z naslovom „Lastninska razmerja“, naslova dve Pogodbe ESAE (v nadaljevanju: poglavje VIII) sta med drugim
člena 86 AE in 87 AE.
Člen 86 AE določa:
„Posebne cepljive snovi so last Skupnosti.
Lastninska pravica Skupnosti zajema vse posebne cepljive snovi, ki jih proizvaja ali uvaža država članica, oseba ali podjetje
in za katere veljajo nadzorni ukrepi iz poglavja VII.“
Člena 196 AE in 197 AE sta del naslova pet: „Splošne določbe“ Pogodbe ESAE.
Člen 196 AE določa:
„V tej pogodbi, razen če ni v njej določeno drugače:
(a)       izraz ‚oseba‘ pomeni vsako fizično osebo, ki na področju, opredeljenem v ustreznem poglavju te pogodbe, v celoti ali delno
opravlja svojo dejavnost na ozemljih držav članic,
(b)       izraz ‚podjetje‘ pomeni vsako podjetje ali ustanovo, ki na področju, opredeljenem v ustreznem poglavju te pogodbe, v celoti
ali delno opravlja svojo dejavnost na ozemljih držav članic, ne glede na to, ali ima javni ali zasebni pravni status.“
Člen 197 AE določa:
„V tej pogodbi:
1.      izraz ‚posebne cepljive snovi‘ pomeni plutonij 239, uran 233, uran, obogaten z uranom 235 ali 233, vsak proizvod, ki vsebuje
enega ali več zgoraj navedenih izotopov, in druge cepljive snovi, ki jih na predlog Komisije s kvalificirano večino določi
Svet; vendar izraz ‚posebne cepljive snovi‘ ne vključuje snovi vira;
2.      izraz ‚uran, obogaten z uranom 235 ali 233‘ pomeni uran, ki vsebuje uran 235 ali uran 233 ali ta dva izotopa v takšni količini,
da je razmerje med vsoto teh dveh izotopov in izotopa 238 večje od razmerja med izotopom 235 in izotopom 238 v naravnem uranu;
3.      izraz ‚snovi vira‘ pomeni uran, ki vsebuje mešanico izotopov, kakršna obstaja v naravi, uran, katerega vsebnost urana 235
je nižja od normalne, torij, vse zgoraj naštete snovi v obliki kovine, zlitin, kemičnih spojin ali koncentratov, vsako drugo
snov, ki vsebuje eno ali več zgoraj naštetih snovi v takšni koncentraciji, kakršno na predlog Komisije s kvalificirano večino
določi Svet;
[…]“

Spora o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Iz predložitvenih odločb izhaja, da je INB družba s sedežem v Braziliji, katere naloga je zlasti preskrba jedrskega goriva
brazilskim jedrskim elektrarnam.
Družba INB je vzdrževala redne poslovne odnose z družbo Urenco Limited (v nadaljevanju: Urenco) s sedežem v Združenem kraljestvu.
Družba INB je družbi Urenco dobavljala surovi in nizko obogateni uran, ki ga je ta bogatila za račun prve. Pogodba o njunih
poslovnih odnosih je določala prenos lastninske pravice na uranu ob njegovi dostavi.
Družba Urenco je leta 1984 obogatila uran za družbo INB, ki je bil slednji vrnjen, ta pa ga je prepeljala v Nemčijo in uskladiščila
v prostorih v Hanauu, ki pripadajo družbi Siemens, v skladu s pogodbo o skladiščenju, sklenjeno med družbo INB in to družbo.
Pozneje je bil skladiščen v prostorih družbe Advanced Nuclear Fuels GmbH, hčerinske družbe družbe Siemens, v Lingnu (Nemčija).
Družba INB, ki začasno ni imela potrebe po zadevnem obogatenem uranu, je leta 1993 objavila razpis za odstop jedrskih goriv
(med njimi leta 1984 obogatenega urana s strani družbe Urenco in skladiščenega v prostorih družbe Siemens).
Družba Nuexco Exchange AG (v nadaljevanju: NEAG) s sedežem v Oltnu (Švica) je predložila ponudbo, na podlagi katere je bila
7. marca 1994 sklenjena pogodba o posojilu in prenosu urana.
