CELEX: 62008FJ0020
Offentligt hverv
Ligebehandling

Ved følgende stævninger indgivet til Rettens Justitskontor:
–        ved e-mail af 19. februar 2008 (originaldokumentet blev indgivet den 27.2.2008) i sag F-20/08, Aparicio m.fl. mod Kommissionen
–        ved e-mail af 11. marts 2008 (originaldokumentet blev indgivet den 12.3.2008) i sag F-34/08, Simon mod Kommissionen, og
–        ved e-mail af 1. september 2008 (originaldokumentet blev indgivet den 8.2.2008) i sag F-75/08, Aparicio m.fl. mod Kommissionen,
har sagsøgerne nedlagt påstand om annullation af Det Europæiske Personaleudvælgelseskontors (herefter »EPSO«) afgørelse af
25. oktober 2007 om ikke at opføre sagsøgerne på listen over beståede ansøgere og i databasen vedrørende ansættelsesproceduren
CAST 27/Relex.
Sagsøgerne i sag F-20/08 og sagsøgeren i sag F-34/08 har sammen ligeledes anlagt sag F-75/08 på vegne af 26 andre nye sagsøgere
(herefter »de andre sagsøgere i sag F-75/08«).

Retsforskrifter
Artikel 82 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber (herefter »vilkårene«) bestemmer:
»[...]
2. Ansættelse som kontraktansat forudsætter mindst:
a)      i ansættelsesgruppe I, pligtig skolegang afsluttet med tilfredsstillende resultat
b)      i ansættelsesgruppe II og III:
i)      bevis for afsluttet videregående uddannelse, eller
ii)      bevis for uddannelse på gymnasialt niveau, der giver adgang til videregående uddannelse, og mindst tre års relevant erhvervserfaring,
eller
iii)      erhvervsuddannelse eller erhvervserfaring på tilsvarende niveau, hvis det er påkrævet i tjenestens interesse
c)       i ansættelsesgruppe IV:
i)      et uddannelsesniveau svarende til afsluttede universitetsstudier af mindst tre års varighed med bevis for afsluttet uddannelse,
eller
ii)      erhvervsuddannelse på tilsvarende niveau, hvis det er påkrævet i tjenestens interesse.
[…]
5.      EPSO yder efter anmodning fra de enkelte institutioner bistand til institutionerne vedrørende udvælgelse af kontraktansatte
og især til fastlæggelse af indholdet af prøverne og tilrettelæggelsen af udvælgelsesprocedurerne. Kontoret drager omsorg
for, at udvælgelsesprocedurerne for kontraktansatte er gennemsigtige.
6.      Hver institution vedtager efter behov i henhold til artikel 110 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber
almindelige gennemførelsesbestemmelser for ansættelsesprocedurerne.«
Artikel 5 i de almindelige gennemførelsesbestemmelser af 7. april 2004 vedrørende procedurerne for ansættelse og anvendelse
af kontraktansatte ved Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (
Administrative Oplysninger
nr. 49-2004 af 1.6.2004, herefter »DGE-AC«) fastslår:
»1. Udvælgelsesproceduren for [kontraktansatte i henhold til vilkårenes artikel 3, litra b)], består af følgende etaper:
a)      Iværksættelse af en offentlig indkaldelse af ansøgninger med angivelse af minimumskriterier for udvælgelse i relation til
generelle færdigheder og nøglekvalifikationer samt angivelse af, at udvælgelseskomitéen, som nævnt i litra e), på baggrund
af antallet af modtagne ansøgninger kan være nødsaget til at opstille strengere kriterier inden for de offentliggjorte udvælgelseskriteriers
områder.
b)      Ansøgningerne registreres elektronisk i den database, der er oprettet til dette formål.
c)      [Ansættelsesmyndigheden] definerer, hvilke specifikke kompetenceprofiler og særlige kvalifikationer der kræves, efter samråd
med de berørte afdelinger eller organismer.
d)      Ansøgere, der svarer til de i litra c) nævnte profiler og kvalifikationer, undergives prøver med henblik på at teste ansøgernes
generelle egnethed, især i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling, samt deres sprogkundskaber. Ansøgere, der består
prøverne, registreres i databasen, hvor deres ansøgninger opbevares i en periode på to år.
[…]
2.      […] De prøver, der nævnes i stk. 1, litra d), afholdes af EPSO eller finder sted under EPSO’s ansvar.
3.      Ansøgerne informeres om resultaterne af de procedurer, der er beskrevet i stk. 1, litra d)-h).«
Artikel 3, stk. 2, i Europa-Parlamentets, Rådets, Kommissionens, Domstolens, Revisionsrettens, Det Økonomiske og Sociale Udvalgs,
Regionsudvalgets og Ombudsmandens afgørelse 2002/620/EF af 25. juli 2002 om oprettelse af EPSO (EFT L 197, s. 53) fastsætter:
»Kontoret kan yde assistance til institutioner, organer, organismer og agenturer oprettet i medfør af traktaterne eller på
grundlag af disse i forbindelse med afholdelse af interne udvælgelsesprøver og udvælgelse af øvrige ansatte.«

Sagens baggrund
Sagsøgerne er ansatte, der henhører under forskellige ordninger i Kommissionens delegationer i tredjelande.
I et notat af 19. februar 2007 oplyste direktøren for »direktoratet for delegationerne« i Generaldirektoratet (GD) for »Eksterne
Forbindelser« delegationscheferne, at EPSO i 2007 ville afholde prøver for de kontraktansatte (herefter »notatet fra direktoratet
for delegationerne«). Notatet præciserede, at kun de, der bestod disse prøver, ville kunne fortsætte deres ansættelsesforhold
som kontraktansatte. Disse prøver ville bestå af tre dele: en test af sproglig logisk ræsonnement og talbehandling, en prøve
i viden om Den Europæiske Union samt en kompetencetest. Notatet fra direktoratet for delegationerne præciserede følgende:
»Alle ansøgere fra delegationer med relation til [eksterne forbindelser]/ansøgere fra direktoratet for delegationerne i ansættelsesgruppe
III og IV vil blive testet [...]: prøver i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling, viden om Den Europæiske Union og
kompetencetest. Disse prøver vil kun blive afholdt på spansk, tysk, engelsk og fransk, uden at det til disse prøver valgte
sprog må være ansøgernes første sprog [...]
