CELEX: 62008CJ0562
Govju sūkļveida encefalopātijas uzraudzības sistēma
Regula (EK) Nr. 999/2001
Liellopi, kas vecāki par 30 mēnešiem
Nokaušana parastā veidā
Lietošanai pārtikā paredzēta gaļa
Obligāta pārbaude
Valsts tiesiskais regulējums
Pārbaudes veikšanas pienākums
Paplašināšana
Liellopi, kas vecāki par 24 mēnešiem

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Regulas (EK) Nr. 999/2001, ar ko paredz noteikumus dažu transmisīvo sūkļveida encefalopātiju profilaksei, kontrolei un apkarošanai (
OV L 147, 1. lpp.
), 6. panta 1. punktu un ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1248/2001 (
OV L 173, 12. lpp.
) grozītā III pielikuma A nodaļas I daļu.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp sabiedrību
Müller Fleisch GmbH
(turpmāk tekstā — “
Müller Fleisch
”) un
Land Baden-Württemberg
[Bādenes-Virtembergas federālo zemi] par nodevu, kas šai sabiedrībai piemērota par 2001. gada jūlijā nokaušanai paredzētajiem liellopiem veiktajām govju sūkļveida encefalopātijas (turpmāk tekstā — “GSE”) pārbaudēm.
Atbilstošās tiesību normas
Kopienu tiesiskais regulējums
Regula Nr. 999/2001 tika pieņemta saskaņā ar EKL 152. panta 4. punkta b) apakšpunktu. Kā tas izriet no šīs regulas preambulas otrā apsvēruma, tajā ir paredzēti īpaši noteikumi dažu transmisīvo sūkļveida encefalopātiju (turpmāk tekstā — “TSE”), t.sk. GSE, profilaksei, kontrolei un apkarošanai, ņemot vērā to, cik lielā mērā tās apdraud cilvēku un dzīvnieku veselību.
Šīs regulas 6. panta, kura nosaukums ir “Uzraudzības sistēma”, 1. punkta pirmajā daļā ir paredzēts:
“Katra dalībvalsts īsteno ikgadēju GSE un skrepi slimības uzraudzības programmu saskaņā ar III pielikuma A nodaļu. Minētā programma ietver skrīninga procedūru, kurā izmanto ātrās noteikšanas testus.”
Regulas Nr. 999/2001 III pielikuma A nodaļas I daļā tās sākotnējā redakcijā bija noteikts “Liellopu GSE uzraudzības programmas prasību minimums”. Tajā it īpaši bija paredzēta atsevišķu liellopu, kas vecāki par 30 mēnešiem, apakšgrupu atlase, tai skaitā dzīvnieki, kas nokauti parastā veidā lietošanai pārtikā.
A nodaļas III daļā, kuras nosaukums ir “Paaugstināta riska dzīvnieku uzraudzība”, ir noteikts:
“Papildus I un II daļā paredzētajām uzraudzības programmām dalībvalstis var brīvprātīgi veikt paaugstināta riska dzīvnieku mērķa uzraudzību attiecībā uz TSE, piemēram:
—
dzīvniekiem, kas cēlušies no valstīm ar autohtonu TSE,
—
dzīvniekiem, kas ir ēduši varbūtēji inficētu barību,
—
dzīvniekiem, kas dzimuši vai iegūti no ciltsmātēm, kuras inficētas ar TSE.”
Regulas Nr. 1248/2001 preambulas otrajā un septītajā apsvērumā ir paredzēts:
“(2)
Ņemot vērā to, ka [GSE] tika konstatēta divām 28 mēnešus vecām govīm kāda, iespējams, nezināma iemesla dēļ nokautu dzīvnieku regulārās pārbaudēs, kā arī lai nodrošinātu iepriekšēja brīdinājuma sistēmu attiecībā uz nelabvēlīgu tendenču rašanos, kas liecina par jaunāku dzīvnieku saslimstību ar GSE, to dzīvnieku vecuma ierobežojums, kuri pieder pie noteiktām riska populācijām, jāsamazina līdz 24 mēnešiem.
[..]
(7)
Jāatļauj dalībvalstīm brīvprātīgi veikt testus pārējām govīm, jo īpaši, ja uzskata, ka šie dzīvnieki rada augstu risku, ar noteikumu, ka tas netraucē tirdzniecību.”
