CELEX: 62002CJ0411
Tagállami kötelezettségszegés
Helytelen átültetés
98/10/EK irányelv
Távközlés
A "részletes számla alapformája" és a "részletezés további fokozatai" fogalmak

Keresetlevelében az Európai Közösségek Bizottsága annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy az Osztrák Köztársaság, mivel
olyan számlázási módot választott, amely a díjakat kizárólag díjtípusok szerint csoportosítja, és amely a számlát nem olyan
megfelelő szintű bontásban tünteti fel, amellyel biztosítja a fogyasztó számára a számlázás nyomon követhetőségét és hatékony
ellenőrzését, nem teljesítette a nyílt hálózati hozzáférés (ONP) alkalmazásáról a távbeszélő szolgáltatások területén és egyetemes
távközlési szolgáltatás versenykörnyezetben történő bevezetéséről szóló szóló, 1998. február 26-i 98/10/EK európai parlamenti
és tanácsi irányelv (HL L 101., 24. o., a továbbiakban: az irányelv) 14. cikkének (2) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.

A jogi háttér

A közösségi szabályozás
Az irányelv 1. cikke (1) bekezdése második albekezdésének megfelelően arra irányul, hogy a Közösség egész területén biztosítsa
a jó minőségű helyhez kötött nyilvános telefonszolgáltatások rendelkezésre bocsátását, és, hogy meghatározza azoknak a szolgáltatásoknak
a körét, amelyekhez a specifikus nemzeti rendelkezések fényében az egyetemes szolgáltatás keretében, megfizethető áron, valamennyi
felhasználónak – beleértve a fogyasztókat is – hozzáféréssel kell rendelkeznie.
Evégett az irányelv „Részletes számlázás, hangfrekvenciás tárcsázás és szelektív hívásletiltás” című, 14. cikke a következőket
írja elő:
„(1)      Annak biztosítása céljából, hogy a helyhez kötött nyilvános telefonhálózatok közvetítésével a felhasználók a lehető leggyorsabban
hozzájussanak
–      (...)
–      kérelemre a részletes számlázáshoz és a szelektív hívásletiltáshoz,
a tagállamok egy vagy több üzemeltetőt jelölhetnek ki, hogy legkésőbb 1998. december 31-ig e kiegészítő szolgáltatásokat a
legtöbb felhasználónak biztosítsák, és hogy légkésőbb 2001. december 31-ig ezen szolgáltatások mindenki számára elérhetővé
váljanak.
(...)
(2)      A személyes adatok és a magánélet védelmére vonatkozó megfelelő jogszabályi előírásokban – mint a 95/46/EKirányelv és a 97/66/EK
irányelv – foglaltak tiszteletben tartásával a részletes számlákat olyan szintű bontásban állítják ki, hogy lehetővé tegyék
a helyhez kötött nyilvános telefonhálózatok és/vagy a helyhez kötött nyilvános telefonszolgáltatások használatával járó díjak
nyomon követhetőségét és ellenőrzését.
A felhasználó többletköltség nélkül juthat hozzá a részletes számla alapformájához. Szükség esetén méltányos áron vagy ingyenesen
a számla még részletesebb megjelenítése ajánlható fel az előfizetőnek. A részletes számla alapformáját a nemzeti szabályozó
hatóságok rögzíthetik.
A hívó előfizető számára ingyenes hívásokat, beleértve a segélyvonalakra kezdeményezett hívásokat, nem kell feltüntetni a
hívó előfizető részletes számláján.”

A nemzeti szabályozás
A Telekommunikationsgesetz (szövetségi törvény a telekommunikációról, BGBl. I, 10/1997. sz., a továbbiakban: TKG), valamint
négy rendelet célja, hogy az irányelvet átültesse a nemzeti jogba. Különösen a TKG 94. cikkének (1) bekezdése, ami az irányelv
14. cikke (2) bekezdésének átültetésére irányul, úgy rendelkezik, hogy:
„(1)      Az előfizetők által fizetett díjakat a díjak típusának megfelelően, összegek szerinti bontásban kell megjeleníteni. Ha az
előfizető azt kéri, a számlát részletezni kell vagy a kereskedelmi feltételeknek megfelelően még részletesebb bontási szintet
kell biztosítani. A szabványosnál részletesebb számlázásnál a kereskedelmi feltételekben díjfizetést lehet kikötni. A díj
összegét a részletesebb megjelenítés által okozott költségek függvényében kell meghatározni.
(…)”

