CELEX: 61989TJ0007
Konkurrence
begreberne aftale og samordnet praksis
kollektivt ansvar

Sagsfremstilling
1 Naervaerende sag vedroerer en beslutning fra Kommissionen, der paalagde femten polypropylenproducenter en boede for overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1. Det produkt, der er genstand for den anfaegtede beslutning (herefter benaevnt "beslutningen"), er en af de vigtigste termoplastiske polymerer, som saelges "in bulk". Polypropylen saelges af producenterne til videreforarbejdning og omdannelse til hel- eller halvfabrikata. De stoerste polypropylenproducenter fremstiller over hundrede forskellige produktkvaliteter og daekker saaledes en lang raekke forskellige anvendelsesformaal. De vaesentligste grundkvaliteter benaevnes rafia, homopolymerisater til sproejtestoebning, copolymerisater til sproejtestoebning, slagfaste copolymerisater og folie. De virksomheder, beslutningen er rettet til, er alle foerende producenter i den petrokemiske industri.
2 Det vesteuropaeiske marked for polypropylen forsynes naesten udelukkende fra produktionsanlaeg i Europa. Foer 1977 blev markedet daekket af ti producenter, nemlig Montedison (der aendrede navn til Montepolimeri SpA og senere til Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc og Shell International Chemical Company Ltd (kaldet "de fire store"), der tilsammen havde en markedsandel paa 64%, Enichem Anic SpA, Italien, Rhône-Poulenc SA, Frankrig, Alcudia, Spanien, Chemische Werke Huels og BASF AG, begge Tyskland, og Chemie Linz AG, OEstrig. Efter udloebet af de patenter, som Montedison var indehaver af, kom der i 1977 syv nye producenter paa det vesteuropaeiske marked: Amoco og Hercules Chemicals NV i Belgien, ATO Chimie SA og Solvay & Cie SA i Frankrig, SIR i Italien, DSM NV i Nederlandene og Taqsa i Spanien. Den norske producent Saga Petrokjemi AS & Co. paabegyndte sin virksomhed i midten af 1978 og Petrofina SA i 1980. De nytilkomne producenter havde en officiel produktionskapacitet paa tilsammen ca. 480 000 ton, hvilket indebar en betydelig foroegelse af produktionskapaciteten i Vesteuropa, der i en aarraekke ikke kunne opvejes af stigningen i efterspoergslen. Dette medfoerte en ringe udnyttelse af produktionskapaciteten, men udnyttelsesgraden steg gradvist fra 60% i 1977 til 90% i 1983. Ifoelge beslutningen har udbud og efterspoergsel siden 1982 stort set svaret til hinanden. I stoerstedelen af referenceperioden (1977-1983) blev polypropylenmarkedet imidlertid betragtet som vaerende praeget af enten lav rentabilitet eller betydelige tab, navnlig som foelge af hoeje faste omkostninger og stigningen i prisen paa raastoffet polypropylen. Det fremgaar af beslutningen (8. betragtning), at Montepolimeri SpA i 1983 havde en andel paa 18% af det europaeiske polypropylenmarked, mens Imperial Chemical Industries plc, Shell International Chemical Company Ltd og Hoechst AG hver havde en markedsandel paa 11%, Hercules Chemicals NV knap 6%, ATO Chimie SA, BASF AG, DSM NV, Chemische Werke Huels, Chemie Linz AG, Solvay & Cie SA og Saga Petrokjemi AS & Co. hver mellem 3% og 5% og Petrofina SA ca. 2%. Der foregik en omfattende handel med polypropylen mellem medlemsstaterne, idet hver af de ti EF-producenter solgte produktet i de fleste, om ikke alle, medlemsstater.
3 Hercules Chemicals NV var blandt de nye producenter, der kom ind paa markedet i 1977. Paa polypropylenmarkedet var selskabet en mellemstor producent med en markedsandel paa mellem 5% og 6,8%. Hercules er imidlertid den stoerste producent paa det amerikanske marked.
4 Den 13. og 14. oktober 1983 foretog tjenestemaend fra Kommissionen i medfoer af artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i Traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), samtidige kontrolundersoegelser hos foelgende virksomheder, der fremstillede og leverede polypropylen til Faellesskabets marked:
- ATO Chimie SA, nu Atochem (herefter benaevnt "ATO")
- BASF AG (herefter benaevnt "BASF")
- DSM NV (herefter benaevnt "DSM")
- Hercules Chemicals NV (herefter benaevnt "Hercules")
- Hoechst AG (herefter benaevnt "Hoechst")
- Chemische Werke Huels (herefter benaevnt "Huels")
- Imperial Chemical Industries plc (herefter benaevnt "ICI")
- Montepolimeri SpA, nu Montedipe (herefter benaevnt "Monte")
- Shell International Chemical Company Ltd (herefter benaevnt "Shell")
- Solvay & Cie SA (herefter benaevnt "Solvay")
- BP Chimie (herefter benaevnt "BP").
Der blev ikke foretaget kontrolundersoegelser hos Rhône-Poulenc SA eller Enichem Anic SpA.
5 Efter disse kontrolundersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering om oplysninger, ikke blot over for de anfoerte virksomheder, men ogsaa over for foelgende virksomheder:
- Amoco
- Chemie Linz AG (herefter benaevnt "Linz")
- Saga Petrokjemi AS & Co., der nu er en del af Statoil (herefter benaevnt "Statoil")
- Petrofina SA (herefter benaevnt "Petrofina")
- Enichem Anic SpA (herefter benaevnt "Anic").
Linz, der er et oestrigsk selskab, anfaegtede Kommissionens ret til at anmode herom og naegtede at efterkomme begaeringen. Kommissionens tjenestemaend foretog herefter i medfoer af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17 kontrolundersoegelser hos Anic og hos Saga' s britiske datterselskab, Saga Petrochemicals UK Ltd, samt hos Linz' salgsagenter i Det Forenede Kongerige og Tyskland. Der blev ikke over for Rhône-Poulenc fremsat begaering om oplysninger.
6 Kommissionen konkluderede paa grundlag af de oplysninger, der blev tilvejebragt i forbindelse med kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger, at de paagaeldende producenter fra 1977 til 1983 ved en raekke prisinitiativer i strid med EOEF-Traktatens artikel 85 regelmaessigt havde fastsat maalpriser og udviklet et system med aarlig kontrol af salgsmaengder med henblik paa at fordele det til raadighed vaerende marked ud fra aftalte maengder eller procentsatser. Kommissionen besluttede derfor den 30. april 1984 at ivaerksaette en procedure i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, og i maj 1984 fremsendte den en skriftlig meddelelse om klagepunkterne til de naevnte virksomheder med undtagelse af Anic og Rhône-Poulenc. Alle de virksomheder, meddelelsen var rettet til, svarede skriftligt.
7 Den 24. oktober 1984 moedtes den af Kommissionen udpegede hoeringskonsulent med de juridiske raadgivere for de virksomheder, som havde modtaget meddelelsen om klagepunkter, for at aftale den naermere procedure for den hoering, der skulle finde sted som led i den administrative procedure. Hoeringen skulle paabegyndes den 12. november 1984. Under dette moede meddelte Kommissionen endvidere, at den under henvisning til den argumentation, virksomhederne havde fremfoert i deres svar paa meddelelsen om klagepunkter, straks ville fremsende yderligere bevismateriale vedroerende ivaerksaettelsen af prisinitiativerne som supplement til det bevismateriale, som de allerede var i besiddelse af. Kommissionen fremsendte saaledes den 31. oktober 1984 til virksomhedernes juridiske raadgivere en raekke dokumenter med kopi af prisinstrukser, som producenterne havde meddelt deres salgskontorer, og tabeller, som gengav dokumenternes indhold. Af hensyn til beskyttelsen af forretningshemmeligheder fastsatte Kommissionen visse betingelser for fremsendelsen af disse dokumenter. Navnlig maatte virksomhedernes salgsafdelinger ikke goeres bekendt med dokumenterne. Advokaterne for flere af virksomhederne afslog imidlertid at efterkomme betingelserne og tilbagesendte dokumenterne inden hoeringen.
8 Paa baggrund af de oplysninger, der var fremkommet i de skriftlige svar paa meddelelsen om klagepunkter, besluttede Kommissionen at udvide proceduren til ogsaa at omfatte Anic og Rhône-Poulenc. Der blev derfor den 25. oktober 1984 til selskaberne fremsendt en meddelelse om klagepunkter svarende til den meddelelse, der var fremsendt til de oevrige femten virksomheder.
9 Den foerste hoeringsrunde fandt sted fra den 12. til den 20. november 1984, hvorunder alle virksomheder blev hoert med undtagelse af Shell (der havde naegtet at deltage i enhver hoering), Anic, ICI og Rhône-Poulenc (som fandt, at de ikke havde vaeret i stand til at forberede sagen).
10 Under hoeringen afslog flere virksomheder at tage stilling til de punkter, der var rejst i de dokumenter, som var fremsendt til dem den 31. oktober 1984. De gjorde i denne forbindelse gaeldende, at Kommissionen vaesentligt havde aendret sin argumentation, og at de i hvert fald burde have lejlighed til at fremsaette skriftlige bemaerkninger. Andre virksomheder haevdede, at de ikke havde haft tilstraekkelig tid til at gennemgaa dokumenterne foer hoeringen. Advokaterne for BASF, DSM, Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Monte, Petrofina og Solvay fremsendte en faelles skrivelse herom til Kommissionen den 28. november 1984. Huels meddelte ved skrivelse af 4. december 1984, at selskabet tilsluttede sig dette synspunkt.
11 Kommissionen fremsendte derfor den 29. marts 1985 en ny raekke dokumenter, der omfattede prisinstrukser, som virksomhederne havde givet til deres salgskontorer, vedlagt tabeller vedroerende priserne, samt et sammendrag af beviserne vedroerende hvert af de prisinitiativer, med hensyn til hvilke Kommissionen havde dokumenter. Kommissionen opfordrede virksomhederne til at svare herpaa, dels skriftligt, dels under en ny hoeringsrunde, og meddelte, at den frafaldt de betingelser, der var fastsat i foerste omgang, vedroerende overgivelse af dokumenterne til salgsafdelingerne.
12 Kommissionen svarede ved en anden skrivelse af samme dato paa de af advokaterne fremfoerte argumenter, hvorefter den ikke havde givet en praecis, retlig definition af det paastaaede kartel i overensstemmelse med Traktatens artikel 85, stk. 1, og den opfordrede virksomhederne til at fremkomme med deres skriftlige og mundtlige bemaerkninger.
13 Der fandt en ny hoeringsrunde sted fra den 8. til den 11. juli 1985 og den 25. juli 1985. Anic, ICI og Rhône-Poulenc fremsatte her deres bemaerkninger, og de andre virksomheder (med undtagelse af Shell) kommenterede de punkter, der var rejst i Kommissionens to skrivelser af 29. marts 1985.
14 Udkast til referat af hoeringerne med den noedvendige dokumentation blev fremsendt til medlemmerne af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal (herefter benaevnt "Det Raadgivende Udvalg") den 19. november 1985 og til virksomhederne den 25. november 1985. Det Raadgivende Udvalg vedtog sin udtalelse ved sit 170. moede den 5. og 6. december 1985.
15 Paa grundlag af denne procedure vedtog Kommissionen den 23. april 1986 den anfaegtede beslutning, der lyder saaledes:
"Artikel 1
Anic SpA, ATO Chimie SA (nu Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Huels (nu Huels AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (nu Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Company Ltd, Solvay & Cie og Saga Petrokjemi AS & Co. (tilhoerer nu Statoil) har overtraadt EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, ved:
- for Anic' s vedkommende fra omkring november 1977 eller 1978 og til sent i 1982 eller begyndelsen af 1983
- for Rhône-Poulenc' s vedkommende fra omkring november 1977 og til udgangen af 1980
- for Petrofina' s vedkommende fra 1980 og mindst til november 1983
- for Hoechst' s, ICI' s, Montepolimeri' s og Shell' s vedkommende fra omkring midten af 1977 og mindst til november 1983
- for Hercules' , Linz' , Saga' s og Solvay' s vedkommende fra omkring november 1977 og mindst til november 1983
- for ATO' s vedkommende senest fra 1978 og mindst til november 1983
- for BASF' s, DSM' s og Huels' vedkommende fra et tidspunkt mellem 1977 og 1979 og mindst til november 1983
at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, der havde sin oprindelse i 1977, og hvorved de producenter, der leverer polypropylen paa Faellesskabets omraade:
a) kontaktede hinanden og regelmaessigt (fra begyndelsen af 1981 to gange om maaneden) moedtes paa en raekke hemmelige moeder for at droefte og fastlaegge deres forretningspolitik
b) fra tid til anden fastsatte 'maalpriser' (eller minimumspriser) for salg af produktet i hver af EF' s medlemsstater
c) vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at lette ivaerksaettelsen af saadanne maalpriser, omfattende (hovedsagelig) midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om deres leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra udgangen af 1982 et 'kundeledelsessystem' med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder
d) indfoerte samtidige prisforhoejelser for at virkeliggoere disse maal
e) delte markedet ved at tildele hver producent et aarligt salgsmaal eller en aarlig 'kvote' (1979, 1980 og i det mindste en del af 1983) eller, i mangel af en endelig aftale for hele aaret, kraevede, at producenterne begraensede deres salg i hver maaned paa basis af salget i en foregaaende periode (1981, 1982).
Artikel 2
De i artikel 1 naevnte virksomheder skal omgaaende bringe den naevnte overtraedelse til ophoer (saafremt dette ikke allerede er tilfaeldet) og skal for fremtiden afstaa fra enhver aftale eller samordnet praksis med samme eller tilsvarende maal eller virkning, herunder enhver udveksling af oplysninger af en art, der normalt betragtes som forretningshemmeligheder, hvorved deltagerne direkte eller indirekte informeres om andre individuelle producenters produktion, leverancer, lagre, salgspriser, omkostninger eller investeringer, eller hvorved de kunne overvaage tilslutning til udtrykkelige eller stiltiende aftaler eller samordninger vedroerende priser eller markedsdeling i EF. Enhver udveksling af generelle oplysninger, som producenterne maatte deltage i (f.eks. via Fides), skal vaere udformet saaledes, at der ikke meddeles oplysninger, hvoraf individuelle producenters adfaerd kan udledes, og navnlig skal virksomhederne afstaa fra indbyrdes at udveksle enhver yderligere oplysning af relevans for konkurrencen, der ikke er omfattet af den generelle informationsudvekslingsordning.
Artikel 3
For den i artikel 1 fastslaaede overtraedelse paalaegges nedenstaaende virksomheder foelgende boeder:
i) Anic SpA, en boede paa 750 000 ECU, eller 1 103 692 500 LIT
ii) Atochem, en boede paa 1 750 000 ECU, eller 11 973 325 FF
iii) BASF AG, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 5 362 225 DM
iv) DSM NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 6 657 640 HFL
v) Hercules Chemicals NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 120 569 620 BFR
vi) Hoechst AG, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 19 304 010 DM
vii) Huels AG, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 5 898 447,50 DM
viii) ICI plc, en boede paa 10 000 000 ECU, eller 6 447 970 UKL
ix) Chemische Werke Linz, en boede paa 1 000 000 ECU, eller 1 471 590 000 LIT
x) Montedipe, en boede paa 11 000 000 ECU, eller 16 187 490 000 LIT
xi) Petrofina SA, en boede paa 600 000 ECU, eller 26 306 100 BFR
xii) Rhône-Poulenc SA, en boede paa 500 000 ECU, eller 3 420 950 FF
xiii) Shell International Chemical Company Ltd, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 5 803 173 UKL
xiv) Solvay & Cie, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 109 608 750 BFR
xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskap AS (der har overtaget Saga Petrokjemi), en boede paa 1 000 000 ECU, eller 644 797 UKL.
Artikel 4 og 5
(udelades)".
16 Den 8. juli 1986 blev det endelige referat af hoeringerne med de af virksomhederne oenskede rettelser, tilfoejelser og udeladelser fremsendt til disse.
Retsforhandlinger
17 Sagsoegeren har herefter ved staevning, indleveret til Domstolens Justitskontor den 31. juli 1986, anlagt naervaerende sag med paastand om annullation af beslutningen. Tretten af de fjorten andre virksomheder, beslutningen var rettet til, har ligeledes anlagt annullationssoegsmaal (sagerne T-1/89 - T-4/89, T-6/89 og T-8/89 - T-15/89).
18 Den skriftlige forhandling har i det hele fundet sted for Domstolen.
19 Domstolen har ved kendelse af 15. november 1989 hjemvist denne sag og de tretten andre sager til Retten, jf. artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (herefter benaevnt "Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988").
20 Rettens praesident har i henhold til afgoerelsens artikel 2, stk. 3, udpeget en generaladvokat.
21 Rettens justitssekretaer anmodede ved skrivelse af 3. maj 1990 parterne om at deltage i et uformelt moede med henblik paa at tilrettelaegge den mundtlige forhandling. Dette moede fandt sted den 28. juni 1990.
22 Ved skrivelse af 9. juli 1990 anmodede Rettens justitssekretaer parterne om at fremkomme med deres bemaerkninger til, at sagerne T-1/89 - T-4/89 og T-6/89 - T-15/89 eventuelt blev forenet med henblik paa den mundtlige forhandling. Ingen af parterne gjorde indsigelse herimod.
23 Retten har herefter ved kendelse af 25. september 1990 besluttet at forene de naevnte sager med henblik paa den mundtlige forhandling, idet disse har forbindelse med hinanden, jf. artikel 43 i Domstolens procesreglement, der i henhold til artikel 11, stk. 3, i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 finder tilsvarende anvendelse paa proceduren for Retten.
24 Retten har ved kendelse af 15. november 1990 truffet afgoerelse vedroerende de anmodninger om fortrolig behandling, der var indgivet af sagsoegerne i sagerne T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 og T-13/89, og har delvis imoedekommet disse.
25 Parterne har ved skrivelser indleveret til Rettens Justitskontor i perioden fra den 9. oktober til den 29. november 1990 besvaret de spoergsmaal, som Retten havde stillet ved justitssekretaerens skrivelser af 19. juli.
26 Paa grundlag af svarene paa spoergsmaalene og den refererende dommers rapport har Retten efter at have hoert generaladvokaten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.
27 Parterne har afgivet indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal under den mundtlige forhandling, der fandt sted fra den 10. til den 15. december 1990.
28 Generaladvokaten fremsatte forslag til afgoerelse i retsmoedet den 10. juli 1991.
Parternes paastande
29 Sagsoegeren, Hercules Chemicals NV, har nedlagt foelgende paastande:
1) Artikel 1 og 3 i Kommissionens beslutning af 23. april 1986 (IV/31.149-polypropylen) annulleres helt eller delvis, for saa vidt de vedroerer sagsoegeren.
2) Subsidiaert aendres beslutningens artikel 3, for saa vidt den vedroerer sagsoegeren, saaledes at den boede, der er paalagt selskabet, ophaeves eller nedsaettes vaesentligt.
3) Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Sagsoegte, Kommissionen, har nedlagt foelgende paastande:
1) Frifindelse.
2) Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Realiteten
30 Retten skal foerst undersoege sagsoegerens anbringender om, at der er sket tilsidesaettelse af retten til kontradiktion, (1) da Kommissionen har baseret beslutningen paa dokumenter, der ikke har bevisvaerdi, og (2) da den har undladt at fremsende nogle af de dokumenter, der i beslutningen er paaberaabt over for sagsoegeren, og har afslaaet at fremsende visse dokumenter, som selskabet havde anmodet om. Retten skal dernaest behandle anbringenderne vedroerende beviset for overtraedelsen. Disse vedroerer dels (1) Kommissionens bevismaessige konstateringer, dels (2) anvendelsen af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder. Det goeres herved gaeldende, (A) at Kommissionen ikke har kvalificeret overtraedelsen korrekt, (B) at den ikke har vurderet den konkurrencebegraensende virkning og (C) paavirkningen af handelen mellem medlemsstater korrekt, samt (D) at den har paalagt sagsoegeren et kollektivt ansvar. For det tredje skal Retten behandle anbringenderne vedroerende tilsidesaettelse af lighedsgrundsaetningen, og for det fjerde anbringenderne vedroerende beslutningens begrundelse. Disse vedroerer det forhold, (1) at begrundelsen er utilstraekkelig, og (2) at den ikke indeholder nogen henvisning til hoeringskonsulentens rapport. Endelig skal Retten behandle anbringenderne vedroerende fastsaettelsen af boeden, hvorved det goeres gaeldende, at den (1) er delvis foraeldet og (2) ikke er passende under hensyn til den paastaaede overtraedelses varighed og (3) grovhed.
Retten til kontradiktion
1. Bevisvaerdien af visse dokumenter, der er anfoert i beslutningen
31 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen - bortset fra prisinstrukser fra Hercules (bilag til Kommissionens skrivelse af 29. marts 1985, herefter benaevnt "bilag til skrivelsen af 29. marts 1985") og nogle interne dokumenter med en begraenset bevisvaerdi - har henholdt sig til dokumenter, som ikke stammer fra sagsoegeren, og som ikke var i selskabets besiddelse. Det drejer sig om dokumenter, der i nogle tilfaelde er ulaeselige, hvis indhold er uforstaaeligt eller tvetydigt, hvis ophavsmand er ukendt, og som videregiver rygter, nogle gange i andet eller tredje led. Da sagsoegeren ikke har kendskab til dokumenternes oprindelse, har selskabet ikke kunnet undersoege deres aegthed eller den sammenhaeng, hvori selskabets navn er naevnt.
32 Endvidere har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen, som ifoelge Domstolens praksis (dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, Suiker Unie mod Kommissionen, Sml. s. 1663, praemis 164 ff.), skal basere sine beslutninger paa rimelige grunde, der skal stoettes paa trovaerdigt bevismateriale, ikke har foretaget nogen undersoegelse, og Kommissionen har ikke - saaledes som den burde have gjort (dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 396 ff.) - vurderet de anvendte dokumenter kritisk. En saadan kritisk vurdering var saa meget desto mere paakraevet, som anstifterne til de omhandlede initiativer, der ogsaa udarbejdede de naevnte dokumenter, paa grund af omstaendighederne havde en klar interesse i at give et forkert indtryk af, hvilken holdning de producenter, der var fravaerende ved de omhandlede moeder, indtog, for at faa de tilstedevaerende til at tilslutte sig deres opfattelse. Sagsoegeren mener ved hjaelp af eksempler at kunne paavise, at selv om dokumenterne set under ét kunne vaere bevis for det generelle indhold af de diskussioner, der fandt sted mellem producenterne, kan der ikke paa grundlag af disse drages noejagtige konklusioner med hensyn til, hvilken adfaerd den enkelte producent indtog, navnlig naar vedkommende ikke var til stede ved disse moeder.
33 Sagsoegeren har i replikken anfoert, at Kommissionen ikke kan daekke sig ind bag den omstaendighed, at virksomhederne under den hoering, der fandt sted i henhold til artikel 19 i forordning nr. 17, var repraesenteret ved personer, der ikke kunne give foerstehaands vidneudsagn om de faktiske omstaendigheder, Kommissionen paaberaabte sig. Kommissionen maatte ifoelge Hercules have brugt sin ret til at kraeve vidneudsagn af saadanne personer, hvis denne ville goere brug heraf. Hercules gav for sit vedkommende Kommissionens inspektoerer tilladelse til at udspoerge den af selskabets medarbejdere, der deltog i moederne.
34 Endelig har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen systematisk har fortolket de dokumenter, den er i besiddelse af, til ugunst for selskabet og har udeladt visse udtalelser i disse dokumenter, som talte til dets fordel.
35 Kommissionen har anfoert, at Hercules i tavshed forbigaar belastende dokumenter, hvoraf nogle blev fundet i selskabets lokaler eller fremsendt af dette til Kommissionen, saaledes som det er tilfaeldet med hensyn til bilag 2, 23, 45 og 88 til den generelle del af meddelelsen om klagepunkter (herefter benaevnt "bilag til den generelle meddelelse"). Kommissionen har tilfoejet, at den med god grund ansaa beviserne, navnlig dokumenterne fra ICI, for klare og trovaerdige, dels paa grund af deres indhold, dels fordi de underbyggede hinanden. ICI gav saaledes i sit svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) en forklaring paa sine interne notater, navnlig med hensyn til, hvorledes de var udarbejdet og af hvem.
36 Kommissionen har videre anfoert, at Hercules oplyste i sit svar paa meddelelsen om klagepunkter, at det syntes rimeligt at anse den liste over moeder, hvortil ICI havde henvist i sit svar paa begaeringen om oplysninger, for korrekt. Det er ogsaa forkert, naar Hercules anfoerer, at udtalelserne i dokumenterne kun er rygter, der er gengivet i andet eller tredje led. Der er derimod tale om dokumenter, der paa en klar, sammenhaengende og konsekvent maade viser, at der i en laengere periode var tale om et kartel.
37 Naar det er anerkendt, at dokumenterne generelt er korrekte og trovaerdige, kan man ifoelge Kommissionen ikke drage trovaerdigheden af visse aspekter, der saerligt beroerer nogle af producenterne, i tvivl. Sagsoegeren har ikke klart angivet, hvilke dele af bevismaterialet Kommissionen ikke burde have anset for "trovaerdigt", og selskabet har i denne forbindelse kun henvist til ét dokument, nemlig referatet af et moede den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse). Selskabet har imidlertid fortolket dette forkert og skilt det ud fra dets sammenhaeng, der viser, at den udtalelse, der er naevnt heri, blev fulgt op af prisinstrukser.
38 Endvidere har Kommissionen anfoert, at det ikke kan udledes af dommen af 16. december 1975 (forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 164), at Kommissionen er forpligtet til at afholde hoeringer vedroerende trovaerdigheden af udtalelser fra udenforstaaende. Under alle omstaendigheder foretog Kommissionen de noedvendige undersoegelser, f.eks. ved at udspoerge den medarbejder fra Hercules, som deltog i moederne (bilag 7 til den specielle del af meddelelsen om klagepunkter til Hercules, herefter benaevnt "bilag til meddelelsen til Hercules"), og den sikrede sig under den administrative procedure, at de anvendte beviser var trovaerdige.
39 Kommissionen har ligeledes anfoert, at Hercules ved hoeringerne var repraesenteret af den administrerende direktoer. Maaske foretrak selskabet ikke at sende en person, som kunne afhoeres direkte om de faktiske omstaendigheder vedroerende de klagepunkter, der var gjort gaeldende over for virksomhederne, og dette var i strid med den anmodning, hoeringskonsulenten havde fremsendt.
40 Endelig har Kommissionen anfoert, at den ikke har behandlet bevismaterialet ensidigt eller urimeligt. Naar den foretrak et synspunkt frem for et andet, var det fordi bevismaterialet pegede i én retning snarere end i en anden. Kommissionen har henvist til beslutningens 78. betragtning, sidste afsnit, der viser, at den aendrede opfattelse, naar der ikke var tilstraekkelig stoette for dens oprindelige synspunkt i bevismaterialet.
41 Det bemaerkes indledningsvis, at det er oplyst, hvem der har affattet de fleste af moedereferaterne fra ICI, idet ICI har angivet dette i svaret paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse).
42 Dernaest bemaerkes, at indholdet af referaterne bekraeftes af forskellige dokumenter, bl.a. af moedereferater udarbejdet af en medarbejder hos sagsoegeren - som f.eks. referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 3 til meddelelsen til Hercules), som bekraefter et af ICI udarbejdet referat af samme moede (bilag 24 til den generelle meddelelse) - og af en raekke tabeller vedroerende de forskellige producenters salgsmaengder, af prisinstrukser, der med hensyn til beloebsangivelser og ikrafttraedelsesdato svarer til de maalpriser, som er naevnt i moedereferaterne, samt af svarene fra forskellige producenter paa de begaeringer om oplysninger, Kommissionen fremsendte til dem. Endvidere blev visse dokumenter, der i det vaesentlige bekraefter indholdet af ICI' s moedereferater, netop fundet hos sagsoegeren eller fremsendt af selskabet (bilag 2, 23, 45 og 88 til den generelle meddelelse).
43 Kommissionen kunne derfor laegge til grund, at de moedereferater, der blev fundet hos ICI, tilstraekkeligt objektivt gengav indholdet af moederne. Disse blev ledet af forskellige medarbejdere fra ICI, hvilket foroegede behovet for, at de orienterede de medarbejdere fra ICI, der ikke deltog i et givet moede, korrekt om indholdet heraf ved et moedereferat.
44 Det paahviler under disse omstaendigheder sagsoegeren at give en anden forklaring paa indholdet af de moeder, selskabet deltog i, ved at fremkomme med praecise oplysninger, f.eks. ved at fremlaegge selskabets medarbejders notater fra de moeder, han deltog i, eller foere medarbejdere, der deltog i moederne, som vidner. Det maa imidlertid fastslaas, at sagsoegeren ikke er fremkommet med eller har tilbudt at fremkomme med saadanne oplysninger for Retten.
45 Endvidere bemaerkes, at spoergsmaalet om, hvorvidt der med de dokumenter, Kommissionen har anvendt over for sagsoegeren, er foert bevis ikke blot vedroerende det generelle indhold af de diskussioner, der fandt sted mellem producenterne, men ogsaa sagsoegerens praecise adfaerd, og om, hvorvidt Kommissionen systematisk har fortolket disse dokumenter til ugunst for sagsoegeren, hoerer sammen med spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionens bevismaessige konstateringer i beslutningen underbygges af det bevismateriale, den har fremlagt. Da der her er tale om et realitetsspoergsmaal, som er knyttet sammen med beviset for overtraedelsen, maa det undersoeges senere sammen med de oevrige bevismaessige spoergsmaal.