[…]
Prøverne er ikke i sig selv stopprøver (ligesom udvælgelsesprøverne for at blive tjenestemand i Den Europæiske Union). De
bør snarere betragtes som en test af kendskabet til de krævede kvalifikationer, herunder evnen til at arbejde på et andet
EU-sprog, forståelsen for EU’s institutioner såvel som for deres arbejde og specifikke kompetencer inden for delegationerne
i relation til [eksterne forbindelser]/direktoratet for delegationernes anvendelsesområde.«
Den 28. marts 2007 offentliggjorde EPSO på sin hjemmeside en offentlig indkaldelse af ansøgninger EPSO/CAST/EU/27/07 (herefter
»indkaldelsen af ansøgninger«) med henblik på at oprette en database over ansøgere, der vil kunne ansættes som kontraktansatte.
Denne database var tilsigtet fællesskabsinstitutionerne og -agenturerne samt Kommissionens delegationer i tredjelande. Indkaldelsen
af ansøgninger nævnte især:
»Ansøgere, der opfylder betingelserne i denne indkaldelse af ansøgninger, vil i slutningen af foråret/forsommeren 2007 blive
opfordret til at gennemgå nogle prøver med henblik på at vurdere deres generelle kompetencer, og især deres evner for sproglig
logisk ræsonnement og talbehandling, samt deres viden om Den Europæiske Union. Ansøgere skal gennemføre prøverne på deres
andet sprog og skal endvidere påvise deres sproglige færdigheder i tysk, engelsk eller fransk.
[...]
Ansøgere, der har bestået alle prøverne, vil blive opført i en database, der stilles til rådighed for institutionerne og agenturerne
med henblik på disses behov for rekruttering.«
Den 20. april 2007 skrev Kommissionens næstformand og kommissæren med ansvaret for eksterne forbindelser bl.a. følgende til
de delegationsansatte:
»Prøverne er ikke en udvælgelsesprøve – der er ingen grænse for antallet af beståede ansøgere [–] i den forstand, at der ikke
er tale om stopprøver på samme måde som i forbindelse med en udvælgelsesprøve.
Prøverne lægger størst vægt på kompetencetestene, da det er det vigtigste aspekt i relation til arbejdet i en delegation.
Ikke desto mindre forventer Kommissionen også af de kontraktansatte, at de påviser et kendskab til de europæiske institutioner
og deres evne til at arbejde på et andet EU-sprog [...] som krævet i personalebestemmelserne (vilkårene), derfor vil disse
elementer også udgøre en del af EPSO’s prøver.«
Den 25. maj 2007 offentliggjorde EPSO generelle oplysninger om prøvernes struktur og vurdering på sin hjemmeside. Heri var
bl.a. fastsat:
»Alle ansøgere skal for at blive registreret i den endelige database have bestået en række prøver:
–        evne for sproglig logisk ræsonnement [...] og talbehandling [...]
–        viden om Den Europæiske Union [...]
–        ny specifik viden (inden for det interesseområde, ansøgeren har anført i ansøgningen).«
I de generelle oplysninger om prøvernes struktur og vurdering tilføjes det:
»Prøveresultaterne vil blive vurderet samlet, og hver prøve tillægges følgende relative vægt:
i) sproglig logisk ræsonnement og talbehandling      30% af det samlede resultat
ii) kendskab til EU                              20% af det samlede resultat
iii) specifik viden                              50% af det samlede resultat.«
Det præciseredes endelig i de generelle oplysninger om prøvernes struktur og vurdering, at »adgangskravene« for retten til
registrering i databasen for ansættelsesgruppe IV var:
–        med hensyn til det krævede minimumsresultat i prøverne vedrørende sproglig logisk ræsonnement og talbehandling: 50%
–        med hensyn til det krævede minimumsresultat i prøven vedrørende specifik viden: 55%
–        med hensyn til det samlede resultat af alle prøverne: 60%.
Alle sagsøgerne var ansøgere i udvælgelsesproceduren for profilen for funktionsgruppen »Eksterne forbindelse« (herefter »CAST
27/RELEX«).
Prøverne i forbindelse med indkaldelsen af ansøgninger fandt sted den 13. juli 2007.
Hver af sagsøgerne blev den 25. oktober 2007 informeret om, at vedkommende ikke havde bestået, idet det krævede minimumsresultat
ikke var opnået i prøven i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling (herefter »de anfægtede akter«).
EPSO besluttede at neutralisere spørgsmål nr. 31 og nr. 46 i prøven i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling. Parterne
er enige om, at denne neutralisering ikke har haft indflydelse på sagsøgernes resultater.
Mellem den 30. oktober og den 25. november 2007 anmodede sagsøgerne i sagerne F-20/08 og F-34/08 EPSO om at genoverveje sagsøgernes
resultater, idet visse spørgsmål i prøven i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling var upassende.
Mellem den 9. november 2007 og den 22. januar 2008 afviste EPSO at imødekomme de anmodninger, som sagsøgerne i sagerne F-20/08
og F-34/08 havde fremsat.
Den 25. januar 2008 indgav sagsøgerne i sagerne F-20/08 og F-34/08 »supplerende klager«, mens de andre sagsøgere i sag F-75/08
indgav lignende klager over de anfægtede akter, der vedrørte dem.
Sagsøgerne i sag F-20/08 indgav søgsmål til Personaleretten den 19. februar 2008. Sagsøgeren i sag F-34/08 indgav søgsmål
den 11. marts 2008.
Den 20. maj 2008 afviste ansættelsesmyndigheden alle klagerne og alle de »supplerende klager«, der var indgivet den 25. januar
2008. Den 1. september 2008 indgav sagsøgerne i sagerne F-20/08 og F-34/08 et andet søgsmål sammen med de andre sagsøgere
i F-75/08 – for hvem dette søgsmål var det eneste – til prøvelse af de anfægtede akter. Denne sag blev registret som sag F-75/08.

Parternes påstande og retsforhandlinger
Sagsøgerne i sagerne F-20/08, F-34/08 og F-75/08 har nedlagt følgende påstande:
–        De anfægtede akter annulleres.
–        Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
I sag F-75/08 har sagsøgerne endvidere principalt nedlagt påstand om, at Retten erklærer DGE-AC’s artikel 5, stk. 1, litra
d), for ulovlig.
Kommissionen har i sagerne F-20/08 og F-34/08 nedlagt følgende påstande:
–        Sagerne afvises, subsidiært frifindes Kommissionen.
–        Sagsøgerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Kommissionen har i sag F-75/08 nedlagt følgende påstande:
–        Sagen afvises.
–        Sagsøgerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Ved kendelse afsagt af formanden for Rettens Tredje Afdeling den 1. juli 2008 er sagerne F-20/08 og F-34/08 i medfør af procesreglementets
artikel 46, stk. 1, blevet forenet med henblik på den skriftlige og mundtlige forhandling samt den afgørelse, hvorved sagerne
afsluttes.
