CELEX: 62004CJ0200
Šestá směrnice o DPH
Zvláštní režim cestovních kanceláří a organizátorů turistických zájezdů
Článek 26 odst. 1
Rozsah působnosti
Soubor služeb zahrnující dopravu do cílového státu nebo pobyt v něm a výuku jazyků
Hlavní služba a doplňkové služby
Pojem
Směrnice 90/314/EHS o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy

1       Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 26 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci
právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně
(Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23; dále jen „šestá směrnice“).
2       Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi Finanzamt Heidelberg (dále jen „Finanzamt“) a iSt internationale Sprach- und Studienreisen
GmbH (dále jen „iSt“) ve věci úhrady daně z přidané hodnoty (dále jen „DPH“) po kontrole obratu realizovaného touto společností
v průběhu let 1995 až 1997 příslušnými úřady.

Právní rámec

Právní úprava Společenství
3       Článek 13 šesté směrnice, nacházející se v hlavě X, týkající se osvobození od daně a nazvaný „Osvobození od daně v tuzemsku“,
má následující znění:
„A.      Osvobození určitých činností ve veřejném zájmu
1.      Aniž jsou dotčeny jiné předpisy Společenství, osvobodí členské státy od daně následující plnění, a to za podmínek, které samy
stanoví k zajištění správného a jednoznačného uplatňování těchto osvobození a k zamezení jakýchkoli daňových úniků, vyhýbání
se daňovým povinnostem či zneužití daňového režimu:
[…]
i)      výchova a školské nebo vysokoškolské vzdělávání dětí a mládeže, odborný výcvik nebo rekvalifikace, jakož i poskytování služeb
a dodání zboží s nimi úzce související, veřejnoprávními subjekty s tímto posláním nebo jinými subjekty, jejichž cíle dotyčné
členské státy uznávají za podobné;
[…]“
4       Hlava XIV šesté směrnice, nazvaná „Zvláštní režimy“, obsahuje článek 26 s názvem „Zvláštní režim pro cestovní kanceláře“,
který ve svém odstavci 1 a 3 uvádí:
„1.      Členské státy uplatní daň z přidané hodnoty na plnění uskutečňovaná cestovními kancelářemi v souladu s tímto článkem, jednají‑li
cestovní kanceláře se zákazníky svým vlastním jménem a k uskutečnění cesty využívají dodání zboží a poskytování služeb jinými
osobami povinnými k dani. Tento článek se nevztahuje na cestovní kanceláře, které vystupují jen jako zprostředkovatelé a na
které se vztahuje čl. 11 část A odst. 3 písm. c). V tomto článku zahrnuje výraz ‚cestovní kancelář‘ též organizátory turistických
zájezdů.
[…]
3.      Uskutečňují-li plnění, která cestovní kancelář svěřila jiným osobám povinným k dani, tyto osoby mimo Společenství, považuje
se služba cestovní kanceláře za zprostředkovatelskou činnost osvobozenou od daně podle čl. 15 bodu 14. Jsou‑li tato plnění
uskutečňována jak uvnitř Společenství, tak mimo ně, může být osvobozena od daně jen ta část služby poskytované cestovní kanceláří,
která se týká plnění uskutečňovaných mimo Společenství.“
5       Podle článku 1 směrnice Rady 90/314/EHS ze dne 13. června 1990 o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy (Úř. věst.
L 158, s. 59; Zvl. vyd. 13/10, s. 132) je předmětem této směrnice „sblížení právních a správních předpisů členských států
o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy prodávaných nebo nabízených k prodeji na území Společenství“.
6       Podle článku 2 uvedené směrnice je definicí souboru služeb „předem stanovená kombinace alespoň dvou z následujících položek,
je‑li prodávána nebo nabízena k prodeji za souhrnnou cenu a je‑li služba poskytována po dobu přesahující 24 hodin nebo zahrnuje‑li
nocleh:
a)      doprava,
b)      ubytování,
c)      jiné služby cestovního ruchu, které nejsou doplňkem dopravy nebo ubytování a tvoří významnou část souboru služeb.“

Vnitrostátní právní úprava
7       Relevantními ustanoveními vnitrostátní právní úpravy použitelnými na spor v původním řízení jsou čl. 4 odst. 23 a čl. 25 zákona
o dani z obratu (Umsatzsteuergesetz) z roku 1993 (BGBl. 1993 I, s. 565, dále jen „UStG 1993“).
