CELEX: 62004TJ0153
Konkurencija
Bauda
EB 81 straipsnio pažeidimas
Komisijos teisė sankcijų taikymo srityje
Senaties terminas
Reglamento (EEB) Nr. 2988/74 4 ir 6 straipsniai
Priimtinumas

Suvirinti tinkleliai
senaties terminu, nėra pagrįstas ir kad šioje byloje dėl suteiktos banko garantijos negalima taikyti šio reglamento.
Šiuo klausimui Komisija mano, pirma, kad procedūra dėl pasinaudojimo
Banco di Roma
suteikta garantija neturi būti sutapatinama su sprendimo
Suvirinti tinkleliai
vykdymo procedūra. Banko, kaip garanto, atsakomybė yra sutartinė, todėl bet koks ginčas, susijęs su banko garantija, turi
būti sprendžiamas Teisingumo Teisme pagal EB 238 straipsnį, o ieškovės prievolė kyla iš EB 256 straipsnio.
Antra, Komisija tvirtina, kad banko garantija yra atskira prievolė ir skiriasi nuo ieškovės prievolės sumokėti baudą. Šiuo
klausimu ji nurodo, kad banko garantinė prievolė vykdoma iš karto Komisijai pareikalavus, kad
Banco di Roma
yra įsipareigojęs, jei reikės, atsisakyti atsakomybės subsidiarumo ir proporcingumo, ir kad jo įsipareigojimas negali būti
atšauktas be Komisijos raštiško sutikimo. Komisija daro išvadą, kad ryšys tarp jos ir
Banco di Roma
yra nesusijęs su jos ryšiu su ieškove.
Trečia, Komisija nurodo, kad teisinio saugumo principas nereikalauja sutartiniams santykiams taikyti pagal analogiją Reglamente
Nr. 2988/74 numatyto senaties termino. Sutartiniai santykiai patys savaime atitinka teisinio saugumo reikalavimus senaties
termino srityje. Jei nagrinėjamai banko garantijai būtų taikoma Italijos teisė, senaties terminas būtų dešimt metų. Taigi
Komisijai nereikėtų priverstinai vykdyti sprendimo
Suvirinti tinkleliai
, nes ji galėtų pareikšti savo reikalavimus
Banco di Roma
garantijos pagrindu.
Galiausiai Komisija tvirtina, kad banko garantija pirminių santykių tarp jos ir ieškovės atžvilgiu neturėtų būti laikoma tik
papildomo pobūdžio. Atsižvelgiant į tai, ieškovės nurodytas šio sprendimo 27 punkte minėtas sprendimas
Préservatrice foncière TIARD
neturi reikšmės šiai bylai, nes jis susijęs su garantijų sistema, kuriai negalima priskirti nagrinėjamos banko garantijos
dėl jos specifinių sąlygų. Be to, ji tvirtina, kad nebūtų suinteresuota, jog būtų suteikta tokia papildoma garantija vietoj
laikino baudos sumokėjimo.
Subsidiariai Komisija tvirtina, kad net jeigu (quod non) Reglamente Nr. 2988/74 nustatytas senaties terminas būtų taikomas
banko garantijai, sutikimą priimti šią garantiją reikėtų laikyti mokėjimo lengvata šio reglamento 6 straipsnio a punkto prasme,
kuria siekiama sustabdyti senaties terminą. Tokiu sutikimu priimti garantiją mokėjimas palengvinamas keliais aspektais: įmonei
nereikia iškart sumokėti baudos ir jai suteikiama teisė tokį mokėjimą atidėti iki Komisijos pareikalavimo, neprivalant prašyti
Bendrijos teismų sustabdyti sprendimo, kuriuo nustatoma bauda, vykdymo. Be to, nepripažinus, kad banko garantija yra mokėjimo
lengvata, įmonės būtų skatinamos nemokėti joms nustatytų galutinių baudų, kai tik šios taptų galutinėmis.