Ved kendelse afsagt af formanden for Rettens Anden Afdeling den 3. februar 2009 er de forenede sager F-20/08 og F-34/08 på
den ene side i medfør af procesreglementets artikel 46, stk. 1, blevet forenet med sag F-75/08 på den anden side med henblik
på den skriftlige og mundtlige forhandling samt den afgørelse, hvorved sagerne afsluttes.

Retlige bemærkninger
1.
Om den første påstand i sag F-75/08
Med den første påstand i sag F-75/08 har sagsøgerne anmodet om, at Personaleretten erklærer DGE-AC’s artikel 5, stk. 1, litra
d), for ulovlig. Selv om Fællesskabets retsinstanser i et annullationssøgsmål anlagt til prøvelse af en individuel bebyrdende
retsakt rent faktisk er kompetent til at erklære en generel bestemmelse, hvorpå den anfægtede akt er støttet, for ulovlig,
er Personaleretten imidlertid ikke kompetent til at medtage sådanne konstateringer i dommenes dispositive del (Personalerettens
dom 4.6.2009, forenede sager F-134/07 og F-8/08, Adjemian m.fl. mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af afgørelser,
præmis 38).
2.
Om formaliteten
Kommissionen har anført, at administrative skridt, som sagsøgerne i sagerne F-20/08 og F-34/08 har foretaget mellem den 30.
oktober og den 25. november 2007, er simple anmodninger om en fornyet gennemgang. De såkaldte »supplerende klager« skal således
opfattes som de første klager indgivet af de pågældende sagsøgere. Sagsøgerne har ligeledes henholdsvis den 19. februar og
den 11. marts 2008 indgivet søgsmålene F-20/08 og F-34/08 til Retten uden at afvente svar på deres klager fra ansættelsesmyndigheden,
idet dette først blev afgivet den 20. maj 2008. Disse søgsmål er således for tidligt indgivet og kan ikke antages til realitetsbehandling.
Kommissionen har ligeledes i sine processkrifter anført, at søgsmålet i sag F-75/08 bør afvises på grund af litispendens,
idet det blev indgivet af sagsøgerne i sagerne F-20/08 og F-34/08, der allerede i de omhandlede søgsmål havde nedlagt påstand
om annullation af de samme anfægtede akter på baggrund af de samme anbringender. Under retsmødet frafaldt Kommissionen imidlertid
denne indsigelse, da afvisning på grund af litispendens ikke kan finde sted, når det første søgsmål skal afvises.
Endelig har Kommissionen anført, at 34 af sagsøgerne i sag F-75/08 har mistet deres søgsmålsinteresse, idet de – mens de fortsat
var kontraktansatte – efter at have bestået udvælgelsesprøven, der blev afholdt i 2008, er blevet registreret i den database,
der stilles til rådighed for institutionerne og agenturerne med henblik på disses behov for rekruttering.
Det fremgår imidlertid af retspraksis, at Fællesskabets retsinstanser endvidere er kompetente til at foretage en vurdering
af, om det hvad angår realiteten er berettiget efter sagens omstændigheder af hensyn til god retspleje at afvise søgsmålet,
uden først at tage stilling til sagsøgtes formalitetsindsigelse (Domstolens dom af 26.2.2002, sag C-23/00 P, Rådet mod Boehringer,
Sml. I, s. 1873, præmis 51 og 52, Rettens dom af 30.3.2006, sag T-367/03, Yedaş Tarim ve Otomotiv Sanayi ve Ticaret mod Rådet
og Kommissionen, Sml. II, s. 873, præmis 30, og af 8.4.2008, sag F-134/60, Bordini mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling
af Afgørelser, præmis 56, samt dommen i sagen Adjemian m.fl. mod Kommissionen, præmis 37). Under de foreliggende omstændigheder
finder Personaleretten det nødvendigt først at undersøge realiteten, inden der tages stilling til formalitetsindsigelserne,
såfremt det er relevant.
3.
Om realiteten
Sagsøgerne har fremført de samme argumenter til støtte for deres tre søgsmål. I lyset af argumenterne i deres stævninger må
sagsøgerne reelt anses for at fremsætte tre anbringender. Det første anbringende vedrører tilsidesættelse af vilkårenes artikel
82, stk. 5, af DGE-AC, af indkaldelsen af ansøgninger og af princippet om, at udvælgelsesprocedurerne bør sikre ansættelse
af de mest kvalificerede medarbejdere. Det andet anbringende vedrører tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet. Det tredje
anbringende er udledt af artikel 1d i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (herefter »tjenestemandsvedtægten«)
og begrundelsespligten.

Det første anbringende vedrørende tilsidesættelse af vilkårenes artikel 82, stk. 5, af DGE-AC, af indkaldelsen af ansøgninger
og af princippet om, at udvælgelsesprocedurerne bør sikre ansættelse af de mest kvalificerede medarbejdere
Parternes argumenter
Sagsøgerne har gjort gældende, at ifølge notatet fra direktoratet for delegationerne og skrivelsen fra Kommissionens næstformand
og kommissæren med ansvaret for eksterne forbindelser var formålet med CAST 27/RELEX at teste ansøgernes viden om Den Europæiske
Union, deres specifikke viden i relation til at besætte en stilling i en delegation samt deres evne til at arbejde på et andet
fællesskabssprog. Desuden omtalte notatet fra direktoratet for delegationerne ikke afholdelsen af en stopprøve i sproglig
logisk ræsonnement og talbehandling.
Sagsøgerne har heraf udledt, at denne prøve var uforenelig med de af Kommissionen opstillede formål med udvælgelsen. Den omstændighed,
at det var en stopprøve, understreger denne uforenelighed.
Sagsøgerne har endvidere anført, at DGE-AC’s artikel 5, stk. 1, litra d), ikke indebærer, at alle ansøgerne til en prøve skal
gennemgå en stopprøve i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling. I den foreliggende sag er denne form imidlertid vilkårlig.
For det første var prøven vedrørende viden om Den Europæiske Union ikke en stopprøve. For det andet vil det være uforklarligt,
at ansatte, der allerede arbejder i Kommissionen, og som allerede har bevist deres almindelige egnethed, udelukkes på baggrund
af en test, som ikke giver nogen oplysninger om deres kvalifikationer og færdigheder. Det indgik nemlig ikke i vurderingen,
at ansøgere, der allerede har en lang professionel karriere bag sig, i mindre grad er vant til prøver i sproglig logisk ræsonnement
og talbehandling end andre, yngre ansøgere.