V skladu s to pogodbo, ki jo je urejalo brazilsko pravo, je morala družba INB družbi NEAG postopno dobaviti skupno pet pošiljk
obogatenega urana. Družba NEAG pa se je obvezala družbi INB na poznejši datum vrniti šest pošiljk obogatenega urana iste vrste
in ji v vmesnem obdobju plačati nadomestilo za uporabo urana.
Od tedaj je družba Nuexco Trading Corporation (v nadaljevanju: NTC) s sedežem v Denverju (Združene države) delovala za račun
družbe NEAG. Družba NTC, ki je spadala v isto skupino podjetij kot družba NEAG, je imela pooblastilo za zastopanje slednje.
Družba NEAG je družbi INB plačala predplačilo za stroške najemnine, kot je bilo določeno v pogodbi. Poleg tega je po ugotovitvah
predložitvenega sodišča družba INB na družbo NTC prenesla določene pošiljke obogatenega urana z vknjižbo na konto snovi družbe
Siemens Power Corporation (katere deleži so v celoti v lasti družbe Siemens), nato pa z vknjižbo na konto snovi družbe NTC.
Družba NEAG konec poletja leta 1994 ni mogla več izpolnjevati svoje obveznosti, vrniti uran družbi INB, saj ni bila sposobna
plačati urana, ki bi ga morala dobaviti neka ruska družba.
Družba NTC je razglasila stečaj februarja 1995, družba NEAG pa aprila 1996.
Družba INB je vložila tožbo pri Landgericht Osnabrück (Nemčija) in od družbe Siemens zahtevala povračilo več palic, ki so
vsebovale obogaten uran, skladiščenih v njenih prostorih. Družba INB se sklicuje na lastninsko pravico na omenjenih palicah,
medtem ko družba Siemens zatrjuje, da jih „v tem trenutku“ ni dolžna vrniti.
Družba UBS, ki je banka s sedežem v Švici, je vložila glavno intervencijsko tožbo, saj zatrjuje, da je v skladu s pogodbo,
sklenjeno z družbo NEAG leta 1989, pridobila zastavno pravico na štirinajst omenjenih palicah.
Družba TUEC je podjetje, ki dobavlja električno energijo nekaterim predelom ozemlja države Teksas (Združene države) in za
ta namen izkorišča jedrsko elektrarno. Tudi ta družba je vložila glavno intervencijsko tožbo, saj zatrjuje, da je pridobila
lastninsko pravico na enajstih palicah. Družba TUEC se glede tega sklicuje na pogodbo, sklenjeno z družbo NTC 30. junija 1992.
Tudi z dostavo družbe TUEC družbi NTC naj bi se na podlagi pogodbe morale vrniti ustrezne snovi, do česar bi moralo priti
s preknjižbami med konti snovi.
S sodbama z dne 17. marca 2000 je Landgericht Osnabrück odločilo, da družba INB ni imela pravice do tega, da ji družba Siemens
vrne sporne palice obogatenega urana, družbi Siemens pa je naložilo, naj izroči štirinajst palic obogatenega urana družbi
UBS, enajst palic obogatenega urana pa družbi TUEC.
Družba INB je pri Oberlandesgericht Oldenburg vložila pritožbo zoper ti sodbi.
To sodišče navaja, da namerava zavrniti pritožbo družbe INB kot neutemeljeno, razen če določbe pogodbe ESAE preprečujejo,
da bi družba UBS pridobila zastavno pravico do obogatenega urana, ki je predmet spora o glavni stvari v zadevi C-123/04, družba
TUEC pa lastninsko pravico do obogatenega urana, ki je predmet spora o glavni stvari v zadevi C-124/04.
Predložitveno sodišče poudarja, da bi določbe pogodbe ESAE lahko vplivale na vsako od obravnavanih dejanj razpolaganja, to
so prenos lastninske pravice na obogatenem uranu z družbe Urenco na družbo INB, prenos lastninske pravice na uranu z družbe
INB na družbo NEAG ter zastavitev urana s strani družbe NEAG pri družbi UBS in prenos lastninske pravice na uranu z družbe
NEAG na družbo TUEC.
Ugotavlja tudi, da stranke v sporih o glavni stvari niso navedle, da so bili organi Evropske skupnosti za atomsko energijo
(v nadaljevanju: Skupnost) predhodno obveščeni o teh dejanjih.