Ar Regulu Nr. 1248/2001 citu starpā ir izdarīti grozījumi Regulas Nr. 999/2001 III pielikumā. Attiecīgi šī grozītā pielikuma A nodaļas I daļa ir piemērojama sākot no 2001. gada 1. jūlija un tās nosaukums ir “Govju uzraudzība”.
Saskaņā ar minētās daļas 2. punktu, kas attiecas uz to dzīvnieku uzraudzību, kuri nokauti lietošanai pārtikā:
“2.1.
Visām govīm, kas vecākas par 24 mēnešiem:
—
kas nokautas, veicot “īpašo piespiedu kaušanu”, kura definēta Padomes [1964. gada 26. jūnija] Direktīvas 64/433/EEK [par veselības problēmām, kas ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību ar svaigu gaļu (
OV 1964, 121, 2012. lpp.
)], 2. panta n) punktā, vai
—
kas nokautas saskaņā ar Direktīvas 64/433/EEK I pielikuma VI nodaļas 28. panta c) [apakš]punktu,
veic GSE testus.
2.2.
GSE testus veic visām govīm, kas vecākas par 30 mēnešiem un ko, veicot parastu kaušanu, nokauj lietošanai pārtikā.
[..]”
Tās pašas I daļas 3. punktā ir noteikts, ka govīm, kas vecākas par 24 mēnešiem un kas ir nobeigušās vai nokautas citu iemeslu dēļ, nevis lietošanai pārtikā, izlases veidā veic GSE testus saskaņā ar šajā punktā precizēto minimālo paraugu lielumu.
I daļas 5. punktā, kura nosaukums ir “Pārējo dzīvnieku uzraudzība”, ir paredzēts:
“Papildus 2. līdz 4. punktā minētajiem testiem dalībvalstis var brīvprātīgi pieņemt lēmumu veikt testus citām govīm to teritorijā, jo īpaši, ja minēto dzīvnieku izcelsme ir valstīs ar autohtonu GSE, tie ir ēduši iespējami inficētu barību vai ir dzimuši vai iegūti no ciltsmātēm, kas inficētas ar GSE.”
Valsts tiesiskais regulējums
2000. gada 1. decembra Noteikumos par GSE testu veikšanu nokautajiem liellopiem atbilstoši likumam par gaļas higiēnas prasībām (
Verordnung zur fleischhygienerechtlichen Untersuchung von geschlachteten Rindern auf BSE
) (
BGBl
. 2000 I, 1659. lpp.), kas grozīti ar noteikumiem (
BGBl
. 2001 I, 164. lpp.; turpmāk tekstā — “
BSE-Untersuchungsverordnung
”), ir paredzēta GSE pārbaužu veikšana.
No lēmuma par prejudiciāla jautājuma uzdošanu izriet, ka pēc tam, kad saslimšana ar GSE Vācijā tika konstatēta 28 mēnešus vecai govij, ar iepriekš minētajiem 2001. gada 25. janvāra noteikumiem vispārīgais vecums GSE testu veikšanai liellopiem tika samazināts no 30 mēnešiem uz 24 mēnešiem.
Tādējādi
BSE-Untersuchungsverordnung
1. panta 1. punktā ir noteikts, ka liellopi, kas vecāki par 24 mēnešiem, ir jāpārbauda, izmantojot kādu no Komisijas 1998. gada 23. aprīļa Lēmuma 98/272/EK par transmisīvo sūkļveida encefalopātiju epidemioloģisko uzraudzību un kas groza Lēmumu 94/474/EK (
OV L 122, 59. lpp.
) IVa pielikumā atzītajiem testiem.
Pamata prāva un prejudiciālais jautājums
Müller Fleisch
darbojas gaļas pārstrādes nozarē, apsaimniekojot kautuvi un kautķermeņu sadalīšanas uzņēmumu. Ar 2001. gada 18. oktobra paziņojumu
Landratsamt Enzkreis
[Enckraisas apgabala Administratīvais dienests] lūdza
Müller Fleisch
samaksāt nodevu par uzņēmumā 2001. gada jūlijā veiktajām GSE pārbaudēm attiecībā uz nokaušanai paredzētajiem liellopiem. Šī nodeva tostarp ietvēra summu EUR 31401,56 apmērā par liellopiem vecumā no 24 līdz 30 mēnešiem veiktajām pārbaudēm.