Endelig har sagsøgerne i sag F-75/08 af »artikel 27 i tjenetemandsvedtægten og vilkårenes [artikel] 15« (hvilket under hensyntagen
til bestemmelsens indhold skal opfattes som en henvisning til vilkårenes artikel 12) udledt et princip om, at udvælgelsesprøverne
skal sikre ansættelse af de bedst kvalificerede medarbejdere. Sagsøgerne har hævdet, at de allerede har bevist deres færdigheder
ved at udføre deres funktioner i Kommissionens delegationer under forskellige ordninger, og at DGE-AC i strid med dette princip,
såfremt det fortolkes som et krav om afholdelse af stopprøver, der ikke udelukkende er meritbaseret.
Kommissionen har svaret, at DGE-AC’s artikel 5, stk. 1, kræver, at der afholdes en prøve i sproglig logisk ræsonnement og
talbehandling. Kommissionen har også påpeget, at indkaldelsen af ansøgninger og de generelle oplysninger om prøvernes struktur
og vurdering ligeledes fremhæver, at kun ansøgere, der har bestået alle prøverne, kan registres i databasen.
Prøven i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling har til formål at frasortere personer med stor viden og særlige færdigheder,
som ikke er i stand til at anvende dem. Prøven gør det muligt for Kommissionen at sikre, at de rekrutterede medarbejdere vil
kunne tildeles en række forskellige funktioner. Dette krav er især vigtigt for dem, der arbejder i delegationerne, idet tjenstlige
grunde nødvendiggør, at der dér foretages en regelmæssig udskiftning af de ansatte. Endelig bidrager prøven i sproglig logisk
ræsonnement og talbehandling til at sikre ligebehandling af eksterne ansøgere og dem, der allerede er ansat, idet sidstnævnte
ikke har nogen ret til at blive foretrukket ved valget af en bestemt type prøve.
Kommissionen har endvidere gjort gældende, at det fremgår af de generelle oplysninger om prøvernes struktur og vurdering,
at prøven i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling kun gjaldt for 30% af den samlede vurdering og således indgik i den
samlede vurdering med en betydelig mindre vægt end prøven vedrørende de specifikke kompetencer, der gjaldt for 50% af den
samlede vurdering.
Kommissionen har ligeledes anført, at der ikke er noget modsætningsforhold mellem indkaldelsen af ansøgninger på den ene side
og notatet fra direktoratet for delegationerne og skrivelsen fra Kommissionens næstformand og kommissæren med ansvaret for
eksterne forbindelser på den anden side. Navnlig sidstnævnte skrivelse oplyser blot, at prøven ikke må medføre udelukkelse
af ansøgere på baggrund af en sammenlignende vurdering, således som det sker i forbindelse med udvælgelsesprøver, hvor antallet
af beståede ansøgere er fastsat på forhånd. Den omhandlede skrivelse angav ikke, at ansøgerne var fritaget fra kravet om at
bestå alle prøver. Under alle omstændigheder var det eneste formål med denne skrivelse og notatet fra direktoratet for delegationerne
at oplyse allerede ansatte medarbejdere herom og dermed opfordre dem til at deltage i prøverne. De kunne ikke fritage de berørte
tjenestegrene fra pligten til at overholde artikel 5 i DGE-AC og indkaldelsen af ansøgninger eller skabe nogen ret til fordel
for de pågældende ansatte.
Endelig har Kommissionen anført, at klagepunktet om, at DGE-AC strider mod vilkårene, i det omfang DGE-AC fortolkes således,
at den indeholder et krav om afholdelse af stopprøver, der udelukkende er meritbaseret, ikke kan antages til realitetsbehandling.
Dette argument findes ikke i klagerne af 25. januar 2008, idet sagsøgerne heri alene gjorde gældende, at stopprøven i sproglig
logisk ræsonnement og talbehandling ikke var forenelig med det særlige formål med den pågældende udvælgelsesprøve. Argumentet
er desuden for upræcist. Under alle omstændigheder overlader vilkårenes artikel 82, stk. 6, et vidt skøn til ansættelsesmyndigheden
med henblik på fastsættelse af betingelserne for ansættelse af kontraktansatte, og stopprøven i sproglig logisk ræsonnement
og talbehandling var i tjenestens interesse på baggrund af de allerede nævnte grunde.
Rettens bemærkninger
–       Indledende bemærkninger
Vilkårenes artikel 82, stk. 6, overlader hver institution et vidt skøn ved valget af retningslinjer for udvælgelse af kontraktansatte
i henhold til vilkårenes artikel 3a.
Kommissionen har anvendt denne mulighed ved vedtagelsen af DGE-AC. DGE-AC’s artikel 5, stk. 1, litra d), bestemmer bl.a.,
at »ansøgerne undergives prøver med henblik på at teste ansøgernes generelle egnethed, især i sproglig, logisk ræsonnement
og talbehandling«. I samme bestemmelse tilføjes det, at ansøgerne vil blive registreret i den database, der stilles til rådighed
for fællesskabsinstitutioner og ‑agenturer, forudsat at de har »bestået prøverne«.
Uden at det er nødvendigt at besvare spørgsmålet, om hver prøve nødvendigvis skal være en stopprøve, fremgår det under alle
omstændigheder af de anvendte termer, at DGE-AC’s artikel 5 underlægger ansættelsen af kontraktansatte den betingelse, at
ansøgerne i det mindste samlet set har bestået udvælgelsesprøverne, og at det ikke er til hinder for, at nogle af dem isoleret
set bliver udelukket.
EPSO offentliggjorde indkaldelsen af ansøgninger og de generelle oplysninger om prøvernes struktur og vurdering i henhold
til DGE-AC’s artikel 5. Indkaldelsen af ansøgninger fremhævede således, at »ansøgerne vil blive opfordret til […] at gennemgå
nogle prøver med henblik på at vurdere […] især deres evner for ræsonnement«, og kun dem, »der har bestået alle prøver, vil
blive registreret i databasen«, som nævnt ovenfor i præmis 44. De generelle oplysninger om prøvernes struktur og vurdering
fastsatte desuden den krævede minimumskarakter for at bestå prøven i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling til 50%.
Sagsøgerne har imidlertid anført, at såfremt bestemmelsen skal forstås som en tilladelse til afholdelse af en stopprøve i
sproglig logisk ræsonnement og talbehandling, strider DGE-AC’s artikel 5 mod et af artikel 27 i tjenestemandsvedtægten og
af vilkårenes artikel 12 udledt princip, hvorefter udvælgelsesmetoderne bør tilstræbe at sikre ansættelse af de mest kvalificerede
ansøgere.
–       Angående ulovlighedsindsigelsen vedrørende DGE-AC’s artikel 5
Den af sagsøgerne påberåbte ulovlighedsindsigelse kan ikke antages til behandling, subsidiært er den ugrundet.