Predložitveno sodišče meni, da je Agencija za preskrbo Skupnosti (v nadaljevanju: Agencija) z dopisom z dne 30. maja 1995
izjavila, da vprašanje civilne lastnine ne spada v pristojnost niti Komisije niti Agencije in da bi bilo treba spor o lastninski
pravici do snovi rešiti z uporabo civilnega prava.
V teh okoliščinah je Oberlandesgericht Oldenburg prekinilo odločanje in Sodišču v obeh postopkih predložilo ta, enaka vprašanja
za predhodno odločanje:
„1.      Ali izrazi ‚predelava, obogatitev ali oblikovanje‘ iz člena 75, prvi odstavek, [AE] obsegajo tudi obogatitev urana?
2.      Ali podjetje s sedežem zunaj ozemlja uporabe Pogodbe ESAE v celoti ali delno opravlja svojo dejavnost, v smislu člena 196(b)
[AE], na ozemlju Skupnosti […], če s podjetjem, katerega sedež je na ozemlju Skupnosti, vzdržuje poslovne odnose, katerih
cilj je:
a)      dobava surovin za proizvodnjo obogatenega urana in preskrba podjetja s sedežem na ozemlju Skupnosti z obogatenim uranom;
b)      skladiščenje omenjenega obogatenega urana pri drugem podjetju s sedežem na ozemlju Skupnosti?
3.      a)     Ali člen 75, prvi odstavek, točka (c), [AE] zahteva, da so snovi, dobavljene za njihovo predelavo, obogatitev ali oblikovanje,
če ne upoštevamo fizičnih sprememb zaradi obdelave, iste kot snovi, ki so pozneje vrnjene?
b)     Ali pa zadostuje, da obdelane snovi po kakovosti in količini ustrezajo dobavljenim snovem?
c)     Ali dejstvo, da vrnjenih snovi ni mogoče povezati s snovmi, ki jih je dobavil naslovnik, pomeni oviro za uporabo člena 75,
prvi odstavek, točka (c), [AE]?
d)     Ali dejstvo, da podjetje, ki je zadolženo za obdelavo, pridobi lastninsko pravico na surovinah ob njihovi dobavi in mora zato
po tem, ko ga je obdelalo, lastninsko pravico na obogatenem uranu prenesti na drugo pogodbeno stranko, pomeni oviro za uporabo
člena 75, prvi odstavek, točka (c), [AE]?
4.      a)     Ali dejstvo, da zainteresirane osebe ali podjetja ne izpolnijo dolžnosti obvestitve Agencije, ki jim jo nalaga člen 75, drugi
odstavek, [AE], pomeni oviro za uporabo člena 75 [AE]?
b)     Ali se, če ni bila spoštovana dolžnost obvestitve Agencije […], ki jo nalaga člen 75, drugi odstavek, [AE], to lahko popravi,
če zainteresirane osebe ali podjetja naknadno izpolnijo dolžnost obvestitve Agencije […] oziroma je ta naknadno o tem obveščena
na drug način?
5.      a)     Ali je sporazum ali pogodba v smislu člena 73 [AE] zaradi dejstva, da stranki nista zaprosili za predhodno soglasje Komisije
[…], ki ga zahteva omenjeni člen, brez učinka?
b)     Ali se lahko v tem primeru odpravi neučinkovitost akta, če zainteresirane osebe ali podjetja to soglasje prejmejo naknadno
ali če organi Skupnosti, potem ko so bili obveščeni na drug način, ostanejo nedejavni?
6.      a)     Ali je zaradi dejstva, da zainteresirani proizvajalec ne izpolni obveznosti na podlagi člena 57(2), drugi pododstavek, [AE],
da Agenciji […] ponudi snovi iz člena 57(1) [AE], temu prepovedano razpolagati z omenjenimi snovmi?
b)     Ali se lahko odpravi kršitev obveznosti, da se snovi ponudi Agenciji […], ki jo mora proizvajalec izpolniti na podlagi člena
57(2), drugi pododstavek, [AE], če proizvajalec to obveznost izpolni naknadno ali če je Agencija […] naknadno obveščena na
drug način in ne uveljavi svoje pravice do izbire?