Prasītāja pamata lietā cēla prasību, apstrīdot šīs nodevas likumīgumu, norādīdama, ka Regulas Nr. 999/2001 6. panta 1. punkts, skatot to kopā ar III pielikuma A nodaļas I daļu, nepieļauj vispārīgu GSE testu ieviešanu attiecībā uz šajā vecuma grupā ietilpstošajiem liellopiem.
Gan
Müller Fleisch
celtā prasība, gan iesniegtā apelācijas sūdzība tika noraidītas. Apelācijas instances tiesa uzskatīja, ka Kopienu tiesībās paredzētais vispārīgais pienākums veikt pārbaudes testus liellopiem, kas vecāki par 30 mēnešiem, nenozīmē jaunāku liellopu pārbaudes aizliegumu, jo minētās I daļas 5. punktā dalībvalstīm nepārprotami ir atļauts pārbaudīt arī citus dzīvniekus, ja vien tas netraucē tirdzniecību. Šajā gadījumā šāds traucējums neesot radies.
Bundesverwaltungsgericht
[Federālā administratīvā tiesa], kas izskata kasācijas sūdzību [
Revision
], savukārt uzskata: tas, ka I daļā ir paredzēta īpaša uzraudzības sistēma ar detalizēti noteiktiem izpildes nosacījumiem, liecina pret šādu pārbaudes veikšanas pienākuma paplašināšanu. Šī tiesa uzskata, ka no otrā un trešā piemēra, kas ietverts iepriekš minētajā 5. punktā, izriet, ka Kopienu likumdevējs ir vēlējies tikai precizēt paredzēto pārbaudes programmu. Turklāt liellopus vecumā no 24 līdz 30 mēnešiem nevarot uzskatīt par “citiem dzīvniekiem” šīs tiesību normas izpratnē, jo pienākums veikt pārbaudes šiem dzīvniekiem jau ir tieši reglamentēts. Visbeidzot, būtisku grozījumu izdarīšana Kopienu programmā varot radīt tirdzniecības traucējumus.
Šajos apstākļos
Bundesverwaltungsgericht
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai 6. panta 1. punkts, skatot to kopā ar III pielikuma A nodaļas I daļu Regulā Nr. 999/2001 [..], kas grozīta ar Regulu [Nr. 1248/2001], ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj pienākuma veikt pārbaudi attiecināšanu uz visiem vairāk nekā 24 mēnešus veciem liellopiem, kā tas paredzēts
BSE-Untersuchungsverordnung
[..]?”
Par prejudiciālo jautājumu
Uzdodot šo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai atbilstoši Regulas Nr. 999/2001 6. panta 1. punktam un ar Regulu Nr. 1248/2001 grozītā III pielikuma A nodaļas I daļai ir pieļaujams tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru pienākums veikt GSE testus ir attiecināms uz visiem vairāk nekā 24 mēnešus veciem liellopiem.
No Regulas Nr. 999/2001 6. panta 1. punkta pirmās daļas izriet, ka ikgadējai GSE uzraudzības programmai, kas katrai dalībvalstij jāīsteno un kas ietver arī skrīninga procedūru, ir jāatbilst šīs regulas III pielikuma A nodaļai.
Šīs nodaļas I daļas 2. un 3. punktā, to ar Regulu Nr. 1248/2001 grozītajā redakcijā, ir paredzēts, ka GSE testi ir jāveic, pirmkārt, attiecībā uz visiem liellopiem, kas vecāki par 30 mēnešiem, nokauti parastos apstākļos un paredzēti lietošanai pārtikā, un, otrkārt, liellopiem, kas vecāki par 24 mēnešiem un kas pieder noteiktām šajos punktos identificētām sugām.
Turklāt saskaņā ar minētās I daļas 5. punktu dalībvalstis var brīvprātīgi pieņemt lēmumu veikt testus arī citiem to teritorijā esošajiem liellopiem, papildus 2. un 3. punktā minētajiem.
Müller Fleisch
uzskata, ka šī iespēja nenozīmē, ka dalībvalstīm ir tiesības attiecināt skrīninga procedūru uz visiem liellopiem, kas vecāki par 24 mēnešiem, kā tas paredzēts pamata lietā izskatāmajā Vācijas tiesiskajā regulējumā, bet tā ļauj vienīgi veikt paaugstināta riska dzīvnieku mērķa uzraudzību.