Komisija mano, kad pasinaudojimas banko garantija yra ne viešosios valdžios įgaliojimų vykdymas, kurį galima ginčyti pagal
EB 230 straipsnį, o sutartinės teisės, kurios teisminė kontrolė dėl banko garantijoje esančios arbitražinės išlygos buvo patikėta
Bendrijos Teisingumo Teismui, įgyvendinimas. Tačiau dėl teisės aktų, kuriuos priima Komisija dalyvaudama sutartiniuose santykiuose,
priklausančiuose Bendrijos teismų kompetencijai pagal EB 238 straipsnį, iš esmės tuo pačiu metu negalima pateikti ieškinio
dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnį.
Šiuo atžvilgiu „dėl teisingumo ir proceso ekonomijos“ Komisija prašo Pirmosios instancijos teismo perkvalifikuoti privataus
asmens pateiktą ieškinį šioje byloje į ieškinį pagal EB 238 straipsnį dėl sutartinės garantijos taikymo.

Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Kadangi Komisijos teisės vykdyti sprendimą
Suvirinti tinkleliai
senaties terminu Reglamento Nr. 2988/74 4 straipsnio 1 dalies prasme pagrįstą argumentą ieškovė pateikė tiek dėl priimtinumo,
siekdama užginčyti Komisijos nurodytą nepriimtinumo pagrindą (šio sprendimo 23 punktas), tiek dėl esmės (šio sprendimo 24 punktas),
pirmiausia reikia nustatyti, ar taikytinas toks senaties terminas.

Dėl senaties termino
Pirmiausia reikia išnagrinėti, ar, kaip tvirtina ieškovė, Reglamento Nr. 2988/74 4 straipsnio 1 dalis taikoma šioje byloje.
Todėl reikia nustatyti, ar ginčijami aktai yra administracinio, ar, kaip tvirtina Komisija, sutartinio pobūdžio.
Šiuo atžvilgiu Pirmosios instancijos teismas pirmiausia nurodo, kad ginčijami aktai skyriuje „Dalykas“ aiškiai daro nuorodą
į procedūrą, kurios pabaigoje buvo priimtas sprendimas
Suvirinti tinkleliai
. Juose nustatytas mokėjimo reikalavimas kartu su įspėjimu dėl banko garantijos panaudojimo yra sprendimo
Suvirinti tinkleliai
vykdymo būdas. Todėl ginčijami aktai, priimti remiantis Komisijos sprendimu EB 249 straipsnio prasme, yra administracinio
pobūdžio.
Nors tiesa, kad sutartiniai ryšiai tarp
Banco di Roma
ir Komisijos banko garantijos forma kilo dėl ieškovės prievolės Komisijai ir šioje banko garantijoje yra arbitražinė išlyga
EB 238 straipsnio prasme, vis dėlto reikia priminti, kad 2004 m. balandžio 13 d. faksas tik nurodo, jog banko garantija bus
pasinaudota, jeigu ieškovė nesumokės reikalaujamos sumos, ir kad 2004 m. vasario 5 d. laiške neminima banko garantija.
Pirma, iš to išplaukia, priešingai nei tvirtina Komisija, kad nagrinėjama byla nėra banko garantija grindžiamas sutartinio
pobūdžio ginčas, todėl šioje byloje negalima netaikyti Reglamento Nr. 2988/74.
Antra, ieškinys dėl panaikinimo, pateiktas pagal EB 230 straipsnį, yra teisių gynimo būdas, tinkamas ginčijamų aktų teisėtumui
patikrinti (žr. šia prasme 2005 m. birželio 9 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties
Helm Düngemittel prieš Komisiją
, T‑265/03, Rink. p. II‑2009, 38 punktą ir cituotą teismų praktiką). Taigi Komisijos pasiūlytas šio ieškinio perkvalifikavimas
į pagal EB 238 straipsnį pateiktą ieškinį būtų ne tik nesuderinamas su ieškovės ieškinyje nurodytu bei dublike aiškiai dar
kartą patvirtintu ieškinio dalyku, bet ir neteisingas teisiniu požiūriu.