For det første kan sagsøgerne ikke med føje påberåbe sig denne ulovlighedsindsigelse i de foreliggende sager. Reglen om sammenhæng
mellem den administrative klage i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 90, stk. 2, og det efterfølgende anlagte søgsmål
kræver, at et anbringende fremsat for Fællesskabets retsinstanser allerede er blevet fremsat under den administrative procedure,
idet det i modsat fald må afvises, således at ansættelsesmyndigheden tilstrækkelig præcist er bekendt med de klagepunkter,
som personen fremfører mod den anfægtede afgørelse. Denne regel er begrundet i selve formålet med den indledende procedure,
hvorefter hensigten er at lette adgangen til forlig i tvister, der opstår mellem tjenestemænd og administrationen (Domstolens
dom af 1.7.1976, sag 58/75, Sergy mod Kommissionen, Sml. s. 1139, præmis 32, og af 14.3.1989, sag 133/88, Del Amo Martinez
mod Parlamentet, Sml. s. 689, præmis 9, samt Rettens dom af 29.11.2006, sag T-135/05, Campoli mod Kommissionen, Sml. Pers.
I-A-2, s. 297, og II-A-2, s. 1527, præmis 32, og Personalerettens dom af 13.11.2007, sag F-76/06, Tsirimokos mod Parlamentet,
endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 45). Ansættelsesmyndigheden skal således informeres tilstrækkeligt præcist
om de klagepunkter, som sagsøgeren har fremført, med henblik på at kunne foreslå et muligt forlig (dommen i sagen Campoli
mod Kommissionen, præmis 32, og i sagen Tsirimokos mod Parlamentet, præmis 45).
I den foreliggende sag må det imidlertid konstateres, at sagsøgerne i sagerne F-20/08 og F-34/08 ikke har anfægtet lovligheden
af DGE-AC i de fra den 30. oktober til den 25. november 2007 indgivne klager eller i de »supplerende klager« af 25. januar
2008, selv hvis der anlægges en vid fortolkning heraf. De første skrivelser begrænsede sig hovedsageligt til at kritisere
sværhedsgraden af prøven i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling, og undertiden den omstændighed, at prøven var selektiv,
uden at relatere dette til DGE-AC. Trods en mere udviklet argumentation fastholder de »supplerende klager« alene det standpunkt,
at den pågældende prøvetype ikke var overensstemmende med udvælgelsens formål som fastsat af [Kommissionens] næstformanden
og [kommissæren] med ansvar for eksterne forbindelser, uden at sætte spørgsmålstegn ved grundlaget for udvælgelsesprocessen.
For det andet er den vedrørende DGE-AC’s artikel 5 rejste ulovlighedsindsigelse under alle omstændigheder ugrundet.
Tjenestemandsvedtægtens artikel 27 og vilkårenes artikel 12, hvorpå sagsøgerne har støttet deres argumentation, finder nemlig
ikke anvendelse på kontraktansatte i henhold til vilkårenes artikel 3a. Endvidere skal det bemærkes, at selv om vilkårenes
artikel 82 understøtter det af sagsøgerne påberåbte princip om, at institutionerne bør ansætte de mest kvalificerede medarbejdere,
tildeler den omhandlede artikel den enkelte institution et vidt skøn med henblik på i tjenestens interesse at fastsætte regler
for udvælgelse af ansøgere (jf. præmis 43 ovenfor).
Kommissionen har imidlertid anført, at prøven i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling har til formål at frasortere
personer, der, selv om de har en stor viden og specifikke kompetencer i tilknytning til den ansøgte stilling, ikke besidder
evnen til at bruge dem. Kommissionen har tilføjet, at prøven gør det muligt for Kommissionen at sikre, at de rekrutterede
medarbejdere, som med tiden vil kunne opnå en permanent kontrakt, vil kunne tildeles en række forskellige funktioner. Dette
krav er især vigtigt for dem, der arbejder i delegationerne, idet tjenstlige grunde nødvendiggør, at der dér foretages en
regelmæssig udskiftning. Sagsøgerne har ikke imødegået disse forklaringer i fornødent omfang. Relevansen af disse forekommer
desuden sandsynlig. Det er nemlig ikke fornuftstridigt at antage, at udvælgelsen af de bedste ansøgere indebærer, at administrationen
efterspørger dem, der kan omsætte en omfattende viden og intellektuelle evner til praksis inden for en stadigt skiftende kontekst.
Det følger heraf, at DGE-AC’s artikel 5, stk. 1, litra d), ikke er i strid med det i vilkårenes artikel 82 underliggende princip,
idet dette i det mindste ikke er til hinder for afholdelsen af stopprøver i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling.
Som følge heraf skal ulovlighedsindsigelsen mod DGE-AC’s artikel 5 forkastes.
–        Angående ulovligheden af den i den foreliggende sag pålagte prøve i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling
Sagsøgerne har bestridt, at EPSO i den foreliggende sag kunne pålægge dem en stopprøve i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling.
De har i den forbindelse navnlig henvist til notatet fra direktoratet for delegationerne og skrivelsen fra Kommissionens næstformand
og kommissæren med ansvaret for eksterne forbindelser samt sagsøgernes særlige situation.
I henhold til vilkårenes artikel 82, stk. 5 og 6, hjælper EPSO de forskellige institutioner med at fastlægge og afholde udvælgelsesprocedurerne
for kontraktansatte under overholdelse af de generelle bestemmelser, som de nævnte institutioner har vedtaget. Det fremgår
desuden af DGE-AC’s artikel 5, stk. 1, litra c), og artikel 5, stk. 2, at EPSO skal respektere de kompetenceprofiler og de
særlige kvalifikationer, der kræves af ansættelsesmyndigheden.
Det fremgår imidlertid klart af disse bestemmelser og af artikel 3, stk. 2, i beslutning 2002/620, at EPSO har et betydeligt
råderum i forbindelse med afholdelsen af udvælgelsesprøverne.
Det skal i den sammenhæng bemærkes, at notatet fra direktoratet for delegationerne og – i mindre omfang – skrivelsen fra Kommissionens
næstformand og kommissæren med ansvaret for eksterne forbindelser for det første er tvetydige hvad angår den omstændighed,
at de omtvistede prøver ikke ville være »stopprøver«. De bør derfor fortolkes på en måde, der ikke tømmer udvælgelsesprøverne
for ethvert formål. Notatet og skrivelsen skal desuden læses i lyset af DGE-AC’s artikel 5, der betinger (jf. præmis 45 ovenfor)
ansættelsen af kontraktansatte af, at de overordnet set har bestået prøverne. Udtalelserne fra direktoratet for delegationerne
og næstformanden for Kommissionen og kommissæren med ansvar for eksterne forbindelsers ensidige erklæringer kan ikke gyldigt
afvige fra DGE-AC, der er vedtaget af kommissærkollegiet.