7.      Ali izraz ‚proizvodnja‘ iz člena 86 [AE] obsega tudi obogatitev urana?
8.      Ali sta surovi ali nizko obogaten uran snovi vira v smislu člena 197, točka 1, zadnji stavek, [AE]?
9.      a)     Ali snovi, ki so postale last Skupnosti […] na podlagi člena 86, prvi odstavek, [AE] lahko postanejo predmet civilnopravne
lastninske pravice v smislu člena 903 Bürgerliches Gesetzbuch (nemški civilni zakonik) in ali se ta lastninska pravica lahko
prenese?
b)     Ali neomejena pravica uporabe in porabe, pridržana imetnikom pravice v skladu s členom 87 [AE], pomeni stvarno pravico
sui generis
, enakovredno ali podobno lastninski pravici, poleg stvarnih pravic, ki jih predpisuje [nemški civilni zakonik]?
10.      Ali podjetje delno opravlja svoje dejavnosti na ozemljih držav članic Skupnosti v smislu člena 196(b) [AE], če prodaja ali
pridobiva obogaten uran, ki je tam skladiščen?
11.      Ali se člen 73 [AE]
mutatis mutandis
uporablja za pogodbe glede obogatenega urana, ki je skladiščen na ozemlju Skupnosti, katerih stranke so izključno državljani
tretjih držav?“
S sklepom predsednika Sodišča z dne 30. junija 2004 sta bili zadevi C-123/04 in C-124/04 združeni za namen pisnega in ustnega
postopka in zaradi izdaje sodbe.

Vprašanja za predhodno odločanje

Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem sprašuje, ali je treba člen 75, prvi odstavek, AE razlagati tako, da izrazi „predelava“,
„obogatitev“ ali „oblikovanje“ iz navedene določbe obsegajo tudi obogatitev urana.
Glede tega je treba najprej opozoriti, da se v skladu s členom 75, prvi odstavek, AE, „[d]oločbe [poglavja VI] ne uporabljajo
za obveznosti, ki se nanašajo na predelavo, obogatitev ali oblikovanje rud, snovi vira ali posebnih cepljivih snovi“, in so
sklenjene na enega od načinov, opisanih pod točkami od (a) do (c) te določbe.
Drugič, tako kot izhaja iz stališč, predloženih Sodišču, gre pri obogatitvi urana za postopek ločevanja izotopov bodisi s
plinsko difuzijo bodisi s centrifugiranjem, da bi se povišala vsebnost urana 235 in se tako uran pripravil za uporabo v reaktorju.
Kot torej pravilno ugotavljajo družbe Siemens, UBS, TUEC in vlade, ki so Sodišču predložile stališča, tak postopek ločevanja,
za katerega se ne zatrjuje, da vpliva na končno stanje snovi, pomeni obogatitev v smislu člena 75 AE.
Po eni strani namreč ta postopek povzroči spremembo urana v drugo obliko in ga torej po splošnem pomenu izraza obogati. Po
drugi strani so, kot poudarja generalni pravobranilec v točki 53 sklepnih predlogov, izrazi „predelava“, „obogatitev“ ali
„oblikovanje“ splošni izrazi. Sami po sebi ti izrazi ne dopuščajo sklepa, da bi bile določene oblike predelave, obogatitve
ali oblikovanja rud, snovi vira ali posebnih cepljivih snovi izključene s področja uporabe člena 75 AE, na primer zaradi določenih
tehničnih lastnosti navedenih predelave, obogatitve ali oblikovanja ali zaradi dodane vrednosti, ki jo ti postopki ustvarijo.
Navedeno razlago potrjujeta splošna struktura in cilj poglavja VI, katerega del je tudi člen 75 AE. Omenjeno poglavje namreč
izvaja splošno zavezo institucij Skupnosti iz člena 2(d) AE, da skrbi za redno in pravično preskrbo vseh uporabnikov z rudami
in jedrskim gorivom (sodba z dne 14. decembra 1971 v zadevi Komisija proti Franciji, 7/71, Recueil, str. 1003, točka 22).
Člen 75 AE povzroči, da so snovi, ki so predmet postopkov obdelave v smislu te določbe, izvzete iz določb o ureditvi sistema
preskrbe (glej odločbo z dne 14. novembra 1978, 1/78, Recueil, str. 2151, točka 16).