8       Článek 4 odst. 23 tohoto zákona stanoví, že od daně je osvobozeno ubytování, stravování a služby obvyklé povahy poskytované
osobami nebo zařízeními, pokud u sebe převažujícím způsobem ubytovávají dospívající osoby za účelem výchovy, odborné přípravy
nebo průběžného vzdělávání nebo za účelem novorozenecké péče, pokud jsou tyto služby poskytovány dospívajícím osobám nebo
osobám zajišťujícím jejich výchovu, odbornou přípravu, průběžné vzdělávání nebo péči.
9       Článek 25 UStG 1993, týkající se zdanění turistických služeb, stanoví:
„1.      Následující ustanovení jsou použitelná na podnikatelem poskytované turistické služby, které nejsou určené pro odběratelskou
společnost, pokud při jejich poskytování podnikatel jedná vůči odběrateli svým vlastním jménem a využívá turistických služeb
poskytovaných třetími osobami. Podnikatelem poskytovaná služba musí mít povahu jiné služby. Jestliže podnikatel poskytuje
odběrateli v rámci cesty více služeb tohoto druhu, jsou tyto služby považovány za jedinou jinou službu. Místo poskytnutí jiné
služby je stanoveno v čl. 3a odst. 1. Turistické služby třetích osob odpovídají dodáním zboží a jiným službám třetích osob
poskytovaným přímo cestujícím.
2.      Jiná služba je osvobozena od daně, pokud jsou související turistické služby třetích osob poskytovány na území třetího státu
[…]
3.      Hodnota jiné služby odpovídá rozdílu mezi částkou uhrazenou odběratelem za účelem získání služby a částkou, kterou podnikatel
uhradil za turistické služby třetích osob […]
4.      Odchylně od čl. 15 odst. 1 není podnikatel oprávněn odečíst jako na vstupu vybranou DPH částky daně, které mu byly zvlášť
vyúčtovány za turistické služby třetích osob. Dále není článek 15 dotčen. […]“

Spor v původním řízení a předběžná otázka
10     ISt je společností s ručením omezeným založenou podle německého práva. V rámci své činnosti svým zákazníkům nabízí především
programy nazvané „High School“ a „College“.
11     Program „High School“ se obrací na žáky ve věku 15 až 18 let, kteří hodlají po dobu tří, pěti nebo deseti měsíců navštěvovat
„high school“ nebo obdobnou zahraniční školu, především v anglicky mluvících zemích. Zájemci, kteří se chtějí takového programu
zúčastnit, zašlou svoji přihlášku iSt, která po pohovoru rozhodne o jejich přijetí. Vybraným osobám je iSt povinna zajistit
místo studenta na vybrané „high school“.
12     Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že je-li program „High School“ realizován ve Spojených státech, žák je po dobu svého pobytu
ubytován v hostitelské rodině, která je vybrána ve spolupráci s přidruženou místní organizací spolupracující s iSt. Osoba
určená touto organizací slouží jako zástupce žáka v místě, kde se nachází „high school“ a bydliště hostitelské rodiny. Prostřednictvím
stejné organizace se může žák společně s dalšími žáky účastnícími se školní výměny rovněž zúčastnit autobusového nebo leteckého
zájezdu po hostitelském státě.
13     Soubor služeb nabízený iSt za těchto podmínek zahrnuje zpáteční let do Spojených států s odletem z Frankfurtu nad Mohanem
s průvodcem, vnitrostátní letecká spojení po Německu, vnitrostátní zpáteční letecká spojení po Spojených státech až do cílového
místa, ubytování a stravování v hostitelské rodině, výuku na vybrané „high school“, převzetí do péče přidruženou organizací
a jejími místními spolupracovníky po dobu pobytu, přípravnou schůzku a materiály a pojištění pro případ zrušení cesty.
14     Co se týče programu „College“, který se obrací na studenty a maturanty, přidružené organizaci přísluší uhradit z fondů, které
pro své služby dostává od iSt, školné vybranému „college“, a zařídit tak, aby byla pro účastníky na tomto „college“ místa
a aby na něj tito účastníci byli přijati na dobu jednoho až tří trimestrů. Účastníci, kteří si sami rezervují své lety, nejsou
stravováni a ubytováni v hostitelských rodinách, ale ve vybraném „college“.