Kommissionen har imidlertid med rette gjort gældende, at notatet fra direktoratet for delegationerne og skrivelsen fra Kommissionens
næstformand og kommissæren med ansvaret for eksterne forbindelser kunne forstås således, at de omtvistede prøver ikke er stopprøver,
som udvælgelsesprøverne er, idet der ikke er fastsat et forudbestemt antal ansøgere, der kan bestå, uden at det dog meddeles,
at disse prøver ikke er stopprøver.
Denne fortolkning af notatet fra direktoratet for delegationerne og skrivelsen fra Kommissionens næstformand og kommissæren
med ansvaret for eksterne forbindelser er i overensstemmelse med formålet med prøverne og forenelig med DGE-AC’s artikel 5.
Notatet fra direktoratet for delegationerne og skrivelsen fra Kommissionens næstformand og kommissæren med ansvaret for eksterne
forbindelser gør det derfor ikke muligt at anse EPSO for at have overskredet grænserne for de beføjelser, kontoret har fået
tildelt af Kommissionen, ved at indføre en stopprøve i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling.
Hvad for det andet angår behovet for at udvælge de bedste ansøgere skal det bemærkes, at indkaldelsen af ansøgninger forudsatte,
som meddelt i notatet fra direktoratet for delegationerne, at prøverne ville blive afholdt på ansøgernes andet sprog. Selv
om det var en stopprøve, var prøven i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling desuden samlet set mindre vigtig end vidensprøverne.
Stopprøven talte kun 30% af det samlede resultat. Til trods for, at det var en stopprøve, indgik den i den samlede vurdering
med mindre vægt end den specifikke vidensprøve, der også var en stopprøve, for hvilken minimumskarakteren for at bestå var
fastsat til 55%, og som talte for 50% i det samlede resultat. Prøven om »viden om EU« blev desuden nedprioriteret. Såfremt
prøven ikke i sig selv var diskvalificerende, indgik den i den samlede vurdering med 20%. Et dårligt resultat i denne prøve
ville ligeledes kunne påvirke ansøgernes samlede resultat i en situation, hvor minimumskarakteren for samtlige prøver var
fastsat til 60%.
Det skal endelig fremhæves, at afholdelsen af en særlig udvælgelsesprøve for jobprofilen »eksterne forbindelser«, stopprøven
i specifikke kompetencer og stopprøven i sproglig logisk ræsonnement såvel som den omstændighed, at disse udgjorde 80% af
det samlede resultat, mens prøven om generel viden ikke var en stopprøve og kun udgjorde 20% af den samlede vurdering, viser,
at EPSO har tilsigtet at favorisere rekruttering af medarbejdere, der for det første besad en særlig ekspertise på området
for eksterne forbindelser og for det andet var i stand til at anvende denne og, såfremt situationen skulle opstå, kunne varetage
andre funktioner.
I lyset af disse bemærkninger må det konkluderes, at Kommissionen og EPSO i forbindelse med udøvelsen af deres respektive
beføjelser i den foreliggende sag, idet disse har truffet bestemmelse om afholdelse af en prøve i sproglig logisk ræsonnement
og talbehandling, hvilken prøve har karakter af en stopprøve, og pålagt allerede ansatte medarbejdere at gennemgå denne, ikke
har overskredet grænserne for deres vide skønsbeføjelser.
Henset til det ovenfor anførte, skal det første anbringende hermed forkastes.

Om det andet anbringende vedrørende overtrædelse af ligebehandlingsprincippet
Parternes argumenter
For det første har sagsøgerne bemærket, at prøven i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling var af dårlig kvalitet, hvilket
neutraliseringen af spørgsmål nr. 46 bekræfter. Denne ringe kvalitet påvirkede i høj grad sagsøgernes resultater, da de var
nødt til at bruge for meget tid på de tvetydige spørgsmål, hvilket gjorde dem usikre i forhold til de følgende prøver.
For det andet har sagsøgerne gjort gældende, at beslutningen om at tildele alle ansøgerne et ekstra point for hvert neutraliseret
spørgsmål ikke sikrer ligebehandling og prøvernes objektivitet.
Sagsøgerne har endeligt anført, at EPSO i kompetenceprøverne vedrørende forskellige jobprofiler har neutraliseret 153 spørgsmål.
De henviser især til prøver i relation til følgende jobprofiler: »udvikling af landdistrikter, fødevaresikkerhed og miljø«,
»økonomisk udvikling, den private sektor og handel« og »god regeringsførelse og sikkerhed«. Konsekvensen af at tildele et
ekstra point for hvert af disse spørgsmål udgør en væsentlig ændring af prøvernes karakter og en forskelsbehandling af ansøgerne.
Denne begunstigelse har gavnet ansøgere i kompetenceprofiler, hvor spørgsmålene blev neutraliseret i forhold til ansøgere
i andre jobprofiler, hvor der ikke blev foretaget neutraliseringer. I betragtning af antallet af spørgsmål, der er blevet
neutraliseret, får prøven i specifik viden en sekundær betydning i disse profiler. Endeligt har EPSO kun neutraliseret spørgsmål
på nogle sprog. Denne praksis forfordeler ansøgere, der har aflagt prøve på andre sprog, og som skulle besvare disse spørgsmål.
Kommissionen har svaret, at EPSO som udvælgelseskomité råder over et vidt skøn. Dette råderum træder især i kraft, når EPSO
konfronteres med uregelmæssigheder eller fejl, der er opstået i løbet af begivenheder, der ikke kan gentages på grund af det
store antal deltagere og af hensyn til proportionalitetsprincippet og princippet om god forvaltningsskik.
Ifølge Kommissionen ville en gentagelse af en stor del af prøverne i det foreliggende tilfælde have været uproportionelt,
hvorfor beslutningen om at neutralisere spørgsmål nr. 31 og 46 i prøven i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling var
tilstrækkelig.
Kommissionen har under alle omstændigheder bestridt, at neutraliseringen af spørgsmålene har udsat sagsøgerne for forskelsbehandling.
For det første har Kommissionen anført, at ligebehandlingen af ansøgerne ikke er lige så aktuelt i de omtvistede prøver som
i forbindelse med en udvælgelsesprøve, idet antallet af ansøgere, der kunne bestå, ikke på forhånd var blevet fastsat, og
at der ikke er foretaget en sammenlignende vurdering.