2. Undladelse eller naegtelse af at fremsende visse dokumenter
46 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen efter fremsendelsen af meddelelsen om klagepunkter gav modtagerne tilladelse til at gennemgaa sagens dokumenter. Imidlertid var der ikke blandt disse nogle dokumenter, der talte til selskabets fordel. Ved skrivelse af 30. august 1984 anmodede selskabet forgaeves Kommissionen om aktindsigt i disse dokumenter, hvormed det ville have kunnet paavise, at dets medarbejder, B. indtog en saerlig stilling ved moederne. Efter at sagsoegeren havde fremsat begaering herom ved skrivelse af 30. juli 1984, naegtede Kommissionen ved skrivelse af 13. september 1984 selskabet ret til at faa kendskab til de oevrige producenters svar paa meddelelsen om klagepunkter, der kunne have indeholdt for selskabet gunstige oplysninger, og hvormed dette kunne have forberedt hoeringerne og et eventuelt sagsanlaeg.
47 Sagsoegeren har anfaegtet den begrundelse, Kommissionen har givet for disse afslag, nemlig at den i bilagene til meddelelsen om klagepunkter havde givet de oplysninger, der var noedvendige og tilstraekkelige til, at Hercules kunne varetage sine interesser, at den havde pligt til at tage hensyn til alt bevismateriale, herunder ogsaa bevismateriale, der var gunstigt for sagsoegeren, og at selskabet derfor ikke havde behov for at faa aktindsigt i de paagaeldende dokumenter. Ifoelge sagsoegeren fremgaar det af Domstolens praksis (dom af 13.7.1966, forenede sager 56/64 og 58/64, Consten og Grundig mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 245, af 14.7.1972, sag 48/69, ICI mod Kommissionen, Sml. s. 151, af 23.10.1974, sag 17/74, Transocean Marine Paint mod Kommissionen, Sml. s. 1063, og af 13.2.1979, sag 85/76, Hoffmann-La Roche mod Kommissionen, Sml. s. 461), at retten til kontradiktion indebaerer, at de beroerte virksomheder skal orienteres om de vaesentlige faktiske omstaendigheder, hvorpaa meddelelsen om klagepunkter bygger, og saettes i stand til paa hensigtsmaessig maade at fremfoere deres synspunkt. Klagepunkterne er imidlertid ikke kun baseret paa de dokumenter, der er vedlagt meddelelsen om klagepunkter, men ogsaa paa dokumenter, som affatteren af meddelelsen valgte at forbigaa. Sagsoegeren blev saaledes afskaaret fra at paavise, at det ikke paa grundlag af det forhold, at selskabets medarbejder, B. deltog i visse moeder, kan fastslaas, at det deltog i en overtraedelse. For at sagsoegeren kan varetage sine interesser, maa selskabet vaere i stand til at henlede opmaerksomheden paa vigtigheden af enhver oplysning til gunst for selskabet, som Kommissionen har, men som den maaske har overset eller tillagt for lidt vaegt.
48 Endvidere har sagsoegeren anfoert, at Kommissionens tilsidesaettelse af selskabets ret til kontradiktion under den administrative procedure ikke kan afhjaelpes ved, at de relevante dokumenter fremlaegges under sagen ved Faellesskabets retsinstanser.
49 I replikken har sagsoegeren ligeledes anfoert, at det ikke er berettiget, naar Kommissionen over for selskabet goer gaeldende, at det ikke har kunnet fremlaegge et eneste dokument til stoette for sin opfattelse, idet selskabet naturligvis ikke kan paapege dokumenter, som det ikke har faaet kendskab til. Kommissionen kan heller ikke bebrejde sagsoegeren, at selskabet har anfoert, at visse dokumenter, der ville have vaeret nyttige, blev fjernet fra sagen, idet Kommissionen let kunne have fjernet enhver tvivl herom ved at give sagsoegeren aktindsigt i de dokumenter fra undersoegelsen, som ikke var i sagen.
50 Kommissionen har anfoert, at ifoelge Domstolens praksis (dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, VBVB og VBBB mod Kommissionen, Sml. s. 19, praemis 25) er den ikke forpligtet til at goere de beroerte parter bekendt med sagsakterne. Under alle omstaendigheder var de eneste dokumenter, der i denne sag ikke blev stillet til raadighed for sagsoegeren i forbindelse med aktindsigten, de dokumenter, der er egentlige forretningshemmeligheder, Kommissionens interne dokumenter og de oevrige producenters svar paa begaeringen om oplysninger. Kommissionen har saaledes benaegtet, at den afslog at give aktindsigt i dokumenter, der ikke passede til dens opfattelse. Sagsoegeren har i oevrigt ikke kunnet paavise ét eneste dokument til stoette for anbringendet om, at Kommissionen udvalgte de dokumenter, der passede bedst til dens opfattelse, og afstod fra at benytte eller fremlaegge de andre. Endvidere er det Kommissionens opfattelse, at den ikke er forpligtet til at give aktindsigt i de oevrige producenters svar paa meddelelsen om klagepunkter.
51 Det bemaerkes, at det i henhold til reglerne om kontradiktion kraeves, at sagsoegeren skal saettes i stand til at fremfoere sit synspunkt, saaledes som selskabet oensker det, vedroerende alle de klagepunkter, som Kommissionen er fremkommet med i de meddelelser om klagepunkter, der blev fremsendt til selskabet, og vedroerende alle de beviser, der skal underbygge klagepunkterne, og som Kommissionen har naevnt i meddelelserne om klagepunkter eller vedlagt disse (dom af 9.11.1983, sag 322/81, Nederlandsche Banden-Industrie Michelin mod Kommissionen, Sml. s. 3461, praemis 7).
52 Retten til kontradiktion medfoerer derimod ikke, at en virksomhed, der er omfattet af en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, kan fremkomme med bemaerkninger til alle Kommissionens dokumenter vedroerende sagen, idet der ikke findes bestemmelser, hvorefter Kommissionen er forpligtet til at goere de beroerte virksomheder bekendt med sagsakterne (Domstolens dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, a.st., praemis 25).
53 Kommissionen har imidlertid i Den Tolvte Beretning om Konkurrencepolitikken fastlagt en fremgangsmaade, hvorefter der gives aktindsigt i konkurrencesager, og Kommissionen har dermed paalagt sig selv regler, der gaar ud over de krav, der er opstillet af Domstolen. Det anfoeres i de regler, der er fastsat i Den Tolvte Beretning om Konkurrencepolitikken (s. 42 og 43):
"Kommissionen giver derfor i fremtiden de virksomheder, der er impliceret i en sag, adgang til at goere sig bekendt med sagens akter. Virksomhederne oplyses om, hvilke dokumenter Kommissionen har i sagen, idet der til meddelelsen om klagepunkter eller til skrivelsen, hvori en klage afvises, er vedfoejet en fortegnelse over alle disse, med en angivelse af, hvilke af dokumenterne eller dele af disse virksomhederne har adgang til at faa indsigt i. Virksomhederne har mulighed for at gennemgaa disse dokumenter i Kommissionen. Hvis en virksomhed kun oensker at gennemgaa enkelte af dem, kan Kommissionen fremsende kopier heraf. Kommissionen betragter dog en raekke dokumenter som fortrolige, hvorfor der ikke er adgang til at faa indsigt i disse. Det drejer sig om foelgende dokumenter: dokumenter eller dele heraf, der indeholder andre virksomheders forretningshemmeligheder; Kommissionens interne dokumenter, saasom notater, udkast eller andre arbejdsdokumenter; alle andre fortrolige oplysninger, som f.eks. oplysninger om de klagende parters identitet, hvis disse ikke oensker denne afsloeret, samt oplysninger, der fremsendes til Kommissionen med et forbehold om, at disse er at betragte som fortrolige."
Det bemaerkes i denne forbindelse, at Kommissionen ikke kan fravige de regler, den saaledes har paalagt sig selv (Domstolens dom af 5.6.1973, sag 81/72, Kommissionen mod Raadet, Sml. s. 575, praemis 9, og af 30.1.1974, sag 148/73, Louwage mod Kommissionen, Sml. s. 81).
54 Kommissionen er herefter forpligtet til at give de virksomheder, der er beroert af en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, aktindsigt i alle de dokumenter, der er indsamlet ved undersoegelsen, uanset om de er til skade eller gunst for virksomhederne, dog ikke andre virksomheders forretningshemmeligheder, Kommissionens interne dokumenter og andre fortrolige oplysninger.
55 Retten finder, at intet tyder paa, at Kommissionen i denne sag har udvalgt de dokumenter, som sagsoegeren fik aktindsigt i, med henblik paa at forhindre selskabet i at paavise, at det paa grund af den stilling, den medarbejder indtog, der deltog i moederne for polypropylenproducenter, ikke deltog i overtraedelsen. Det maa saaledes fastslaas, at sagsoegeren - trods Kommissionens benaegtelse - ikke har paapeget noget forhold, der kan godtgoere, at Kommissionen handlede i ond tro. Dette kunne sagsoegeren have gjort ved for Retten at have konkretiseret de formodninger, selskabet fremfoerte i sin skrivelse af 30. august 1984, og hvorefter visse dokumenter, som Kommissionen fandt hos selskabet, ikke fandtes i de sagsakter, som selskabet fik aktindsigt i.
56 Hvad naermere angaar Kommissionens afslag paa at give sagsoegeren aktindsigt i svarene fra de oevrige producenter paa meddelelsen om klagepunkter, bemaerkes, at det ikke er noedvendigt at tage stilling til, om dette afslag er en tilsidesaettelse af retten til kontradiktion. Dette ville kun vaere noedvendigt, hvis der var en mulighed for, at sagsbehandlingen havde foert til et andet resultat, hvis afslaget ikke havde foreligget (Domstolens dom af 10.7.1980, sag 30/78, Distillers Company mod Kommissionen, Sml. s. 2229, praemis 26, og Rettens dom af 27.11.1990, sag T-7/90, Kobor mod Kommissionen, Sml. II, s. 721, praemis 30). Dette er imidlertid ikke tilfaeldet i denne sag. Efter at sagerne blev forenet med henblik paa den mundtlige forhandling for Retten, har sagsoegeren haft adgang til svarene fra de oevrige producenter paa meddelelserne om klagepunkter, og selskabet har ikke fremdraget nogen diskulperende omstaendighed, som det i givet fald kunne have paaberaabt sig under den mundtlige forhandling. Det kan heraf udledes, at svarene ikke indeholder nogen diskulperende omstaendighed, og det forhold, at sagsoegeren ikke kunne faa indsigt i disse under den administrative procedure, har ikke kunnet paavirke det resultat, Kommissionen naaede frem til i beslutningen.
57 Anbringendet maa herefter forkastes.
Beviset for overtraedelsen
58 Det anfoeres i beslutningen (80. betragtning, foerste afsnit), at de polypropylenproducenter, der leverede til EF, fra 1977 deltog i et kompleks af planer, ordninger og foranstaltninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige moeder og loebende kontakter. Det tilfoejes (80. betragtning, andet afsnit), at producenternes overordnede plan var at moedes og naa til enighed i konkrete anliggender.
59 Det maa derfor foerst undersoeges, om Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis vedroerende (A) kontakterne mellem producenterne og moedet i European Association for Textile Polyolefins (herefter benaevnt "EATP") den 22. november 1977, (B) systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, (C) prisinitiativerne, (D) de foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, og (E) fastsaettelsen af maengdemaal og kvoter. Der skal herved (a) tages hensyn til beslutningen og (b) parternes anbringender, foer (c) disse vurderes. Endelig maa Retten efterproeve Kommissionens anvendelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder.
1. Bevismaessige konstateringer
A - Kontakterne mellem producenterne og EATP-moedet den 22. november 1977
a) Den anfaegtede retsakt
60 Det anfoeres i beslutningen (17. betragtning, fjerde afsnit, 78. betragtning, tredje afsnit, og 104. betragtning, andet afsnit), at sagsoegeren - paa samme maade som Hoechst, ICI, Linz, Saga og Solvay - tilkendegav, at selskabet stoettede Monte, som i en artikel i fagpressen (European Chemical News, herefter benaevnt "ECN") den 18. november 1977 havde bebudet en forhoejelse af rafia-prisen til 1,30 DM/kg fra 1. december. Deres indlaeg paa EATP-moedet den 22. november 1977 viser ifoelge moedereferaterne, at den pris paa 1,30 DM/kg, som Monte havde fastsat, var blevet accepteret af de oevrige producenter som en generel "maalpris" for hele branchen.
61 Ifoelge beslutningen (16. betragtning, foerste og andet afsnit) skal denne stoetteerklaering ses i sammenhaeng med producenternes droeftelser med henblik paa at undgaa et stoerre prisfald og deraf foelgende tab. Som led i disse droeftelser tog de stoerste producenter, Monte, Hoechst, ICI og Shell, initiativ til en aftale om "mindstepriser", som skulle traede i kraft den 1. august 1977. De oevrige producenter, deriblandt sagsoegeren, blev underrettet om enkelthederne i denne aftale. Selskabets salgsdirektoer bemaerkede, at "mindstepriserne" for de vaesentligste former for polypropylen var baseret paa en vejledende pris paa 1,25 DM/kg for rafia.
62 Det anfoeres videre i beslutningen (16. betragtning, femte og sjette afsnit), at ICI og Shell indroemmede, at man havde kontakter med andre producenter for at droefte, hvorledes prisfaldet kunne undgaas. Kommissionen har imidlertid anerkendt, at den - med undtagelse af "de fire store" (Hoechst, ICI, Monte og Shell) samt Hercules og Solvay - ikke var i stand til at fastslaa, hvilke producenter der deltog i droeftelserne paa dette tidspunkt, eller hvorledes "mindsteprisaftalen" naermere fungerede.
63 Ifoelge beslutningen (17. betragtning, foerste afsnit) var det omtrent paa det tidspunkt, hvor Monte bebudede en forhoejelse af sine priser, at polypropylenproducenterne begyndte at holde regelmaessige moeder. Det anfoeres dog, at ICI har indroemmet, at der foer dette tidspunkt var kontakter mellem producenterne, sandsynligvis telefonisk og paa "ad hoc"-basis.
b) Parternes anbringender
64 Sagsoegeren har anfoert, at der ikke er beviser for, at selskabet fast havde kontakt med sine konkurrenter ud over den kontakt, den havde med dem ved producentmoederne. Kommissionen har til stoette for, at "de store producenter" havde indgaaet en aftale, henvist til et notat fra et telefonopkald, sagsoegerens salgsdirektoer modtog sandsynligvis i begyndelsen af 1977, hvilket notat selskabet frivilligt fremsendte til Kommissionen. Notatet viser imidlertid hoejst - hvilket sagsoegeren i oevrigt aldrig har bestridt - at selskabet lejlighedsvis modtog telefoniske oplysninger fra andre producenter vedroerende de moeder, der var afholdt mellem dem. Men hverken dette notat eller noget andet dokument viser, at sagsoegeren tog initiativ til disse kontakter, hvilket heller ikke skete.
65 Endvidere har sagsoegeren anfoert, dels at Kommissionen mener at kunne udlede af dokumenter, der ikke vedroerer selskabet, at visse producenter blev enige om et prisinitiativ for december 1977, dels at det udelukkende er paa grundlag af referatet af udtalelser fra Hercules' ledende medarbejdere ved EATP-moederne i maj og november 1977 (bilag 5 og 6 til den generelle meddelelse), at Kommissionen goer gaeldende, at sagsoegeren deltog i denne aftale. Udtalelserne i maj maaned ligger imidlertid forud for det foerste bevis for en aftale mellem de fire store producenter, og der er intet anstoedeligt ved disse. Udtalelserne i november, hvorved der gives udtryk for en stoette til tanken om en prisforhoejelse for polypropylen paa grund af stigningen i produktionsomkostningerne, viser paa ingen maade, at der forelaa en hemmelig forstaaelse. Det ville i oevrigt vaere usandsynligt, at der blev givet udtryk for en saadan forstaaelse paa et EATP-moede, hvor kunderne var til stede. Med hensyn til udtalelserne i november kan der ogsaa blot have vaeret tale om intet andet end en producents normale offentlige reaktion over for konkurrenternes offentlige handlinger, som f.eks. Monte' s meddelelse i ECN om en prisforhoejelse (bilag 3 til den generelle meddelelse). Af samme grund kan det forhold, at Hercules paa et EATP-moede i maj 1978 (bilag 7 til den generelle meddelelse) erklaerede, at priserne endnu ikke havde naaet et tilfredsstillende niveau, ikke vaere bevis for, at sagsoegeren deltog i prisaftaler, saa meget mere som Kommissionen har anfoert, at disse aftaler blev indgaaet ved producentmoeder, men det er ikke bevist, at sagsoegeren deltog i disse. Alt det foreliggende bevismateriale viser saaledes, at sagsoegeren i 1977 og indtil et tidspunkt i 1979 kun lejlighedsvis og passivt modtog oplysninger om de droeftelser, der maatte have fundet sted mellem de oevrige producenter.
66 Endelig har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen ikke for denne periode har overensstemmende prisinstrukser fra Hercules. Selskabet er saaledes i samme situation som BP, som ligeledes havde kontakt med de oevrige producenter, og Amoco, som ud over denne kontakt ogsaa udtalte sig paa EATP-moedet i maj 1978. Hertil kommer, at Kommissionen har erkendt, at den ikke med sikkerhed har kunnet bevise, at sagsoegeren paa dette tidspunkt deltog i en central aftale.
67 Kommissionen har til stoette for sine klagepunkter henvist til, at Hercules havde kendskab til, at "de fire store" indgik en aftale om mindstepriser, saaledes som det fremgaar af referatet af en telefonsamtale, Hercules foerte i midten af 1977 (bilag 2 til den generelle meddelelse). Heri beskrives detaljerne i denne aftale. Endvidere har Kommissionen henvist til Hercules' udtalelser paa tre EATP-moeder i maj 1977 (bilag 5 til den generelle meddelelse), i november 1977 (bilag 6 til den generelle meddelelse) og i maj 1978 (bilag 7 til den generelle meddelelse). Paa det foerste moede udtalte Hercules:
"Hercules is not happy with the current price levels, but feels it will be up to the traditional industry leaders to bring some order out of the present chaos."
("Hercules er ikke tilfreds med det nuvaerende prisniveau, men mener, at det vil vaere op til de traditionelle ledere i branchen at bringe orden i det nuvaerende kaos.")
Ved det andet moede udtalte sagsoegeren foelgende:
"Since the first alternative does not appear likely, I was happy to learn on Friday from Mrs. T. of European Chemical News that Montedison had announced to her that they had made the first move in announcing the new European prices for their grades of polypropylene."
("Da den foerste mulighed ikke synes sandsynlig, var jeg glad for fredag at erfare fra fru T. fra European Chemical News, at Montedison havde meddelt hende, at de havde taget foerste skridt ved at bebude nye europaeiske priser for deres polypropylenkvaliteter.")
Hercules gav herved udtryk for sin stoette til et initiativ fra Monte, som blev omtalt i fagpressen (bilag 3 til den generelle meddelelse, hvori der henvises til en tidligere artikel). Det er sandsynligt, at Hercules vidste, at dette initiativ var resultatet af en ulovlig aftale (bilag 2 til den generelle meddelelse). Ved det tredje moede udtalte sagsoegeren:
"Although prices for polypropylene have increased significantly since the fourth quarter of last year, they are not yet at a satisfactory level. It may not have been realistic to think that an increase to 1.30 DM/kg could have been reached in one step, but the need to get to this minimum level has not and will not diminish."
("Selv om priserne for polypropylen er steget vaesentligt siden fjerde kvartal sidste aar, er de ikke paa et tilfredsstillende niveau. Det var maaske ikke realistisk at tro, at en forhoejelse til 1,30 DM/kg kunne gennemfoeres paa én gang, men behovet for at naa op paa dette niveau er ikke blevet og vil ikke blive mindre.")
68 For saa vidt angaar telefonkontakterne med andre producenter, har Kommissionen anfoert, at Hercules selv har oplyst i svaret paa meddelelsen om klagepunkter, at B. fra tid til anden modtog telefonopringninger, hvorved han blev orienteret om indholdet af de moeder, han ikke havde deltaget i.
69 Kommissionen har understreget, at den ikke drog konklusioner med hensyn til, om Hercules foer 1979 deltog i producentmoederne, bortset fra EATP-moederne. Kommissionen har med interesse noteret, at Hercules i replikken har udtalt, at selskabet blev orienteret om resultatet af moeder, der fandt sted "i den foerste periode, hvor B. foerst slet ikke deltog i moederne og senere kun meget lejlighedsvis". Sagsoegeren henviser her klart til 1978 og tilkendegiver, at opbakningen til prisforhoejelserne paa EATP-moederne i hvert fald var baseret paa kendskab til en underliggende forstaaelse, som selskabet havde til hensigt at tilslutte sig.
70 Med hensyn til den forskelsbehandling, som sagsoegeren skulle have vaeret udsat for i forhold til Amoco og BP, har Kommissionen anfoert, at det klart fremgaar af den 78. betragtning til beslutningen, at denne ikke er rettet til Amoco og BP, fordi der "paa grundlag af det samlede materiale, der foreligger i denne sag, ... ikke [er] afgoerende bevis for, at de har deltaget i en overtraedelse af artikel 85, stk. 1".
c) Rettens vurdering
71 Det bemaerkes, at sagsoegeren baade i sit svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 1 til meddelelsen til Hercules) og i staevningen har erkendt, at selskabet lejlighedsvis modtog telefoniske oplysninger fra andre producenter vedroerende droeftelser og moeder, der fandt sted mellem dem, selv om selskabet benaegter at have taget initiativ til disse kontakter. Det maa endvidere fastslaas, at selskabet ikke tidsmaessigt har begraenset disse kontakter.
72 Paa grundlag af disse kontakter i 1977 og 1978 og sagsoegerens udtalelser paa EATP-moedet den 27. maj 1977 maa det undersoeges, om sagsoegerens udtalelser ved EATP-moedet den 22. november 1977 er udtryk for en enighed med andre producenter om en maalpris paa 1,30 DM/kg pr. 1. december 1977. At der fandtes en saadan maalpris, bekraeftes af sagsoegerens udtalelser paa EATP-moedet den 26. maj 1978.
73 Retten finder, at det er tilfaeldet. Under EATP-moedet den 27. maj 1977 (bilag 5 til den generelle meddelelse) foreslog sagsoegeren saaledes, at de traditionelle "ledere" i branchen (dvs. "de fire store") skulle bringe orden i det eksisterende kaos paa markedet. I midten af 1977 (bilag 2 til den generelle meddelelse) erfarede sagsoegeren telefonisk, at "de fire store" havde indgaaet en mindsteprisaftale (svarende til 1,25 DM/kg). Paa EATP-moedet den 22. november 1977 (bilag 6 til den generelle meddelelse) hilste selskabet med tilfredshed offentligt, at Monte ifoelge ECN havde taget det foerste skridt ved at bebude nye europaeiske priser for polypropylen (svarende til 1,30 DM/kg). Selskabet vidste paa dette tidspunkt, at der var indgaaet en mindsteprisaftale, og at Monte deltog i denne. Endelig anfoerte sagsoegeren under EATP-moedet den 26. maj 1978 (bilag 7 til den generelle meddelelse), at priserne var steget - men utilstraekkeligt - og at det var urealistisk at tro, at selskabet havde troet, at stigningen til 1,30 DM/kg kunne gennemfoeres paa én gang. PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0007.1
74 Endvidere finder Retten, at Amoco' s situation adskiller sig fra sagsoegerens, idet der ikke er bevis for, at denne virksomhed havde kontakt med andre polypropylenproducenter foer EATP-moedet den 26. maj 1978, og selskabet deltog ikke i EATP-moederne den 27. maj 1977 og den 22. november 1977. Paa sidstnaevnte moede blev der givet udtryk for enighed mellem forskellige polypropylenproducenter. Det tilfoejes, at BP ikke deltog i nogen af disse moeder.
75 Kommissionen maa herefter anses for at have foert tilstraekkeligt bevis for, dels at sagsoegeren blev orienteret om resultatet af droeftelserne om priser, og at selskabet var i kontakt med andre producenter, navnlig i 1977 og 1978, naar der var behov herfor, dels at sagsoegerens udtalelser, saaledes som de fremgaar af referatet af EATP-moedet den 22. november 1977, var udtryk for en enighed mellem sagsoegeren og andre producenter om fastsaettelse af en maalpris paa 1,30 DM/kg.
B - Systemet med regelmaessige moeder
a) Den anfaegtede retsakt
76 Ifoelge beslutningen (18. betragtning, foerste afsnit) blev der i loebet af 1978 afholdt mindst seks moeder mellem de oeverste ledere, der havde ansvaret for den samlede ledelse af nogle af producenternes polypropylen-aktiviteter (herefter benaevnt "chefer"). Dette moedesystem udviklede sig hurtigt til ogsaa at omfatte moeder paa et lavere niveau mellem repraesentanter med mere detaljeret kendskab til markedsfoeringen (herefter benaevnt "eksperter"; der henvises til ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17, bilag 8 til den generelle meddelelse). Det anfoeres i beslutningen, at sagsoegeren har oplyst, at selskabet kun deltog uregelmaessigt i moederne frem til begyndelsen af 1982, men indroemmer at have deltaget mere regelmaessigt fra maj samme aar (18. betragtning, tredje afsnit).
77 Ifoelge beslutningen (78. betragtning, tiende afsnit) haevder Hercules, som var den eneste amerikansk-ejede producent, der deltog i moederne, kun at have deltaget som "observatoer" og aldrig paa regelmaessig basis. Selskabet indroemmer at have deltaget i moeder fra maj 1979, ligesom det erkender at vaere blevet underrettet om, hvad der var sket paa de moeder, dets repraesentant ikke havde deltaget i. Fra midten af 1982 var Hercules' repraesentant imidlertid til stede ved ca. 15 af de i alt 30 kendte plenarmoeder til trods for, at selskabet havde truet med at traekke sig ud, fordi de tyske producenter ikke kunne "acceptere" det. Hercules' repraesentant var bl.a. til stede ved adskillige "chef"-moeder, og ICI' s referater viser, at han deltog aktivt i droeftelserne og endog foreslog et "kundeledelsessystem". Han deltog ogsaa i lokale moeder, i hvert fald for Benelux-landene. Selskabets repraesentant modtog detaljerede oplysninger om de oevrige producenters maanedlige salg, men synes ikke selv at have givet de andre oplysninger om sin egen virksomhed.
78 Det anfoeres videre i beslutningen (78. betragtning, ellevte afsnit), at Hercules forsoegte at karakterisere sin repraesentants deltagelse som en uofficiel handling fra en lavere medarbejders side, men dette modbevises af selskabets egne interne papirer, hvoraf det fremgaar, at den paagaeldende indtog en ansvarsfuld stilling i selskabet som salgschef for polypropylen, og at hans overordnede saa tidligt som i 1977, hvor mindsteprisaftalen blev indgaaet, og i 1981 selv var i direkte kontakt med andre producenter om priser. Det er derfor helt utaenkeligt, at de ikke skulle have vaeret vidende om det virkelige formaal med salgschefens forretningsrejser, som de gav tilladelse til fra maj 1979.
79 Det anfoeres ligeledes i beslutningen (85. betragtning, tredje afsnit), at Hercules ikke kan unddrage sig sit ansvar for overtraedelsen ved at paastaa, at dets repraesentant udelukkende deltog "uofficielt", eller at han undlod at give de oevrige producenter visse oplysninger.
80 Endelig fremgaar det af beslutningen (21. betragtning), at formaalet med de regelmaessige moeder navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal og at sikre producenternes overholdelse heraf.
b) Parternes anbringender
81 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ikke af det forhold, at en af selskabets ansatte, B., deltog i nogle moeder for polypropylenproducenter, kan udlede, at selskabet begik en overtraedelse, idet hans deltagelse var sporadisk og passiv, hans overordnede havde ikke kendskab hertil, deltagelsen var uofficiel, og medarbejderens stilling var ikke paa et saadant niveau, at han kunne forpligte virksomheden.
82 For det foerste deltog medarbejderen ifoelge sagsoegeren i fem af de 24 moeder i perioden foer maj 1982, der er naevnt i tabel 3 i bilaget til beslutningen, i seks ud af seksten "chef"-moeder og i ni ud af femten "ekspert"-moeder mellem maj 1982 og udgangen af august 1983, og selskabet deltog ikke i nogen af de tre moeder, der blev afholdt efter den 23. august 1983. Endvidere bekraeftes det af ICI' s og Monte' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse, henholdsvis bilag 3 til den specielle del af meddelelsen om klagepunkter til Monte, herefter benaevnt "bilag til meddelelsen til Monte"), at selskabet deltog sporadisk i moederne.
83 For det andet har sagsoegeren anfoert, at selskabets sporadiske deltagelse i moederne var rent passiv, saaledes som ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger viser, og som det i oevrigt anerkendes i beslutningen (78. betragtning, tiende afsnit), hvorefter Hercules' medarbejder ikke "forekommer ... selv at have givet de andre oplysninger om sin egen virksomheds salg". Dette er meget vigtigt, idet det var noedvendigt, at disse oplysninger blev givet, for at kartellet kunne fungere. Informationsudvekslingen var nemlig den maade, hvorpaa producenterne kunne kontrollere overholdelsen af de indgaaede aftaler.