Taigi nustatytas administracinis ginčijamų aktų, priimtų vykdant sprendimą
Suvirinti tinkleliai
, pobūdis.
Kad būtų galima atmesti šio sprendimo 28–31 punktuose pateiktusKomisijos argumentus, pakanka dar kartą nurodyti (žr. šio sprenimo
40 ir 41 punktus), jog šio ieškinio dalykas nesusijęs su banko garantijos panaudojimu.
Dėl Komisijos argumento, kad vien dėl banko garantijos buvimo pagrindinei prievolei tarp ieškovės ir Komisijos netaikomas
Reglamentas Nr. 2988/74 (žr. 28 punkto pabaigą), reikia nurodyti, kad šie sutartiniai santykiai tarp
Banco di Roma
ir Komisijos netrukdo taikyti senaties Komisijos teisei vykdyti sprendimą
Suvirinti tinkleliai
, pasibaigus šio reglamento 4 straipsnyje nustatytam terminui. Reglamentas Nr. 2988/74 įtvirtina visapusiškas taisykles, išsamiai
reglamentuojančias terminus, per kuriuos Komisija, nepažeisdama pagrindinio teisinio saugumo reikalavimo, turi teisę vykdyti
sprendimus, nustatančius baudas įmonėms, kurioms taikomos Bendrijos taisyklės konkurencijos srityje (žr. šiuo klausimu 2003 m.
kovo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
CMACGM ir kt. prieš Komisiją
, T‑213/00, Rink. p. II‑913, 324 punktą).
Šiuo atžvilgiu nesvarbu, kad banko garantiją, kaip tvirtina ieškovė, būtų galima kvalifikuoti kaip papildomą prievolę jos
užtikrinamos pagrindinės prievolės atžvilgiu ar veikiau kaip savarankišką prievolę, dėl sąlygos sumokėti pagal pirmą reikalavimą
(šio sprendimo 27 ir 32 punktai).
Todėl reikia išnagrinėti, ar senaties terminas Komisijos teisei vykdyti sprendimą
Suvirinti tinkleliai
Reglamento Nr. 2988/74 4 straipsnio 1 dalies prasme buvo pasibaigęs priimant ginčijamus aktus.
Šiuo atžvilgiu akivaizdu, kad išskyrus šio sprendimo 10 punkte nurodytą 1997 m. rugsėjo 11 d. Komisijos laišką, po šio sprendimo
8 punkte minėto 1997 m. liepos 17 d. Sprendimo
Ferriere Nord prieš Komisiją
nebuvo jokio kito veiksmo, nutraukiančio senaties terminą Reglamento Nr. 2988/74 5 straipsnio prasme.
Telieka išnagrinėti, ar, kaip tvirtina Komisija, senaties terminas buvo sustabdytas todėl, kad iš esmės Komisijos ieškovei
paskirtos baudos mokėjimo sustabdymas, pastarajai pateikus banko garantiją, yra mokėjimo lengvata Reglamento Nr. 2988/74 6 straipsnio
a punkto prasme (šio sprendimo 1 punktas).
Tačiau šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad šio klausimo sprendimas nėra lemiamas šiai bylai.
Toks sustabdymas pasibaigė pasibaigus laikotarpiui, kuriam jis buvo suteiktas, t. y. pagal 1989 m. rugpjūčio 9  d. Komisijos
laišką (žr. šio sprendimo 4 punktą), „tol, kol nepriimtas sprendimas byloje“. Šioje byloje mokėjimo sustabdymas pasibaigė
Teisingumo Teismui priėmus sprendimą, būtent 1997 m. liepos 17 d. dieną (žr. šio sprendimo 8 punktą), kurią prasidėjo senaties
terminas pagal Reglamento Nr. 2988/74 4 straipsnio 2 dalį.