For det andet har Kommissionen fremhævet den omstændighed, at neutraliseringen af de problematiske spørgsmål er sket under
overholdelse af princippet om ligebehandling inden for hver ansættelsesgruppe og inden for hver jobprofil.
For det tredje hvad angår prøven i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling, der blev afholdt for jobprofilen for »eksterne
forbindelser«, bemærker Kommissionen, at fejlen i formuleringen af spørgsmål nr. 46 kun fandtes i den engelske version. Den
påståede forvirring, der kunne have gjort sagsøgerne urolige, kan pr. definition kun have berørt ansøgere, der blev testet
på dette sprog. Kommissionen har desuden anført, at forskelsbehandling, der kan påvirke lovligheden af en retsakt, ikke kan
skyldes de pågældendes egen individuelle adfærd. Kommissionen har endelig fremhævet, at hvis spørgsmål nr. 46 først var blevet
neutraliseret i den engelske version, ville spørgsmålet også efterfølgende blive neutraliseret i de andre sprogversioner for
at sikre ligebehandling af ansøgerne. Spørgsmål nr. 31 ville blive neutraliseret på samme måde og for alle ansøgerne.
For så vidt angår neutraliseringen af spørgsmålene i prøverne vedrørende specifik viden har Kommissionen for det fjerde konstateret,
at ingen af sagsøgerne bestod prøven i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling, og at dette forhold adskiller dem fra
de andre ansøgere. De har således ikke nogen interesse i at anfægte begrundelsen for neutraliseringen af spørgsmål i prøven
vedrørende specifik viden.
Personalerettens bemærkninger
Det følger af fast retspraksis, at udvælgelseskomitéen har et vidt skøn, når denne stilles over for uregelmæssigheder eller
fejl, der opstod under afholdelsen af en generel udvælgelsesprøve med stor deltagelse, der i henhold til proportionalitetsprincippet
og princippet om god forvaltningsskik ikke kan afhjælpes ved gentagelse af udvælgelsesprøven (Rettens dom af 2.5.2001, forenede
sager T-167/99 og T-174/99, Giulietti m.fl. mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 93, og II, s. 441, præmis 58).
Selv om EPSO ikke er en udvælgelseskomité, og den omtvistede prøve ikke havde form af en udvælgelsesprøve, er denne retspraksis
anvendelig, da EPSO har et betydeligt råderum i forbindelse med afholdelsen af prøverne (jf. præmis 58 ovenfor).
Det er endvidere ubestridt, at indkaldelsen af ansøgninger i den foreliggende sag tiltrak et stort antal ansøgere.
EPSO var – stillet over for de problematiske spørgsmål – berettiget til i denne sammenhæng at anse det for passende kun at
neutralisere disse spørgsmål, idet en løsning, der bestod i at gentage samtlige prøver, ville have været uproportionel og
i strid med princippet om god forvaltningsskik.
Det bør imidlertid efterprøves, om den til neutraliseringen anvendte metode er i strid med princippet om ligebehandling af
ansøgerne.
Det følger af fast retspraksis, at princippet om forbud mod forskelsbehandling indebærer, at ensartede situationer ikke må
behandles forskelligt og forskellige situationer ikke behandles ens, medmindre en sådan behandling er objektivt begrundet
(Domstolens dom af 11.9.2007, sag C-227/04 P, Lindorfer mod Rådet, Sml. I, s. 6767, præmis 63, og af 17.7.2008, sag C-71/07,
Campoli mod Kommissionen, Sml. I, s. 5887, præmis 50). Desuden indebærer en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet,
at den omtvistede behandling medfører, at visse personer stilles ringere end andre (Domstolens dom af 13.7.1962, forenede
sager 17/61 og 20/61, Klöckner-Werke og Hoesch mod Den Høje Myndighed, Sml., 1954-1964, s. 331, org.ref.: Rec. s. 615, på
s. 652, og af 16.12.2008, sag C-127/07, Arcelor Atlantique og Lorraine m.fl., endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis
39, samt Rettens dom af 5.4.2006, sag T-351/02, Deutsche Bahn mod Kommissionen, Sml. II, s. 1047, præmis 137).
Det skal indledningsvis bemærkes, at i den foreliggende sag har hverken Kommissionen eller EPSO i indkaldelsen af ansøgninger
på forhånd fastsat et begrænset antal ansøgere, der kunne bestå. Udvælgelsesprøverne indebærer derfor ikke nogen direkte sammenligning
mellem ansøgerne. Som Kommissionen har påpeget, er spørgsmålet om ligebehandling af ansøgerne således ikke lige så aktuelt
som i forbindelse med en udvælgelsesprøve.
Det kan dog i denne sammenhæng ikke udelukkes, at tildelingen af et ekstra point til alle de ansøgere, der har været stillet
over for de problematiske spørgsmål, med henblik på at neutralisere spørgsmålene, kan have begunstiget visse ansøgere ved
at give dem lettere adgang til at opnå minimumskarakteren for at bestå prøverne.
For så vidt angår prøven i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling er det ubestridt, at alene spørgsmål nr. 31 og 46
er blevet neutraliseret. Sagsøgerne har gjort gældende, at spørgsmål nr. 46 ikke desto mindre havde voldt dem så store vanskeligheder,
at det gjorde dem usikre i forhold til de følgende prøver. Under  retsmødet præciserede sagsøgerne, at nogle ansøgere ignorerede
dette spørgsmål, mens andre forsøgte at besvare det. Hvis det imidlertid antages, at dette spørgsmål har forstyrret eller
har forsinket sagsøgerne mere end andre i så høj grad, at det har påvirket deres evne til at besvare alle prøverne, er denne
situation et produkt af deres egen håndtering af problemet. Dette beviser langtfra, at den valgte neutraliseringsmetode har
diskrimineret dem, idet sagsøgerne tværtimod har fremhævet, at der er en forskel mellem dem og de andre ansøgere (jf. i denne
retning Rettens dom af 17.1.2001, sag T-189/99, Gerochristos mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 11, og II, s. 53, præmis
26). Desuden blev de to ovenstående spørgsmål neutraliseret i alle prøvens sprogversioner netop for at sikre ligebehandling
af ansøgerne.
Desuden må de rejste indvendinger mod neutraliseringen af 153 spørgsmål i prøven vedrørende specifik viden i forbindelse med
forskellige jobprofiler forkastes. Sagsøgerne bestod ikke prøven i sproglig logisk ræsonnement og talbehandling, hvis karakter
af at være en stopprøve var tilladelig, således som det fremgår af behandlingen af det første anbringende.
Under disse omstændigheder synes den af EPSO valgte løsning at neutralisere de problematiske spørgsmål ikke at have påvirket
ligebehandlingen af ansøgerne til skade for sagsøgerne.