84 For det tredje har sagsoegeren anfoert, at den medarbejder, der deltog i moederne, ikke havde sine overordnedes tilladelse hertil, at disse ikke havde kendskab hertil, og det var imod selskabets politik. Selv om selskabets overordnede medarbejdere i begyndelsen af den periode, som Kommissionens beslutning omfatter, blev kontaktet af andre producenter og orienteret om, at der blev afholdt producentmoeder og fandtes prisordninger, betyder det ikke, at selskabets overordnede medarbejdere vidste, at en af de mere underordnede medarbejdere deltog i moederne. Da de blev bekendt med, at denne medarbejder modtog de samme oplysninger, som de selv modtog, og var blevet indbudt til at deltage i moeder, gjorde hans chef ham opmaerksom paa, at det var imod selskabets politik at deltage i producentmoeder. Man kunne med rimelighed gaa ud fra, at denne instruks ville blive fulgt. Naar henses til, at den paagaeldende medarbejders arbejde indebar hyppige rejser til et stort antal europaeiske byer, og at saadanne rejser hverken kraevede hans overordnedes forudgaaende godkendelse eller nogen forklaring fra hans side, var det ikke muligt - heller ikke paa grundlag af hans rejseafregninger, der alene blev brugt til refusion af rejseudgifter - for hans overordnede, der endvidere ikke kendte tid og sted for moederne, at finde ud af, om han deltog i disse, hvilket i oevrigt ogsaa kun skete sporadisk. I modsaetning til, hvad Kommissionen har anfoert i svarskriftet, afkraeftes dette ikke af den rapport, Hercules Incorporated' s advokat udarbejdede (bilag 6 til meddelelsen til Hercules), hvori det alene anfoeres, at medarbejderens rolle "kan have vaeret kendt" af hans overordnede, men ikke at den var det. Konklusionen underbygges derimod af, at medarbejderens chef den 29. juli 1981 orienterede ham om, hvad der var sket paa et moede, som netop var afholdt (bilag 18 til meddelelsen til Hercules). Dette viser, at chefen ikke var bekendt med, at medarbejderen deltog i moederne. Ifoelge sagsoegeren var begrundelsen for, at medarbejderen deltog hemmeligt i moederne, at han ville indhente oplysninger for at opnaa sine overordnedes anerkendelse.
85 Sagsoegeren har imidlertid anerkendt, at det er et aabent spoergsmaal, om en virksomhed kan goeres ansvarlig for overtraedelser af Faellesskabets konkurrenceregler, naar den har truffet rimelige foranstaltninger med henblik paa at undgaa saadanne overtraedelser, og en ulydig medarbejder til trods herfor foretager handlinger i strid med sine overordnedes instrukser.
86 For det fjerde har sagsoegeren anfoert, at dets medarbejder ikke deltog fuldt ud i moederne, og at han kun deltog som observatoer. De andre moededeltagere var klar over dette, idet han gjorde opmaerksom paa, at han var uofficiel observatoer, saaledes som det fremgaar af referatet af et moede i marts 1983 (bilag 11 til meddelelsen til Hercules), hvori anfoeres: "B., marketing manager attends unofficially" ("Salgschef B. deltager uofficielt"). Det fremkaldte irritation hos de tyske og nederlandske producenter, at medarbejderen deltog uofficielt, saaledes som det fremgaar af referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse) og referatet af en telefonsamtale mellem denne medarbejder og en ansat hos ICI den 3. december 1982 (bilag 88 til den generelle meddelelse).
87 Endelig har sagsoegeren anfoert, at det med det niveau, medarbejderen befandt sig paa i selskabet, ikke laa inden for hans ansvarsomraade at indgaa aftaler om maalpriser og begraensning af produktion eller salg. Medarbejderen havde saaledes ikke en overordnet stilling i selskabet trods sin titel, han havde ikke ledelsesansvar og kunne ikke forpligte selskabet. Han havde navnlig ikke befoejelse til at kontrollere produktionen eller den overordnede salgspolitik, og hans beslutninger vedroerende prisinstrukser til lokale salgschefer skulle godkendes af hans overordnede.
88 Kommissionen har anfoert, at den ikke ansaa hyppigheden af deltagelsen i moederne for en afgoerende faktor, naar blot den var overbevist om, at en virksomhed havde tilsluttet sig den faelles plan om regulering af priser og udbud (jf. beslutningens 83. betragtning, foerste afsnit). Sagsoegeren har imidlertid erkendt i svaret paa meddelelsen om klagepunkter, at dets medarbejder deltog "fairly frequently" i moederne fra februar 1982 til marts 1983. Endvidere medtages Hercules i referatet af moedet den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse) blandt de faste deltagere i moederne.
89 Kommissionen har bestridt, at sagsoegeren kun deltog passivt i moederne og har til stoette herfor henvist til to korte notater. I det ene anfoeres: "B. - Account leadership" ("B. - kontoledelse") (bilag 10 til meddelelsen til Hercules), og i den anden: "B.: originator of 'account leadership' concept (not working)") ("B.: initiativtager til 'kontoledelses' -konceptet (fungerer ikke)") (bilag 11 til meddelelsen til Hercules). Kommissionen har heraf udledt, at sagsoegerens medarbejder tog initiativ til "kontoledelsessystemet". Den har ligeledes henvist til referatet af et moede i marts 1982 (bilag 43 til meddelelsen til Hercules), hvoraf det fremgaar, at B. anmodede om en aendring af den kvote, der var tildelt ham. Det er uden betydning, at sagsoegerens medarbejder ikke under moederne gav oplysninger om selskabets omsaetning, idet han vidste, at de oevrige producenter kunne fastlaegge disse tal paa grundlag af oplysninger fra Fides-systemet.
90 For saa vidt angaar anbringendet om, at det skulle have vaeret forbudt medarbejderen at deltage i moederne, har Kommissionen anfoert, at han i hvert fald ved to lejligheder, i 1977 (bilag 2 til den generelle meddelelse) og den 29. juli 1981 (bilag 18 til meddelelsen til Hercules) af sine overordnede fik oplysninger om de prisaftaler, der var indgaaet. Det er ikke i modstrid med Kommissionens opfattelse, at medarbejderen den 29. juli 1981 fik oplysninger om moedet den 28. juli, idet han ikke deltog i dette moede. Det er derfor naeppe sandsynligt, at medarbejderen maatte formodes at have faaet indtryk af, at selskabet ikke accepterede kartellet, og at han ikke maatte deltage i moederne. I oevrigt er der ikke fremlagt nogen dokumentation for et saadant forbud. Det er heller ikke sandsynligt, at B.' s overordnede var uvidende om, at han deltog i moederne. I en rapport udarbejdet af Hercules Incorporated' s advokat i ugerne efter Kommissionens kontrolundersoegelser (bilag 6 til meddelelsen til Hercules) anfoeres det ogsaa udtrykkeligt: "It appears that Mr. B.' s non-participant observer role may have been known to several of his immediate superiors" ("Det er sandsynligt, at B.' s rolle som ikke-deltagende observatoer var flere af hans umiddelbart foresatte bekendt"). Kommissionen har tilfoejet, at selv om B.' s overordnede ikke havde kendskab til hans handlinger, og disse saaledes var udtryk for manglende disciplin - hvilket Kommissionen bestrider - medfoerer dette ikke, at Hercules kan undgaa et ansvar herfor.
91 Kommissionen har endvidere anfoert, at sagsoegerens medarbejders deltagelse i moederne ikke havde en anden karakter end de oevrige producenters, saaledes som det fremgaar af, at han deltog aktivt i droeftelserne, og af de forpligtelser, han paatog sig paa selskabets vegne. Kommissionen har i denne forbindelse henvist til den rolle, han spillede i forbindelse med indfoerelsen af "kontoledelsessystemet", og han accepterede ved moedet den 2. december 1982 (bilag 33, tabel 2, til den generelle meddelelse) og under en telefonsamtale den 3. december 1982 (bilag 88 til den generelle meddelelse) den kvote, som sagsoegeren var blevet tildelt, samt ved et moede i marts 1982 aendringen af denne.
92 Endelig har Kommissionen anfoert, at det er nytteloest at forsoege at paavise, at sagsoegerens medarbejder ikke havde besluttende myndighed i selskabet, idet det modsatte fremgaar klart af, at de prisinstrukser, sagsoegeren gav efter moederne, afspejlede de maalpriser, der var aftalt paa disse moeder.
c) Rettens vurdering
93 For saa vidt angaar tidspunktet for, hvornaar sagsoegeren begyndte at deltage i producentmoederne, maa det konstateres, at det fremgaar af den specielle del af meddelelsen om klagepunkter til Hercules, at "Mr. F. B., ..., attended a number of 'Bosses' and 'Experts' meetings from 1979 ..." ("F. B. deltog i en raekke 'chef' - og 'ekspert' -moeder fra 1979 ...").
94 Ifoelge ICI' s, Monte' s og sagsoegerens svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse, bilag 3 til meddelelsen til Monte og bilag 1 til meddelelsen til Hercules) deltog sagsoegeren uregelmaessigt i moederne i 1979, 1980 og 1981. Selskabet har erkendt at have deltaget i et eller to moeder i 1979, i et moede i 1980 og i to moeder i 1981. Det bemaerkes i denne forbindelse, at det fremgaar af referatet af Kommissionens medarbejderes samtale med Hercules' medarbejder, B., (bilag 7 til meddelelsen til Hercules, bilag A), at denne har oplyst, at han maaske deltog i to andre moeder i 1979, i to andre moeder i 1980 og i ét andet moede i 1981. Det fremgaar endvidere af sagsoegerens svar paa meddelelsen om klagepunkter, at selskabet deltog hyppigt i moederne fra februar 1982, hvorfor det kan laegges til grund, at selskabet deltog i moederne i februar, marts og april 1982 (dvs. fem moeder). Selskabets deltagelse i moederne i disse aar har saaledes ikke vaeret saa uregelmaessig, som det selv har anfoert, idet det efter selskabets eget udsagn er muligt, at det deltog i femten ud af 29 moeder foer maj 1982 (dvs. de 24 moeder i den omhandlede periode, der er naevnt i tabel 3 i bilaget til beslutningen, hvortil kommer de moeder, der blev afholdt i samme periode, og som er omtalt i samtalen med B., men som ikke fremgaar af tabel 3 i bilaget til beslutningen) og ikke fem ud af 24 moeder.
95 Det bemaerkes, at uregelmaessigheden i sagsoegerens deltagelse i de moeder, der blev afholdt i denne periode, ikke er den eneste omstaendighed, der skal tages hensyn til ved undersoegelsen af selskabets deltagelse i systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, men der maa ligeledes tages hensyn til de kontakter, selskabet kan have haft med andre producenter. I denne forbindelse bemaerkes, at sagsoegeren i sit svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 1 til meddelelsen til Hercules) har oplyst foelgende:
"Mr B. was informed on a number of occasions that meetings were scheduled to occur and was invited to attend. It does not appear that Mr B. was informed in such conversations about any action which it was proposed to take at such meetings. Mr B. did not make any commitment with respect to prices, volumes, or related matters, and did not authorize anyone to represent or act on behalf of Hercules at such meetings. On a number of occasions, but not invariably, Mr B. was informed after meetings as to what had transpired. On such occasions Mr B. did not make any commitments or express any intention, to follow or support any price changes that may have been agreed upon at such meetings. On occasion, Mr B. may have made general statements indicating Hercules' desire for higher polypropylene prices."
("B. blev ved flere lejligheder orienteret om, at der var planlagt moeder, og blev indbudt til at deltage. Det fremgaar ikke, at B. under disse samtaler blev orienteret om de skridt, der skulle tages paa moederne. B. paatog sig ikke forpligtelser med hensyn priser, maengder el.lign. og gav ikke nogen bemyndigelse til at repraesentere eller optraede paa Hercules' vegne ved saadanne moeder. Ved en raekke lejligheder, men ikke fast, blev B. orienteret efter moederne om, hvad der var sket. Ved saadanne lejligheder paatog B. sig ikke forpligtelser eller gav udtryk for, at selskabet ville foelge eller stoette prisaendringer, der maatte vaere vedtaget ved moederne. B. har maaske enkelte gange fremsat generelle udtalelser om Hercules' oenske om hoejere polypropylenpriser.")
96 Paa grundlag af disse kontakter - hvorved B. kunne supplere de mange oplysninger, han havde faaet ved moederne, vedroerende den kommercielle politik, som sagsoegerens konkurrenter ville foelge - maa det fastslaas, at den omstaendighed, at sagsoegerens medarbejder deltog forholdsvis uregelmaessigt i moederne foer maj 1982, ikke indebaerer, at selskabet ikke deltog i systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter i denne periode.
97 Det maa fastslaas, at sagsoegeren deltog regelmaessigt i moederne fra maj 1982 til udgangen af august 1983, saaledes som det fremgaar af selskabets svar paa begaeringen om oplysninger, dets svar paa meddelelsen om klagepunkter og referatet af moederne den 3. maj og den 1. juni 1983 (bilag 38 og 40 til den generelle meddelelse). I det foerste referat omtales saaledes "a fairly full attendance with only Hercules missing among usual participants" ("en nogenlunde fuld deltagelse med Hercules som den eneste af de faste deltagere, der ikke var til stede"), og i det andet referat anfoeres: "usual participants except for Solvay + Hercules") ("de saedvanlige deltagere undtagen Solvay og Hercules"). Det bemaerkes i denne forbindelse, at det fremgaar af nogle moedereferater, som f.eks. referatet af "chef"-moedet den 21. september 1982 (bilag 30 til den generelle meddelelse), at sagsoegeren var til stede dér, men disse moeder er ikke naevnt i selskabets svar paa begaeringen om oplysninger, og dette maa saaledes anses for ufuldstaendigt.
98 Det er med rette, at Kommissionen paa grundlag af de oplysninger, som ICI gav i svaret paa begaeringen om oplysninger, og som underbygges af en raekke moedereferater, fandt, at formaalet med moederne navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal. Det anfoeres saaledes i svaret:
"' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ...",
og
"A number of proposals for the volume of individual producers were discussed at meetings."
(' Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ...", og "En raekke forslag med hensyn til de forskellige producenters salgsmaengder blev diskuteret paa moederne.")
99 Hertil kommer, at omtalen i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger af, at der - ud over "chef"-moederne - ogsaa blev foranstaltet moeder for markedsfoerings-"eksperter" fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979, viser, at droeftelserne vedroerende fastsaettelse af maalpriser og salgsmaal blev mere og mere konkrete og praecise, mens "cheferne" i 1978 alene havde udviklet selve systemet med maalpriser.
100 Ud over det allerede citerede anfoeres det i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger: "Only 'Bosses' and 'Experts' meetings came to be held on a monthly basis" ("Kun 'chef' - og 'ekspert' -moederne blev afholdt maanedsvis"). Kommissionen har med rette udledt af dette svar - og af moedernes karakter og formaal - at disse var led i et system med regelmaessige moeder.
101 Herudover bemaerkes, at sagsoegerens udtalelse om, at selskabets medarbejder kun deltog passivt i moederne, afkraeftes af forskellige dele af bevismaterialet. Det drejer sig for det foerste om to haandskrevne notater, hvortil Kommissionen har henvist, og hvoraf det andet er fra marts 1983 (bilag 10 og 11 til meddelelsen til Hercules). Det anfoeres heri: "B. - Account leadership", og "B.: originator of 'account leadership' concept (not working)" ("B. - kontoledelse", og "B.: initiativtager til 'kontoledelses' -konceptet (fungerer ikke)"). Det kan heraf udledes, at B. foreslog systemet med "kontoledelse". Endvidere drejer det sig om referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse) og referatet af en telefonsamtale, sagsoegeren dagen efter foerte med en medarbejder hos ICI (bilag 88 til den generelle meddelelse). Disse viser i sammenhaeng, at medarbejderen meddelte ICI Amoco' s, BP' s og Hercules' holdning til de kvoter, der var tildelt dem ved moedet den 2. december 1982, ogsaa selv om B. ikke gav oplysninger om Hercules' omsaetning.
102 Sagsoegerens anbringende om, at B.' s overordnede ikke havde kendskab til, at han deltog i moederne, og havde tilkendegivet over for ham, at hans deltagelse var i strid med selskabets politik, forekommer af foelgende grunde ikke trovaerdigt: Sagsoegeren har ikke fremlagt nogen dokumentation for forbuddet mod, at B. deltog i moederne. Medarbejderens overordnede havde kontakt med andre moededeltagere, saaledes som det fremgaar af, at de i juni 1977 og den 29. juli 1981 orienterede B. om indholdet af en telefonsamtale (bilag 2 til den meddelelse) og resultatet af et moede, hvori han ikke havde deltaget (bilag 18 til meddelelsen til Hercules). Det fremgaar af Hercules Incorporated' s rapport, at flere af B.' s umiddelbart foresatte kan have kendt hans rolle (bilag 6 til meddelelsen til Hercules). Endelig viser det forhold, at sagsoegeren for Retten har oplyst, at B.' s beslutninger vedroerende prisinstrukser til lokale salgschefer skulle godkendes af hans overordnede, at han maa have begrundet sine beslutninger ved over for disse at have givet oplysninger om grundlaget for instrukserne og om, hvorfra han havde oplysningerne.
103 Endvidere bemaerkes, at karakteren af sagsoegerens medarbejders deltagelse i moederne - der af ICI blev betegnet som "unofficial" i det naevnte notat fra marts 1983 - ikke adskiller sig fra karakteren af andre selskabers deltagelse, hvilket fremgaar af, at sagsoegerens medarbejder deltog aktivt i droeftelserne, og af, at de prisinstrukser, sagsoegeren gav efter moederne, i stor udstraekning svarede til de maalpriser, der blev fastsat under disse, baade hvad angaar beloebsangivelser og ikrafttraedelsesdato. Det aendrer ikke herved, at ICI har kvalificeret B.' s deltagelse i moederne som "unofficial", idet denne betegnelse ikke viser, at de oevrige producenter vidste, at sagsoegerens medarbejder deltog uden sine overordnedes viden, eller endog mod deres vilje, eller at han ikke havde den fornoedne kompetence til at vaere til stede. Betegnelsen viser kun, at medarbejderen ikke oenskede, at hans deltagelse i moederne skulle vaere kendt uden for deltagernes kreds.
104 Hvad angaar karakteren af den stilling, sagsoegeren indtog i det sagsoegende selskab, maa det konstateres, at det forhold, at der var overensstemmelse mellem mange af de prisinstrukser, sagsoegeren gav, og resultatet af moederne, viser, at B. enten havde befoejelse til direkte at overfoere resultatet af de moeder, han deltog i, til selskabets prispolitik, saaledes at han havde fornoeden befoejelse til at forpligte selskabet, eller - saafremt det ikke var tilfaeldet - at han blev befuldmaegtiget hertil.
105 Kommissionen har herefter for det foerste foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog i systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter i hvert fald fra begyndelsen af 1979 til udgangen af august maaned 1983, hvilket Kommissionen med rette har udledt af, at sagsoegeren deltog i moederne, og af de kontakter, selskabet havde vedroerende disse moeder. For det andet er der foert tilstraekkeligt bevis for, at disse moeder navnlig havde til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og for det tredje, at sagsoegerens deltagelse i disse moeder havde det omfang, der er fastslaaet i beslutningen.
C - Prisinitiativerne
a) Den anfaegtede retsakt
106 Det anfoeres i beslutningen (28.-51. betragtning), at et system med fastsaettelse af maalpriser blev gennemfoert ved prisinitiativer, hvoraf seks har kunnet identificeres. Det foerste varede fra juli til december 1979, det andet fra januar til maj 1981, det tredje fra august til december 1981, det fjerde fra juni til juli 1982, det femte fra september til november 1982 og det sjette fra juli til november 1983.
107 Vedroerende det foerste af disse prisinitiativer har Kommissionen i beslutningen (29. betragtning) anfoert, at den ikke har konkrete beviser for, at der blev afholdt moeder eller taget prisinitiativer i foerste del af 1979. Referatet af et moede, der blev afholdt den 26. og 27. september 1979, viser imidlertid, at der var planer om et prisinitiativ, som var baseret paa en rafia-pris paa 1,90 DM/kg fra 1. juli og 2,05 DM/kg fra 1. september.
108 Paa grund af vanskeligheder med at forhoeje priserne besluttede producenterne imidlertid paa moedet den 26.og 27. september 1979 at udskyde ivaerksaettelsen af maalprisen flere maaneder indtil den 1. december, idet planen nu gik ud paa at "holde" prisniveauet i oktober maaned med mulighed for i mellemtiden at forhoeje prisen til 1,90 eller 1,95 DM/kg i november (beslutningens 31. betragtning, foerste og andet afsnit).
109 For saa vidt angaar det andet prisinitiativ, anfoeres det i beslutningen (32. betragtning), at der blev afholdt mindst syv moeder mellem producenterne i 1980 (der henvises til tabel 3 i bilaget til beslutningen), selv om der ikke blev fundet referater af moeder afholdt i dette aar. Skoent fagpressen i begyndelsen af aaret havde naevnt, at producenterne gik ind for et staerkt prisfremstoed i loebet af 1980, faldt markedspriserne kraftigt til 1,20 DM/kg eller mindre, indtil de begyndte at stabilisere sig omkring september. Prisinstrukser fra en raekke producenter (DSM, Hoechst, Linz, Monte, Saga og ICI) viser, at man for at genoprette prisniveauet fastsatte maalpriser for december 1980 og januar 1981 paa grundlag af en pris paa 1,50 DM/kg for rafia, 1,70 DM/kg for homopolymerisater og 1,95 til 2,00 DM/kg for copolymerisater. Et internt dokument fra Solvay indeholder en tabel, hvori de "faktiske priser" i oktober og november 1980 sammenlignes med, hvad der betegnes som "listepriserne" for januar 1981 paa 1,50/1,70/2,00 DM/kg. Efter den oprindelige plan skulle disse priser ivaerksaettes pr. 1. december 1980. Den 13.-15. oktober blev der afholdt et moede i Zuerich, men initiativet blev udsat til den 1. januar 1981.
110 Det anfoeres endvidere i beslutningen (33. betragtning, tredje afsnit), at det ikke vides, om sagsoegeren deltog i moederne i januar 1981, hvorunder det viste sig noedvendigt at gennemfoere en prisforhoejelse, der i december 1980 var besluttet til den 1. februar 1981, paa grundlag af en rafia-pris paa 1,75 DM/kg i to trin: Maalet var fortsat 1,75 DM/kg for februar, og fra den 1. marts skulle maalet "uden undtagelse" forhoejes til 2,00 DM/kg. Der blev udarbejdet en tabel i seks nationale valutaer med maalpriser paa de seks vigtigste polypropylenkvaliteter. Tabellen skulle traede i kraft den 1. februar og den 1. marts 1981. Det anfoeres imidlertid i beslutningen, at sagsoegeren deltog i det foregaaende moede den 16. december 1980.
111 Ifoelge beslutningen (34. betragtning) ser planerne om at naa op paa 2,00 DM/kg pr. 1. marts imidlertid ikke ud til at vaere lykkedes. Producenterne nedsatte deres forventninger og haabede nu paa en pris paa 1,75 DM/kg i marts. Den 25. marts 1981 blev der afholdt et "ekspert"-moede i Amsterdam. Der foreligger ikke referat af dette moede, men umiddelbart efter gav i hvert fald BASF, DSM, ICI, Monte og Shell instrukser om at haeve maal- (eller "liste"-)priserne til, hvad der svarede til 2,15 DM/kg for rafia med virkning fra 1. maj. Hoechst gav tilsvarende instrukser for 1. maj, men gjorde det foerst ca. fire uger efter de oevrige. Nogle af producenterne gav deres salgskontorer en vis handlefrihed til at anvende "minimumspriser" eller "bundpriser", der laa lidt under de vedtagne maalpriser. I foerste del af 1981 steg priserne ret kraftigt, men selv om producenterne gjorde en stor indsats for at faa prisforhoejelserne igennem pr. 1. maj, holdt denne udvikling ikke. Ved midten af aaret ventede producenterne enten en stabilisering af prisniveauet eller endog en vis tilbagegang, efterhaanden som efterspoergslen faldt i sommerens loeb.
112 Med hensyn til det tredje prisinitiativ, anfoeres det i beslutningen (35. betragtning), at Shell og ICI allerede i juni 1981, da det viste sig, at prisstigningerne i aarets foerste kvartal begyndte at gaa langsommere, forudsaa et yderligere prisinitiativ for september og oktober 1981. Shell, ICI og Monte moedtes den 15. juni 1981 for at droefte, hvilken fremgangsmaade der skulle anvendes for at faa markedspriserne til at stige. Faa dage efter dette moede gav baade ICI og Shell deres salgskontorer instruks om at forberede markedet paa en stoerre forhoejelse i september paa grundlag af en paataenkt forhoejelse af rafia-prisen til 2,30 DM/kg. Ogsaa Solvay gav den 17. juli 1981 sine salgskontorer i Benelux instruks om at forberede kunderne paa en stoerre prisforhoejelse pr. 1. september, hvis stoerrelse naermere skulle fastlaegges i sidste uge af juli, idet der var planlagt et "ekspert"-moede til afholdelse den 28. juli 1981. Den oprindelige plan, der gik ud paa at tilstraebe en pris paa 2,30 DM/kg i september 1981, blev revideret, sandsynligvis paa dette moede, saaledes at maalet for august blev reduceret til 2,00 DM/kg for rafia. I september skulle prisen vaere 2,20 DM/kg. I et haandskrevet notat fra Hercules dateret 29. juli 1981 (dagen efter det moede, som Hercules sandsynligvis ikke deltog i) anfoeres disse priser som "officielle" priser for august og september, og der henvises i kryptiske vendinger til kilden til disse oplysninger. Der blev afholdt moeder igen i Genève den 4. august og Wien den 21. august 1981. Efter disse moeder udsendte producenterne nye instrukser med en maalpris paa 2,30 DM/kg pr. 1. oktober. BASF, DSM, Hoechst, ICI, Monte og Shell udsendte praktisk taget identiske instrukser om ivaerksaettelse af disse priser i september og oktober.
113 Ifoelge beslutningen (36. betragtning) gik planerne nu ud paa i loebet af september og oktober 1981 at komme op paa en "basispris" for rafia paa 2,20 til 2,30 DM/kg. Papirer fra Shell viser, at man oprindeligt paataenkte et yderligere prisforhoejelsestrin til 2,50 DM/kg pr. 1. november, men at dette blev opgivet. Af materialet fra de forskellige producenter fremgaar, at priserne steg i loebet af september, og initiativet blev viderefoert i oktober 1981, hvor man naaede op paa en markedspris paa ca. 2,00 til 2,10 DM/kg for rafia. Et notat fra Hercules viser, at maalprisen paa 2,30 DM/kg i loebet af december 1981 blev nedjusteret til en mere realistisk pris paa 2,15 DM/kg, men det hedder i notatet, at "man med den faelles maalbevidste indsats fik priserne op paa 2,05 DM/kg, dvs. det naermeste nogensinde ved de offentliggjorte (sic) maalpriser". Ved udgangen af 1981 laa de priser, der blev refereret i fagpressen, paa 1,95 til 2,10 DM/kg for rafia, altsaa ca. 0,20 DM under producenternes maalpriser. Kapacitetsudnyttelsen androg ca. 80% og blev omtalt som "sund".
114 Det fjerde prisinitiativ fra juni til juli 1982 blev gennemfoert, efter at der paa markedet var blevet ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel. Initiativet blev besluttet paa producentmoedet den 13. maj 1982, som sagsoegeren deltog i, og hvorunder der blev udarbejdet en detaljeret maalprisliste pr. 1. juni 1982 for hver af de vigtigste polypropylenkvaliteter i de forskellige nationale valutaer (2,00 DM/kg for rafia; beslutningens 37. og 38. betragtning samt 39. betragtning, foerste afsnit).
115 Moedet den 13. maj 1982 blev fulgt op af prisinstrukser fra ATO, BASF, Hoechst, Hercules, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell, der med faa ubetydelige undtagelser svarede til de priser, som var fastsat paa moedet (beslutningens 39. betragtning, andet afsnit). Producenterne kunne paa moedet den 9. juni 1982 kun give oplysninger om beskedne forhoejelser.
116 Sagsoegeren deltog ifoelge beslutningen (40. betragtning) ogsaa i det femte prisinitiativ fra september til november 1982, der blev besluttet paa moedet den 20. og 21. juli 1982, og som gik ud paa at naa en pris paa 2,00 DM/kg pr. 1. september og 2,10 DM/kg pr. 1. oktober, idet selskabet var til stede ved de fleste, om ikke alle, moeder, der blev afholdt fra juli til november 1982, og hvor dette initiativ blev planlagt og kontrolleret (45. betragtning til beslutningen). Paa moedet den 20. august 1982 blev den forhoejelse, der var planlagt til 1. september, udskudt til 1. oktober, og denne beslutning blev bekraeftet paa moedet den 2. september 1982 (41. betragtning til beslutningen).
117 Efter moederne den 20. august og 2. september 1982 gav ATO, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell prisinstrukser i overensstemmelse med den maalpris, der var fastlagt ved moederne (43. betragtning til beslutningen).
118 Ifoelge beslutningen (44. betragtning) foretoges der paa moedet den 21. september 1982 en gennemgang af de foranstaltninger, der var truffet for at naa den tidligere fastsatte maalpris, og der blev givet almindelig tilslutning til et forslag om en prisforhoejelse til 2,10 DM/kg i november - december 1982. Forhoejelsen blev bekraeftet paa moedet den 6. oktober 1982.
119 Efter moedet den 6. oktober 1982 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte, Shell og Saga prisinstrukser med den besluttede forhoejelse (beslutningens 44. betragtning, andet afsnit).