Iz tega izhaja, da se člen 75 AE nanaša na položaje, ki naj ne bi ali ne bi zadostno vplivali na redno in pravično preskrbo
vseh uporabnikov z rudami in jedrskim gorivom v Skupnosti, tako da bi bila upravičena polna uporaba ureditve, ki jo določa
poglavje VI. Za tak primer gre v postopku, kot je določen v členu 75, prvi odstavek, točka (c), AE, pri katerem se v Skupnosti
obogati uran z izvorom iz tretje države in je namenjen vrnitvi v tretjo državo. Tak postopek je namreč glede preskrbe uporabnikov
s sedežem v Skupnosti z uranom sam po sebi nevtralen.
Te razlage ne ovrže navedba Komisije, po kateri imajo lahko pogodbe, sklenjene na oligopolnem trgu obogatitve urana znaten
učinek na varnost dolgoročne preskrbe Skupnosti in na enako obravnavanje uporabnikov. Ob predpostavki, da je ta trditev točna,
namreč taka navedba pomeni, da bi bila razlaga člena 75 AE odvisna od razmer na trgu. Take razlage določb o mehanizmu preskrbe
pa ni mogoče dopustiti (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Franciji, točka 43).
Poleg tega ni mogoče sprejeti trditve družbe INB, po kateri zgoraj navedena razlaga izrazov „predelava“, „obogatitev“ in „oblikovanje“
iz člena 75, prvi odstavek, AE, odvzame smisel pojmu proizvodnja posebnih cepljivih snovi, v smislu člena 86, drugi odstavek,
AE. Niti iz ene niti iz druge od teh določb namreč ne izhaja, da se omenjeni izrazi in omenjeni pojem medsebojno izključujejo.
Sicer pa je zveza med členom 75 AE in členom 86 AE, ki je del poglavja VIII, posebej urejena v členu 75, tretji odstavek,
AE, neodvisno od kakršnega koli sklicevanja na te izraze in ta pojem.
Prav tako člen 197 AE, ki se omejuje na opredelitev goriv v različnih zaporednih stanjih, v nasprotju s tem, kar zatrjuje
Komisija, ne nasprotuje temu, da se obogateni uran opredeli kot proizvod, ki izhaja iz postopka obogatitve.
Glede sodbe z dne 22. aprila 1999 v zadevi Kernkraftwerke Lippe-Ems proti Komisiji (C-161/97 P, Recueil, str. I-2057) in sodbe
Sodišča prve stopnje z dne 25. februarja 1997 v združenih zadevah Kernkraftwerke Lippe-Ems proti Komisiji (T‑149/94 in T-181/94,
Recueil, str. II-161), na kateri se sklicujeta družba INB in Komisija v podporo svoji trditvi, po kateri se za obveznosti,
sklenjene za obogatitev urana, ne uporablja člen 75 AE, zadošča ugotovitev, da se, kot izhaja iz točke 2 zadnjenavedene sodbe,
ta zadeva ni nanašala na pogodbo o predelavi, obogatitvi ali oblikovanju v smislu navedene določbe, ampak na pogodbo o dobavi
urana.
Na koncu je treba dodati, kot poudarja generalni pravobranilec v točki 57 sklepnih predlogov, da dejstvo, da obogatitev urana
sestavljajo predelava, obogatitev ali oblikovanje v smislu člena 75 AE, ne pomeni, da tak postopek ni predmet nobenega nadzora.
Tako v skladu s členom 75, drugi odstavek, AE glede obveznosti iz te določbe obstaja dolžnost obvestitve Agencije, Komisija
pa lahko nasprotuje obveznostim iz člena 75, prvi odstavek, točka (b), AE. Poleg tega izhaja iz člena 75, tretji odstavek,
AE, da so snovi, ki so predmet obveznosti iz tega člena, v vsakem primeru predmet nadzornih ukrepov iz poglavja VII.
Torej je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 75, prvi odstavek, AE razlagati tako, da izrazi „predelava“,
„obogatitev“ ali „oblikovanje“ iz navedene določbe obsegajo obogatitev urana.

Drugo vprašanje
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 196(b) AE razlagati tako, da podjetje, katerega
sedež ni na ozemljih držav članic, „v celoti ali delno opravlja svojo dejavnost“ v smislu navedene določbe na omenjenih ozemljih,
če s podjetjem s sedežem na teh ozemljih vzdržuje poslovne odnose, katerih cilj je bodisi dobava surovin za proizvodnjo obogatenega
urana in preskrba z obogatenim uranom bodisi skladiščenje omenjenega obogatenega urana.