Det andet anbringende er derfor ugrundet og skal forkastes.

Om det tredje anbringende vedrørende overtrædelse af artikel 1d i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber
og begrundelsespligten
Parternes argumenter
Sagsøgerne er af den opfattelse, at de har påvist en række uregelmæssigheder, hvoraf det følger, at de anfægtede akter strider
mod ligebehandlingsprincippet. Ifølge Rettens dom af 24. april 2001, Torre m.fl. mod Kommissionen (sag T-159/98, Sml. Pers.
I-A, s. 83, og II, s. 395, præmis 46 og 47), og af 5. marts 2003, Staelen mod Parlamentet (sag T-24/01, Sml. Pers. I-A, s. 79,
og II, s. 423, præmis 47-58), påhviler det Kommissionen at bevise, at disse uregelmæssigheder ikke har påvirket prøvernes
samlede resultat. Kommissionen har imidlertid ikke ført et sådant bevis.
Sagsøgerne har heraf udledt en tilsidesættelse af begrundelsespligten og tjenestemandsvedtægtens artikel 1d, stk. 5.
Kommissionen har hertil anført, at den ikke er forpligtet til at tilbagevise sagsøgernes argumenter, når disse ikke har fremlagt
beviser for nogen form for forskelsbehandling.
Kommissionen har endvidere i sit svarskrift i sag F-75/08 gjort gældende, at anbringendet om tilsidesættelse af begrundelsespligten
ikke kan antages til behandling i mangel af uddybende forklaringer i den henseende. Anbringendet er under alle omstændigheder
ugrundet, idet sagsøgerne fik kendskab til begrundelsen for de foretagne anfægtede akter via de til ansøgerne uddelte oplysninger
under udvælgelsesprøven, fra svarene på »anmodningerne om fornyet gennemgang« indgivet mellem den 30. oktober og den 25. november
2007 og fra svarene på klagerne af 25. januar 2008.
Personalerettens bemærkninger
For det første bemærkes, at sagsøgerne især har baseret deres tredje anbringende på tjenestemandsvedtægtens artikel 1d, stk. 5,
der imidlertid ikke finder anvendelse på kontraktansatte.
For det andet er anbringendet knyttet til det første og det andet anbringende. Idet Personaleretten har anført, at disse anbringender
er ugrundede af de årsager, der er anført i præmis 43 ff. og i præmis 77 ff., er der ingen grund til at rejse spørgsmålet
om, hvorvidt sagsøgerne har godtgjort tilstedeværelsen af uregelmæssigheder, der tyder på, at de anfægtede akter strider mod
ligebehandlingsprincippet. Anbringendet er irrelevant. Idet det fremgår af behandlingen af de to første anbringender, at ingen
uregelmæssigheder har fundet sted i forbindelse med afviklingen af prøverne, kan Kommissionen nemlig ikke på baggrund af den
forudsætning, at uregelmæssigheder har fundet sted, påbegynde en bevisførelse for at, de ikke har haft nogen effekt på resultatet
af disse prøver, og de ikke har været årsag til forskelsbehandling.
Endelig er anbringendet ikke uden tvetydighed. Det fremgår af dets ordlyd og især af henvisningen til dommen i sagen Torre
m.fl. mod Kommissionen og i sagen Staelen mod Parlamentet, at sagsøgerne synes at foreholde Kommissionen, at den ikke har
bevist over for Personaleretten, at de angivelige uregelmæssigheder, som sagsøgerne har henvist til, ikke har haft nogen indflydelse
på de omhandlede prøveresultater.
Hvis anbringendet skal fortolkes på denne måde, må det ligeledes konstateres, at sagsøgerne sammenblander den begrundelsespligt,
som de har påberåbt sig – og som i henhold til vedtægtens artikel 25 og vilkårenes artikel 11 og 81 udgør et ufravigeligt
formkrav ved vedtagelsen af bebyrdende forvaltningsafgørelser, der kan indbringes for Personaleretten – med den kontradiktoriske
behandling og udøvelsen af retten til forsvar, der finder sted inden for rammerne af den retlige procedure, som de ovennævnte
bestemmelser ikke finder anvendelse på.
Følgelig skal det tredje anbringende forkastes.
På baggrund af det ovenfor anførte skal appellen forkastes i sin helhed.

Sagsomkostningerne
I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 1, pålægges det, medmindre andet følger af dette reglements andet afsnit,
ottende kapitel, den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. I medfør af denne artikels
stk. 2 kan Personaleretten, såfremt dette findes rimeligt, træffe bestemmelse om, at den tabende part kun pålægges at betale
en del af sagens omkostninger eller slet ikke pålægges at betale sagsomkostninger.
Det følger af denne dom, at sagsøgerne er den tabende part. Hertil kommer, at Kommissionen specifikt har nedlagt påstand om,
at sagsøgerne tilpligtes at betale sagens omkostninger. De foreliggende omstændigheder kan ikke begrunde anvendelsen af procesreglementets
artikel 87, stk. 2, hvorfor sagsøgerne pålægges at betale sagsomkostningerne.
Der bør dog tages hensyn til den omstændighed, at sagsøgerne i sag F-20/08 og sagsøgeren i sag F-34/08 henholdsvis har indgivet
først de nævnte søgsmål, dernæst sag F-75/08, der ligeledes er indgivet af de andre sagsøgere i sag F-75/08.
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Anden Afdeling):
1)
Sagerne F-20/08, F-34/08 og F-75/08 forkastes.
2)
Jorge Aparicio og de andre sagsøgere, hvis navne er opført i bilaget under nr. 1-18, betaler sagens omkostninger i sag F-20/08
og nitten seksogfyrretyvendedele af omkostningerne i sag F-75/08. Anne Simon betaler sagens omkostninger i sag F-34/08 og
en seksogfyrretyvendedel af omkostningerne i sag F-75/08. De ansøgere, hvis navne er opført i bilaget under nr. 19-40 og 42-46,
betaler seksogtyve seksogfyrretyvendedele af omkostningerne i sag F-75/08.
Kanninen
Boruta
Van Raepenbusch
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 29. september 2009.
W. Hakenberg

H. Kanninen
Justitssekretær

Afdelingsformand
Denne afgørelse samt de afgørelser fra Unionens retsinstanser, der er nævnt heri, og som endnu ikke er trykt i Samling af
Afgørelser, er tilgængelige på Domstolens hjemmeside: www.curia.europa.eu
BILAG
I betragtning af det store antal sagsøgere i denne sag er deres navne ikke medtaget i nærværende bilag.
*
Processprog: fransk.