A pert megelőző eljárás
Az irányelv osztrák jogba való átültetése alapján az Osztrák Köztársaság 1998. szeptember 23-i levelében értesítette a Bizottságot
a TKG, valamint a különböző végrehajtási rendelkezések szövegéről.
2001. április 20-i levelében a Bizottság az irányelv 14. cikke (2) bekezdésének az Osztrák Köztársaság általi helyes átültetését
illetően fenntartásait fejezte ki, és az EK 226. cikkének megfelelően felszólította arra, hogy két hónapos határidőn belül
adja elő észrevételeit.
2001. június 20-i levelében az osztrák hatóságok azt közölték a Bizottsággal, hogy úgy ítélik meg, a TKG 94. cikke eleget
tesz az irányelv 14. cikke (2) bekezdésének követelményeinek. Szerintük a TKG 94. cikkében előírt szabványos számla elegendően
részletezett ahhoz, hogy az irányelv értelmében a felhasználónak lehetővé tegye a telefonköltségei hatékony ellenőrzését és
nyomon követhetőségét.
Figyelembe véve, hogy az osztrák részletes számla alapformája egyetlen esetben sem teszi lehetővé a fogyasztónak a telefonköltségei
hatékony ellenőrzését, 2001. december 20-án a Bizottság ugyanezt a kifogást megismétlő indokolással ellátott véleményt bocsátott
ki, és felkérte az Osztrák Köztársaságot az ahhoz szükséges intézkedések meghozatalára, hogy e vélemény hivatalos értesítésétől
számított 2 hónapon belül az osztrák szabályozás feleljen meg az irányelvnek.
Mivel 2002. február 27-i levelében az osztrák kormány megerősítette azt az álláspontját, mely szerint a nemzeti jogszabályok
megfelelően átültették az irányelv 14. cikkének (2) bekezdését, a Bizottság úgy határozott, hogy megindítja e jelen keresetet
.