15     Finanzamt, který nejprve plnění realizovaná iSt posoudil jako „cestovní plnění“ spadající pod článek 25 UStG 1993, následně
usoudil, že se ve skutečnosti jednalo o služby poskytované za účelem výchovy nebo odborné přípravy, které mají být na základě
čl. 4 odst. 23 tohoto zákona osvobozeny od daně. Následkem posouzení poskytovaných služeb jako od daně osvobozených plnění,
u kterých není možný žádný odpočet DPH na vstupu, snížil Finanzamt přebytky DPH, které tato společnost přiznala v letech 1995
až 1997.
16     ISt podala proti tomuto rozhodnutí žalobu u příslušného Finanzgericht, ve které žádala o zvýšení částky daně na vstupu pro
příslušné tři roky. Finanzgericht svým rozhodnutím vyhověl návrhu iSt, jelikož měl za to, že poskytované služby jsou turistickými
službami ve smyslu článku 25 UStG 1993 a že čl. 4 odst. 23 téhož zákona není použitelný.
17     Finanzamt podal opravný prostředek „Revision“ k Bundesfinanzhof, který se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru
následující předběžnou otázku:
„Je zvláštní režim cestovních kanceláří stanovený článkem 26 směrnice 77/388 […] použitelný rovněž na plnění organizátora
takzvaných ‚High School‘ a ‚College‘ programů s pobytem v zahraničí v délce tří až deseti měsíců, které uvedený organizátor
nabízí svým vlastním jménem a pro jejichž realizaci využívá služeb jiných osob povinných k dani?“

K předběžné otázce
18     Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda jsou naplněny podmínky použití čl. 26 odst. 1 šesté směrnice, jedná‑li se o hospodářský
subjekt, který proti zaplacení souhrnné ceny nabízí svým klientům programy nazvané „High School“ a „College“, zahrnující především
jazykový pobyt v zahraničí v délce tří až deseti měsíců.
19     Aby bylo možné odpovědět na položenou otázku, je třeba přezkoumat, zda společnost, jako je iSt, jedná svým vlastním jménem
a zda má povahu hospodářského subjektu spadajícího do zvláštního režimu cestovních kanceláří a využívá pro svá plnění dodání
zboží a služby jiných osob povinných k dani.
20     Zaprvé, podle judikatury přísluší vnitrostátnímu soudu, kterému byl předložen spor související s použitím článku 26 šesté
směrnice, zkoumat, s ohledem na veškeré údaje projednávaného případu a především vzhledem k povaze smluvních povinností dotčeného
hospodářského subjektu vůči jeho klientům, zda je, či není tato podmínka splněna (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 12. listopadu
1992, Van Ginkel, C‑163/91, Recueil, s. I‑5723, bod 21). Krom toho je nesporné, jak vyplývá z předkládacího rozhodnutí, že
žalobkyně v původním řízení nejednala při plněních, kterých se toto rozhodnutí především týká, jako zmocněnkyně.
21     Zadruhé, pokud se týká povahy „hospodářského subjektu“ ve smyslu článku 26 šesté směrnice, je třeba připomenout, že z judikatury
vyplývá, že služby poskytované cestovními kancelářemi a organizátory turistických zájezdů se vyznačují tím, že se většinou
skládají z mnoha služeb, především pokud jde o dopravu a ubytování, které jsou plněny jak na území členského státu, kde má
společnost své sídlo nebo stálou provozovnu, tak mimo něj. Použití obecných právních pravidel týkajících se místa zdanění,
základu daně a odpočtu daně na vstupu by z důvodu četnosti a místa poskytovaných služeb naráželo na praktické obtíže pro tuto
společnost, které by mohly narušovat výkon její činnosti. Zákonodárce Společenství proto z důvodu přizpůsobení pravidel použitelných
na specifickou povahu této činnosti zavedl do odstavců 2, 3 a 4 článku 26 šesté směrnice zvláštní režim DPH (viz výše uvedený
rozsudek Van Ginkel, body 13 až 15; a rozsudky ze dne 22. října 1998, Madgett a Baldwin, C‑308/96 a C‑94/97, Recueil, s. I‑6229,
bod 18, a ze dne 19. června 2003, First Choice Holidays, C‑149/01, Recueil, s. I‑6289, body 23 a 24).