Iz predložitvenih odločb izhaja, da bi predložitveno sodišče s tem vprašanjem želelo vedeti, ali je družbo INB mogoče opredeliti
kot „podjetje“ v smislu člena 196(b) AE zaradi njenih poslovnih odnosov, po eni strani z družbo Urenco glede obogatitve urana
in po drugi strani z družbo Siemens glede skladiščenja obogatenega urana. To vprašanje bi omenjenemu sodišču omogočilo, da
ugotovi, ali se za zgoraj omenjene obveznosti, ki jih je sklenila družba INB, uporablja člen 75, prvi odstavek, točka (a),
AE, ki se med drugim nanaša na obveznosti, sklenjene med podjetji, ali člen 75, prvi odstavek, točka (c), AE, ki se nanaša
na obveznosti, sklenjene med podjetji in državljani tretje države.
Podjetje v smislu člena 196(b) AE pomeni vsako podjetje ali ustanovo, ki na področju, opredeljenem v ustreznem poglavju Pogodbe
ESAE, v celoti ali delno opravlja svojo dejavnost na ozemljih držav članic.
Ta pogoj pa je treba razlagati tako, da mora podjetje svoje dejavnosti na področju jedrske energije v celoti ali delno opravljati
na ozemljih držav članic, saj bi bil sicer smisel člena 75, prvi odstavek, točka (c), AE zelo omejen. Če bi namreč državljan
s prebivališčem ali sedežem v tretji državi zaradi poslovnih odnosov s podjetjem s sedežem na ozemljih držav članic opravljal
svojo dejavnost na omenjenih ozemljih in bi tako postal podjetje v smislu člena 196(b) AE, v členu 75, prvi odstavek, točka
(c), AE ne bi bilo več treba posebej urejati obveznosti med podjetjem in državljanom tretje države, saj bi tak primer spadal
v člen 75, prvi odstavek, točka (a), AE.
Torej je na drugo vprašanje treba odgovoriti, da je treba člen 196(b) AE razlagati tako, da podjetje, katerega sedež ni na
ozemljih držav članic, svoje dejavnosti v smislu navedene določbe v celoti ali delno ne opravlja na omenjenem ozemlju, če
s podjetjem s sedežem na teh ozemljih vzdržuje poslovne odnose, katerih cilj je bodisi dobava surovin za proizvodnjo obogatenega
urana in preskrba z obogatenim uranom bodisi skladiščenje omenjenega obogatenega urana.

Tretje vprašanje
Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem sprašuje, ali morajo biti v smislu člena 75, prvi odstavek, točka (c), AE snovi,
dobavljene za njihovo predelavo, obogatitev ali oblikovanje identične snovem, ki so pozneje vrnjene, ali pa zadostuje, da
vrnjene snovi po kakovosti in količini ustrezajo dobavljenim snovem, ne da bi bilo, odvisno od okoliščin primera, slednje
mogoče povezati z vrnjenimi snovmi. Sprašuje tudi, ali dejstvo, da podjetje, ki je zadolženo za obdelavo, pridobi lastninsko
pravico na surovinah ob njihovi dobavi in mora zato po tem, ko ga je obdelalo, lastninsko pravico na obogatenem uranu prenesti
na drugo pogodbeno stranko, pomeni oviro za uporabo člena 75, prvi odstavek, točka (c), AE.
Glede prvega dela tega vprašanja iz stališč, predloženih Sodišču, izhaja, da je praktično nemogoče preveriti, ali so snovi,
dobavljene za obogatitev, identične obogatenim snovem, ki se pozneje vrnejo. Poleg tega načelo zamenljivosti, ki zahteva,
naj se za jedrske surovine šteje, da so medsebojno zamenljive, dopušča mednarodna praksa in se priznava v zunanjih odnosih
Skupnosti, tako kot poudarja generalni pravobranilec v točki 66 sklepnih predlogov.