120 Sagsoegeren har i lighed med ATO, BASF, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Saga til Kommissionen udleveret de prisinstrukser, de udsendte til deres lokale salgskontorer, og de stemmer ikke blot overens indbyrdes, hvad angaar beloeb og tidspunkt, men ogsaa med den maalprisliste, der er vedlagt ICI' s referat af "ekspert" -moedet den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse) (beslutningens 45. betragtning, andet afsnit).
121 Moedet i december 1982 resulterede ifoelge beslutningen (46. betragtning, andet afsnit) i en aftale om, at det prisniveau, der var fastsat for november-december, skulle vaere ivaerksat inden udgangen af januar 1983.
122 Endelig deltog sagsoegeren ifoelge beslutningen (47. betragtning) i det sjette prisinitiativ fra juli til november 1983. Paa moedet den 3. maj 1983 var der saaledes enighed om, at producenterne skulle straebe efter en maalpris paa 2,00 DM/kg i juni 1983. Imidlertid blev det paa moedet den 20. maj 1983 besluttet at udskyde det fastlagte maal til september, og der blev fastsat et midtvejsmaal pr. 1. juli (1,85 DM/kg). Paa et moede den 1. juni 1983 gav de tilstedevaerende producenter udtryk for, at de var fast besluttet paa at bringe forhoejelsen paa 1,85 DM/kg i anvendelse. Det blev ved denne lejlighed besluttet, at Shell skulle fremstaa som officiel anfoerer i ECN.
123 Det anfoeres i beslutningen (49. betragtning), at ICI, DSM, BASF, Hoechst, Linz, Shell, Hercules, ATO, Petrofina og Solvay efter moedet den 20. maj 1983 gav deres salgskontorer instruks om at anvende en rafia-pris paa 1,85 DM/kg pr. 1. juli. Det tilfoejes, at der hos ATO og Petrofina kun blev fundet fragmentariske prisinstrukser, men at de viser, at disse producenter haevede deres prisniveau, for Petrofina' s og Solvay' s vedkommende med en vis tidsforskydning. Det konkluderes i beslutningen, at det saaledes kan fastslaas, at med undtagelse af Huels, for hvem der ikke foreligger nogen prisinstrukser for juli 1983, udsendte alle de producenter, der havde deltaget i moederne eller givet tilsagn om at stoette den nye maalpris paa 1,85 DM/kg, instrukser om at ivaerksaette den nye pris.
124 Endvidere anfoeres det i beslutningen (50. betragtning), at der fandt yderligere moeder sted den 16. juni, den 6. og 21. juli, den 10. og 23. august samt den 5., 15. og 29. september 1983, hvor alle de faste deltagere, herunder sagsoegeren, var til stede. I slutningen af juli og begyndelsen af august 1983 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Solvay, Monte og Saga alle prisinstrukser til deres nationale salgskontorer, der skulle gaelde fra 1. september, og som var baseret paa en rafia-pris paa 2,00 DM/kg, mens Shell' s prisinstrukser for Det Forenede Kongerige i form af et internt notat af 11. august viser, at det britiske datterselskab arbejdede paa at "fremme" basispriser, der skulle traede i kraft den 1. september, og som svarede til de af de oevrige producenter fastsatte maalpriser. Ved udgangen af maaneden gav Shell imidlertid det britiske salgskontor instruks om at vente med hele forhoejelsen, indtil de oevrige producenter var naaet op paa de oenskede basispriser. Det anfoeres i beslutningen, at instrukserne var identiske for hver kvalitet og hver national valuta med enkelte ubetydelige undtagelser.
125 Ifoelge beslutningen (50. betragtning, sidste afsnit) viser de prisinstrukser, der blev fundet hos producenterne, at det senere blev besluttet at fortsaette prisforhoejelsen fra september, saaledes at rafia-prisen blev forhoejet til 2,10 DM/kg pr. 1. oktober og 2,25 DM/kg pr. 1. november. Det anfoeres i beslutningen (51. betragtning, foerste afsnit), at BASF, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay hver isaer gav deres salgskontorer instrukser om at anvende identiske priser i oktober og november. Hercules fastsatte i foerste omgang priser, der laa lidt under de oevrige producenters.
126 Uanset hvornaar det sidste moede fandt sted, varede overtraedelsen ifoelge beslutningen (105. betragtning, fjerde afsnit) til november 1983, idet der var knyttet retsvirkninger til aftalen mindst til dette tidspunkt. Dette er den seneste maaned, for hvilken der vides at vaere blevet fastsat maalpriser og givet prisinstrukser.
127 I beslutningen (76. betragtning, andet afsnit) er der en detaljeret besvarelse af Hercules' kritik af, at Kommissionen behandlede forskellige producenters prinsinstrukser som samtidige, selv om de ikke var det. Endvidere afvises det i beslutningen (76. betragtning, tredje afsnit), at der er knyttet bevisvaerdi til den undersoegelse, som Hercules fremlagde for at vise, at der ikke bestod noget forhold mellem Hercules' egne "prisretningslinjer" og de maalpriser, der blev fastlagt paa moederne.
128 Endelig anfoeres det i beslutningen (77. betragtning, foerste afsnit), at producenterne i nogle tilfaelde ikke fremlagde hele raekken af prisinstrukser fra og med 1979, saaledes som Kommissionen havde anmodet om. For Hercules' vedkommende forelaa der derfor kun dokumentation for 1982 og 1983.
b) Parternes anbringender
129 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen fejlagtigt har fastslaaet paa grundlag af dokumenter fra andre producenter, at Hercules stoettede systemet med "maalpriser". Selv i de tilfaelde, hvor selskabets medarbejder deltog i de moeder, hvor priserne blev droeftet, fremgaar det saaledes hverken af referatet eller af andet direkte bevismateriale, at han tiltraadte disse priser eller forpligtede sig til at anvende dem. Det foreliggende bevismateriale - navnlig vidneudsagnene fra andre producenter, hvorefter B. ikke paatog sig nogen forpligtelser - og hans manglende befoejelse til at forpligte selskabet er bevis for det modsatte.
130 Sagsoegeren har endvidere gjort gaeldende, at Kommissionen med urette har draget konklusioner paa grundlag af det ordvalg, der blev anvendt i virksomhedens interne prisinstrukser, idet det her drejer sig om det ordvalg, der normalt anvendes i fagpressen.
131 Sagsoegeren har videre anfoert, at det var forkert, at Kommissionen ikke tog hensyn til de omhandlede virksomheders faktiske adfaerd paa markedet og alene baserede beslutningen paa en gennemgang af virksomhedernes interne prisinstrukser og paa den opfattelse, at disse instrukser noedvendigvis maatte fordreje konkurrencen. Kommissionens gennemgang er imidlertid fejlagtig. Hercules' prissystem fungerede saaledes paa den maade, at det ikke kunne anvendes som led i en prisaftale med andre producenter. For det foerste blev der i de direktiver, der blev givet til de lokale salgschefer, overladt dem en vid befoejelse til at fravige de angivne maalpriser. I en stor del af 1982-1983 havde direktiverne endog karakter af gennemsnitlige maalpriser. Naar henses til, hvor fleksibelt dette prissystem var, kan Kommissionens argument, hvorefter de aftalte priser var udgangspunktet for forhandlinger med kunderne, ikke anvendes paa Hercules. For det andet var formaalet med de generelle instrukser at opretholde produktionen paa et maksimalt niveau og saaledes at maksimere salget, selv om fortjenestmargenerne dermed maatte reduceres.
132 Det er sagsoegerens opfattelse, at det paa grund af denne politik med maksimering af selskabets produktion og salg er umuligt, at det kan have tiltraadt et system med aftalte "maalpriser". De priser, selskabet rent faktisk forlangte paa markedet, svarede ikke til de "maal", som det skulle have tiltraadt. Dette fremgaar navnlig af en analyse af 850 individuelle transaktioner, som sagsoegeren gennemfoerte i 1982 og 1983 i de fire lande, hvor selskabet havde et betydeligt salg (Forbundsrepublikken Tyskland, Det Forenede Kongerige, Frankrig og Italien). Endvidere har Kommissionen ikke taget hensyn til den undersoegelse, som professor Albach fra universitetet i Bonn gennemfoerte, eller den gennemgang, der blev foretaget af et uafhaengigt revisionsfirma, Coopers & Lybrand (herefter benaevnt "Coopers & Lybrand' s gennemgang"). Kommissionen har alene sammenlignet "maalpriserne" med de priser, der blev omtalt i fagpressen fra september 1981 til december 1983, (tabel 9 i bilaget til beslutningen), men dette kan ikke i sig selv vaere et klart bevis for en ulovlig paavirkning af markedet. Sammenligningen bekraefter tvaertimod producenternes udtalelser, hvorefter de anvendte priser laa en del under de paastaaede "maalpriser" og varierede i stor udstraekning, navnlig for saa vidt angaar andre kvaliteter end rafia, og Hercules solgte i overvejende grad disse kvaliteter.
133 Videre har sagsoegeren bemaerket, at - i modsaetning til, hvad Kommissionen har anfoert - har selskabet ikke fortolket prisinstrukserne selektivt, idet det baserede sig paa den seneste prisinstruks til forskel fra Kommissionen, som foretog et valg blandt de mange instrukser. Endvidere har selskabet ikke anvendt "teoretiske" tal for andre kvaliteter end rafia i stedet for "maalpriserne", saaledes som Kommissionen har anfoert. Den sammenligning, selskabet foretog, omfattede alle "maal"-tallene for hver enkelt polypropylenkvalitet i de enkelte valutaer. Da antallet af "maal" for andre produkter end rafia var for lille, beregnede Hercules til brug for sammenligninger yderligere "teoretiske maal", men det skete paa en fuldstaendig sammenhaengende maade. Det er derimod sagsoegerens opfattelse, at det er Kommissionen, der anvendte forkerte eller upaalidelige metoder i sit forsoeg paa at paavise, at der var overensstemmelse og tidsmaessigt sammenfald mellem de prisinstrukser, de forskellige producenter gav, og for at saette disse i forbindelse med producentmoederne.
134 I denne forbindelse har sagsoegeren henvist til, at med hensyn til prisinitiativet fra august til december 1981 har Kommissionen anset et rent internt notat fra sagsoegeren for selskabets prisinstruks (bilag 18 til meddelelsen til Hercules).
135 Hvad angaar prisinitiativet i juni-juli 1982, har Kommissionen ifoelge sagsoegeren undladt at tage hensyn til, at ti ud af de sytten prisinstrukser, sagsoegeren gav, ikke svarede til de paastaaede maalpriser, og Kommissionen anvendte fra sagsoegerens prisinstrukser listepriser til sammenligning med de andre producenters minimumspriser, selv om den burde have taget hensyn til sagsoegerens minimumspris, der var lavere end de oevrige producenters. Kommissionen tog heller ikke hensyn til sagsoegerens instrukser i DKR, som var lavere end maalpriserne, for saa vidt angaar homopolymerisater og copolymerisater.
136 Med hensyn til prisinitiativet fra september til november 1982 har sagsoegeren anfoert, at selskabets prisinstruks af 26. juli 1982 ikke kan saettes i forbindelse med moedet den 2. september 1982, der ligger efter instruksen. Selskabets prisinstruks for oktober 1980 blev givet den 20. oktober, dvs. lang tid efter ikrafttraedelsesdatoen for de oevrige producenters nye priser, og efter at ECN havde offentliggjort maalprisen. Kommissionen har her endnu engang sammenblandet selskabets listepriser og minimumspriser, og den har undladt at tage hensyn til andre prisinstrukser, som sagsoegeren har fremsendt til den, og som ikke underbyggede dens opfattelse.
137 For saa vidt angaar prisinitiativet fra juli til november 1983, har sagsoegeren anfoert, at selskabet gav sin prisinstruks den 29. juni 1983, dvs. fire uger efter det moede, hvor der ifoelge Kommissionen blev fastlagt en maalpris, og noget efter at de oevrige producenter havde givet deres prisinstrukser. Hertil kommer, at sagsoegerens prisinstrukser adskiller sig fra de oevrige producenters og fra de maalpriser, der skulle vaere fastsat for september og oktober 1983, idet selskabet gav sine prisinstrukser efter de oevrige producenter og efter en uafhaengig analyse af deres adfaerd paa markedet.
138 Sagsoegeren har tilfoejet, at denne analyse underbygges af, at de oevrige producenter ogsaa havde den opfattelse, at selskabet ikke samarbejdede om prisinitiativerne og forstyrrede markedet ved at bryde priserne, saaledes som det bl.a. fremgaar af referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse). Denne holdning viser ikke blot, at Hercules' interne prisinstrukser ikke svarede til "maalpriserne", men ogsaa hvor irrelevante disse prisinstrukser under alle omstaendigheder var i forhold til den maade, hvorpaa salgsafdelingerne faktisk handlede.
139 Endelig har sagsoegeren anfoert, at "beslutningens artikel 1, litra d), maa fortolkes saaledes, at det heri fastslaas, at Hercules accepterede at give og faktisk gav prisinstrukser til sine salgskontorer, men der henvises ikke til resultatet af disse instrukser".
140 Kommissionen har anfoert, at den allerede har taget stilling til de her fremfoerte anbringender, og at Hercules i oevrigt ikke har udtalt sig om det forhold, at beslutningens artikel 1, litra b), vedroerer fastsaettelsen af "maalpriser" og ikke anvendelsen heraf.
141 Ifoelge Kommissionen vedroerer det eneste relevante anbringende, Hercules har fremfoert paa dette punkt, spoergsmaalet om prisfastsaettelsessystemets fleksibilitet. Kommissionen har imidlertid forkastet dette argument, idet den har understreget, at den aldrig har gjort gaeldende, at de faelles priser faktisk blev faktureret over for kunderne, og at det afgoerende er, at hovedkontoret gav prisinstrukser svarende til "maalpriserne", for at disse kunne anvendes som udgangspunkt ved prisforhandlinger med kunderne. Naar sagsoegerens salgskontorer blev anmodet om at overholde gennemsnitlige priser for de forskellige polypropylenkvaliteter, blev gennemsnittet beregnet paa grundlag af "maalpriserne", og det fremgik af prisinstrukserne, hvad der var normalpriser og mindstepriser.
142 Endvidere har Kommissionen anfoert, at da sagsoegeren ikke paa nogen maade under moederne gav udtryk for uenighed, ville de oevrige producenter ikke have accepteret selskabets repraesentants tilstedevaerelse, hvis de havde haft grund til at betvivle, at han ville tiltraede fastsaettelsen af priser, som var formaalet med moederne.
143 Kommissionen har ligeledes understreget, at de telexer, sagsoegeren sendte til sine salgskontorer (bilag Hercules E-I til skrivelsen af 29.3.1985), var entydige. Det anfoeres saaledes i disse:
"Hence on for October exclusively quoting full list price without exception and lower our presence in the market."
("For resten af oktober anvend kun den fulde listepris uden undtagelse og nedsaet vores tilstedevaerelse paa markedet.")
"Book soonest possible business at regular accounts which currently are at or practically at list prices. Initiate soonest list price negotiations on regular accounts which current too far away from list price. Thereby assuming competition going at similar list price levels."
("Indgaa hurtigst muligt aftale med faste kunder, der nu betaler listepris, eller hvad der faktisk svarer hertil. Indled snarest listeprisforhandlinger med faste kunder, der nu betaler en pris, der afviger for meget fra listepris. Tag udgangspunkt i, at konkurrenterne anvender samme listeprisniveau.") (G 8, s. 1 og 2),
og
"Will not refuse further volume provided it is at above list prices ... In case of serious enquiry/biz opportunity from a typical historical prime customer where list for competitive reasons not obtainable we ready to discuss but don' t assume flexibility before-hand."
("Vil ikke afvise yderligere maengder, saafremt det er over listepris ... Er der tale om en serioes forespoergsel fra/mulighed for forretning med typisk stor gammel kunde, hvor listeprisen ikke kan opnaas af konkurrencemaessige grunde, kan vi diskutere, men vis ikke fleksibilitet fra starten.") (G 9).
Kommissionen har anfoert, at disse telexer begge blev sendt i perioden fra 1982 til 1983, dvs. i den periode, hvor Hercules' system med gennemsnitspriser ifoelge selskabets egne oplysninger fungerede. Det er saaledes klart, at dette system ikke svaekkede maalprisernes betydning.
c) Rettens vurdering
144 Retten finder, at det fremgaar af referaterne af de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, at de producenter, der deltog i moederne, dér blev enige om de prisinitiativer, som er naevnt i beslutningen. Det anfoeres saaledes i referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse):
"everyone felt that there was a very good opportunity to get a price rise through before the holidays + after some debate settled on DM 2.00 from 1st June (UK 14th June). Individual country figures are shown in the attached table."
("Alle mente, at der var meget gode muligheder for at gennemfoere en prisforhoejelse inden ferien + efter nogen debat enighed om 2,00 DM fra 1. juni (Det Forenede Kongerige 14. juni). Tallene for de enkelte lande fremgaar af vedlagte tabel.")
145 Da der er foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog fast i disse moeder, kan selskabet ikke goere gaeldende, at det ikke tilsluttede sig de prisinitiativer, som blev besluttet, planlagt og kontrolleret dér, uden at fremkomme med indicier til stoette herfor. Da sagsoegerne ikke er fremkommet med saadanne indicier, er der ingen grund til at antage, at selskabet - modsat de andre deltagere - ikke tilsluttede sig initiativerne. PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0007.2
146 Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegeren ikke udtrykkeligt har bestridt at have deltaget i bestemte prisinitiativer, men har gjort gaeldende, at selskabet aldrig paatog sig at overholde maalpriserne, hvilket skulle fremgaa dels af medarbejderens stilling ved moederne og i selskabet, dels af dets interne og eksterne prispolitik, der ifoelge selskabet var uafhaengig af de paastaaede maalpriser, og som ikke kunne vaere paavirket af disse.
147 Ingen af disse argumenter kan paaberaabes til stoette for sagsoegerens anbringende om, at selskabet ikke tilsluttede sig de aftalte prisinitiativer.
148 For saa vidt angaar det foerste argument, bemaerkes, at af de grunde, som foerte til, at Retten forkastede de argumenter vedroerende B.' s stilling i selskabet, som sagsoegeren anfoerte til stoette for, at hans deltagelse i moederne ikke kunne paaberaabes over for dette, kan disse argumenter heller ikke paaberaabes til stoette for, at sagsoegeren ikke tilsluttede de prisinitiativer, som blev aftalt paa moederne.
149 Hvad angaar det andet argument, bemaerkes, at for saa vidt det vedroerer sagsoegerens interne prispolitik - dvs. selskabets prisinstrukser for 1982 og 1983 og dets prisfastsaettelsessystem - er der i beslutningen delvis taget hensyn til den kritik, som selskabet fremfoerte under den administrative procedure, og hvortil det har henvist i staevningen, med hensyn til overensstemmelsen og det tidsmaessige sammenfald mellem dets og de oevrige producenters prisinstrukser og med hensyn til de maalpriser, der blev fastlagt paa moederne i 1982 og 1983. I tabel 7 i bilaget til beslutningen er der saaledes taget hensyn til saavel ligheder som afvigelser mellem paa den ene side disse prisinstrukser og paa den anden side andre producenters prisinstrukser og de maalpriser, der blev fastlagt paa moederne. Kommissionen har saaledes korrekt beskrevet sagsoegerens situation. Det tilfoejes i denne forbindelse, at der ikke med den udvaelgelse, Kommissionen foretog blandt sagsoegerens prisinstrukser, er givet et forkert billede af selskabets situation, men en saadan udvaelgelse er en naturlig del af arbejdet med udarbejdelsen af de sammenlignende tabeller i bilaget til beslutningen.
150 Der er saaledes taget hensyn til kritikken af Kommissionens analyse af sagsoegerens priser i september 1981 i beslutningens 35. betragtning, andet afsnit, og i tabel 7F, hvor det udtrykkeligt er angivet, at der ikke foreligger prisinstrukser fra Hercules for denne periode, men at man har et internt notat af 29. juli 1981, hvori maalpriserne er angivet (bilag 18 til meddelelsen til Hercules).
151 Paa samme maade er sagsoegerens kritik vedroerende prisinitiativet i september til november 1982 forkert, fordi sagsoegerens prisinstruks af 26. (rettelig 27.) juli 1982 (bilag Hercules G2 - G6 til skrivelsen af 29.3.1985) ikke skal ses i forbindelse med moedet den 2. september 1982, men derimod moedet den 20. og 21. juli 1982 (bilag 26 til den generelle meddelelse), hvor maalprisen paa 2,00 DM/kg pr. 1. september blev fastsat, saaledes som Kommissionen har angivet i en note til tabel 7I.
152 Endvidere kan sagsoegeren ikke forklare sine prisinstrukser ved at henvise til, at oplysninger om priserne blev offentliggjort i ECN, idet det klart fremgaar af referatet af moedet den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse), at naar et prisinitiativ blev vedtaget, blev det i denne periode offentliggjort i fagpressen. Det anfoeres saaledes i referatet: "Shell was reported to have committed themselves to the move and would lead publicly in ECN" ("Shell ville angiveligt forpligte sig til dette skridt og ville offentliggoere det i ECN").
153 Med hensyn til de konsekvenser, sagsoegeren mener at kunne drage af det forhold, at selskabets prisinstrukser for 1982 og 1983 kun i et vist omfang tidsmaessigt var sammenfaldende med de oevrige producenters, bemaerkes, at laengden af det tidsrum, der adskiller sagsoegerens prisinstrukser fra de oevrige producenters og fra det moede, hvor maalprisen blev fastsat, ikke kan afsvaekke det bevismateriale, Kommissionen har fremlagt. Det kan saaledes ikke paa grundlag af laengden af dette tidsrum laegges til grund, at sagsoegeren gav sine instrukser ud fra en selvstaendig vurdering af markedet, idet selskabet ved moederne havde erfaret, hvilke priser konkurrenterne ville anvende.
154 Hvad angaar overensstemmelsen mellem sagsoegerens prisinstrukser i 1982 og 1983 og maalpriserne og konkurrenternes instrukser, bemaerkes, at det forhold, at sagsoegeren kun i et vist omfang gennemfoerte de aftalte prisinitiativer, ikke kan modbevise, at selskabet tilsluttede sig disse ved moederne, navnlig naar henses til, at der ikke i referaterne af disse moeder gives udtryk for meningsforskelle mellem sagsoegeren og de oevrige moededeltagere vedroerende disse initiativer, og at det udloeste kritik fra de oevrige producenter, at sagsoegeren kun delvis gennemfoerte initiativerne, saaledes som det fremgaar af referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse). Heri omtales kritik af sagsoegeren fra de tyske og nederlandske producenter. Vedroerende denne kritik har sagsoegeren understreget, at det fremgaar af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), at den skyldtes selskabets prispolitik.
155 Endvidere bemaerkes, at fleksibiliteten i sagsoegerens eget prisfastsaettelsessystem heller ikke kan afsvaekke Kommissionens konstateringer. Selv om de prisinstrukser, der blev givet til salgskontorerne, overlod dem en stor frihed - i visse tilfaelde endog saaledes, at de kunne anse instrukserne for gennemsnitlige maanedlige prismaal - var de prismaal, der blev fastsat ved moederne, alligevel grundlaget for salgskontorernes vurderinger og fastsaettelsen af de gennemsnitlige maanedlige prismaal, og de var dermed grundlaget for forhandlinger med kunderne, saaledes som det fremgaar af de telexer, Kommissionen har henvist til (bilag Hercules E-I til skrivelsen af 29.3.1985), og som er fra den periode, hvor sagsoegerens system med gennemsnitlige priser var i kraft. Dette afsvaekkes ikke af, at ordvalget i disse telexer svarer til det ordvalg, fagpressen anvendte.
156 Paa grund af denne fleksibilitet i sagsoegerens prisfastsaettelsessystem kan sagsoegeren ikke goere gaeldende, at Kommissionen i sin gennemgang af selskabets prisinstrukser med urette anvendte dels dets listepriser, dels dets minimumspriser, selv om den for andre producenter alene anvendte deres minimumspriser, idet dette system overlod et vaesentligt skoen til salgskontorerne.
157 Endvidere bemaerkes, at sagsoegeren ikke kan goere gaeldende, at selskabets prinsinstrukser var rent interne. Selv om prinsinstrukserne ganske vist var interne i den forstand, at de af hovedkontoret blev fremsendt til salgskontorerne, blev de givet med henblik paa at blive gennemfoert og saaledes direkte eller indirekte at medfoere virkninger eksternt. Prisinstrukserne mister hermed deres interne karakter.
158 Med hensyn til det andet argument bemaerkes, for saa vidt angaar Hercules' eksterne prispolitik - dvs. selskabets priser paa markedet - at det ikke er anfoert i beslutningen, at sagsoegeren anvendte priser, der altid svarede til de maalpriser, der var aftalt paa moederne, og det goeres saaledes heller ikke i den anfaegtede retsakt til stoette for, at sagsoegeren deltog i fastsaettelsen af maalpriser, gaeldende, at selskabet gennemfoerte resultatet af moederne. Selv om der med hensyn til de faktiske omstaendigheder var foert bevis for, at der var en forskel mellem sagsoegerens faktisk opnaaede markedspriser og de maalpriser, der blev fastsat ved moederne, ville det ikke hermed vaere godtgjort, at sagsoegeren ikke deltog i fastsaettelsen af maalpriser ved moederne, men det ville kun indebaere, at sagsoegeren ikke havde gennemfoert resultatet af disse moeder, hvilket den kritik, sagsoegeren blev udsat for, ogsaa viser.
159 Sagsoegeren kan saaledes ikke i denne sag paaberaabe sig sin prispolitik, hverken den interne eller den eksterne, til stoette for, at selskabet ikke tiltraadte de prisinitiativer, som blev besluttet, planlagt og kontrolleret paa de moeder, det deltog i.
160 Det tilfoejes, at Kommissionen med rette har udledt af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger - hvori det anfoeres, at "' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ..." ("' Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ...") - at disse prisinitiativer var led i et system med fastsaettelse af maalpriser.
161 Kommissionen har saaledes foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren var blandt de polypropylenproducenter, der blev enige om de prisinitiativer, som er naevnt i beslutningen, og at disse initiativer var led i et system.
D - Foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne
a) Den anfaegtede retsakt
162 Det anfoeres i beslutningen [artikel 1, litra c), og 27. betragtning, jf. ogsaa 42. betragtning], at sagsoegeren sammen med de oevrige producenter vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at fremme ivaerksaettelsen af maalpriserne, saasom midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra slutningen af september 1982 et "kontostyringssystem" med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder.
163 For saa vidt angaar systemet med "kontostyring" ("account management"), som i den seneste og mest udviklede form fra december 1982 er kendt under navnet "kontoledelse" ("account leadership"), blev sagsoegeren paa samme maade som de oevrige producenter udpeget til koordinator ("leader") for mindst én stor kunde, saaledes at selskabet hemmeligt skulle koordinere kundens forbindelser til dens leverandoerer. Som led i systemet fandt man frem til kunder i Belgien, Italien, Tyskland og Det Forenede Kongerige, og for hver af disse blev der udpeget en "koordinator". I december 1982 blev der foreslaaet en mere generel anvendelse af dette system, idet der for hver stoerre kunde blev udpeget en "kundeadministrator" ("account leader"), som skulle lede, droefte og organisere prisaendringer. Andre producenter, der jaevnligt handlede med den paagaeldende kunde, blev betegnet som "participanter" ("contenders") og samarbejdede med "administratoren" ved tilbudsgivning til den paagaeldende kunde. For at beskytte "administratoren" og "participanterne" skulle andre producenter, som kunden rettede henvendelse til, tilbyde priser, der laa over maalprisen. ICI haevder, at systemet broed sammen efter nogle maaneder, hvor det kun havde fungeret delvis og ineffektivt, men i beslutningen anfoeres det, at det fremgaar af det fuldstaendige referat af moedet den 3. maj 1983, at der paa det tidspunkt foregik intensive droeftelser om enkelte kunder og om de priser, hver enkelt producent tilboed eller skulle tilbyde dem, samt om de leverede eller bestilte maengder.
164 Endelig anfoeres det i beslutningen (20. betragtning), at sagsoegeren deltog i lokale moeder, i hvert fald for Benelux (78. betragtning, tiende afsnit), hvor man paa nationalt plan droeftede ivaerksaettelsen af de ordninger, der var vedtaget paa plenarmoederne.
b) Parternes anbringender
165 Sagsoegeren har bestridt at have deltaget i en informationsudvikling vedroerende selskabets leverancer og har henvist til, at Kommissionen udtrykkeligt har anfoert dette i den 78. betragtning til beslutningen. Det forhold, at Hercules - samt Amoco og BP - vedholdende naegtede at give oplysninger om deres markedsandele, der sammenlagt repraesenterede en vaesentlig del af hele EF-markedet, maatte svaekke den tillid, andre kunne have til nyttevaerdien af en saadan informationsudveksling, der kun var ufuldstaendig.
166 Endvidere har sagsoegeren anfoert, at der ikke er bevis for, at selskabet accepterede at begraense sin produktion eller at saelge uden for EF, eller at selskabet gennemfoerte saadanne foranstaltninger. I meddelelsen om klagepunkter anfoerte Kommissionen, at sagsoegerens repraesentant ved et moede den 21. september 1982 (bilag 30 til den generelle meddelelse) accepterede at standse produktionen paa selskabets fabrik for at stoette et prisinitiativ. Dette afkraeftes imidlertid dels af fabrikkens produktionsrapporter, dels af, at Hercules' repraesentant ikke havde nogen kontrolbefoejelse med hensyn til produktionen paa fabrikken. Endvidere bekraeftes referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse) paa dette punkt ikke af det af sagsoegeren udarbejdede referat af samme moede (bilag 3 til meddelelsen til Hercules).