22     V tomto ohledu Soudní dvůr rozhodl, že důvody, na nichž se zakládá zvláštní režim použitelný pro cestovní kanceláře a organizátory
turistických zájezdů, jsou platné rovněž v případě, že hospodářský subjekt není cestovní kanceláří nebo organizátorem turistických
zájezdů ve smyslu, který je těmto pojmům běžně přisuzován, ale uskutečňuje totožná plnění v rámci jiné činnosti. Výklad omezující
použití článku 26 šesté směrnice pouze na hospodářské subjekty, které jsou cestovními kancelářemi nebo organizátory turistických
zájezdů ve smyslu, který je těmto pojmům běžně přisuzován, by totiž měl za následek, že totožné služby by spadaly pod různá
ustanovení v závislosti na formální povaze hospodářského subjektu (výše uvedený rozsudek Madgett a Baldwin, body 20 a 21).
23     Ve věci v původním řízení je nesporné, že iSt není cestovní kanceláří nebo organizátorem turistických zájezdů ve smyslu, který
je těmto pojmům běžně přisuzován. V každém případě je nutné určit, zda tato společnost uskutečňuje plnění totožná s plněními
takové kanceláře nebo takového organizátora.
24     Je nutno konstatovat, že v rámci svých činností týkajících se programů „High‑School“ a „College“ uskutečňuje iSt plnění totožná
nebo přinejmenším srovnatelná s činnostmi cestovní kanceláře nebo organizátora turistických zájezdů. Nabízí totiž služby spojené
s leteckou dopravou svých klientů nebo s jejich pobytem v cílovém státě a poskytování služeb obecně spjatých s tímto druhem
činnosti svěřuje jiným osobám povinným k dani ve smyslu článku 26 šesté směrnice, a sice přidružené místní organizaci a leteckým
společnostem.
25     Za těchto podmínek je třeba určit, zda je pro plnění realizovaná iSt a pro plnění, u kterých využívá dodání zboží a služby
jiných osob povinných k dani, namístě podrobit tuto společnost DPH, v souladu s uvedeným článkem 26.
26     V tomto ohledu není vyloučeno, že hospodářské subjekty poskytující služby běžně spojené s cestováním, budou nuceny využívat
turistické služby třetích osob, které ve srovnání s jinými službami těchto subjektů představují menší část ceny za soubor
služeb. Tyto služby třetích osob nepředstavují pro klientelu cíl sám o sobě, ale prostředek k získání hlavní služby tohoto
subjektu za co nejlepších podmínek (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Madgett a Baldwin, bod 24).
27     Je třeba konstatovat, že za takových podmínek zůstávají služby třetích osob čistě doplňkovými vzhledem k vlastním službám
a není namístě hospodářský subjekt zdanit v souladu s článkem 26 šesté směrnice (výše uvedený rozsudek Madgett a Baldwin,
bod 25).
28     V tomto ohledu je však třeba podotknout, že vzhledem k tomu, že hospodářský subjekt, jako je iSt, běžně nabízí svým klientům
mimo služby spojené s odbornou přípravou a s jazykovou výukou svých klientů rovněž dopravní služby, jejichž realizace nemůže
zůstat bez citelného dopadu na cenu souboru služeb, jako je doprava do cílového státu nebo pobyt v něm, nemohou být tyto služby
považovány za poskytování čistě doplňkových služeb. Jak totiž vyplývá z předkládacího rozhodnutí, dotčené služby vzhledem
k hodnotě odpovídající službě spojené s odbornou přípravou a s jazykovým vzděláváním, kterou iSt nabízí svým klientům, nepředstavují
pouhou okrajovou část.
29     Za těchto podmínek musí být článek 26 šesté směrnice vykládán v tom smyslu, že je použitelný na hospodářský subjekt, jako
je iSt, který proti úhradě souhrnné částky běžně nabízí svým klientům mimo služeb spojených s jejich odbornou přípravou a s jazykovým
vzděláváním služby jiných osob podléhajících dani, jako je doprava do cílového státu nebo pobyt v něm.
30     Toto použití je nicméně zpochybňováno některými členskými státy, které předložily Soudnímu dvoru vyjádření, z důvodu, že plnění
uskutečňovaná iSt nijak nespadají pod plnění, kterých se uvedený článek týká.