A keresetről
A Bizottság kifogásolja, hogy az Osztrák Köztársaság nem tartotta tiszteletben az irányelv 14. cikke (2) bekezdésének rendelkezéseit,
amelyek szerint a részletes számlákat megfelelő szintű bontásban kell kiállítani ahhoz, hogy lehetővé tegyék a helyhez kötött
nyilvános telefonhálózat használatával járó díjak nyomon követhetőségét és ellenőrzését.
A Bizottság szerint az osztrák jogszabályok nem felelnek meg e követelménynek. Azáltal ugyanis, hogy előírja, hogy a telefonszolgáltatók
kötelesek olyan számlázási módot létrehozni, amely kizárólag abból áll, hogy „a díjakat azok típusának megfelelően összegszerűen
csoportosítja”, a TKG 94. cikkének (1) bekezdése olyan üzemeltetői gyakorlatot tesz lehetővé, melynek lényege, hogy a számlán
a díjakat híváskategóriák szerint összesítsék anélkül, hogy minden egyes hívást külön jelölnének.
Egy ilyen számlázási mód alapján az előfizető kizárólag arra következtethet, hogy a számlázási időszakban a különböző díjszabási
zónákba adott végösszegért mennyi hívást kezdeményezett. Egy ilyen számlázási mód tehát nem teszi lehetővé sem a hívás idejének,
sem a hívott számnak az ellenőrzését, és nem biztosítja, hogy az előfizető  nyomon követhesse és hatékonyan ellenőrizhesse
a költségeit.
Az osztrák kormány vitatja ezt az értelmezést és a Bizottság értékelését. Szerinte a TKG 94. cikkében előírt szabályok megfelelnek
az irányelv 14. cikke (2) bekezdése követelményeinek azáltal, hogy előírják a díjtípusok szerint osztályozott fizetendő összegek
felsorolásának a részletes számla alapformájába való belefoglalását.
Ugyanis sem ezen utolsó rendelkezés, sem az irányelv általános célkitűzése nem írja elő, hogy a hívások időpontja és a hívott
számok szerepeljenek a számlán avégett, hogy az előfizetőknek lehetővé tegyék a díjak nyomon követhetőségét és hatékony ellenőrzését
.
Az osztrák kormány álláspontja szerint a TKG 94. cikkében előírt adatok a számlán szereplő és híváskategóriák szerint összesített
összegeknek az előző számlák összegeivel való összehasonlítása alapján lehetővé teszi a hibák vagy visszásságok azonnali észlelését.
Kiemeli, hogy ezen összehasonlítás lehetővé teszi a kiszámlázott összegek ellenőrzését többek között a különösen magas költségű
hívástípusok nyomon követésével vagy a korábbiaknál, illetve az átlagosnál hosszabb vagy gyakoribb hívások azonosításával.
Meg kell állapítani, hogy bár az irányelv 14. cikkének (2) bekezdése nem jelöli meg egyedileg, hogy mely adatoknak kell a
részletes számlák alapformájában feltétlenül szerepelniük, az irányelv egy minimális tájékoztatási szintet ír elő azzal kapcsolatban,
hogy mi szükséges ahhoz, hogy az előfizetőknek lehetővé tegye a helyhez kötött nyilvános telefonhálózat használatával járó
díjak nyomon követhetőségét és ellenőrzését.
Tehát ahogy azt a Bizottság megállapította, a TKG 94. cikkének (1) bekezdése által előírt számlázási mód – ami az előfizetőnek
kizárólag azt a következtetést teszi lehetővé, hogy a számlázási időszakban a különböző díjszabási zónákba adott végösszegért
mennyi hívást kezdeményezett – nem biztosítja az előfizetőknek díjaik számlájuk segítségével történő nyomon követésének és
ellenőrzésének lehetőségét.
Anélkül, hogy meg kellene állapítani, hogy a részletes számla alapformájának figyelembe kell-e vennie minden egyes tényezőt,
amelyek meghatározzák a hívások díját, azt kell megállapítani, hogy az osztrák részletes számlák alapformája alapján a különböző
díjszabási zónákon belül nem lehetséges azonosítani minden egyes külön indított hívást, és következésképpen nem lehetséges
ellenőrizni annak tényleges megtörténtét.
Egy olyan számlázási mód – ami kizárólag a hívások számát, a felhasznált díjszabási egységek összegét és a megfelelő végösszeget
jeleníti meg – nem teszi tehát lehetővé a helyhez kötött nyilvános telefonhálózat használatával járó díjak – az irányelv 14. cikkének
(2) bekezdésében megkövetelt – nyomon követhetőségét és ellenőrzését.
E megállapításnak nem mond ellent sem az osztrák kormány azon érve, mely szerint a részletes számlák alapformájának tekintetében
a TKG 94. cikkében előírtnál magasabb fokú részletezettség rögzítését kizárja a kifejezetten az irányelv 14. cikkének (2)
bekezdésében előírt részletesebb számlák készítése során, figyelembe véve azt a tényt, hogy ezáltal feleslegessé és értelmetlenné
válna egy ilyen lehetőség biztosítása, sem az, mely szerint a Bizottság által megkövetelt módon részletezett számlák szükségképpen
tartalmaznának a személyes adatok és a magánélet védelmére vonatkozó jogszabályokkal ellentétes adatokat.
Először is meg kell állapítani, hogy az irányelv 14. cikke (2) bekezdésének tiszteletben tartása végett a TKG 94. cikkének
(1) bekezdése által előírtnál magasabb fokú részletezettségnek a részletes számla alapformájába foglalásának nem az a hatása,
hogy a fent említett irányelv által kifejezetten elfogadott részletezettebb számlázási mód lehetőségét értelmetlenné tenné.
Ugyanis továbbra is lehetséges egyéb részletességi szintek előírása is, amelyek alapján az előfizetők – ahogy azt az indítványának
50. és 51. pontjaiban a főtanácsnok által írt példák mutatják – a számláikon további olyan részletekhez juthatnak, amelyek
még jobban megkönnyítik kiadásaik ellenőrzését, vagy a telefonszolgáltatások használatára vonatkozó további adatokat biztosítanak
számukra. Ezenkívül nem lehet kizárni, hogy az ingyenes hívások – amelyeket az irányelv 14. cikke (2) bekezdésének harmadik
albekezdése szerint nem jelölnek a hívó előfizető részletes számláján – a számla egy még részletesebb kimutatásában szerepelhessenek.
Továbbá azon állítást illetőleg, mely szerint a Bizottság által megkövetelt módon részletezett számlák szükségképpen tartalmaznának
a személyes adatok és a magánélet védelmére vonatkozó jogszabályokkal ellentétes adatokat, meg kell állapítani, hogy az osztrák
kormány nem támasztotta alá ezt az állítást olyan részletes érveléssel, ami lehetővé tenné a Bíróság számára, hogy megállapítsa
annak megalapozottságát.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy az Osztrák Köztársaság, mivel olyan számlázási módot választott, amely a díjakat
kizárólag díjtípusok szerint csoportosítja, és amely a számlát nem olyan megfelelő szintű bontásban tünteti fel, amellyel
biztosítja a fogyasztó számára a számlázás nyomon követhetőségét és hatékony ellenőrzését, nem teljesítette az irányelv 14. cikkének
(2) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. Mivel az Osztrák Köztársaság pervesztes lett, kötelezni kell a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)
Az Osztrák Köztársaság, mivel olyan számlázási módot választott, amely a díjakat kizárólag díjtípusok szerint csoportosítja,
és amely a számlát nem olyan megfelelő szintű bontásban tünteti fel, amellyel biztosítja a fogyasztó számára a számlázás nyomon
követhetőségét és hatékony ellenőrzését, nem teljesítette a nyílt hálózati hozzáférés (ONP) alkalmazásáról a távbeszélő szolgáltatások
területén és egyetemes távközlési szolgáltatás versenykörnyezetben történő bevezetéséről szóló, 1998. február 26-i 98/10/EK
európai parlamenti és tanácsi irányelv 14. cikkének (2) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
2)
A Bíróság az Osztrák Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: német.