Da bi podali uporabno razlago člena 75, prvi odstavek, točka (c), AE, ni mogoče šteti, da morajo biti snovi, dobavljene za
njihovo predelavo, obogatitev ali oblikovanje, identične pozneje vrnjenim snovem. Taka razlaga je poleg tega v skladu s splošno
strukturo in ciljem poglavja VI. Če namreč vrnjene snovi po kakovosti in količini ustrezajo dobavljenim snovem, potem preskrba
uporabnikov s sedežem v Skupnosti z uranom ni prizadeta.
Glede drugega dela vprašanja je treba ugotoviti, da tako kot pravilno poudarjajo družbi UBS in TUEC ter vlade, ki so Sodišču
predložile stališča, člen 75, prvi odstavek, točka (c), AE določa, da se obravnavane snovi „predelajo, obogatijo ali oblikujejo
v Skupnosti in se nato vrnejo“ naslovniku, ki je zunaj Skupnosti, ne da bi za te postopke določal kakršno koli pravno obliko.
Omenjena določba se torej uporablja tudi, če ti postopki pomenijo dvojni prenos lastninske pravice, tak položaj pa poleg tega
ne vpliva na preskrbo uporabnikov v Skupnosti z uranom.
Torej je na tretje vprašanje treba odgovoriti, da je treba člen 75, prvi odstavek, točka (c), AE razlagati tako, da ni treba,
da so snovi, dobavljene za njihovo predelavo, obogatitev ali oblikovanje, identične snovem, ki so pozneje vrnjene, in da zadostuje,
da vrnjene snovi po kakovosti in količini ustrezajo dobavljenim snovem, ne da bi bilo, odvisno od okoliščin primera, slednje
mogoče povezati z vrnjenimi snovmi. Poleg tega je treba navedeno določbo razlagati tako, da dejstvo, da podjetje, ki je zadolženo
za obdelavo, pridobi lastninsko pravico na surovinah ob njihovi dobavi in mora zato po tem, ko ga je obdelalo, lastninsko
pravico na obogatenem uranu prenesti na drugo pogodbeno stranko, ne pomeni ovire za uporabo člena 75, prvi odstavek, točka
(c), AE.

Četrto vprašanje
Predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem sprašuje Sodišče o posledicah dejstva, da Agencija ni bila obveščena v smislu člena
75, drugi odstavek, AE, in o možnostih, da se taka napaka odpravi. Navaja, da kolikor lahko to preveri ob upoštevanju trditev
strank v zadevi v glavni stvari, obvestitve v smislu člena 75, drugi odstavek, AE o pogodbi, sklenjeni med družbama INB in
Urenco, ni bilo.
Kot poudarja generalni pravobranilec v točki 69 sklepnih predlogov, je Komisija na obravnavi potrdila, da je bila taka obvestitev
opravljena. Iz tega sledi, da odgovor na četrto vprašanje ni potreben za rešitev sporov o glavni stvari.

Od petega do devetega vprašanja
Predložitveno sodišče s sklopom vprašanj od petega do devetega prosi Sodišče za razlago členov 57 AE, 73 AE, 86 AE, 87 AE
in 197, točka 1, AE, še vedno v okviru obveznosti, ki jih je sklenila družba INB in se nanašajo na obogatitev urana.
Vendar iz odgovorov na prva tri vprašanja izhaja, da odgovor na ta vprašanja ni potreben za rešitev sporov o glavni stvari.
Členi 57 AE, 73 AE, 86 AE in 87 AE so namreč del poglavij VI in VIII. Iz člena 75, prvi in tretji odstavek, AE pa izhaja,
da se določbe teh poglavij ne uporabljajo za obveznosti iz člena 75, prvi odstavek, točka (c), AE. Glede člena 197, točka
1, AE, ki je predmet osmega postavljenega vprašanja, iz predložitvenih odločb izhaja, da se omenjeno vprašanje nanaša samo
na to, ali se člen 86 AE uporablja v sporih o glavni stvari.
Iz tega sledi, da na ta vprašanja ni treba odgovoriti.

Deseto vprašanje
Predložitveno sodišče z desetim vprašanjem želi vedeti, ali podjetje „delno opravlja svojo dejavnost“ na ozemljih držav članic,
v smislu člena 196(b) AE, če prodaja ali pridobiva obogaten uran, ki je tam skladiščen.