31     Nejprve, použití článku 26 šesté směrnice je zpochybňováno německou vládou z důvodu, že podle judikatury Soudního dvora cesty
spočívající ve školních výměnách o délce přibližně jednoho semestru nebo jednoho roku, po dobu kterých žák navštěvuje školní
zařízení v hostitelské zemi, aby se mohl seznámit s jejím obyvatelstvem a kulturou, a pobývá v dobrovolnické hostitelské rodině,
jako by byl jejím členem, nepředstavují cesty ve smyslu směrnice 90/314 (rozsudek ze dne 11. února 1999, AFS Intercultural
Programs Finland, C‑237/97, Recueil, s. I‑825, bod 34). K tomuto bodu kyperská vláda dodává, že při zohlednění globální povahy
plnění uskutečňovaného iSt je hlavní nabízená služba tvořena možností účastnit se jazykové přípravy a že tato služba nemůže
spadat do běžných turistických služeb ve smyslu článku 26 šesté směrnice.
32     Svými argumenty německá a kyperská vláda v podstatě tvrdí, že jazykový pobyt nabízený iSt v rámci programů „High School“ a „College“
nespadá pod pojem „cesta“ podle článku 26 šesté směrnice.
33     V tomto ohledu, kromě skutečnosti, že posouzení Soudního dvora ve výše uvedeném rozsudku AFS Intercultural Programs Finland
se netýkalo otázky spojené s použitím šesté směrnice, je třeba konstatovat, že upřesnění vyjádřená v uvedeném rozsudku nemají
žádný dopad na použití článku 26 této směrnice.
34     Je sice pravda, že uvedený článek neobsahuje definici pojmu cesta. Nicméně za účelem použití uvedeného článku není nezbytné
předem upřesňovat prvky tvořící cestu. Toto ustanovení je totiž použitelné za podmínky, že dotčený hospodářský subjekt má
povahu hospodářského subjektu ve zvláštním režimu cestovních kanceláří, že jedná svým vlastním jménem a že pro svá plnění
využívá dodávky a služby jiných osob podléhajících dani. Konkrétněji, pro plnění, u kterých je třeba hospodářský subjekt zdanit
na základě článku 26 šesté směrnice, je jediným relevantním kritériem umožňujícím použití tohoto článku kritérium vycházející
z toho, zda turistická služba má, či nemá doplňkovou povahu.
35     Mimoto, pokud by v tomto ohledu byla přijata vyjádření předložená především německou vládou, článek 26 šesté směrnice by se
uplatňoval v závislosti na cíli sledovaném nabízenou cestou a na délce pobytu v cílovém státě. Takový výklad by měl za výsledek
přidání dodatečné podmínky, pokud jde o případné použití uvedeného článku.
36     Nic přitom neumožňuje vyvozovat, že si zákonodárce Společenství přál omezit rozsah působnosti článku 26 šesté směrnice v závislosti
na dvou kombinovaných nebo oddělených prvcích, a sice na cestou sledovaném cíli a na délce pobytu v cílovém státě. Jiný závěr
by v tomto ohledu mohl zjevně omezit dosah uvedeného článku a byl by neslučitelný se zvláštním režimem, který zavádí.
37     Krom toho je zjevné, že taková dodatečná podmínka, pokud jde o provedení článku 26 šesté směrnice, by mohla zapříčinit rozlišování
mezi hospodářskými subjekty na základě cíle pobytu, který v cílovém státě nabízejí, a nepopiratelně by vyústila v narušení
hospodářské soutěže mezi dotčenými subjekty a ohrožení jednotného používání této směrnice.
38     Zadruhé má německá vláda za to, že článek 26 šesté směrnice nemůže být použitelný na spor v původním řízení, vzhledem k tomu,
že plnění uskutečňovaná iSt, pokud se týká odborné přípravy a jazykového vzdělávání jejích klientů, spadají do plnění osvobozených
od daně na základě čl. 4 odst. 23 UStG 1993. Tato vláda v podstatě uplatňuje, že za předpokladu, že by uskutečňovaná plnění
ratione materiae
spadala do případů osvobození od daně stanovených touto směrnicí a především pod její čl. 13 A odst. 1 písm. i), zvláštní
režim zdanění stanovený uvedeným článkem 26 by nebyl použitelný.
39     V tomto ohledu nic neumožňuje se domnívat, že by použití uvedeného článku 26 záviselo na takovém předpokladu. Je třeba připomenout,
že pro plnění týkající se dodání zboží a služeb třetích osob, u kterých je namístě zdanit hospodářský subjekt na základě uvedeného
článku, je jediným relevantním kritériem kritérium založené na tom, zda turistická služba má, či nemá doplňkovou povahu.