Šajā sakarā ir jānorāda, pirmkārt, ka, pieņemot, ka dzīvniekus, kas minēti attiecīgajā 5. punktā ietvertajā sarakstā norādītajā otrajā un trešajā piemērā, varētu uzskatīt par piederīgiem īpašajām un ierobežotajām paaugstināta riska grupām, pirmais piemērs, proti, dzīvnieki, kuru izcelsme ir valstīs ar autohtonu GSE, var attiekties uz visu attiecīgās valsts liellopu populāciju. Otrkārt, termins “jo īpaši”, kas sastopams pirms to apstākļu uzskaitījuma, pastāvot kuriem pārbaudes var veikt arī citiem liellopiem, norāda, ka šis uzskaitījums nav izsmeļošs.
Tāpat, Regulas Nr. 1248/2001 preambulas septītajā apsvērumā izmantojot terminu “jo īpaši”, Kopienu likumdevējs ir norādījis, ka tā nodoms nav bijis ierobežot dalībvalstu iespējas, ļaujot attiecināt šādas pārbaudes tikai uz tiem dzīvniekiem, kas var radīt paaugstinātu risku.
Šo secinājumu apstiprina arī tas, ka noteikumā, kas Regulas Nr. 999/2001 III pielikuma sākotnējā redakcijā atbilst šim 5. punktam, proti, A nodaļas III daļā, ir precizēts, ka dalībvalstis var veikt paaugstināta riska dzīvnieku mērķuzraudzību, tomēr 5. punktā šāds ierobežojums nav ietverts.
No tā ir secināms, ka Regulas Nr. 999/2001 III pielikuma A nodaļas I daļas 5. punkta formulējums, kas attiecīgi grozīts ar Regulu Nr. 1248/2001, izslēdz tādu šī noteikuma interpretāciju, kādu piedāvājusi
Müller Fleisch
, un neliedz dalībvalstij iespēju piemērot pārbaudes veikšanas pienākumu attiecībā uz visiem tās teritorijā esošajiem liellopiem, kas vecāki par 24 mēnešiem.
Tomēr prasītāja pamata lietā uzskata, ka, tā kā pienākums veikt pārbaudes attiecībā uz liellopiem vecumā no 24 līdz 30 mēnešiem, ir jau paredzēts iepriekš minētās I daļas 2. un 3. punktā, šajā vecuma grupā ietilpstošos dzīvniekus nevar uzskatīt par “citiem dzīvniekiem” attiecīgās tiesību normas izpratnē un Kopienu likumdevējs neesot atstājis šādu pārbaužu attiecībā uz citiem dzīvniekiem ieviešanu dalībvalstu pārziņā.
Šai argumentācijai nevar piekrist.
Vispirms ir jānorāda, ka ar šiem argumentiem tiek mēģināts apgalvot, ka iepriekš minētajos 2. un 3. punktā ir izsmeļoši reglamentēts pārbaudes veikšanas pienākums attiecībā uz dzīvniekiem vecumā no 24 līdz 30 mēnešiem, kā rezultātā iepriekš minētās I daļas 5. punkts attiecas tikai uz citās vecuma grupās ietilpstošajiem liellopiem. Tomēr tad būtu jāatzīst, ka tāpat tas ir arī attiecībā uz dzīvniekiem, kas vecāki par 30 mēnešiem, jo 2. un 3. punkts attiecas arī uz pārbaužu veikšanu šiem dzīvniekiem. No tā izrietētu, ka 5. punkts attiecas tikai uz liellopiem, kas jaunāki par 24 mēnešiem, kas tam atņemtu lielu daļu no tā lietderīgās iedarbības.
Turpinājumā ir jānorāda, ka saskaņā ar tās juridisko pamatu, proti, EKL 152. panta 4. punkta b) apakšpunktu, Regulas Nr. 999/2001 tiešais mērķis ir sabiedrības veselības aizsardzība. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru cilvēku veselība un dzīvība ir pirmajā vietā starp lietām un interesēm, kuras aizsargā EK līgums, un dalībvalstis pašas var izlemt, kādā līmenī tās vēlas nodrošināt sabiedrības veselības aizsardzību un līmeni, kādā tas ir sasniedzams, kas nozīmē dalībvalstu rīcības brīvības atzīšanu (šajā ziņā skat. 2008. gada 11. septembra spriedumu lietā
C-141/07 Komisija/Vācija, Krājums, I-6935. lpp.