Iz predložitvenih odločb izhaja, da želi omenjeno sodišče s tem vprašanjem vedeti, ali je družbi INB in NEAG mogoče opredeliti
kot podjetji v smislu člena 196(b) AE zaradi njune vloge prodajalca oziroma kupca obogatenega urana, ki je skladiščen na ozemljih
držav članic.
Kot izhaja iz točke 50 te sodbe, je podjetje v smislu člena 196(b) AE le podjetje, ki v celoti ali delno opravlja svojo dejavnost
na področju jedrske energije na ozemljih držav članic. Tako pa ni v primeru podjetja, ki samo prodaja ali pridobiva obogateni
uran, ki je skladiščen na ozemljih držav članic.
Torej je na deseto vprašanje treba odgovoriti, da je treba člen 196(b) AE razlagati tako, da podjetje ne opravlja delno svoje
dejavnosti na ozemljih držav članic v smislu navedene določbe, če prodaja ali pridobiva obogaten uran, ki je tam skladiščen.

Enajsto vprašanje
Predložitveno sodišče z enajstim vprašanjem, ki se nanaša na pogodbe, sklenjene med družbama UBS in NEAG po eni strani in
med družbama TUEC in NTC po drugi strani, sprašuje, ali se člen 73 AE uporablja za pogodbe glede obogatenega urana, ki je
skladiščen na ozemlju Skupnosti, katerih stranke so izključno državljani tretjih držav.
Glede tega je treba poudariti, da se v skladu s členom 73 AE slednji uporablja za sporazume in pogodbe med državo članico,
osebo ali podjetjem na eni strani in tretjo državo, mednarodno organizacijo ali državljanom tretje države na drugi strani,
ki med drugim vključujejo dobavo proizvodov, ki so v pristojnosti Agencije. Iz tega sledi, da se ta določba ne uporablja za
sporazume, ki jih sklenejo državljani tretjih držav in ki poleg tega ne vplivajo na cilj varstva preskrbe Skupnosti.
Torej je treba na enajsto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 73 AE razlagati tako, da se ne uporablja za pogodbe glede
obogatenega urana, ki je skladiščen na ozemlju Skupnosti, katerih stranke so izključno državljani tretjih držav.

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
1)
Člen 75, prvi odstavek, AE je treba razlagati tako, da izrazi „predelava“, „obogatitev“ ali „oblikovanje“ iz navedene določbe
zajemajo tudi obogatitev urana.
2)
Člen 196(b) AE je treba razlagati tako, da podjetje, katerega sedež ni na ozemljih držav članic, svoje dejavnosti v smislu
navedene določbe v celoti ali delno ne opravlja na omenjenem ozemlju, če s podjetjem s sedežem na teh ozemljih vzdržuje poslovne
odnose, katerih cilj je bodisi dobava surovin za proizvodnjo obogatenega urana in preskrba z obogatenim uranom bodisi skladiščenje
omenjenega obogatenega urana.
3)
Člen 75, prvi odstavek, točka (c), AE je treba razlagati tako, da ni treba, da so snovi, dobavljene za predelavo, obogatitev
ali oblikovanje, identične snovem, ki so pozneje vrnjene, in da zadostuje, da vrnjene snovi po kakovosti in količini ustrezajo
dobavljenim snovem, ne da bi bilo, odvisno od okoliščin primera, slednje mogoče povezati z vrnjenimi snovmi. Poleg tega je
treba navedeno določbo razlagati tako, da dejstvo, da podjetje, ki je zadolženo za obdelavo, pridobi lastninsko pravico na
surovinah ob njihovi dobavi in mora zato, potem ko ga je obdelalo, lastninsko pravico na obogatenem uranu prenesti na drugo
pogodbeno stranko, ne pomeni ovire za uporabo člena 75, prvi odstavek, točka (c), AE.
4)
Člen 196(b) AE je treba razlagati tako, da podjetje ne opravlja delno svoje dejavnosti na ozemljih držav članic v smislu navedene
določbe, če prodaja ali pridobiva obogaten uran, ki se tam skladišči.
5)
Člen 73 AE je treba razlagati tako, da se ne uporablja za pogodbe glede obogatenega urana, ki se skladišči na ozemlju Evropske
skupnosti za atomsko energijo, katerih stranke so izključno državljani tretjih držav.
Podpisi
*
Jezik postopka: nemščina.