167 Sagsoegeren har videre gjort gaeldende, at der ikke skete en omlaegning af selskabets produktion mod de oversoeiske markeder, selv om fortjenstmargenerne paa det oversoeiske salg i Kommissionens referenceperiode var hoejere end dem, der kunne opnaas ved salg i EOEF. Hertil kommer, at sagsoegerens markedsandel i Faellesskabet steg.
168 Herudover har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen til stoette for selskabets deltagelse i systemet med "kontostyring" har paaberaabt sig uidentificerede dokumenter, hvis oprindelse ikke er naermere forklaret, og hvis trovaerdighed er tvivlsom. Heroverfor staar, at ICI i svaret paa begaeringen om oplysninger anfoerte, at det var Hercules, som var aarsagen til systemets sammenbrud (bilag 8 til den generelle meddelelse). Endvidere har sagsoegeren anfoert, at selskabet ikke deltog i udarbejdelsen af systemet med "kontostyring", som foerste gang blev omtalt paa et lokalt moede, saaledes som selskabets medarbejder oplyste under hoeringen (bilag 7 til meddelelsen til Hercules).
169 Sagsoegeren har understreget, at selskabet paa ingen maade deltog i udarbejdelsen af de tabeller, der er vedlagt referatet af moederne den 2. september 1982 og den 3. maj 1983 (bilag 29 og 38 til den generelle meddelelse), hvilket fremgaar af, at selskabet ikke er anfoert som "kundeadministrator" for sine stoerste kunder i Det Forenede Kongerige og Forbundsrepublikken Tyskland. Det forhold, at selskabet i disse tabeller er anfoert som "kundeadministrator" for en anden kunde, beviser intet, idet alle producenter vidste, at det var hovedleverandoer til denne kunde.
170 Yderligere har sagsoegeren anfoert, at selskabets medarbejders deltagelse i de lokale moeder var sporadisk og begraenset til Belgien, og Kommissionen kan ikke heraf udlede, at selskabet deltog i gennemfoerelsen af de anfaegtede aftaler.
171 Som konklusion har sagsoegeren anfoert, at da det ikke er realistisk at forestille sig, at selskabet deltog i en aftale uden at deltage i de foranstaltninger, hvormed denne skulle gennemfoeres, er det tvivlsomt, om selskabet deltog i aftalen.
172 Kommissionen har anfoert, at det er aabenbart, at den ikke har gjort gaeldende, at sagsoegeren deltog i udvekslingen af oplysninger om salg, saaledes som det klart fremgaar af beslutningens 78. betragtning, tiende afsnit. Det er Kommissionens opfattelse, at sagsoegeren deltog i en overtraedelse, som omfattede en aftale om forskellige foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, men den har aldrig fastslaaet, at disse foranstaltninger blev gennemfoert.
173 Endvidere har Kommissionen bestridt at have gjort gaeldende, at sagsoegeren var indforstaaet med at begraense sin produktion, og endnu mindre, at saadanne begraensninger faktisk blev gennemfoert. Referaterne af visse moeder, f.eks. moederne den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse) og den 21. september 1982 (bilag 30 til den generelle meddelelse), viser imidlertid, at det var et af de punkter, hvor der blev indgaaet en generel aftale, og at sagsoegeren var parat til at begraense sin produktion eller at omdirigere sin overproduktion til de oversoeiske markeder.
174 Herudover har Kommissionen anfoert, at sagsoegeren ikke synes at bestride, at der blev indgaaet en aftale om systemet med "kontostyring", saaledes som det fremgaar af referatet af moederne den 2. september og den 2. december 1982 og i foraaret 1983 (bilag 29, 33 og 37 til den generelle meddelelse). Med hensyn til karakteren af selskabets deltagelse i dette system, viser dets svar paa begaeringen om oplysninger, referatet af Kommissionens ansattes hoering af selskabets medarbejder og to haandskrevne notater (bilag 1, 7, 10 og 11 til meddelelsen til Hercules), at B. var den foerste til at foreslaa et saadant system.
175 Endelig har Kommissionen vedroerende de lokale moeder anfoert, at dens principale argument stoettes paa, at det blev aftalt at holde saadanne moeder, og den har kun subsidiaert anfoert, at der blev afholdt saadanne moeder, og at sagsoegeren i sit svar paa begaeringen om oplysninger erkendte at have deltaget i disse.
c) Rettens vurdering
176 Det bemaerkes, at 27. betragtning til beslutningen, sammenholdt med 26. betragtning, andet afsnit, maa fortolkes saaledes, at det ikke goeres gaeldende, at hver producent enkeltvis paatog sig at traeffe alle de foranstaltninger, der er naevnt dér, men at de enkelte producenter paa forskellige tidspunkter ved moederne sammen med de oevrige producenter vedtog en helhed af foranstaltninger, der er naevnt i beslutningen, og som gik ud paa at skabe gunstige betingelser for en prisforhoejelse, navnlig ved kunstigt at reducere udbuddet af polypropylen. Gennemfoerelsen af de enkelte foranstaltninger i denne helhed blev fordelt i henhold til en aftale mellem de forskellige producenter paa grundlag af deres saerlige situation.
177 Det maa fastslaas, at da sagsoegeren deltog i de moeder, hvor denne helhed af foranstaltninger blev vedtaget (navnlig moedet den 13.5., den 2. og den 21.9.1982 (bilag 24, 29 og 30 til den generelle meddelelse) ), tilsluttede selskabet sig denne, idet det ikke er fremkommet med indicier til stoette for det modsatte. Det fremgaar af foelgende passage i referatet af moedet den 2. september 1982, at systemet med "kontoledelse" blev vedtaget:
"about the dangers of everyone quoting exactly DM 2.00 A.' s point was accepted but rather than go below DM 2.00 it was suggested & generally agreed that others than the major producers at individual accounts should quote a few pfs higher. Whilst customer tourism was clearly to be avoided for the next month or two it was accepted that it would be very difficult for companies to refuse to quote at all when, as was likely, customers tried to avoid paying higher prices to the regular suppliers. In such cases producers would quote but at above the minimum levels for October".
("med hensyn til faren ved, at alle opgav en pris paa 2,00 DM, blev A.' s bemaerkning accepteret, men frem for at gaa under 2,00 DM blev det foreslaaet, og der var almindelig enighed om, at producenterne - bortset fra hovedleverandoererne til en bestemt kunde - skal angive en pris, der er faa pfennig hoejere. Mens 'kundeflakkeri' klart skal undgaas i den naeste maaned eller to, var der enighed om, at det vil vaere meget svaert for selskaberne helt at afslaa at give tilbud, naar kunderne sandsynligvis forsoeger at undgaa at betale hoejere priser til de saedvanlige leverandoerer. I saadanne tilfaelde vil producenterne afgive tilbud, men til priser, der ligger over niveauet for oktober").
Tilsvarende blev det paa moedet den 21. september 1982, som sagsoegeren deltog i, udtalt: "In support of the move, BASF, Hercules and Hoechst said they would be taking plant off line temporarily" ("BASF, Hercules and Hoechst sagde, at de for at stoette forhoejelsen midlertidigt ville saette et anlaeg ud af drift"), og ved moedet den 13. maj 1982 udtalte Fina: "Plant will be shut down for 20 days in August" ("Fabrikken vil vaere lukket 20 dage i august").
178 For saa vidt angaar systemet med "kontoledelse", bemaerkes, at det fremgaar af referatet af moederne den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse), den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse) og i foraaret 1983 (bilag 37 til den generelle meddelelse), som sagsoegeren deltog i, at de tilstedevaerende producenter under moederne tilsluttede sig dette system.
179 Endvidere fremgaar det af et notat, der blev fundet hos ICI, og som sagsoegeren har angivet til at vaere fra omkring marts 1983 (bilag 11 til meddelelsen til Hercules), at selskabets medarbejder blev anset for "originator of 'account leadership' concept (not working)" ("initiativtager til 'kontoledelses' -konceptet (fungerer ikke)").
180 Hertil kommer, at det er uden betydning, at sagsoegeren ikke blev udpeget til "kundeadministrator" for selskabets stoerste kunder. Det er saaledes ikke afgoerende, om der set fra leverandoerens synspunkt er tale om en stor kunde, men derimod, om leverandoeren - i dette tilfaelde Hercules - er vaesentlig set fra kundens synspunkt. Det maa fastslaas, at sagsoegeren hverken har gjort gaeldende eller godtgjort, at selskabet var hovedleverandoer for disse "store kunder", som det ikke blev udpeget til "kundeadministrator" for.
181 For saa vidt angaar klagepunktet om begraensning af produktionen og omlaegning af produktionen til de oversoeiske markeder, bemaerkes, at i modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert, afkraefter selskabets eget referat af moedet den 13. maj 1982 (bilag 3 til meddelelsen til Hercules) ikke ICI' s referat af det samme moede (bilag 24 til den generelle meddelelse), men bekraefter det derimod, for saa vidt angaar indholdet af de droeftelser, der fandt sted vedroerende dette punkt, selv om Hercules' udtalelser ganske vist ikke er gengivet i selskabets eget referat. Det anfoeres i denne forbindelse i ICI' s referat:
"Hercules - Export demand expected to continue strongly + would put any surplus overseas despite losing ground in W. Europe over last 2 months."
("Hercules - der forventes fortsat en staerk efterspoergsel paa eksportsiden og vil afsaette eventuel overproduktion oversoeisk, selv om selskabet har mistet terraen i Vesteuropa i de seneste to maaneder.")
182 Endelig bemaerkes, at sagsoegeren ikke har bestridt at have deltaget i lokale moeder, og formaalet med disse moeder bekraeftes af referatet af moedet den 12. august 1982 (bilag 27 til den generelle meddelelse), der viser, at man med moederne ville sikre, at et givet prisinitiativ blev anvendt paa lokalt plan.
183 Det tilfoejes, at det fremgaar udtrykkeligt af beslutningens 78. betragtning, tiende afsnit, at klagepunktet om udveksling af oplysninger om salg ikke er gjort gaeldende over for sagsoegeren.
184 Det foelger af det anfoerte, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren var blandt de polypropylenproducenter, som blev enige om de i beslutningen naevnte foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne.
E - Maengdemaal og kvoter
a) Den anfaegtede retsakt
185 Det anfoeres i beslutningen (31. betragtning, tredje afsnit), at der paa moedet den 26. og 27. september 1979 "var enighed om behovet for en fast kvoteordning", og der henvises i referatet af moedet til en ordning, der var blevet foreslaaet eller vedtaget i Zuerich, og som gik ud paa at begraense det maanedlige salg til 80% af det gennemsnitlige salg i aarets foerste otte maaneder.
186 Endvidere anfoeres det i beslutningen (52. betragtning), at der foer august 1982 blev foretaget forskellige former for markedsopdeling. Hver producent fik tildelt en procentvis andel af det anslaaede marked, men der fandt paa dette stadium ingen systematisk, forudgaaende begraensning af den samlede produktion sted. Overslag over det samlede marked maatte derfor loebende revideres, og hver producents salg i absolutte maengder maatte tilpasses til den tildelte procentsats.
187 For 1979 blev der for hver enkelt producent fastsat maengdemaal (i ton), der i det mindste delvis var baseret paa deres faktiske salg i de foregaaende tre aar. Tabeller fundet hos ICI viser det "reviderede maal" for hver enkelt producent for 1979 sammenholdt med de paagaeldende producenters faktiske salg i Vesteuropa i denne periode (54. betragtning til beslutningen).
188 I slutningen af februar 1980 blev producenterne enige om maal - igen udtrykt i ton - for 1980 paa basis af et anslaaet aarligt marked paa 1 390 000 ton. Ifoelge beslutningen (55. betragtning) blev der hos ATO og ICI fundet en raekke tabeller med de "fastsatte maal" for hver producent for 1980. Det oprindelige overslag paa 1 390 000 ton viste sig at vaere for optimistisk. Hver producents kvote maatte derfor reduceres, saa kvoterne kom til at stemme overens med et samlet forbrug i 1980 paa kun 1 200 000 ton. Bortset fra ICI og DSM svarede producenternes faktiske salg i det vaesentlige til deres maal.
189 Ifoelge beslutningen (56. betragtning) var markedsdelingen for 1981 genstand for lange og komplicerede forhandlinger. Ved moederne i januar 1981 enedes man om, at hver producent som en midlertidig foranstaltning med det formaal at lette ivaerksaettelsen af prisinitiativet for februar til marts skulle begraense sit maanedlige salg til 1/12 af 85% af 1980-maalet. Med henblik paa at faa fastlagt en mere permanent ordning oplyste hver producent paa moederne, hvilken maengde han haabede at kunne saelge i loebet af 1981. Sammenlagt var disse "oenskede maengder" imidlertid langt stoerre end den forventede efterspoergsel. Trods flere kompromisforslag fra Shell og ICI blev der ikke opnaaet enighed om en endelig kvoteaftale for 1981. Som en noedloesning gik producenterne ud fra den enkelte producents kvote i det foregaaende aar som teoretisk grundlag og indberettede deres faktiske salg i hver maaned paa moederne. Det faktiske salg blev saaledes kontrolleret paa grundlag af en teoretisk opdeling af det disponible marked, der var baseret paa 1980-kvoterne (57. betragtning til beslutningen).
190 Det anfoeres i beslutningen (58. betragtning), at der for 1982 blev fremsat komplicerede forslag til kvoteordninger, der gik ud paa at naa frem til en rimelig afvejning af forskellige faktorer, saasom hidtidige salgsresultater, oensker og disponibel kapacitet. Det samlede marked, der skulle deles mellem producenterne, blev anslaaet til 1 450 000 ton. Nogle producenter fremlagde detaljerede planer til markedsdelingsordninger, mens andre noejedes med blot at oplyse, hvad de forventede at kunne saelge. Monte og ICI forsoegte paa moedet den 10. marts 1982 at naa frem til en aftale. Det fremgaar imidlertid af beslutningen (58. betragtning, sidste afsnit), at man som i 1981 ikke naaede frem til nogen endelig aftale. I aarets foerste halvdel aflagde hver producent beretning om sin maanedlige omsaetning paa moederne, og omsaetningen blev sammenholdt med den paagaeldendes procentvise andel af salget i det foregaaende aar. Ifoelge beslutningen (59. betragtning) fortsatte forhandlingerne med henblik paa at naa frem til en kvoteordning for 1983 paa moedet i august 1982, og ICI foerte bilaterale forhandlinger med hver af producenterne om denne nye ordning. Indtil der kunne indfoeres en saadan kvoteordning, blev producenterne opfordret til i anden halvdel af 1982 at begraense deres maanedlige salg til deres faktiske, procentvise andel af det samlede marked i de foerste seks maaneder af 1982. I 1982 havde markedsandelene saaledes for de mellemstore producenters vedkommende naaet en vis balance, og i forhold til de tidligere aar var de stabile for de fleste producenters vedkommende.
191 Ifoelge beslutningen (60. betragtning) opfordrede ICI for 1983 alle producenter til at meddele stoerrelsen af den kvote, de selv oenskede tildelt, og foreslaa, hvilken procentdel de oevrige producenter burde have tildelt. Monte, Anic, ATO, DSM, Linz, Saga og Solvay fremsatte hver isaer detaljerede forslag, ligesom de tre tyske producenter fremsatte et faelles forslag gennem BASF. De forskellige forslag blev behandlet paa edb for at faa beregnet et gennemsnit, der blev sammenholdt med de enkelte producenters oenskede markedsandel. ICI kunne paa grundlag heraf fremsaette forslag til retningslinjerne for en ny rammeaftale for 1983. Disse forslag blev droeftet paa moederne i november og december 1982. Ved moedet den 2. december 1982 blev der diskuteret et forslag, der i foerste omgang kun daekkede aarets foerste kvartal. Det fremgaar af referatet af dette moede, der blev udarbejdet af ICI, at ATO, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Monte og Solvay samt Hercules fandt deres tildelte kvote "acceptabel" (63. betragtning til beslutningen). Oplysningerne underbygges af notater fra en telefonsamtale, ICI foerte med Hercules den 3. december 1982.
192 Endvidere anfoeres det i beslutningen (63. betragtning, tredje afsnit), at et dokument, der blev fundet hos Shell, bekraefter, at der blev indgaaet en aftale, idet selskabet forsoegte ikke at overskride sin kvote. Dokumentet bekraefter endvidere, at en maengdekontrolordning blev viderefoert i andet kvartal 1983. For at holde markedsandelen i andet kvartal oppe i naerheden af 11% gav Shell-koncernen saaledes sine nationale salgsselskaber ordre til at reducere salget. Det bekraeftes af referatet af moedet den 1. juni 1983, at der fandtes en saadan aftale. Selv om der ikke i referatet naevnes kvoter, anfoeres det, at "eksperterne" udvekslede oplysninger om hver enkelt producents salg i den foregaaende maaned, hvilket indicerer, at der fandtes en kvoteordning (64. betragtning til beslutningen).
193 Endelig anfoeres det i beslutningen (66. betragtning, sidste afsnit, 78. betragtning, tiende afsnit, og 109. betragtning, femte afsnit), at det fremgaar af referatet af moederne fra juni 1982 og fremefter, at det blev normal praksis, at hver enkelt producent aflagde beretning om sit salg i den foregaaende maaned, der saa blev sammenholdt med maalet. For Amoco, BP og Hercules forelaa der imidlertid kun samlede overslag. BP og Amoco deltog ikke i moederne, og Hercules synes at have vaeret tilbageholdende med at oplyse egne tal. Hercules havde imidlertid adgang til tallene for de oevrige producenter, og interne dokumenter viser, at Hercules var i besiddelse af noejagtige oplysninger om hver af de oevrige producenters leverancer i hver enkelt medlemsstat og deres markedsandele i 1981 og 1982.
b) Parternes anbringender
194 Sagsoegeren har for det foerst henvist til, at selskabets navn i en del dokumenter, som f.eks. moedereferaterne eller tabellerne (bilag 25, 28, 31-33, 59, 65, 69, 70 og 87 til den generelle meddelelse), er anfoert sammen med Amoco' s og/eller BP' s, for saa vidt angaar omsaetning og tildelte maal. Dette viser ifoelge sagsoegeren, at selskabet ikke gav oplysninger om sin omsaetning, som de oevrige producenter saaledes maa have vurderet paa grundlag af skoen.
195 Herudover har sagsoegeren anfoert, at tabellen med overskriften "Producers' Sales to West Europe", hvori der bl.a. er en kolonne med overskriften "agreed targets 1979" (bilag 55 til den generelle meddelelse), indeholder fejl med hensyn til den skoennede omsaetning, at det ikke er oplyst, hvem der har udarbejdet den, og at den indeholder haandskrevne oplysninger, der kan vaere tilfoejet senere. Hertil kommer, at det er angivet i referatet af moedet i januar 1981 (bilag 17 til den generelle meddelelse), at de tal, der heri er anfoert for Hercules, er andre producenters skoennede tal.
196 Endvidere har sagsoegeren anfoert, at mange af dokumenterne ikke vedroerer selskabet, idet der er tale om andre producenters interne dokumenter, som i visse tilfaelde vedroerer bilaterale droeftelser, selskabet ikke var part i (bilag 62, 63, 67, 68 og 93 til den generelle meddelelse), eller kvoteforslag fra andre producenter (bilag 75 og 76 til den generelle meddelelse).
197 Endelig har sagsoegeren anfoert, at selskabets omsaetning altid vaesentligt oversteg de saakaldte kvoter, der paastaas at vaere tildelt dette (bilag 28, 32, 33, 59 og 65 til den generelle meddelelse).
198 Sagsoegeren har mere generelt tilfoejet, at Kommissionens klagepunkter ikke er begrundede, idet selskabet allerede har foert bevis for, at det naegtede at deltage i udvekslingen af oplysninger om omsaetning, og disse oplysninger var noedvendige for, at kvoteaftaler kunne indgaas og gennemfoeres. Kommissionen har henvist til dokumenter, der synes at vaere udkast eller bemaerkninger til markedsdelingsordningerne. Men den har set bort fra, at der findes uomtvistede vidneudsagn og skriftlige beviser, der godtgoer, at sagsoegeren ikke deltog (bilag 8 til den generelle meddelelse), og i de dokumenter, Kommissionen har paaberaabt sig, er fordelingen af kvoter ikke foretaget for Hercules alene, men for Hercules og Amoco og/eller BP. I forhold til disse selskaber har Kommissionen i oevrigt anerkendt, at der ikke var tilstraekkeligt grundlag for at fastslaa en overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1.
199 I retsmoedet har sagsoegeren endvidere for det foerste gjort gaeldende, at der i referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse) ud for Amoco' s, Hercules' og BP' s navne er anfoert "aendret", hvilket vil sige, at producenterne endnu engang havde forkerte oplysninger om de tre virksomheders produktionskapacitet. Endvidere har sagsoegeren anfoert, at det ikke paa grundlag af bilag 43 til den specielle del af meddelelsen om klagepunkter til Hercules kan goeres gaeldende, at sagsoegeren i marts 1982 fik aendret den kvote, der var tildelt selskabet, idet den anmodning om aendring, der er naevnt dér (125 kiloton i stedet for 100 kiloton), ikke vedroerer en kvote, men selskabets nominelle kapacitet. Endvidere indebar denne anmodning om aendring ikke en forpligtelse for Hercules til at foroege eller nedsaette sin kapacitet, men vedroerte kun en forkert oplysning, der allerede fremgik af to andre tabeller af 8. og 9. oktober 1980 (bilag 57 og 58 til den generelle meddelelse).
200 Kommissionen har anfoert, at Hercules sammen andre producenter deltog i en aftale, hvorved de fordelte markedet mellem sig, navnlig ved at tildele den enkelte producent en kvote eller et salgsmaal. Det kan ikke tillaegges stoerre betydning, om sagsoegeren gav oplysninger om sin maanedlige omsaetning, idet selskabet deltog i en overordnet aftale, hvor disse tal kun var et aspekt. Omfanget af sagsoegerens deltagelse i denne form for overordnet plan er naermere fastlagt i beslutningens 52. betragtning i.f. og 53. betragtning, tredje afsnit, hvorefter hver af de deltagende producenter fik tildelt en kvote eller et salgsmaal, der enten var udtrykt i ton eller som en procentsats. Ved fastlaeggelsen af en kvoteordning maatte der ifoelge Kommissionen tages hensyn til de producenter, der ikke deltog i moederne og derfor heller ikke i de detaljerede droeftelser.
201 Med hensyn til 1979, hvor sagsoegeren har erkendt at have deltaget i moederne, har Kommissionen anfoert, at selskabet havde sin egen kvote, saaledes som tabellen "Producers' Sales to West Europe" (bilag 55 til den generelle meddelelse) viser.
202 For saa vidt angaar perioden fra 1980 til 1982, har Kommissionen anfoert, at tallene vedroerende Hercules i de forskellige tabeller (bilag 17, 59, 62, 68 og 93 til den generelle meddelelse) er slaaet sammen med tallene for BP og/eller Amoco.
203 Endvidere har Kommissionen anfoert, at man hos sagsoegeren fandt den samme plan fra Monte vedroerende en kvoteordning for 1982, som blev fundet hos ICI. Sagsoegerens repraesentanter udtalte, at de ikke forstod, hvad henvisningen heri til en "kvote" kunne vedroere (bilag 71 til den generelle meddelelse).
204 I retsmoedet har Kommissionen anfoert, at selv om der i tabel 2, der er optaget som bilag til referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse), og som har overskriften "1983 Quarter 1 Proposal", er naevnt en kvote paa 53 kiloton for Amoco, Hercules og BP tilsammen, er der ogsaa naevnt en fordeling paa 21/21/11. Kommissionen har heraf udledt, at sagsoegeren soergede for at varetage sine interesser ved moederne. Kommissionen har endvidere anfoert, at de tal, der er naevnt i disse dokumenter, ogsaa findes i notatet fra en telefonsamtale den 3. december 1982 mellem ICI og sagsoegerens medarbejder (bilag 88 til den generelle meddelelse om klagepunkter). For saa vidt angaar referatet af et moede i marts 1982 (bilag 43 til meddelelsen til Hercules), viser dette ifoelge Kommissionen, hvilken aktiv rolle sagsoegeren spillede ved udarbejdelsen af kvoterne. Det viser saaledes, at sagsoegeren for at faa en stoerre kvote soergede for, at den nominelle kapacitet, der var tildelt selskabet, og som skulle danne udgangspunkt for beregningen af kvoterne, blev rettet.
205 Endelig har Kommissionen anfoert, at det forhold, at sagsoegeren ikke gav oplysninger om sin produktion og omsaetning til de oevrige producenter, ikke fritager selskabet for ansvar, idet det fuldt ud var klar over, at de oevrige producenter var i stand til at beregne disse tal (paa samme maade som tallene for Amoco og BP) paa grundlag af oplysningerne i Fides-systemet. Sagsoegeren kunne paa denne maade goere det umulige muligt, dvs. undlade at give oplysninger samtidig med, at selskabet vidste, at dette ikke var til hinder for, at det korrekt kunne vurderes, hvilken kvote der var realistisk for selskabet. Naar vurderingen ikke var korrekt, fik sagsoegeren den aendret, saaledes som det var tilfaeldet i marts 1982.
c) Rettens vurdering
206 Det bemaerkes, at sagsoegeren fra begyndelsen af 1979 deltog fast i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, hvorunder producenterne droeftede deres salgsmaengder og udvekslede oplysninger herom.
207 I denne forbindelse bemaerkes indledningsvis, at det i beslutningen (66. betragtning, sidste afsnit, 78. betragtning, tiende afsnit, og 109. betragtning, femte afsnit) erkendes, at sagsoegeren ikke gav oplysninger om sit salg, men Kommissionen har samtidig fastslaaet, at sagsoegeren paa grund af selskabets deltagelse i moederne havde detaljerede oplysninger om de oevrige producenters maanedlige salg.
208 Sagsoegerens deltagelse i systemet med fastsaettelse af salgsmaal maa under disse omstaendigheder undersoeges paa grundlag af en gennemgang af den maade, hvorpaa hele systemet fungerede.
209 Med det ordvalg, der er anvendt i de af Kommissionen fremlagte tabeller vedroerende 1979 og 1980 (som f.eks. "revised target", "opening suggestions", "proposed adjustments" og "agreed targets"), kan det laegges til grund, at der blev opnaaet enighed mellem producenterne.
210 Hvad naermere angaar 1979, finder Retten paa grundlag af referatet af moedet den 26. og 27. september 1979 (bilag 12 til den generelle meddelelse) og den udaterede tabel med overskriften "Producers' Sales to West Europe", der blev fundet hos ICI (bilag 55 til den generelle meddelelse), og hvori der for alle de vesteuropaeiske polypropylenproducenter er angivet deres omsaetning i kiloton for 1976, 1977 og 1978 samt tal i kolonnerne "1979 actual", "revised target" og "79", at der ved moedet var enighed om, at kvoteordningen i aarets tre sidste maaneder maatte strammes op. Det fremgaar saaledes af ordet "tight" sammenholdt med begraensningen af salget til 80% af 1/12 af det fastsatte aarlige salg, at den oprindeligt fastlagte ordning for 1979 maatte strammes op i de tre sidste maaneder. Denne fortolkning af referatet underbygges af den naevnte tabel, fordi denne tabel under overskriften "79" i sidste kolonne til hoejre for kolonnen "revised target" indeholder tal, der maa svare til de oprindeligt fastsatte kvoter. Kvoterne maatte begraenses, fordi de var fastlagt paa grundlag af en for optimistisk vurdering af markedet, saaledes som det ogsaa var tilfaeldet for 1980. Disse konstateringer paavirkes ikke af, at ICI - som naevnt i beslutningens 31. betragtning, tredje afsnit - henviste til en ordning, "der var blevet foreslaaet eller vedtaget i Zuerich, og som gik ud paa at begraense det maanedlige salg til 80% af det gennemsnitlige salg i aarets foerste otte maaneder". Denne henvisning sammenholdt med 54. betragtning til beslutningen maa netop forstaas saaledes, at der tidligere var fastsat salgsmaal for det maanedlige salg i de foerste otte maaneder af 1979.
211 Det maa understreges, at B. under Kommissionens hoering (bilag 7 til meddelelsen til Hercules, bilag A) udtalte, at han maaske deltog i et moede i Zuerich den 19. juni 1979. Det anfoeres endvidere i referatet af moedet den 26. og 27. september 1979 (bilag 12 til den generelle meddelelse):
"Recognized that tight quota system [is] essential. Volume/go for 80% scheme an[d] for recent Zurich note."
("Erkendte, at et stramt kvotesystem er noedvendigt. Maengde: Enighed om planen om 80% og om det seneste notat fra Zuerich.")
212 Hvad angaar 1980, finder Retten, at det fremgaar af den tabel af 26. februar 1980, der blev fundet hos ATO (bilag 60 til den generelle meddelelse), og som indeholder en kolonne med overskriften "agreed targets 1980", at der for hele aaret var fastsat salgsmaal. Disse dokumenter bekraeftes af en tabel af 8. oktober 1980 (bilag 57 til den generelle meddelelse), hvori to kolonner sammenlignes, den ene med oplysninger om "1980 Nameplate Capacity" og den anden med "1980 Quota" for de forskellige producenter.