, 51. punkts; spriedumu lietā
C-169/07
Hartlauer
, Krājums, I-1721. lpp.
, 30. punkts, kā arī spriedumu apvienotajās lietās
C-171/07 un C-172/07
Apothekerkammer des Saarlandes
u.c., Krājums, I-4171. lpp.
, 19. punkts).
Šī rīcības brīvība atbilst Regulas Nr. 1248/2001 preambulas otrajā apsvērumā paredzētajam mērķim nodrošināt iepriekšēja brīdinājuma sistēmu attiecībā uz nelabvēlīgu tendenču rašanos, kas liecina par jaunāku dzīvnieku saslimstību ar GSE. Tāpat šīs regulas preambulas septītajā apsvērumā, izmantojot jēdzienu “uzskata”, ir norādīts, ka dalībvalstīm ir iespēja izvērtēt nepieciešamību veikt testus pārējiem liellopiem.
Grozījumi, kas ar Regulu [Nr. 1248/2001] izdarīti Regulas Nr. 999/2001 III pielikumā, liecina par paplašinātu rīcības brīvību salīdzinājumā ar šīs regulas sākotnējo redakciju. Būtībā, kā norādīts šī sprieduma 27. punktā, dalībvalstu iespēja veikt pārbaudes vairs nav ierobežota ar paaugstināta riska dzīvnieku mērķuzraudzību.
No tā izriet, ka Regulā Nr. 999/2001 dalībvalstīm ir paredzēta rīcības brīvība attiecībā uz tiem liellopiem, saistībā ar kuriem tās var paredzēt pienākumu veikt GSE pārbaudes.
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka pamata lietā izskatāmie Regulas Nr. 999/2001 noteikumi principā neliedz dalībvalstij tiesības attiecināt GSE pārbaudes veikšanas pienākumu uz visiem tās teritorijā esošajiem liellopiem, kas vecāki par 24 mēnešiem.
Tomēr Regulas Nr. 1248/2001 preambulas septītajā apsvērumā ir noteikts, ka dalībvalstīm ir jāatļauj brīvprātīgi veikt testus pārējiem liellopiem, ar noteikumu, ka tas netraucē tirdzniecību.
Uzreiz jānorāda, ka šis precizējums nevar tikt interpretēts tādējādi, ka tas attiecas uz visa veida tirdzniecības traucējumiem. Pirmkārt, visas skrīninga procedūras var radīt šādus traucējumus, piemēram, aizkavēšanos, lai cik nenozīmīgi tie arī nebūtu.
Otrkārt, lai arī ir tiesa, ka, paredzot dalībvalstu iespēju brīvprātīgi pieņemt lēmumu par testu veikšanu pārējiem liellopiem, dalībvalstī, kurā šajā jomā tiek piemērotas stingrākas prasības, var tikt konstatēts pietiekami liels skaits GSE saslimšanas gadījumu, lai šo valsti klasificētu Regulas Nr. 999/2001 II pielikumā definētajās kategorijās ar nosaukumu “GSE statusa noteikšana”, tomēr dzīvnieku un dzīvnieku izcelsmes produktu eksporta traucējumiem, kas šajā sakarā varētu rasties, ir jākalpo cilvēku un dzīvnieku veselības aizsardzības mērķim.
Tāpat jānorāda, ka jautājums par tirdzniecības traucējumiem nav tieši minēts Regulu Nr. 999/2001 un Nr. 1248/2001 noteikumos. Līdz ar to, tā kā Kopienu tiesību akta preambulas apsvērumi nav juridiski saistoši (2009. gada 2. aprīļa spriedums lietā
C-134/08
Tyson Parketthandel
, Krājums, I-2875. lpp.
, 16. punkts un tajā minētā judikatūra), Regulas [Nr. 1248/2001] preambulas septītajā apsvērumā minētais precizējums, kā tiesas sēdē ir norādījusi Eiropas Kopienu Komisija, ir jāinterpretē kā atsauce uz primārajām tiesībām un it īpaši uz samērīguma principu.