40     Krom toho je nutno připomenout, že režim zavedený článkem 26 šesté směrnice mající za cíl přizpůsobení pravidel použitelných
v oblasti DPH pro cestovní kanceláře a pro subjekty uskutečňující s nimi totožné nebo srovnatelné služby je zvláštním režimem
zdanění, a nikoli zvláštním režimem osvobození od daně použitelným na některé činnosti uskutečňované uvedenými subjekty.
41     Za těchto okolností není argument předložený v projednávaném případě německou vládou relevantní, a nemůže tudíž odůvodnit
nepoužití článku 26 šesté směrnice ve věci v původním řízení.
42     Toto konstatování nicméně neznamená, že by na režimu osvobození od daně stanoveného hlavou X šesté směrnice nemohl být založen
žádný argument, jestliže vyvstala otázka případného použití uvedeného článku 26.
43     V tomto ohledu je třeba připomenout, že odstavec 3 tohoto článku stanoví, že uskutečňují‑li plnění, která cestovní kancelář
svěřila jiným osobám povinným k dani, tyto osoby mimo Společenství, považuje se služba cestovní kanceláře za zprostředkovatelskou
činnost osvobozenou od daně podle čl. 15 odst. 14 šesté směrnice. Z toho vyplývá, že zákonodárce Společenství nevyloučil možnost
použití ustanovení režimu osvobození od DPH stanoveného touto směrnicí v rámci plnění uskutečňovaných na základě jejího článku
26.
44     Nicméně žádný argument nemůže vycházet z odstavce 3 článku 26 šesté směrnice za účelem tvrzení, že jí stanovený zvláštní režim
cestovních kanceláří není použitelný v projednávaném případě z důvodu, že plnění uskutečňovaná iSt jsou s ohledem na svůj
předmět nebo na svoji povahu osvobozena od daně. V souladu s uvedeným čl. 26 odst. 3 totiž relevantní kritérium, podle kterého
může být plnění osvobozeno od DPH na základě tohoto ustanovení, nezohledňuje, jak uplatňuje německá vláda, předmět nebo povahu
takto uskutečňovaného plnění, ale místo realizace poskytnuté služby.
45     V každém případě, i kdyby plnění uskutečňovaná iSt týkající se odborné přípravy a jazykového vzdělávání jejích klientů spadala
do plnění osvobozených od daně na základě čl. 13 A odst. 1 písm. i) šesté směrnice, tento článek nemůže být použit, vzhledem
k tomu, že z předkládacího usnesení vyplývá, že iSt je obchodní společností, a nikoliv institucí veřejného práva nebo srovnatelnou
institucí, na které uvedený článek odkazuje. Použití ustanovení téhož článku na společnost, jako je iSt, by znamenalo extenzivní
výklad režimu osvobození od daně stanoveného uvedenou směrnicí.
46     Je přitom třeba uvést, že podle ustálené judikatury jsou výrazy použité za účelem vymezení osvobození od daně uvedené v článku
13 šesté směrnice vykládány striktně (viz zejména rozsudek ze dne 3. března 2005, Arthur Andersen, C‑472/03, Recueil, s. I‑1719,
bod 24 a uvedená judikatura).
47     Z toho vyplývá, že argument předložený v projednávaném případě německou vládou musí být v každém případě odmítnut.
48     Ze všech předcházejících úvah vyplývá, že na položenou otázku je namístě odpovědět tak, že článek 26 šesté směrnice musí být
vykládán v tom smyslu, že je použitelný na hospodářský subjekt nabízející služby, jako jsou programy „High School“ a „College“,
spočívající v organizování jazykových a studijních cest do zahraničí, který jako protihodnotu za zaplacení souhrnné ceny nabízí
svým klientům svým vlastním jménem pobyt v zahraničí v délce tří až deseti měsíců a za tímto účelem svěřuje poskytování služeb
jiným osobám podléhajícím dani.

K nákladům řízení
49     Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
Článek 26 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977, o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících
se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, musí být vykládán v tom smyslu, že je použitelný
na hospodářský subjekt nabízející služby, jako jsou programy „High School“ a „College“, spočívající v organizování jazykových
a studijních cest do zahraničí, který jako protihodnotu za zaplacení souhrnné ceny nabízí svým klientům svým vlastním jménem
pobyt v zahraničí v délce tří až deseti měsíců a za tímto účelem svěřuje poskytování služeb jiným osobám podléhajícím dani.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: němčina.