213 Med hensyn til 1981 bemaerkes, at det over for producenterne er gjort gaeldende, at de deltog i forhandlingerne med henblik paa at naa frem til en kvoteaftale for dette aar, at de i forbindelse hermed gav meddelelse om deres oenskede salgsmaengder, og at de som en midlertidig foranstaltning, indtil der blev indgaaet en saadan aftale, blev enige om i februar og marts 1981 at reducere deres maanedlige salg til 1/12 af 85% af det "maal", der var aftalt for 1980, at de for resten af aaret paatog sig den samme teoretiske kvote som i det foregaaende aar, at de hver maaned gav oplysninger om deres salg ved moederne, og at de kontrollerede, at deres salg laa inden for den tildelte teoretiske kvote.
214 At der fandt forhandlinger sted mellem producenterne med henblik paa at indfoere en kvoteordning, og at de under disse forhandlinger meddelte deres "oenskede maengder", bekraeftes af forskellige dele af bevismaterialet, bl.a. tabeller, hvori der for hver producent angives faktisk omsaetning ("actual") og "targets" for 1979 og 1980 samt "aspirations" for 1981 (bilag 59-61 til den generelle meddelelse), en tabel, der er affattet paa italiensk, og hvori der for hver producent angives vedkommendes kvote for 1980, andre producenters forslag med hensyn til, hvilken kvote vedkommende skulle tildeles for 1981, og producentens egne "ambitions" for 1981 (bilag 62 til den generelle meddelelse), samt et internt notat fra ICI (bilag 63 til den generelle meddelelse), hvori der er en beskrivelse af udviklingen i forhandlingerne, og det anfoeres:
"Taking the various alternatives discussed at yesterday' s meeting we would prefer to limit the volume to be shared to no more than the market is expected to reach in 1981, say 1.35 million tonnes. Although there has been no further discussion with Shell, the four majors could set the lead by accepting a reduction in their 1980 target market share of about 0.35% provided the more ambitious smaller producers such as Solvay, Saga, DSM, Chemie Linz, Anic/SIR also tempered their demands. Provided the majors are in agreement the anomalies could probably be best handled by individual discussions at Senior level, if possible before the meeting in Zurich."
("Af de forskellige alternativer, der blev droeftet paa moedet i gaar, vil vi foretraekke, at den maengde, der skal fordeles, begraenses til det forventede marked i 1981, dvs. 1,35 mio. ton. Selv om der ikke har vaeret yderligere forhandlinger med Shell, kunne de fire store gaa foran og acceptere en reduktion i deres maal for markedsandelen i 1980 paa ca. 0,35% under forudsaetning af, at de mere ambitioese blandt de mindre producenter som Solvay, Saga, DSM, Chemie Linz og Anic/SIR ogsaa nedsaetter deres krav. Saafremt de store er enige, kan problemerne sikkert bedst loeses ved individuelle droeftelser paa chef-niveau, helst inden moedet i Zuerich.")
Dette dokument er vedlagt en opstilling med forslag til kompromis, hvori den enkelte producents resultat sammenlignes med 1980 ("% of 1980 target").
215 Det fremgaar af referatet af moederne i januar 1981, at det som en midlertidig foranstaltning blev vedtaget, at det maanedlige salg i februar og marts 1981 skulle reduceres til 1/12 af 85% af det maal, der var aftalt for det foregaaende aar. Det anfoeres saaledes i referatet:
"In the meantime (February-March) monthly volume would be restricted to 1/12 of 85% of the 1980 target with a freeze on customers."
("I mellemtiden (februar-marts) reduceres det maanedlige salg til 1/12 af 85% af maalet for 1980, og der lukkes for tilgang af kunder.")
216 Det forhold, at producenterne for resten af aaret paatog sig den samme teoretiske kvote som i det foregaaende aar og kontrollerede, at deres salg laa inden for denne kvote, ved hver maaned at udveksle oplysninger om deres salg, er bevist ved tre dokumenter i sammenhaeng. Det drejer sig for det foerste om en tabel af 21. december 1981 (bilag 67 til den generelle meddelelse), hvori der for hver producent er angivet salget opdelt paa maaneder, og de sidste tre kolonner vedroerende november og december samt aarets samlede salg er tilfoejet i haanden. Endvidere drejer det sig om en udateret tabel, der er affattet paa italiensk, med overskriften "Scarti per società" ("Fravigelser opdelt paa selskaber" (bilag 65 til den generelle meddelelse)). I tabellen, der blev fundet hos ICI, sammenlignes for hver producent for perioden januar - december 1981 tallene for faktisk salg ("actual") med de teoretiske tal ("theoretic"). Endelig drejer det sig om en udateret tabel, der blev fundet hos ICI (bilag 68 til den generelle meddelelse). Heri sammenlignes den enkelte producents omsaetning og markedsandel i perioden januar - november 1981 med de tilsvarende tal for 1979 og 1980, og paa grundlag heraf er der udarbejdet en prognose for slutningen af aaret.
217 Den foerste tabel viser saaledes, at producenterne udvekslede oplysninger om deres maanedlige salg. Naar dette sammenholdes med sammenligningerne mellem disse tal og de faktiske tal for 1980 - som foretages i de to andre tabeller, der vedroerer samme periode - underbygger det forhold, at producenterne paa denne maade udvekslede oplysninger, som en erhvervsdrivende normalt behandler strengt fortroligt, beslutningens konklusioner.
218 For saa vidt angaar 1982, bemaerkes, at det over for producenterne er gjort gaeldende, at de deltog i forhandlingerne med henblik paa at naa frem til en kvoteaftale for dette aar, at de i forbindelse hermed gav meddelelse om deres oenskede salgsmaengder, at de - da der ikke blev indgaaet en endelig aftale - ved moederne orienterede om deres maanedlige omsaetning i foerste halvaar, som blev sammenlignet med den procentvise andel af salget i det foregaaende aar, og at de i andet halvaar bestraebte sig paa at begraense deres maanedlige salg til den procentvise markedsandel i aarets foerste halvdel.
219 Det forhold, at der fandt forhandlinger sted mellem producenterne med henblik paa at indfoere en kvoteordning, og at de i forbindelse hermed udvekslede oplysninger om deres oensker, bekraeftes for det foerste af et dokument med overskriften "Scheme for discussions 'quota system 1982' " (bilag 69 til den generelle meddelelse), hvori der for alle de virksomheder, beslutningen er rettet til, med undtagelse af Hercules, er angivet den maengde, som de hver isaer mente at have ret til, og for nogle producenter (alle med undtagelse af Anic, Linz, Petrofina, Shell og Solvay) den maengde, der efter deres opfattelse skulle tildeles de andre producenter. For det andet drejer det sig om et notat fra ICI med overskriften "Polypropylene 1982, Guidelines" [bilag 70, litra a), til den generelle meddelelse], hvori ICI analyserer de igangvaerende forhandlinger. For det tredje er der tale om en tabel af 17. februar 1982 [bilag 70, litra b), til den generelle meddelelse], hvori de forskellige forslag til fordeling af salget sammenlignes - i det ene af disse forslag, der har overskriften "ICI Original Scheme", foretages der af Monte i en anden, haandskrevet tabel mindre aendringer i en kolonne med overskriften "Milliavacca 27/1/82" [det er navnet paa en medarbejder hos Monte; bilag 70, litra c), til den generelle meddelelse]. Endelig er der tale om en tabel, der er affattet paa italiensk (bilag 71 til den generelle meddelelse), og som indeholder et komplekst forslag (beskrevet i beslutningens 58. betragtning, tredje afsnit i.f.).
220 Der er foert bevis for de foranstaltninger, der blev truffet i foerste halvaar, ved referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres:
"To support the move a number of other actions are needed a) limit sales volume to some agreed prop. of normal sales."
["For at stoette prisforhoejelsen maa der traeffes en raekke andre foranstaltninger a) begraense salget til en vis aftalt del af det normale salg."]
At disse foranstaltninger blev gennemfoert, bekraeftes af referatet af moedet den 9. juni 1982 (bilag 25 til den generelle meddelelse), der er vedlagt en tabel, hvori der for hver producent er angivet det faktiske tal ("actual") for salget i januar - april 1982 sammenlignet med et teoretisk tal "based on 1981 [average] market share", af referatet af moedet den 20. og 21. juli 1982 (bilag 26 til den generelle meddelelse), for saa vidt angaar perioden fra januar til maj 1982, og af referatet af moedet den 20. august 1982 (bilag 28 til den generelle meddelelse), for saa vidt angaar perioden fra januar - juli 1982.
221 De foranstaltninger, der blev truffet for andet halvaar, er bevist ved referatet af moedet den 6. oktober 1982 (bilag 31 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres: "In October this would also mean restraining sales to the Jan/June achieved market share of a market estimated at 100 kt" og "Performance against target in September was reviewed" ("I oktober vil dette indebaere, at salget begraenses til den markedsandel, der blev opnaaet fra januar til juli, paa grundlag af et forventet marked paa 100 kt" og "De resultater, der var opnaaet i september, blev vurderet i forhold til maalet"). Dette referat er vedlagt en tabel med overskriften "September provisional sales versus target (based on Jan-June market share applied to demand est[imated] at 120 kt)" - ("Foreloebigt salg i september i forhold til maalet (beregnet paa grundlag af markedsandelen i januar til juni ud fra en forventet efterspoergsel paa 120 kt)"). Det bekraeftes af referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse), at disse foranstaltninger blev opretholdt. Referatet er vedlagt en tabel, hvori det faktiske salg i november 1982 ("Actual") sammenlignes med teoretiske tal ("Theoretical") beregnet paa grundlag af "J-June % of 125 kt".
222 For saa vidt angaar 1981 og de to halvaar af 1982, finder Retten, at Kommissionen af det forhold, at der ved de regelmaessige moeder var en gensidig kontrol af, at der blev gennemfoert et system med begraensning af det maanedlige salg paa grundlag af salget i en tidligere periode, med rette har udledt, at dette system var vedtaget af moededeltagerne.
223 For saa vidt angaar 1983, bemaerkes, at det fremgaar af de dokumenter, Kommissionen har fremlagt (bilag 33 og 74-87 til den generelle meddelelse), at polypropylenproducenterne i slutningen af 1982 og begyndelsen af 1983 droeftede en kvoteordning for 1983.
224 Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt forhandlingerne faktisk foerte til et resultat med hensyn til de to foerste kvartaler af 1983, saaledes som det anfoeres i beslutningen (63. betragtning, tredje afsnit, og 64. betragtning), bemaerkes, at det fremgaar af referatet af moedet den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse), som sagsoegeren ikke deltog i, at ti producenter ved moedet oplyste deres omsaetning i maj maaned. Endvidere anfoeres foelgende i referatet af et internt moede i Shell-koncernen den 17. marts 1983 (bilag 90 til den generelle meddelelse):
"... and would lead to a market share of approaching 12% and well above the agreed Shell target of 11%. Accordingly the following reduced sales targets were set and agreed by the integrated companies." PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0007.3
("... og ville foere til en markedsandel, der naermer sig 12% og ligger en del over Shell' s aftalte maal paa 11%. Foelgende reducerede salgsmaal blev fastsat af og aftalt med selskaberne i koncernen.")
De nye maengder er angivet, og herefter anfoeres foelgende:
"this would be 11.2 Pct of a market of 395 kt. The situation will be monitored carefully and any change from this agreed plan would need to be discussed beforehand with the other PIMS members".
("dette vil svare til 11,2% af et marked paa 395 kt. Situationen foelges noeje, og enhver aendring i den aftalte plan skal foerst droeftes med de andre PIMS-medlemmer").
225 Retten finder, at Kommissionen ved at sammenholde disse to dokumenter med rette har udledt, at forhandlingerne mellem producenterne foerte til indfoerelse af en kvoteordning. Det interne notat fra Shell-koncernen viser saaledes, at virksomheden anmodede sine nationale salgsselskaber om at begraense deres salg, ikke for at begraense Shell-koncernens samlede salgsmaengde, men for at begraense koncernens samlede markedsandel til 11%. En saadan begraensning, der er udtrykt i form af markedsandel, kan kun forklares med, at der fandtes en kvoteordning. Endvidere indeholder referatet af moedet den 1. juni 1983 et yderligere indicium for en saadan ordning, idet formaalet med udveksling af oplysninger om producenternes maanedlige salg foerst og fremmest maa vaere at kontrollere, at de paatagne forpligtelser overholdes.
226 Endvidere bemaerkes, at de 11% ikke kun optraeder som Shell' s markedsandel i selskabets interne notat, men ogsaa i to andre dokumenter: Et internt notat fra ICI, hvori dette selskab anfoerer, at Shell foreslaar denne andel for sig selv, Hoechst og ICI (bilag 87 til den generelle meddelelse), og et af ICI udarbejdet referat af et moede den 29. november 1982 mellem ICI og Shell, hvorunder naevnte forslag blev omtalt paa ny (bilag 99 til den generelle meddelelse).
227 Det tilfoejes, at Kommissionen med rette kunne antage, at de forskellige foranstaltninger til begraensning af salget var led i en kvoteordning, idet disse havde samme formaal, nemlig at begraense presset paa priserne som foelge af udbudsoverskuddet.
228 For saa vidt angaar sagsoegerens deltagelse i dette system, bemaerkes, at selskabet har bestridt at have deltaget i dette, og den har til stoette herfor henvist dels til beslutningens 66. betragtning, sidste afsnit, 78. betragtning, tiende afsnit, og 109. betragtning, femte afsnit, dels til ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), hvorefter Hercules "refused even to consider any quota system", "even when Hercules did attend meetings they would not report their figures" og "the sales volume (of Amoco/Hercules/BP) was calculated by deducting from known total sales for West Europe (derived from Fides data) the total sales made by other producers which had declared detail of their sales volume" ("afslog endda at overveje at kvotesystem", "selv naar Hercules deltog i moederne, ville de ikke give oplysninger om deres tal" og "(Amoco' s/Hercules' /BP' s) salgsmaengde blev beregnet ved i kendte tal for det samlede salg i Vesteuropa (udledt af oplysninger fra Fides-systemet) at fradrage andre producenters salg, som de havde givet detaljerede oplysninger om"). Ifoelge sagsoegeren bekraeftes dette af de fejl, der findes i tabellen "Producers' Sales to West Europe" (bilag 55 til den generelle meddelelse), for saa vidt angaar selskabets omsaetning, af det forhold, at det fremgaar af referatet af moederne i januar 1981 (bilag 17 til den generelle meddelelse), at de tal, der er angivet for Hercules, er skoennede, af det forhold, at tallene for selskabet i disse dokumenter er angivet sammen med tallene for Amoco og BP, og endelig af det forhold, at selskabet altid overskred de paastaaede kvoter.
229 Det maa fastslaas, at Kommissionen, der ikke har bestridt disse omstaendigheders rigtighed, ikke fandt dem tilstraekkelige til at afkraefte sagsoegerens deltagelse i kvoteordningen, navnlig fordi selskabet fik aendret tallet for sin nominelle kapacitet ved et moede i marts 1982 (bilag 43 til meddelelsen til Hercules), og fordi det i tabel 2, der har overskriften "1983 Quarter 1 Proposal", og som er vedlagt referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse), som sagsoegeren deltog i, ud for "Am./Herc./BP" er anfoert: "seems O.K. to Herc. on 20/20/13 split. Subsequently amended to 21/21/11" ("Hercules synes enig med fordeling paa 20/20/13. Senere aendret til 21/21/11"). Sidstnaevnte citat viser saa meget tydeligere sagsoegerens aktive rolle i forhandlingerne om kvoter, som der i referatet af en telefonsamtale mellem sagsoegerens medarbejder, der er angivet ved initialer, og ICI anfoeres foelgende:
"F. B. phoned to say he has spoken to Geneva and they are willing to play along with 21 kt for 1st quarter, so are Hercules provided BP accepts the balance proposed. As far as the total for the whole year is concerned, Amoco feel that their share is a bit low if their cop. line is included ... F. B. also narked by German Dutch attitude to his presence. Quite prepared to stay away unless he is accepted."
("F. B. ringede for at meddele, at han havde talt med Genève, og de var parate til at acceptere 21 kt i foerste kvartal. Det er Hercules ogsaa, saafremt BP accepterer den foreslaaede fordeling. Hvad angaar det totale tal for hele aaret, mener Amoco, at deres andel er en smule lav, hvis den ogsaa omfatter deres copolymerisatproduktion ... F. B. klagede ogsaa over den tysk-nederlandske holdning til hans tilstedevaerelse. Parat til ikke laengere at deltage, medmindre han er accepteret.")
Hertil kommer ifoelge Kommissionen, at man hos sagsoegeren fandt en markedsdelingsordning for 1982, udarbejdet af Monte (bilag 71 til den generelle meddelelse), og Hercules har ikke kunnet givet nogen forklaring herpaa.
230 For saa vidt angaar perioden forud for marts 1982, maa det fastslaas, at da sagsoegeren fra 1979 deltog i systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, deltog selskabet i de forhandlinger, der foerte til fastsaettelse af salgsmaal, og selskabet blev ogsaa - uden at goere indvendinger herimod - tildelt en kvote, der blev beregnet paa grundlag af oplysninger fra Fides-systemet.
231 For saa vidt angaar perioden efter marts 1982, maa det fastslaas, at sagsoegeren deltog aktivt i droeftelserne vedroerende kvoter, selv om selskabet ikke er naevnt i dokumentet med overskriften "Scheme for discussions 'quota system 1992' " (bilag 69 til den generelle meddelelse). Man fandt saaledes i selskabets lokaler udkastet til en samlet markedsdelingsordning for 1982, udarbejdet af Monte (bilag 71 til den generelle meddelelse). Denne fik sagsoegeren aendret ved et moede i marts 1982 for at faa fjernet fejlene vedroerende selskabets nominelle produktionskapacitet, hvilket kun havde det formaal, at selskabet kunne opnaa en mere gunstig kvote (bilag 43 til meddelelsen til Hercules). Endvidere maa Retten fastslaa, at selskabet ved moederne den 13. maj og den 21. september 1982 (bilag 24 og 30 til den generelle meddelelse) gav oplysninger om sin fremtidige produktion, og ved moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse), som selskabet deltog i, gav det indtryk af, at det kunne acceptere en faelles kvote for selskabet selv, BP og Amoco (den, der udarbejdede tabellen, har angivet "seems O.K."). Endelig bemaerkes, at sagsoegeren dagen efter dette moede paa ny tog kontakt med ICI for at orientere om BP' s og Amoco' s holdning til den foreslaaede kvote og for at bekraefte selskabets accept (bilag 88 til den generelle meddelelse).
232 Kommissionen findes herefter at have foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog i en kvoteordning. Selv om selskabet ikke udtrykkeligt accepterede den kvote, som andre producenter tildelte det for 1979 og 1980, eller en begraensning af det maanedlige salg i 1981 og 1982 paa grundlag af salget i en tidligere periode, fik selskabet saaledes dels oplysninger om de begraensninger af salget, som konkurrenterne ansaa for noedvendige, om deres realiserede omsaetning og om de salgsmaal, de paatog sig, dels gav selskabet ved at deltage i moederne og ved ikke at goere indsigelse mod den kvote, det fik tildelt, konkurrenterne det indtryk, at det tog hensyn til disse informationer og denne kvote, naar det fastlagde den politik, selskabet agtede at foere paa markedet, og medvirkede saaledes til, at der paa moederne blev opnaaet enighed. Endvidere har Kommissionen foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren fra marts 1982 deltog aktivt i forhandlingerne om kvoter og var blandt de polypropylenproducenter, der blev enige om fastsaettelse af salgsmaal for foerste halvdel af 1983.
2. Anvendelsen af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1
A - Retlig kvalifikation
a) Den anfaegtede retsakt
233 Det anfoeres i beslutningen (81. betragtning, foerste afsnit), at hele det kompleks af planer og ordninger, der blev vedtaget inden for rammerne af systemet med regelmaessige og institutionaliserede moeder, maa betragtes som en enkelt uafbrudt "aftale" efter artikel 85, stk. 1.
234 I den foreliggende sag deltog producenterne ved at tilslutte sig en faelles plan om at regulere priser og leverancer paa polypropylenmarkedet i en overordnet rammeaftale, der blev udmoentet i en raekke mere detaljerede delaftaler, som blev udarbejdet fra tid til anden (beslutningens 81. betragtning, tredje afsnit).
235 Det anfoeres videre i beslutningen (82. betragtning, foerste afsnit), at der ved den detaljerede udmoentning af den overordnede plan paa mange omraader blev opnaaet udtrykkelig enighed, som f.eks. ved de individuelle prisinitiativer og de aarlige kvoteordninger. I nogle tilfaelde naaede producenterne maaske ikke til bred enighed om en definitiv ordning, f.eks. for saa vidt angaar kvoterne for 1981 og 1982. Deres vedtagelse af midlertidige foranstaltninger, herunder udveksling af oplysninger og sammenligningen af det faktiske maanedlige salg med resultaterne i en tidligere referenceperiode, maa dog ikke blot betragtes som en udtrykkelig aftale om at indfoere og gennemfoere saadanne foranstaltninger, men ogsaa som en stiltiende aftale om saa vidt muligt at opretholde producenternes respektive stilling paa markedet.
236 Hvad saerligt angaar initiativet i december 1977, anfoeres det i beslutningen (82. betragtning, tredje afsnit), at producenter som Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Rhône-Poulenc, Saga og Solvay selv over for kunder paa EATP-moederne fremhaevede behovet for samordnede foranstaltninger for at opnaa prisforhoejelser. Der foregik yderligere kontakter mellem producenterne om prispolitik uden for EATP-moederne. I lyset af disse kontakter, der indroemmes at have fundet sted, er Kommissionen af den opfattelse, at der laa en konkret prisaftale bag den omstaendighed, at en eller flere producenter klagede over en alt for lav rentabilitet og foreslog faelles foranstaltninger, mens de oevrige gav udtryk for "stoette" hertil. Kommissionen tilfoejer, at selv om der ikke havde fundet yderligere kontakter sted, ville dette stadig vaek indicere, at der forelaa en tilstraekkelig bred enighed til, at der var tale om en aftale efter artikel 85, stk. 1.
237 Endvidere anfoeres det i beslutningen, at den omstaendighed, at producenterne naturligvis ikke alle kunne vaere til stede ved samtlige moeder, ikke aendrer ved den konklusion, at der her er tale om én uafbrudt aftale. Alle "initiativer" maatte noedvendigvis planlaegges og ivaerksaettes over flere maaneder, og hvad angaar den enkelte producents deltagelse i disse initiativer, goer det ingen stoerre forskel, om vedkommende var til stede ved alle moeder eller ej (beslutningen, 83. betragtning, foerste afsnit).
238 Ifoelge beslutningen (86. betragtning, foerste afsnit) maatte ivaerksaettelsen af kartellet anses for en "aftale" i henhold til artikel 85, stk. 1, eftersom det var baseret paa en faelles, detaljeret plan.
239 "Aftaler" og "samordnet praksis" er ifoelge beslutningen (86. betragtning, andet afsnit) to forskellige begreber, men der kan vaere tilfaelde, hvor der i en hemmelig forstaaelse indgaar elementer af begge former for ulovligt samarbejde.
240 Det anfoeres videre, at "samordnet praksis" er en form for samarbejde mellem virksomheder, der - uden at have naaet det stadium, hvor en egentlig aftale er indgaaet - bevidst erstatter den risiko, der er forbundet med normal konkurrence, med et praktisk samarbejde (86. betragtning, tredje afsnit).
241 Ifoelge beslutningen (87. betragtning, foerste afsnit) blev det saerskilte begreb "samordnet praksis" indfoejet i Traktaten for at forhindre, at virksomheder omgaar artikel 85, stk. 1, ved at foretage en form for konkurrencebegraensende samordning, der ikke kan betragtes som en egentlig aftale, f.eks. ved forinden at underrette hinanden om, hvilken holdning de hver isaer vil indtage, saaledes at hver enkelt part i sin kommercielle adfaerd kan handle ud fra sin viden om, at konkurrenterne vil foelge samme adfaerd (jf. Domstolens dom af 14.7.1972, sag 48/69, a.st.).
242 Domstolen fastslog i dom af 16. december 1975 (forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st.), at de kriterier for koordinering og samarbejde, som den har opstillet i sin praksis, og hvorefter det paa ingen maade kraeves, at der udarbejdes en egentlig "plan", skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag Traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver virksomhed uafhaengigt skal tage stilling til den politik, den vil foere paa det faelles marked. Selv om dette krav om uafhaengighed ganske vist ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller forventede adfaerd, forhindrer det imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet (beslutningens 87. betragtning, andet afsnit). En konkret adfaerd kan saaledes - som en form for "samordnet praksis" - vaere omfattet af artikel 85, stk. 1, selv om parterne ikke forinden er naaet til enighed om en faelles plan, der fastlaegger deres naermere adfaerd paa markedet, men vedtager eller tilslutter sig faelles foranstaltninger, der fremmer koordineringen af deres kommercielle adfaerd (beslutningens 87. betragtning, tredje afsnit, foerste pkt.).
243 Endvidere anfoeres det i beslutningen (87. betragtning, tredje afsnit, tredje pkt.), at det i et komplekst kartel desuden er muligt, at nogle producenter paa et givet tidspunkt ikke giver udtryk for en egentlig tilslutning til en bestemt foranstaltning, der er vedtaget af de andre, men ikke desto mindre udtrykker generel stoette til den paagaeldende plan og indretter deres adfaerd herefter. I visse henseender kan det vedvarende samarbejde og den vedvarende forstaaelse mellem producenterne om gennemfoerelse af den overordnede plan derfor have nogle af de kendetegn, der er karakteristiske for samordnet praksis (beslutningens 87. betragtning, tredje afsnit, femte pkt.).
244 Betydningen af begrebet "samordnet praksis" beror saaledes ifoelge beslutningen (87. betragtning, fjerde afsnit) i mindre grad paa en sondring mellem dette begreb og begrebet "aftale" end paa en sondring mellem de former for samordning, der er omfattet af artikel 85, stk. 1, og den simple parallelle adfaerd, der ikke er forbundet med nogen samordning. I denne sag er det derfor mindre vaesentligt at fastslaa samarbejdets praecise karakter.
245 Endelig anfoeres det i beslutningen (88. betragtning, foerste og andet afsnit), at de fleste af producenterne under den administrative procedure haevdede, at deres adfaerd i forbindelse med de paastaaede prisinitiativer ikke beroede paa nogen aftale efter artikel 85 (jf. 84. betragtning til beslutningen), og at der heller ikke ud fra deres adfaerd var grundlag for at fastslaa, at der var tale om en samordnet praksis. Dette begreb forudsaetter ifoelge producenterne "aabenlyse handlinger" paa markedet, og i den foreliggende sag er der slet ikke tale om saadanne handlinger, da der aldrig blev udsendt prislister eller "maalpriser" til kunderne. Dette argument afvises i beslutningen. Havde det i denne sag vaeret noedvendigt at paaberaabe sig beviser for en samordnet praksis, ville kravet om, at deltagerne skulle have taget visse skridt for at naa deres faelles maal, fuldt ud vaere opfyldt. De forskellige prisinitiativer er klart dokumenteret. Det kan heller ikke benaegtes, at de enkelte producenter traf parallelle foranstaltninger for at ivaerksaette dem. De skridt, producenterne tog saavel individuelt som samlet, fremgaar klart af det foreliggende bevismateriale: moedereferater, interne memoranda, instrukser og rundskrivelser til salgskontorer samt skrivelser til kunder. Det er helt irrelevant, om de "offentliggjorde" prislister. Prisinstrukserne er i sig selv ikke blot det bedste bevis for de foranstaltninger, de enkelte producenter traf for at virkeliggoere det faelles maal, men ud fra deres indhold og tidspunktet for deres udsendelse er de ogsaa bevis for en forstaaelse mellem dem.
b) Parternes anbringender
246 Sagsoegeren har anfoert, at selskabet hverken deltog i en aftale eller en samordnet praksis, og har soegt at paavise, at betingelserne for, at der foreligger en aftale eller en samordnet praksis, ikke er opfyldt, for saa vidt angaar selskabet.
247 Selskabet har for det foerste gjort gaeldende, at det ikke deltog i en aftale. Forudsaetningen for, at en part bliver forpligtet i henhold til en aftale, er, at vedkommende har til hensigt at forpligte sig, vedkommende skal afgive et loefte om at forpligte sig, vaere egnet til at goere dette, og endelig skal der vaere viljesoverensstemmelse.
248 Sagsoegeren har for det andet gjort gaeldende, at selskabet heller ikke har deltaget i en samordnet praksis. Selv om selskabets medarbejdere havde kontakt med konkurrenter, havde disse kontakter hverken til formaal eller til foelge at paavirke en konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om selskabets adfaerd. Selskabets adfaerd svarede ikke til definitionen af en samordnet praksis, dvs. en "praksis", en koordinering og et samarbejde (Domstolens dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 173 og 174), og en parallel adfaerd kan ikke i sig selv sidestilles med en samordnet praksis (Domstolens dom af 14.7.1972, sag 48/69, a.st., praemis 66).
249 Endelig har sagsoegeren anfoert, at ordene "samarbejde" og "koordinering" kun kan give mening, saafremt der heri ligger visse gensidige forventninger om et resultat, selv om disse forventninger ikke giver sig udtryk i en "aftale" (Domstolens dom af 14.7.1972, sag 48/69, a.st., praemis 118). I denne sag er det klart bevist, at de oevrige producenter ikke havde en saadan forventning, og at der ikke med rimelighed kunne skabes en saadan forventning hos dem paa grund af sagsoegerens medarbejders adfaerd ved moederne og selskabets adfaerd paa markedet. Ligeledes kunne det ikke ud fra andre producenters adfaerd paa markedet forventes, at de maal, der blev fastlagt under droeftelserne, faktisk ville blive overholdt. Dette faenomen, som B. kunne iagttage, gjorde, at han ikke havde nogen forventning om, at andre producenter ville koordinere deres adfaerd med hans.