Dalībvalstīm, īstenojot šī sprieduma 32.–35. punktā minēto rīcības brīvību, attiecīgā gadījumā ir jāievēro Līguma noteikumi par preču brīvu apriti. Minētie noteikumi aizliedz dalībvalstīm ieviest vai saglabāt nepamatotus ierobežojumus šīs brīvības izmantošanai veselības aizsardzības nozarē (pēc analoģijas skat. 2006. gada 16. maija spriedumu lietā
C-372/04
Watts
, Krājums, I-4325. lpp.
, 92. punkts, kā arī iepriekš minētos spriedumus lietā Komisija/Vācija, 23. punkts, un apvienotajās lietās
Apothekerkammer des Saarlandes
u.c., 18. punkts).
Saistībā ar pārbaudēm, ko dalībvalsts šī mērķa sasniegšanai var nolemt veikt attiecībā uz noteiktu liellopu daļu, nav iespējams konstatēt nesamērīgus tirdzniecības traucējumus.
Saskaņā ar samērīguma principu, kas ir viens no Savienības tiesību vispārīgajiem principiem, šādu pārbaužu likumīgums ir atkarīgs no tā, vai tās ir atbilstošas un nepieciešamas likumīgi izvirzīto mērķu sasniegšanai, ņemot vērā, ka gadījumā, kad pastāv izvēle starp vairākiem atbilstošiem pasākumiem, ir jāizmanto mazāk ierobežojošais un radītās neērtības nedrīkst būt nesamērīgas attiecībā pret izvirzītajiem mērķiem (pēc analoģijas skat. 2003. gada 3. jūlija spriedumu lietā
C-220/01
Lennox
,
Recueil
, I-7091. lpp.
, 76. punkts).
Šajā sakarā ir jānorāda, ka pienākuma veikt pārbaudes visiem liellopiem vecumā no 24 līdz 30 mēnešiem ieviešana ir atbilstošs pasākums GSE saslimšanas gadījumu konstatēšanai šajā vecuma grupā ietilpstošajiem dzīvniekiem un līdz ar to tas ir arī piemērots izvirzītā mērķa sasniegšanai.
Turklāt attiecībā uz nepieciešamību veikt šādu pasākumu ir jāatgādina, ka dalībvalstīm ir rīcības brīvība šajā jomā. Līdz ar to tas fakts, ka kāda dalībvalsts ir paredzējusi mazāk stingras normas nekā cita dalībvalsts, nenozīmē, ka tās ir nesamērīgas (iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Vācija, 51. punkts).
Tāpat tas fakts, ka, reaģējot uz atsevišķu GSE saslimšanas gadījumu konstatēšanu 28 mēnešus veciem dzīvniekiem, kā tas izriet no Regulas Nr. 1248/2001 preambulas otrā apsvēruma, kā arī no lēmuma par prejudiciāla jautājuma uzdošanu, Kopienu likumdevējs attiecībā uz liellopiem, kas vecāki par 24 mēnešiem, ir paredzējis ne tik plašas pārbaudes, kā attiecīgās dalībvalsts ieviestās, nenozīmē, ka šī valsts nevar pamatoti uzskatīt šādu pārbaužu veikšanu par nepieciešamu.
Visbeidzot, nešķiet, ka tāds valsts pasākums kā pamata lietā pārsniedz to, kas nepieciešams sabiedrības veselības aizsardzības mērķa sasniegšanai, kas izriet no Regulas Nr. 999/2001.
Līdz ar to uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 999/2001 6. panta 1. punkts un ar Regulu Nr. 1248/2001 grozītā III pielikuma A nodaļas I daļa pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru GSE testi ir jāveic attiecībā uz visiem liellopiem, kas vecāki par 24 mēnešiem.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 22. maija Regulas (EK) Nr. 999/2001, ar ko paredz noteikumus dažu transmisīvo sūkļveida encefalopātiju profilaksei, kontrolei un apkarošanai, 6. panta 1. punkts un ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1248/2001 grozītā III pielikuma A nodaļas I daļa pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru govju sūkļveida encefalopātijas testi ir jāveic attiecībā uz visiem liellopiem, kas vecāki par 24 mēnešiem.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda — vācu.