Todėl reikia konstatuoti, kad šioje byloje nebuvo sustabdytas senaties terminas po 1997 m. liepos 17 d. Teisingumo Teismo
sprendimo.
Iš to išplaukia, kad pagal Reglamento Nr. 2988/74 4 straipsnio 1 dalį senaties terminas Komisjos teisei vykdyti savo sprendimą
šios nuostatos prasme buvo pasibaigęs ieškovės teisingai nustatytą dieną (žr. šio sprendimo 28 punktą), būtent 2002 m. rugsėjo
18 dieną. Taigi 2004 m. vasario 5 d. ir balandžio 13 d. ginčijami aktai buvo priimti ir įteikti ieškovei pasibaigus Komisijos
teisei vykdyti sprendimą
Suvirinti tinkleliai
.

Dėl priimtinumo
Reikia priminti, kad sprendimas EB 249 straipsnio prasme yra bet koks aktas, aiškiai ir galutinai pakeičiantis adresato teisinę
padėtį (1971 m. kovo 31 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Tarybą
, 22/70, Rink. p. 263, 33–43 punktai ir 1981 m. lapkričio 11 d. Sprendimas
IBM prieš Komisiją
, 60/81, Rink. p. 2268).
Iš pateiktų argumentų dėl senaties termino matyti (šio sprendimo 37–53 punktai), kad Komisijos teisė reikalauti ieškovės sumokėti
nesumokėtą skolos likutį buvo pasibaigusi dėl senaties termino jos teisei vykdyti sprendimą
Suvirinti tinkleliai
ir kad ieškovė nuo 2002 m. rugsėjo 18 d. galėjo teisėtai manyti, jog jai negalėtų būti pareikštas joks Komisijos reikalavimas
dėl minėto sprendimo vykdymo.
Tačiau ginčijamais aktais Komisija nurodė ieškovei sumokėti neapmokėtą skolos likutį ir pagrąsino pasinaudosianti banko garantiją.
Ginčijami aktai, kurių atžvilgiu iš anksto taikoma teisėtumo prezumpcija, aiškiai ir galutinai pakeičia ieškovės teisinę padėtį,
todėl yra sprendimas EB 249 straipsnio prasme, kuris iš esmės neatitinka ankstesnių aktų.
Taigi prieštaravimą dėl priimtinumo reikia atmesti kaip nepagrįstą.

Dėl esmės
Iš argumentų dėl senaties termino (šio sprendimo 37–53 punktai) matyti, kad kai buvo priimti ginčijami aktai, Komisijos teisė
vykdyti sprendimą
Suvirinti tinkleliai
buvo pasibaigusi Reglamento Nr. 2988/74 4 straipsnio 1 dalies prasme.
Iš to išplaukia, kad pagrindas, susijęs su Reglamento Nr. 2988/74 4 straipsnio 1 dalies pažeidimu, yra pagrįstas, todėl ginčijami
aktai turi būti panaikinti.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi
išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal ieškovės
pateiktus reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (pirmoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Panaikinti Komisijos sprendimus, apie kuriuos pranešta 2004 m. vasario 5 d. laišku ir 2004 m. balandžio 13 d. faksu, dėl 1989 m.
rugpjūčio 2 d. Komisijos sprendimu 89/515/EEB dėl EEB sutarties 85 straipsnio taikymo (IV/31.553 – Suvirinti tinkleliai) ieškovei
nustatytos baudos neapmokėto likučio.
2.
Komisija padengia savo ir ieškovės patirtas bylinėjimosi išlaidas.
García‑Valdecasas
Cooke
Trstenjak
Priimta 2006 m. rugsėjo 27 d. Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
E. Coulon

R. García‑Valdecasas
*
Proceso kalba: italų.