250 Kommissionen har henvist til, hvad den tidligere har anfoert vedroerende sagsoegerens deltagelse i moederne. Den har dog med hensyn til sagsoegerens deltagelse i en samordnet praksis tilfoejet, at da det fremgaar af bevismaterialet, at selskabet deltog i moeder og havde andre kontakter, hvor der droeftedes priser og kvoter - hvilket viser dets interesse i og stoette til disse droeftelser - kan det ikke frigoere sig for ansvar ved at henvise til, at det aldrig eller sjaeldent gav visse former for oplysninger til andre producenter, eller at det aldrig forsoegte udtrykkeligt at overtale konkurrenterne til at optraede paa en bestemt maade paa markedet.
251 Det er Kommissionens opfattelse, at der er tale om samordnet praksis, naar der er en samordning med det formaal at begraense virksomhedernes selvbestemmelsesret i forhold til hinanden, ogsaa selv om der ikke er konstateret en faktisk adfaerd paa markedet. Det er i virkeligheden et spoergsmaal om betydningen af ordet "praksis". Kommissionen kan ikke stoette sagsoegerens opfattelse, hvorefter dette ord skal forstaas snaevert som "adfaerd paa markedet". Efter Kommissionens opfattelse kan der ved ordet forstaas den blotte deltagelse i kontakter, naar disse har til formaal at begraense virksomhedernes selvbestemmelsesret.
252 Kommissionen har videre anfoert, at hvis det, for at der er tale om en samordnet praksis, er en forudsaetning, saaledes som sagsoegeren har gjort gaeldende, at begge forhold foreligger - samordning og adfaerd paa markedet - vil mange former for praksis, som har til formaal, men ikke noedvendigvis til foelge at fordreje konkurrencen paa det faelles marked, falde uden for artikel 85' s anvendelsesomraade. Dette foerer saaledes til, at man ophaever virkningen af en del af artikel 85. Hertil kommer, at sagsoegerens opfattelse ikke er i overensstemmelse med Domstolens praksis vedroerende begrebet samordnet praksis (dom af 14.7.1972, sag 48/69, a.st., praemis 66, af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 26, og af 14.7.1981, sag 172/80, Zuechner, Sml. s. 2021, praemis 14). Naar der i disse domme i alle tilfaelde naevnes praksis paa markedet, er der ikke tale om det forhold, der udgoer overtraedelsen - saaledes som sagsoegeren har anfoert - men om det forhold, hvoraf der kan udledes en samordning. Ifoelge Domstolens praksis kraeves der ikke en faktisk adfaerd paa markedet. Det kraeves kun, at virksomhederne har taget kontakt med hinanden paa en saadan maade, at de giver afkald paa den noedvendige selvbestemmelsesret.
253 Ifoelge Kommissionen er det saaledes ikke en noedvendig forudsaetning for, at der foreligger en overtraedelse af artikel 85, at virksomhederne i deres praksis har gennemfoert det, de er blevet enige om. Gerningsindholdet i artikel 85, stk. 1, er fuldt ud realiseret, naar virksomhederne har til hensigt at erstatte den risiko, der er forbundet med normal konkurrence, med et samarbejde, og denne hensigt er udmoentet i en samordning, saaledes at der ikke noedvendigvis efterfoelgende skal vaere konstateret en vis adfaerd paa markedet.
c) Rettens vurdering
254 Det bemaerkes, at Kommissionen har kvalificeret hvert af de forhold, der er paaberaabt over for sagsoegeren, enten som aftale eller som samordnet praksis i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1. Det fremgaar saaledes af beslutningens 80. betragtning, andet afsnit, jf. 81. betragtning, tredje afsnit, og 82. betragtning, foerste afsnit, at Kommissionen principalt har kvalificeret hvert af forholdene som "aftale".
255 Tilsvarende fremgaar det af beslutningens 86. betragtning, andet og tredje afsnit, jf. 87. betragtning, tredje afsnit, og 88. betragtning, at Kommissionen subsidiaert har kvalificeret de forskellige elementer i overtraedelsen som "samordnet praksis", enten fordi det paa grundlag af disse ikke kunne fastslaas, at parterne forinden var naaet til enighed om en faelles plan, der fastlagde deres naermere adfaerd paa markedet, men dog at de havde vedtaget eller tilsluttet sig samordnede foranstaltninger, der skulle fremme koordineringen af deres politik, eller fordi det paa grundlag af disse og som foelge af kartellets komplekse karakter med hensyn til nogle af producenterne ikke kunne anses for bevist, at de paa et givet tidspunkt havde givet udtryk for en egentlig tilslutning til en bestemt foranstaltning, der var vedtaget af de andre, men ikke desto mindre havde udtrykt generel stoette til den paagaeldende plan og indrettet deres adfaerd herefter. Det konkluderes saaledes i beslutningen, at det vedvarende samarbejde og den vedvarende forstaaelse mellem producenterne om gennemfoerelsen af den overordnede plan derfor i visse henseender kunne have nogle af de kendetegn, der er karakteristiske for samordnet praksis.
256 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det, for at der er tale om en aftale i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, er tilstraekkeligt, at de paagaeldende virksomheder har givet udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade (jf. dom af 15.7.1970, sag 41/69, ACF Chemiefarma mod Kommissionen, Sml. s. 107, praemis 112, og af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Heintz van Landewyck, Sml. s. 3125, praemis 86). Kommissionen kunne derfor med rette anse enigheden mellem sagsoegeren og andre polypropylenproducenter, som der er foert tilstraekkeligt bevis for, og som omfattede prisinitiativer, foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, og salgsmaal for foerste halvdel af 1983, for aftaler i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1.
257 Da Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for, at virkningerne af prisinitiativerne fortsatte til november 1983, er det med rette, at den fastslog, at overtraedelsen mindst vedvarede til november 1983. Det fremgaar saaledes af Domstolens praksis, at artikel 85 ogsaa finder anvendelse paa aftaler, der ikke laengere er i kraft, men som stadig har virkninger efter det tidspunkt, hvor de formelt er ophoert (dom af 3.7.1985, sag 243/83, Binon, Sml. s. 2015, praemis 17).
258 Med hensyn til definitionen af begrebet "samordnet praksis" henvises til Domstolens praksis, hvoraf fremgaar, at de kriterier om koordination og samarbejde, som den tidligere har opstillet, skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag Traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver erhvervsdrivende uafhaengigt skal tage stilling til den politik, han vil foere paa det faelles marked. Selv om dette krav om uafhaengighed ganske vist ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller forventede adfaerd, forhindrer det imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet (dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 173 og 174).
259 Sagsoegeren har i denne sag deltaget i moeder, der havde til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og der blev under moederne udvekslet oplysninger mellem konkurrenter om de priser, de oenskede paa markedet, om deres forventede priser, om deres daekningspunkt, om de begraensninger i salgsmaengderne, de ansaa for noedvendige, om deres omsaetning og om navne paa kunder. Sagsoegeren har ved sin deltagelse i disse moeder sammen med sine konkurrenter deltaget i en samordning med det formaal at paavirke deres adfaerd paa markedet og at informere hinanden om, hvorledes den enkelte producent forventede at ville optraede paa markedet.
260 Sagsoegerens formaal var saaledes ikke kun paa forhaand at fjerne den usikkerhed, der var med hensyn til konkurrenternes fremtidige adfaerd, men selskabet maa noedvendigvis have taget hensyn - direkte eller indirekte - til de oplysninger, det fik ved disse moeder, ved fastlaeggelsen af den politik, det agtede at foere paa markedet. Paa samme maade maa selskabets konkurrenter - direkte eller indirekte - have taget hensyn til de oplysninger, som sagsoegeren gav dem, vedroerende den adfaerd, selskabet havde besluttet eller paataenkte at indtage paa markedet, ved fastlaeggelsen af den politik, de agtede at foere.
261 Det er saaledes med rette, at Kommissionen - paa grund af moedernes formaal - subsidiaert har kvalificeret de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, som sagsoegeren deltog i fra begyndelsen af 1979 til august 1983, og selskabets deltagelse i fastsaettelsen af salgsmaal for 1979 til 1982, som samordnet praksis i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1.
262 For saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionen var berettiget til at fastslaa, at der var tale om en enkelt overtraedelse, som i beslutningens artikel 1 kvalificeres som "en aftale og en samordnet praksis", bemaerkes, at den samordnede praksis, der er konstateret, og de indgaaede aftaler paa grund af deres sammenfaldende formaal indgaar som led i systemer med regelmaessige moeder, fastsaettelse af maalpriser og kvoter.
263 Det maa understreges, at disse systemer var led i de paagaeldende virksomheders bestraebelser paa at naa et bestemt oekonomisk maal, nemlig at fordreje den normale prisudvikling paa polypropylenmarkedet. Det ville derfor vaere unaturligt at opdele denne sammenhaengende adfaerd, der havde ét formaal, i forskellige saerskilte overtraedelser. Sagsoegeren deltog saaledes i flere aar i et integreret hele med systemer, der tilsammen udgoer en enkelt overtraedelse, og denne overtraedelse blev gradvis udmoentet dels i aftaler, dels i ulovlig samordnet praksis.
264 Endvidere bemaerkes, at Kommissionen ligeledes var berettiget til at kvalificere denne ene overtraedelse som "en aftale og samordnet praksis", idet overtraedelsen samtidig indeholdt elementer, der maa kvalificeres som "aftaler", og elementer, som maa kvalificeres som "samordnet praksis". Da der er tale om en kompleks overtraedelse, maa Kommissionens dobbelte kvalifikation i beslutningens artikel 1 forstaas ikke som en kvalifikation, som forudsaetter, at der samtidigt og kumulativt foeres bevis for, at de faktiske omstaendigheder hver for sig indeholder de elementer, der er forudsaetningen for, at der foreligger en aftale og en samordnet praksis, men som en tilkendegivelse af, at der er tale om et kompleks, som indeholder faktiske omstaendigheder, hvoraf nogle er kvalificeret som aftaler og andre som samordnet praksis, jf. EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1. Det fremgaar ikke af denne bestemmelse, at der skal ske en specifik kvalifikation for en saadan kompleks overtraedelse.
265 Sagsoegerens anbringende maa saaledes forkastes.
B - Konkurrencebegraensende virkning
a) Den anfaegtede retsakt
266 Det anfoeres i beslutningen (90. betragtning, foerste og andet afsnit), at det i betragtning af aftalens aabenlyst konkurrencebegraensende formaal ikke er strengt noedvendigt, at der kan paavises en negativ virkning paa konkurrencen, for at artikel 85, stk. 1, kan anvendes. I den foreliggende sag tyder det imidlertid paa, at aftalen rent faktisk havde maerkbare virkninger for konkurrencevilkaarene.
b) Parternes anbringender
267 Sagsoegeren har anfoert, at de faktiske omstaendigheder, der kan tilregnes selskabet, ikke i sig selv har kunnet vaere konkurrencebegraensende. Ifoelge sagsoegeren noejedes Kommissionen med at gaa ud fra, at konkurrencen i vaesentlig grad var blevet fordrejet uden at tage hensyn til det bevismateriale, der viste, at de paastaaede prisinitiativer aldrig slog igennem paa markedet, og at der derfor kun var ubetydelige virkninger for koeberne eller slet ingen. Selv om det laegges til grund, at der blev givet parallelle prisinstrukser, ville betingelsen om, at der skal vaere en konkurrencebegraensende virkning, ikke vaere opfyldt, idet der ikke er nogen aarsagsforbindelse mellem moederne og de parallelle prisinstrukser paa den ene side og en aendring i de anvendte priser paa den anden side (Domstolens dom af 30.6.1966, sag 56/65, Maschinenbau Ulm, Sml. 1965-1968, s. 211, og af 13.7.1966, forenede sager 56/64 og 58/64, a.st.).
268 Kommissionen har heroverfor anfoert, at sagsoegerens deltagelse i overtraedelsen faktisk paavirkede konkurrencen og navnlig priserne. I oevrigt er det ifoelge Kommissionen ikke sagsoegerens handlinger, der skal have haft en konstaterbar indvirkning paa konkurrencen, men derimod kartellets handlinger under ét, og disse medvirkede sagsoegeren til i ikke ubetydeligt omfang.
c) Rettens vurdering
269 Det bemaerkes, at sagsoegerens argumentation gaar ud paa at paavise, at selskabets deltagelse i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter ikke er omfattet af Traktatens artikel 85, stk. 1, idet selskabets konkurrencemaessige adfaerd paa markedet viser, at deltagelsen i moederne hverken havde et konkurrencebegraensende formaal eller en konkurrencebegraensende virkning.
270 Ifoelge EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, er alle aftaler mellem virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan paavirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for det faelles marked, uforenelige med dette og forbudt, navnlig saadanne som bestaar i direkte eller indirekte fastsaettelse af koebs- eller salgspriser eller af andre forretningsbetingelser og i opdeling af markeder eller forsyningskilder.
271 Retten henviser i denne forbindelse til, at det fremgaar af dens vurdering vedroerende Kommissionens bevismaessige konstateringer, at de moeder, sagsoegeren deltog i sammen med konkurrenter, havde til formaal at begraense konkurrencen paa det faelles marked, navnlig ved fastsaettelse af maalpriser og salgsmaal, og sagsoegerens deltagelse i disse moeder var saaledes ikke uden et konkurrencebegraensende formaal i den i EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, forudsatte betydning.
272 Endvidere maa Retten forkaste sagsoegerens argumentation, hvorefter selskabets egen adfaerd ikke kunne have nogen virkning paa markedet, idet det afgoerende spoergsmaal ikke er, om sagsoegerens deltagelse i overtraedelsen isoleret set kunne have virkning paa markedet, men derimod, om den overtraedelse, som selskabet sammen med andre deltog i, kunne have denne virkning. Det bemaerkes i denne forbindelse, at de virksomheder, der deltog i den overtraedelse, som er fastslaaet i beslutningen, besad naesten hele markedet. Det er derfor oplagt, at den overtraedelse, de begik i faellesskab, kunne begraense konkurrencen.
273 Anbringendet maa derfor forkastes.
C - Paavirkning af handelen mellem medlemsstater
a) Den anfaegtede retsakt
274 Det anfoeres i beslutningen (93. betragtning, foerste afsnit), at aftalen mellem producenterne var egnet til maerkbart at paavirke samhandelen mellem medlemsstater.
275 Der var ifoelge beslutningen (93. betragtning, tredje afsnit) i den foreliggende sag tale om et meget omfattende samarbejde, der daekkede praktisk taget al handel i hele EF (og andre vesteuropaeiske lande) med et vigtigt industriprodukt, og som derfor i sig selv kunne foere til, at samhandelen udviklede sig paa en anden maade, end hvis aftalen ikke havde eksisteret. Det anfoeres videre i beslutningen (93. betragtning, fjerde afsnit), at da producenterne ved aftale fastsatte priserne paa et kunstigt niveau i stedet for at overlade det til markedet selv at finde balancen, haemmede de konkurrencen i hele Faellesskabet. Virksomhederne havde ikke laengere noget oejeblikkeligt behov for at tilpasse sig til markedet og loese problemerne med den konstaterede overkapacitet.
276 Endelig anfoeres det i beslutningen (94. betragtning), at fastsaettelsen af maalpriser for hver enkelt medlemsstat, der dog maatte tilpasses til de herskende lokale forhold - hvilket blev droeftet i enkeltheder paa nationale moeder - maa have fordrejet handelsmoenstret og de virkninger, effektivitetsforskelle mellem de enkelte producenter ville have haft for priserne. Systemet med "kundeledelse", der foerte til, at kunderne blev ledt hen til bestemte navngivne producenter, forstaerkede prisordningernes virkninger. Kommissionen har anerkendt, at producenterne ved fastsaettelsen af kvoter og maal ikke foretog nogen naermere specificering af den maengde, der maatte afsaettes i det enkelte land eller den enkelte region. Selve eksistensen af en kvote eller et maal begraensede imidlertid de muligheder, en producent raadede over.
b) Parternes anbringender
277 Sagsoegeren har anfoert, at de faktiske omstaendigheder, der kan tilregnes selskabet, ikke i sig selv har kunnet paavirke handelen mellem medlemsstater (Domstolens dom af 14.7.1972, sag 48/69, a.st., praemis 64, og af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 172 og 173).
278 Kommissionen har henvist til, hvad der er anfoert i den 93. og 94. betragtning til beslutningen.
c) Rettens vurdering
279 Det bemaerkes, at Kommissionen - i modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert - ikke var forpligtet til at paavise, at selskabets deltagelse i en aftale eller samordnet praksis havde en maerkbar virkning paa samhandelen mellem medlemsstater. I henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, er det saaledes tilstraekkeligt, at konkurrencebegraensende aftaler og samordnet praksis kan paavirke handelen mellem medlemsstater. Det maa i denne forbindelse fastslaas, at de konstaterede konkurrencebegraensninger kunne dreje handelsstroemmene bort fra den retning, de ellers ville have taget (Domstolens dom af 29.10.1980, sag 209/78-215/78 og 218/78, a.st., praemis 172).
280 Heraf foelger, at Kommissionen i den 93. og 94. betragtning til beslutningen har foert tilstraekkeligt bevis for, at den overtraedelse, sagsoegeren deltog i, kunne paavirke handelen mellem medlemsstaterne, og det er ikke noedvendigt, at Kommissionen paaviser, at sagsoegerens deltagelse i sig selv har paavirket samhandelen mellem medlemsstater.
281 Sagsoegerens anbringende maa derfor forkastes.
D - Kollektivt ansvar
a) Den anfaegtede retsakt
282 Det anfoeres i beslutningen (83. betragtning, foerste afsnit), at den omstaendighed, at producenterne naturligvis ikke alle kunne vaere til stede ved samtlige moeder, ikke aendrer ved den konklusion, at der her er tale om én uafbrudt aftale. Alle "initiativer" maatte noedvendigvis planlaegges og ivaerksaettes over flere maaneder, og hvad angaar den enkelte producents deltagelse i disse initiativer, goer det ingen stoerre forskel, om vedkommende var til stede ved alle moeder eller ej. I alle tilfaelde var den normale praksis, at de producenter, der ikke var til stede, blev underrettet om, hvad der var blevet vedtaget paa moederne. Alle de virksomheder, som beslutningen er rettet til, deltog i udformningen af generelle planer og detaljerede droeftelser, og deres lejlighedsvise fravaer fra bestemte moeder (eller for Shell' s vedkommende fra alle plenarmoeder) har ingen indflydelse paa omfanget af deres deltagelse i overtraedelsen.
283 Det tilfoejes i beslutningen (83. betragtning, andet afsnit), at det centrale punkt i den foreliggende sag er, at producenterne i en lang aarraekke gik sammen om at naa et faelles maal, og hver enkelt deltager maatte tage ansvaret ikke blot for den direkte rolle, de selv spillede heri, men ogsaa for aftalen som helhed. Omfanget af hver enkelt producents deltagelse kan derfor ikke fastslaas paa grundlag af den periode, for hvilken der foreligger prisinstrukser fra den paagaeldende producent, men kun paa grundlag af hele det tidsrum, hvor vedkommende deltog i den faelles plan.
284 Dette gaelder ogsaa for Anic og Rhône-Poulenc, der trak sig ud af polypropylenmarkedet, foer Kommissionen begyndte undersoegelsen. Fra disse to virksomheder foreligger der ingen prisinstrukser til salgskontorer overhovedet. Deres deltagelse i moederne og i maengdemaal- og kvoteordningerne kan imidlertid fastslaas paa grundlag af det foreliggende bevismateriale. Aftalen maa betragtes som en helhed, og der er foert bevis for deres deltagelse, ogsaa selv om der ikke blev fundet prisinstrukser fra dem (beslutningens 83. betragtning, tredje afsnit).
b) Parternes anbringender
285 Sagsoegeren har anfoert, at de konklusioner, Kommissionen har draget paa grundlag af det foreliggende bevismateriale, i vidt omfang er forkerte. Ifoelge sagsoegeren er der ikke grundlag for Kommissionens indfaldsvinkel, hvorved der paalaegges selskabet ansvar for at have tilsluttet sig kartellet, men Kommissionen skulle i stedet have foert bevis for selskabets deltagelse i hver enkelt af de overtraedelser, der er anfoert i beslutningens artikel 1, saaledes som Domstolen fastslog i ACNA-dommen. I denne dom anerkendte Domstolen den saerlige rolle, denne virksomhed havde haft i kartellet, og nedsatte derfor den paalagte boede (dom af 14.7.1972, sag 57/69, ACNA mod Kommissionen, Sml. s. 245). Endvidere kan Kommissionen ikke indfoere en ny overtraedelse af artikel 85, stk. 1, der bestaar i blot at have kendskab til andres overtraedelser. Kommissionen maa derfor foere bevis for sagsoegerens konkrete deltagelse og ikke blot for selskabets "passive accept" af andres overtraedelser.
286 Kommissionen har heroverfor anfoert, at det ikke i beslutningen goeres gaeldende, at hver enkelt virksomhed deltog i alle led i den i artikel 1 beskrevne overtraedelse. Det anfoeres i beslutningen, at hver enkelt virksomhed har overtraadt EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, ved at have deltaget i en kontinuerlig aftale og en samordnet praksis, hvorved producenterne generelt udfoerte de handlinger, der er beskrevet i artikel 1, saaledes som det fremgaar af en korrekt laesning af artikel 1 sammenholdt med 81. betragtning, tredje afsnit, og 83. betragtning. Kartellet paa polypropylenmarkedet maa saaledes anses for en "rammeaftale", der indeholder yderligere aspekter. En virksomhed kan derfor ikke splitte kartelaftalen op i enkelte dele og bestride at have deltaget i den ene eller anden del.
287 Videre har Kommissionen anfoert, at det omfattende bevismateriale dokumenterer, at de forskellige handlinger, der blev udfoert som led i kartellet, kun er dele af et hele, der blev holdt sammen af en ramme bestaaende af systematiske, faste og hyppige moeder paa forskellige niveauer. Da sagsoegeren var med i "rammeaftalen", kan selskabet ikke frigoere sig for sit ansvar, og det er derfor nytteloest for selskabet at forsoege at paavise, at det var mindre med i en bestemt del af overtraedelsen end andre producenter. Den enkelte deltager maa saaledes efter Kommissionens opfattelse ikke blot baere ansvaret for sin egen direkte rolle, men ogsaa for gennemfoerelsen af aftalen under ét. Sagsoegerens henvisning til en af de saakaldte farvestofsager er ikke relevant, idet der er en forskel mellem overhovedet ikke at deltage i visse initiativer, saaledes som det var tilfaeldet med hensyn til ACNA, og kun at deltage aktivt i visse dele af dem, som Hercules gjorde.
288 Endelig er det ifoelge Kommissionen forkert, naar sagsoegeren anfoerer, at den overtraedelse, Kommissionen har gjort gaeldende over for selskabet, i det vaesentlige bestaar i, at det havde kendskab til andres overtraedelser eller gav udtryk for en "passiv accept". Sagsoegeren har saaledes erkendt, at en af selskabets medarbejdere deltog i moeder, hvor der blev droeftet priser og kvoter. Endvidere har selskabet erkendt, at det fra "konkurrenter" modtog vigtige oplysninger, men at det selv kun gav faa oplysninger eller ingen. Sagsoegeren gav ifoelge Kommissionen prisinstrukser i overensstemmelse med resultatet af moederne. Endelig kan selskabet ikke fritages for sit ansvar for den overordnede plan med henvisning til de argumenter, hvorved det soeger at paapege, at det gjorde mindre nytte end de oevrige deltagere i kvoteordningen, idet denne alene var en subsidiaer stoetteforanstaltning over for prisforanstaltningerne.
c) Rettens vurdering
289 Det fremgaar af Rettens vurdering vedroerende Kommissionens bevismaessige konstateringer og anvendelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, at den har foert tilstraekkeligt bevis for, at betingelserne for, at den overtraedelse foreligger, der i beslutningen er gjort gaeldende over for sagsoegeren, er opfyldt for selskabets vedkommende, og der er saaledes ikke paalagt selskabet ansvar for andre producenters adfaerd.
290 Det bemaerkes i denne forbindelse, at beslutningens 83. betragtning, andet og tredje afsnit, ikke er i modstrid med dette, idet det heri navnlig begrundes, hvorfor Kommissionen mener, at den har foert tilstraekkeligt bevis for overtraedelsen med hensyn til virksomheder, hvor den ikke har fundet prisinstrukser for hele den periode, hvori de deltog i systemet med regelmaessige moeder.
291 Anbringendet maa derfor forkastes.
3. Sammenfatning
292 Det foelger af det anfoerte, at sagsoegerens anbringender vedroerende Kommissionens bevismaessige konstateringer og anvendelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, i den anfaegtede retsakt i det hele maa forkastes.
Lighedsgrundsaetningen
293 Sagsoegeren har anfoert, at det forhold, at en af selskabets medarbejdere lejlighedsvis deltog i moederne, ikke er tilstraekkeligt som bevis for, at selskabet overtraadte EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, naar Amoco og BP, der ogsaa havde kontakt med andre producenter, ikke ansaas for skyldige i overtraedelsen. Ifoelge sagsoegeren skulle de tre selskabers afvisning, der klart er bevist, af at stoette markedsdelingsordningen have foert til, at Kommissionen havde fastslaaet, at ingen af de tre selskaber havde tilsluttet sig eller deltaget i prisordningerne.
294 Kommissionen har anfoert, at der i den 78. betragtning til beslutningen klart er redegjort for, at grunden til, at beslutningen ikke er rettet til Amoco og BP, er, at der ikke var "afgoerende bevis for, at de har deltaget i en overtraedelse af artikel 85, stk. 1". Det var naturligvis vigtigt, at der ikke var bevis for, at disse to virksomheder paa noget tidspunkt deltog i moederne, idet det gjorde det vanskeligere at bevise, at de havde deltaget i kartellet. Ifoelge Kommissionen er det over for sagsoegeren ikke alene gjort gaeldende, at selskabet deltog i moeder eller modtog oplysninger om de moeder, det ikke deltog i, men det er hele dets adfaerd, der er paaberaabt, saaledes som denne fremgaar klart af de mange beviser for dets deltagelse i kartellet (navnlig udsendelse af prisinstrukser, der gengav de maalpriser, som blev fastsat ved moederne). Det er saaledes uden betydning, naar sagsoegeren for at begraense sit ansvar har oplyst, hvornaar dets repraesentant ikke deltog i moederne, idet Kommissionen aldrig har gjort gaeldende, at han deltog i disse.
295 Det bemaerkes, at en betingelse for, at lighedsgrundsaetningen kan anses for tilsidesat, er, at sammenlignelige forhold er blevet behandlet forskelligt. I det foreliggende tilfaelde er forholdene for sagsoegeren paa den ene side og for Amoco og BP paa den anden side imidlertid ikke sammenlignelige, idet sagsoegeren i modsaetning til disse to virksomheder deltog i systemet med regelmaessige moeder, og der blev som led heri fastsat maalpriser og salgsmaal, ligesom der mellem konkurrenter blev udvekslet mange oplysninger om deres fremtidige adfaerd. Lighedsgrundsaetningen er saaledes ikke blevet tilsidesat.
Begrundelsen
1. Utilstraekkelig begrundelse
296 Sagsoegeren har anfoert, at enhver beslutning, der traeffes i strid med begrundelsespligten i EOEF-Traktatens artikel 190, skal annulleres. Den anfaegtede beslutning er ikke tilstraekkeligt begrundet, idet Kommissionen ikke har foretaget en tilbundsgaaende undersoegelse og har truffet afgoerelse paa grundlag af et utilstraekkeligt bevismateriale. Den manglende begrundelse vedroerer navnlig det forhold, at Kommissionen ikke har undersoegt de relevante faktiske omstaendigheder og de virkninger, producenternes paastaaede adfaerd kan have haft paa markedet. Endvidere vedroerer den manglende begrundelse det forhold, at Kommissionen afslog at tage hensyn til meget vigtige oplysninger, og at den paa en urimelig og inkonsekvent maade udvalgte de beviser, der syntes at stoette dens synspunkt.
297 Kommissionen har anfoert, at sagsoegerens staevning paa dette punkt ikke er underbygget. De faa eksempler, sagsoegeren har paaberaabt sig til stoette for, at Kommissionens undersoegelser var utilstraekkelige, er ikke afgoerende.
298 Det bemaerkes, at det fremgaar af Rettens vurdering af Kommissionens bevismaessige konstateringer, at Kommissionen korrekt har undersoegt og foert bevis for de relevante faktiske omstaendigheder og herved i fornoedent omfang har paaberaabt sig bevismateriale, samt at den har begrundet beslutningen tilstraekkeligt.
299 Anbringendet maa derfor forkastes.
2. Manglende henvisning til hoeringskonsulentens rapport
300 Sagsoegeren har endvidere gjort gaeldende, at det fremgaar klart af Kommissionens afgoerelse om at oprette en stilling som hoeringskonsulent og af dennes mandat, at Kommissionen skal tage hensyn til hoeringskonsulentens udtalelse, naar den vedtager en beslutning, selv om den ikke er forpligtet til at foelge denne. I den her omhandlede beslutning henvises der imidlertid ikke til denne udtalelse, hvilket er i strid med EOEF-Traktatens artikel 190.
301 Kommissionen har anfoert, at hoeringskonsulentens rapport ikke er en obligatorisk udtalelse, jf. EOEF-Traktatens artikel 190, idet denne bestemmelse kun vedroerer udtalelser, der skal indhentes i henhold til selve Traktaten eller bestemmelser i afledt ret, der er fastsat i medfoer af Traktaten. Hoeringskonsulentens rapport er imidlertid kun omhandlet i det af Kommissionen fastsatte mandat.
302 Det bemaerkes indledningsvis, at de relevante bestemmelser om hoeringskonsulentens mandat, der er medtaget som bilag til Den Trettende Beretning om Konkurrencepolitikken, lyder saaledes:
"Artikel 2
Hoeringskonsulenten har til opgave at sikre, at hoeringen afvikles korrekt, og derigennem at bidrage til, at hoeringen og den eventuelle efterfoelgende beslutning faar en objektiv karakter. Han skal isaer soerge for, at der ved udarbejdelsen af udkastene til Kommissionens beslutninger paa konkurrenceomraadet tages behoerigt hensyn til alle relevante faktiske omstaendigheder, hvad enten disse er til fordel eller ugunst for de paagaeldende. Han skal ved udoevelsen af sine funktioner soerge for, at retten til at varetage sit forsvar bliver respekteret, idet han dog samtidig skal tage hensyn til kravet om, at konkurrencereglerne anvendes effektivt og i overensstemmelse med gaeldende forordninger og de af Domstolen fastslaaede principper.
Artikel 5
Hoeringskonsulenten underretter generaldirektoeren for konkurrence om hoeringens forloeb og om de konklusioner, han drager af hoeringen. Han fremsaetter sine bemaerkninger om procedurens videre forloeb. Disse bemaerkninger kan vedroere noedvendigheden af at indhente yderligere oplysninger, frafaldelse af visse klagepunkter eller meddelelse af yderligere klagepunkter.
Artikel 6
Hoeringskonsulenten kan, hvis han anser det for hensigtsmaessigt, under udoevelsen af de i artikel 2 ovenfor fastlagte funktioner fremsaette sine bemaerkninger direkte til det medlem af Kommissionen, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, naar det paagaeldende kommissionsmedlem faar forelagt det foreloebige udkast til beslutning, som er bestemt til forelaeggelse for Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal.
Artikel 7
Efter omstaendighederne kan det medlem af Kommissionen, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, paa hoeringskonsulentens anmodning beslutte at vedlaegge dennes endelige udtalelse som bilag til det udkast til beslutning, som forelaegges Kommissionen, saaledes at det sikres, at denne er fuldt ud orienteret om samtlige en individuel sags elementer, naar den som besluttende myndighed tager stilling til denne sag."
303 Det fremgaar af ordlyden af hoeringskonsulentens mandat, at hans rapport ikke noedvendigvis skal fremsendes til Det Raadgivende Udvalg eller Kommissionen. Der findes saaledes ikke bestemmelser om fremsendelse af rapporten til Det Raadgivende Udvalg. Hoeringskonsulenten skal ganske vist underrette generaldirektoeren for konkurrence (artikel 5), og han kan, hvis han anser det for hensigtsmaessigt, fremsaette sine bemaerkninger direkte til det medlem af Kommissionen, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade (artikel 6). Endvidere kan kommissionsmedlemmet paa hoeringskonsulentens anmodning vedlaegge dennes endelige udtalelse som bilag til det udkast til beslutning, der forelaegges Kommissionen (artikel 7). Der er imidlertid ikke bestemmelser, hvorefter hoeringskonsulenten, generaldirektoeren for konkurrence eller det kommissionsmedlem, som har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, er forpligtet til at fremsende hoeringskonsulentens rapport til Kommissionen. Rapporten er saaledes ikke en udtalelse, som Kommissionen skal indhente, jf. EOEF-Traktatens artikel 190, naar den traeffer en beslutning i henhold til artikel 85, stk. 1.
304 Der er derfor ikke grundlag for at imoedekomme den begaering, sagsoegeren har fremsat i replikken, om, at Retten skal undersoege indholdet af hoeringskonsulentens rapport.
305 Anbringendet om tilsidesaettelse af EOEF-Traktatens artikel 190 maa saaledes forkastes.
Boeden
306 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen i beslutningen har tilsidesat artikel 15 i forordning nr. 17, idet den ikke i tilstraekkeligt omfang har taget hensyn til overtraedelsens varighed og grovhed.
1. Foraeldelse
307 Sagsoegeren har anfoert, at der er indtraadt foraeldelse i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 2988/74 af 26. november 1974 om foraeldelse af adgangen til at paalaegge oekonomiske sanktioner inden for Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskabs transport- og konkurrenceret og af adgangen til tvangsfuldbyrdelse af disse sanktioner (EFT L 319, s. 1, herefter benaevnt "forordning nr. 2988/74"). Kommissionen lagde til grund, at der var en uafbrudt raekke af handlinger fra "mindsteprisaftalen" i 1977. Selv om sagsoegeren havde kendskab hertil, deltog selskabet ikke i aftalen, og dets adfaerd herefter kan ikke anses for en uafbrudt raekke af handlinger, der blev paabegyndt i 1977.
308 Kommissionen har henvist til, at det over for sagsoegeren er gjort gaeldende, at selskabet deltog i en enkelt uafbrudt aftale, hvorfor foraeldelsesreglerne ikke kan finde anvendelse i denne sag.
309 Det bemaerkes, at i henhold til artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 2988/74 regnes den femaarige foraeldelse af Kommissionens befoejelse til at paalaegge boeder ved vedvarende eller gentagne overtraedelser foerst fra den dag, overtraedelsen ophoerte.
310 I denne sag fremgaar det af Rettens vurdering af beviset for overtraedelsen, at sagsoegeren deltog i en enkelt overtraedelse, der begyndte i november 1977, hvor selskabet tiltraadte en aftale om maalpriser pr. 1. december 1977, og den varede til november 1983. Det bemaerkes i denne forbindelse, at det bekraeftes af de kontakter, sagsoegeren uafbrudt havde med andre producenter fra 1977, at der var tale om en vedvarende overtraedelse fra indgaaelsen af denne aftale til de aftaler og den samordnede praksis, der har kunnet konstateres fra 1979 og fremefter.
311 Sagsoegeren kan saaledes ikke paaberaabe sig, at boederne er foraeldede.
2. Overtraedelsens varighed
312 Sagsoegeren har anfoert, at overtraedelsens varighed synes at have spillet en vigtig rolle ved udmaalingen af boeden, selv om Kommissionen ikke har redegjort for, hvorledes boederne blev beregnet. Der har imidlertid ikke over for sagsoegeren kunnet paapeges nogen overtraedelse foer 1979.
313 Kommissionen har heroverfor anfoert, at den har foert tilstraekkeligt bevis for overtraedelsens varighed, og at den har oplyst i beslutningens 107. betragtning, tredje afsnit, at den fandt, at de mest alvorlige aspekter foerst gjorde sig gaeldende fra begyndelsen af 1979, og at den tog hensyn hertil ved udmaalingen af boeden.
314 Det bemaerkes, at Retten har fastslaaet, at Kommissionen korrekt har vurderet varigheden af sagsoegerens overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1.
315 Anbringendet maa saaledes forkastes.
3. Overtraedelsens grovhed
A - Sagsoegerens begraensede rolle
316 Sagsoegeren har anfoert, at den boede, der er paalagt selskabet, er for stor i forhold til den eventuelle uagtsomhed, der har kunnet paavises, og boeden boer derfor ophaeves eller nedsaettes vaesentligt for det tilfaelde, at artikel 1 ikke annulleres eller kun annulleres delvis.
317 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at selskabet - i modsaetning til, hvad Kommissionen har anfoert - ikke kan goeres ansvarlig for alle kartellets handlinger. Kommissionen kunne derfor ikke undlade at tage stilling til, om sagsoegeren deltog i specifikke underaftaler. Selv om disse blev gennemfoert som led i et generelt konkurrencebegraensende formaal eller en generel konkurrencebegraensende aftale, maa hver enkelt deltagers forhold vurderes, og sanktioner maa paalaegges paa grundlag heraf (Domstolens dom af 14.7.1972, sag 57/69, a.st., praemis 75). Man kan derfor ikke paalaegge sagsoegeren ansvar for andre producenters handlinger, der ligger forud for det tidspunkt, hvor en af sagsoegerens medarbejdere bevisligt deltog i de ulovlige aftaler.
318 For saa vidt angaar overtraedelsens grovhed, har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen burde have sondret mellem producenterne, bortset fra "de fire store". Da det ikke kan antages, at den enkelte producent er retligt ansvarlig for alles handlinger, burde Kommissionen have undersoegt de faktiske omstaendigheder vedroerende hver enkelt virksomhed for at kunne tage stilling til, hvor belastende disse var, saaledes som Domstolen udtalte i dom af 16. december 1975 (forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, Suiker Unie, a.st., praemis 622).
319 Hvis Kommissionen havde anvendt denne fremgangsmaade, ville den ifoelge sagsoegeren have nedsat den boede, der blev paalagt selskabet, i forhold til den boede, der blev paalagt andre producenter, som - i modsaetning til sagsoegeren - deltog i moederne oftere, mere aktivt og i en laengere periode, deltog aktivt i lokale moeder, gav deres konkurrenter oplysninger om deres salg og tiltraadte "maalpriser" og salgskvoter.
320 Endelig har sagsoegeren anfoert, at behandlingen af selskabet navnlig er urimelig, hvis man sammenligner med Amoco og BP, hvis adfaerd var den samme, og som i de oevrige producenters bevidsthed sammen med Hercules blev opfattet som "non-participants".
321 Kommissionen har anfoert, at den allerede i fornoedent omfang har undersoegt, hvilken rolle sagsoegeren spillede, og at den ved udmaalingen af den boede, der er paalagt den enkelte virksomhed, udtrykkeligt har taget hensyn til omfanget af virksomhedens deltagelse og herunder har inddraget proportionalitetssynspunkter (109. betragtning til beslutningen). Sagsoegerens deltagelse i kartellet var tilstraekkelig til at begrunde den boede, der er paalagt selskabet. Domstolen har saaledes anerkendt, at enhver konkret deltagelse i en overtraedelse er tilstraekkelig til at paalaegge en boede - ogsaa selv om der er tale om en passiv adfaerd, der letter gennemfoerelsen af overtraedelsen (dom af 1.2.1978, sag 19/77, Miller International Schallplatten mod Kommissionen, Sml. s. 131, og af 12.7.1979, forenede sager 32/78 og 36/78-82/78, BMW Belgium mod Kommissionen, Sml. s. 2435).
322 Hvad angaar anbringendet om forskelsbehandling i forhold til Amoco og BP, har Kommissionen anfoert, at den allerede har kommenteret dette.
323 Det bemaerkes, at det fremgaar af Rettens vurdering vedroerende beviset for overtraedelsen, at Kommissionen korrekt har foert bevis for sagsoegerens rolle i overtraedelsen, og at Kommissionen i den 109. betragtning til beslutningen har oplyst, at den har taget hensyn til denne rolle ved udmaalingen af boeden.
324 Endvidere finder Retten, at de faktiske omstaendigheder, der er foert bevis for - navnlig vedroerende fastsaettelsen af maalpriser og salgsmaal - er saerdeles belastende, og dette viser, at sagsoegeren ikke handlede uforsigtigt eller uagtsomt, men forsaetligt.
325 Endelig henvises til, at situationen for paa den ene side sagsoegeren og paa den anden side Amoco og BP ikke er sammenlignelig, og der kan derfor ikke vaere tale om forskelsbehandling af sagsoegeren i forhold til disse to virksomheder.
326 Anbringendet maa derfor forkastes.
B - Hensyntagen til krisen paa polypropylenmarkedet
327 Sagsoegeren har anfoert, at det ikke er i overensstemmelse med andre nyere beslutninger fra Kommissionen (beslutning af 6.8.1984 - Zinc Producer Group, EFT L 220, s. 27, og beslutning af 23.11.1984 - peroxygen-produkter, EFT 1985 L 35, s. 1) - hvor boederne var vaesentlig lavere - at den ikke har taget hensyn til den faktiske situation paa markedet og polypropylenbranchens oekonomiske vanskeligheder.
328 Kommissionen har anfoert, at selv om den ikke er forpligtet til at tage hensyn til mindre gunstige oekonomiske vilkaar i en branche, naar den skal udmaale boeder for overtraedelse af konkurrencereglerne, har den som en formildende omstaendighed taget hensyn til, at de beroerte producenter i en laengere periode led store tab paa deres polypropylenaktiviteter, og den nedsatte derfor boederne (108. betragtning til beslutningen).
329 Endvidere har Kommissionen anfoert, at den ved paalaeggelse af sanktionerne i denne sag har handlet i overensstemmelse med sin faste politik og de principper, Domstolen har fastlagt med hensyn til boeder. Fra 1979 har det vaeret dens politik at sikre overholdelsen af konkurrencereglerne ved at paalaegge mere byrdefulde sanktioner, navnlig med hensyn til de former for overtraedelser, der er klart definerede i konkurrenceretten, og saerligt grove overtraedelser som den foreliggende med henblik paa at oege sanktionernes praeventive virkning. Denne politik er anerkendt af Domstolen (dom af 7.6.1983, forenede sager 100/80 - 103/80, Pioneer mod Kommissionen, Sml. s. 1825, praemis 106 og 109), som i flere tilfaelde har udtalt, at der ved fastsaettelsen af sanktioner skal tages hensyn til en lang raekke faktorer (dom af 7.6.1983, forenede sager 100/80 - 103/80, a.st., praemis 120, og af 8.11.1983, forenede sager 96/82 - 102/82, 104/82, 105/82, 108/82 og 110/82, IAZ mod Kommissionen, Sml. s. 3369, praemis 52).
330 Kommissionen er i saerlig grad egnet til at foretage en saadan vurdering, som kun kan tilsidesaettes, hvis der foreligger en vaesentlig faktisk eller retlig vildfarelse. Endvidere har Domstolen fastslaaet, at Kommissionen efter sagernes karakter kan foretage en forskellig vurdering af de sanktioner, den anser for noedvendige, ogsaa selv om de forhold, der foreligger i de forskellige sager, er sammenlignelige (dom af 12.7.1979, forenede sager 32/78 og 36/78-82/78, a.st., praemis 53, og af 9.11.1983, sag 322/81, a.st., praemis 111 ff.).
331 Retten finder, at det ved behandlingen af dette anbringende foerst maa undersoeges, hvorledes Kommissionen har fastsat den boede, der er paalagt sagsoegeren.
332 Det bemaerkes i denne forbindelse, at Kommissionen dels har fastlagt kriterier for fastsaettelse af det generelle niveau for de boeder, der er paalagt de af beslutningen beroerte virksomheder (108. betragtning til beslutningen), dels har fastlagt kriterier med henblik paa at foretage en rimelig udmaaling af de boeder, der blev paalagt den enkelte virksomhed (109. betragtning til beslutningen).
333 Retten finder, at de kriterier, der er naevnt i 108. betragtning, fuldt ud begrunder det generelle boedeniveau, som er anvendt over for de virksomheder, beslutningen er rettet til. Der henvises i denne forbindelse specielt til, at overtraedelsen af Traktatens artikel 85, stk. 1, navnlig litra a), b) og c), var aabenbar, hvilket polypropylenproducenterne, der handlede forsaetligt og i dybeste hemmelighed, ikke var uvidende om.
334 Retten finder ligeledes, at de fire kriterier, der er naevnt i 109. betragtning, er relevante og tilstraekkelige som grundlag for en rimelig udmaaling af de boeder, der blev paalagt den enkelte virksomhed.
335 Det bemaerkes i denne forbindelse, at Kommissionen ikke var forpligtet til for den enkelte producent naermere at redegoere for, hvorledes den havde taget hensyn til de betydelige tab, som producenterne havde lidt paa polypropylenmarkedet, idet der er tale om et af de kriterier, der er naevnt i 108. betragtning, og som indgik i fastsaettelsen af det generelle boedeniveau, som Retten finder rimeligt.
336 Endelig medfoerer det forhold, at Kommissionen i tidligere sager paa grundlag af de dér foreliggende faktiske omstaendigheder fandt at maatte tage hensyn til den krise, den paagaeldende branche befandt sig i, ikke, at den er forpligtet til i denne sag paa samme maade at tage hensyn til en saadan krise, idet der er foert tilstraekkeligt bevis for, at de virksomheder, beslutningen er rettet til, forsaetligt og i dybeste hemmelighed har begaaet en saerdeles alvorlig overtraedelse af bestemmelserne i EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1.
337 Anbringendet maa saaledes forkastes.
C - Hensyntagen til overtraedelsens virkninger
338 Sagsoegeren har anfoert, at overtraedelsen ikke havde virkning paa markedet. Ifoelge Domstolens praksis (dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 612) skal boeden staa i forhold til den oekonomiske sammenhaeng, overtraedelsen ingaar i.
339 Kommissionen har heroverfor anfoert, at kartellet havde en reel virkning paa priserne, og at den som formildende omstaendighed tog hensyn til, at prisinitiativerne kun delvis virkede efter hensigten (beslutningens 108. betragtning). I oevrigt er Kommissionen herved gaaet ud over, hvad den er forpligtet til, idet det ikke kun er karteller, som har til foelge at hindre konkurrencen, der er forbudt efter EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, men ogsaa karteller, som har et saadant formaal.
340 Det bemaerkes, at Kommissionen har sondret mellem to former for virkninger foraarsaget af overtraedelsen. Den foerste form gaar ud paa, at producenterne - efter de moeder, hvor der blev fastsat maalpriser - gav deres salgsafdelinger instruktion om at ivaerksaette dette prisniveau, saaledes at "maalpriserne" var udgangspunkt for prisforhandlinger med kunderne. Kommissionen fastslog med rette paa grundlag heraf, at alt tyder paa, at aftalen paavirkede konkurrenceforholdene maerkbart (beslutningens 74. betragtning, andet afsnit, med henvisning til 90. betragtning). Den anden form for virkninger gaar ud paa, at en sammenligning mellem udviklingen i fakturerede priser med de maalpriser, der blev fastsat i forbindelse med konkrete prisinitiativer, bekraefter rigtigheden af den fremstilling, som er givet i de papirer, der blev fundet hos ICI og andre producenter, angaaende gennemfoerelsen af prisinitiativerne (beslutningens 74. betragtning, sjette afsnit).
341 Retten finder, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for den foerste form for virkninger paa grundlag af de talrige prisinstrukser, som producenterne gav, og som svarer til hinanden og til de maalpriser, der blev fastsat ved moederne. Disse priser skulle afgjort tjene som grundlag for prisforhandlinger med kunderne.
342 Dette paavirkes ikke af, at sagsoegerens prisinstrukser ikke altid svarede helt til de maalpriser, der blev fastsat ved moederne, idet de virkninger, Kommissionen har taget hensyn til ved fastsaettelsen af det generelle boedeniveau, ikke er virkninger af den faktiske adfaerd, som en bestemt virksomhed paastaas at have udvist, men derimod virkningerne af den samlede overtraedelse, som virksomheden deltog i sammen med andre.
343 For saa vidt angaar den anden form for virkninger, bemaerkes for det foerste, at Kommissionen ikke havde grund til at betvivle rigtigheden af de undersoegelser, som producenterne selv gennemfoerte ved deres moeder (jf. bl.a. referatet af moederne den 21.9., den 6.10., den 2.11. og den 2.12.1982, bilag 30-33 til den generelle meddelelse), og som viste, at de maalpriser, der var fastlagt ved moederne, i stor udstraekning var gennemfoert paa markedet. Endvidere bemaerkes, at selv om Coopers og Lybrand' s gennemgang og de oekonomiske analyser, som er udfoert paa nogle af producenternes anmodning, maatte vise, at de undersoegelser, som producenterne selv gennemfoerte ved moederne, var forkerte, vil dette ikke foere til en nedsaettelse af boeden, idet Kommissionen i beslutningens 108. betragtning, sidste led, har angivet, at den som formildende omstaendighed har taget hensyn til, at prisinitiativerne kun delvis virkede efter hensigten, og at der i sidste instans ikke fandtes foranstaltninger, hvorved en producent kunne tvinges til at overholde kvoterne eller andre ordninger.
344 De begrundelser i beslutningen, der vedroerer fastsaettelsen af boeden, maa ses i sammenhaeng med de oevrige begrundelser i beslutningen, og paa grundlag heraf maa det fastslaas, at Kommissionen med rette fuldt ud har taget hensyn til den foerste form for virkninger og til det begraensede omfang af den anden form for virkninger. Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegeren ikke har angivet, i hvilken udstraekning Kommissionen har undladt at tage tilstraekkeligt hensyn til det begraensede omfang af den anden form for virkninger som en formildende omstaendighed.
345 Anbringendet maa derfor forkastes.
D - Foerstegangsforseelse
346 Sagsoegeren har anfoert, at selskabet aldrig tidligere har vaeret omfattet af en procedure vedroerende overtraedelse af konkurrencereglerne. Der er i denne sag hoejst tale om et isoleret og uheldigt tilfaelde, hvor en misinformeret medarbejder i strid med selskabets politik deltog i nogle faa moeder, saaledes som det bekraeftes af de hurtige og omfattende foranstaltninger, selskabet traf for at medvirke ved undersoegelsen og undgaa lignende overtraedelser.
347 Kommissionen har anfoert, at det forhold, at der ikke tidligere har vaeret tale om overtraedelser, ikke kan begrunde en nedsaettelse af boeden, idet sagsoegeren ikke kan benaegte, at selskabet var klar over, at dets adfaerd var ulovlig. Kommissionen overlader det imidlertid til Retten at forhoeje de boeder, der er paalagt virksomheder, som tidligere har gjort sig skyldige i overtraedelser.
348 Retten finder, at det forhold, at Kommissionen tidligere har fastslaaet, at en virksomhed har overtraadt konkurrencereglerne, og i givet fald har paalagt den en sanktion herfor, kan anses for en skaerpende omstaendighed i forhold til denne virksomhed, men det maa anses for normalt, at der ikke tidligere har vaeret tale om en overtraedelse, og Kommissionen er ikke forpligtet til at tage hensyn hertil som en formildende omstaendighed, i hvert fald ikke naar der som i denne sag foreligger en saerlig aabenbar overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1.
349 Anbringendet maa herefter forkastes.
E - Hensyntagen til formildende omstaendigheder
350 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at Kommissionen har undladt at tage hensyn til visse formildende omstaendigheder. Selskabet har navnlig henvist til, at det frivilligt bragte overtraedelsen til ophoer. Selskabet har saaledes bestridt Kommissionens opfattelse, hvorefter overtraedelsen uden dennes indgriben ville vaere fortsat. Dette er i hvert fald forkert, for saa vidt angaar sagsoegeren, idet der kun er foert bevis for, at selskabets medarbejder deltog i moederne, og for kontakten mellem denne og andre producenter indtil august 1983, dvs. foer Kommissionens indgriben.
351 De foranstaltninger, sagsoegeren straks traf for at undgaa nye overtraedelser af selskabets politik i fremtiden - som f.eks., at en af dets medarbejdere deltager i producentmoeder - burde ifoelge sagsoegeren have vaeret paaskoennet af hensyn til Faellesskabets konkurrencepolitik, saaledes som Kommissionen gjorde i National Panasonic-sagen (beslutning af 7.12.1982 - National Panasonic, EFT L 354, s. 28). Kommissionen burde i beslutningen have redegjort for, hvorfor den i denne sag ikke tog hensyn til saadanne foranstaltninger.
352 Endvidere har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen undlod at tage hensyn til, at selskabet i stoerre udstraekning end normalt viste vilje til samarbejde under undersoegelsen, f.eks. ved uopfordret at fremsende afgoerende dokumenter til Kommissionen (bilag 2 til den generelle meddelelse og bilag 18 til meddelelsen til Hercules). Denne oprigtige vilje til samarbejde burde have vaeret paaskoennet i stedet for at blive nedvurderet. Kommissionens udtalelse om, at den rent faktisk tog hensyn til samarbejde fra visse producenters side, er utilstraekkelig, idet den ikke har oplyst, hvilke producenter det drejede sig om, eller paa hvilken maade den tog hensyn til samarbejdet.
353 Kommissionen har for det foerste anfoert, at den i den 50. og 51. betragtning til beslutningen har foert bevis for, at sagsoegeren deltog i overtraedelsen fra juni til november 1983, og Kommissionens undersoegelser fandt sted den 13. og 14. oktober samme aar.
354 Hvad angaar sagsoegerens indfoerelse af interne regler efter opdagelsen af overtraedelsen, har Kommissionens anfoert, at begrundelsen for at paalaegge en boede for en begaaet overtraedelse ifoelge Domstolens praksis (dom af 10.12.1985, forenede sager 240/82-242/82, 261/82, 262/82, 268/82 og 269/82, Stichting Sigarettenindustrie mod Kommissionen, Sml. s. 3831, praemis 97 og 98) ikke bortfalder, fordi der traeffes foranstaltninger med henblik paa at aendre en adfaerd for at bringe den i overensstemmelse med konkurrencereglerne. Endvidere har Kommissionen bemaerket, at sagsoegerens tidligere interne regler, som skulle have imoedegaaet, at dets medarbejdere begik uretmaessige handlinger, ikke virkede efter hensigten og ikke hindrede, at selskabet deltog i en overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1.
355 Herudover har Kommissionen anfoert, at den tog hensyn til sagsoegerens samarbejde ved undersoegelsen, da den fastsatte boeden. Det er ikke en nedvurdering af dette samarbejde at paapege, at det kom ret sent i undersoegelsesfasen, efter at Kommissionen havde fundet visse belastende dokumenter. Et samarbejde ex post facto kan ikke aendre ved det forhold, at en overtraedelse er begaaet.
356 Det bemaerkes for det foerste, at i modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert, ophoerte selskabet ikke med at deltage i overtraedelsen i august 1983, idet det den 30. september 1983 gav sine salgskontorer prisinstrukser, der skulle traede i kraft fra november 1983, dvs. efter Kommissionens indgriben. Prisinstrukserne for rafia (2,25 DM/kg) og homopolymerisater (2,35 DM/kg) var identiske med de prisinstrukser, der blev givet af BASF, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay, og den prisinstruks (kun for rafia), som Hoechst gav (beslutningen, tabel 7N). Sagsoegeren bragte saaledes ikke frivilligt overtraedelsen til ophoer i august 1983 eller foer Kommissionens indgriben, idet den sidste prisinstruks, sagsoegeren gav, og som Kommissionen har anvendt som bevismateriale, var ved at blive ivaerksat, da Kommissionens tjenestemaend den 13. og 14. oktober 1893 foretog kontrolundersoegelser. Der kan saaledes ikke vaere tale om en formildende omstaendighed, som Kommissionen burde have taget hensyn til ved udmaalingen af den boede, der er paalagt sagsoegeren.
357 Endvidere bemaerkes, at det ganske vist er vigtigt, at sagsoegeren traf foranstaltninger for at undgaa, at dets medarbejdere i fremtiden begaar nye overtraedelser af Faellesskabets konkurrenceregler, men dette aendrer ikke ved, at sagsoegeren i denne sag har begaaet en overtraedelse. I denne forbindelse henviser Retten til, at den har fastslaaet, at de kriterier, der er naevnt i den 108. betragtning til beslutningen, begrunder det generelle boedeniveau, og at de kriterier, der er naevnt i 109. betragtning, er relevante og tilstraekkelige som grundlag for en rimelig udmaaling af de boeder, der blev paalagt den enkelte virksomhed. Det bemaerkes i denne forbindelse paa ny, at det forhold, at Kommissionen i en tidligere sag paa grund af de dér foreliggende faktiske omstaendigheder fandt at maatte tage hensyn til de foranstaltninger, den paagaeldende virksomhed traf for at undgaa, at der i fremtiden begaas nye overtraedelser af Faellesskabets konkurrenceregler, ikke goer, at den er forpligtet til paa samme maade at tage hensyn til sammenlignelige foranstaltninger i denne sag, idet Kommissionen i beslutningen (108. betragtning) har understreget, at overtraedelsen af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, var saerlig grov og blev begaaet forsaetligt og i dybeste hemmelighed.
358 For det tredje bemaerkes, at sagsoegerens anbringende om, at der ikke er taget hensyn til selskabets samarbejde ved undersoegelsen, ikke kan tiltraedes. Selv om det havde vaeret at foretraekke, at det var angivet, hvilke virksomheder der var tale om i den 109. betragtning til beslutningen, har Kommissionen under sagens behandling for Retten oplyst, at der kun er tale om sagsoegeren og ICI. Hverken sagsoegeren eller nogen af de oevrige virksomheder, der har anlagt sag til proevelse af beslutningen, har bestridt dette.
359 Det foelger imidlertid ikke heraf, at Kommissionen var forpligtet til noejagtigt at angive, i hvilken udstraekning den tog hensyn til dette supplerende kriterium som begrundelse for at nedsaette den boede, der blev paalagt de virksomheder, som samarbejdede i undersoegelsesfasen. Dette kriterium maa ses i sammenhaeng med de oevrige kriterier, der er naevnt i den 109. betragtning til beslutningen. Sagsoegeren har imidlertid ikke gjort gaeldende, at anvendelsen af disse kriterier foerte til et urimeligt resultat i forhold til selskabet, og Retten finder heller ikke, at dette var tilfaeldet.
360 Den boede, der er paalagt sagsoegeren, findes herefter at vaere rimelig under hensyn til varigheden og grovheden af den overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler, som det kan fastslaas, at selskabet har begaaet.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
361 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da sagsoegeren har tabt sagen, og Kommissionen har nedlagt paastand om, at sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger, paalaegges det selskabet at betale disse.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Foerste Afdeling)
1) Sagsoegte frifindes.
2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger.