CELEX: 62004CJ0123
Zmluva ESAE
Zásobovanie
Vlastníctvo
Obohatenie uránu na území Spoločenstva štátnym príslušníkom tretieho štátu

Predmetom návrhu na začatie prejudiciálneho konania je výklad článkov 57 AE, 73 AE, 75 AE, 86 AE, 87 AE, 196 AE a 197 AE.
Tieto návrhy boli podané v rámci dvoch sporov medzi spoločnosťami Industrias Nucleares do Brasil SA (ďalej len „INB“) a Siemens
AG (ďalej len „Siemens“), UBS AG (ďalej len „UBS“) na jednej strane a Texas Utilities Electric Corporation (ďalej len „TUEC“)
na druhej strane, pričom predmetom týchto sporov je vydanie valcov obohateného uránu.

Právny rámec
Článok 2 AE uvedený v hlave I Zmluvy ESAE nazvanej „Úlohy Spoločenstva“ stanovuje:
„Za účelom plnenia svojho poslania spoločenstvo v súlade s ustanoveniami tejto zmluvy:
…
d)      dohliada, aby všetci užívatelia spoločenstva dostávali pravidelné a rovnaké dodávky rúd a jadrového paliva;
…“
Články 57 AE, 73 AE a 75 AE sú súčasťou kapitoly VI nazvanej „Zásobovanie“, oddielu 2 nazvaného „Rudy, zdrojové materiály
a osobitné štiepne materiály pochádzajúce zo spoločenstva“ Zmluvy ESAE (ďalej len „kapitola VI“).
Článok 73 AE stanovuje:
„Ak dohoda alebo zmluva medzi členským štátom, osobou alebo podnikom na jednej strane a tretím štátom, medzinárodnou organizáciou
alebo štátnym príslušníkom tretieho štátu na druhej strane zabezpečuje aj dodanie výrobkov spadajúcich pod pôsobnosť Agentúry,
vyžaduje sa predbežný súhlas Komisie na uzatvorenie alebo obnovenie takejto dohody alebo zmluvy pri dodaní týchto výrobkov.“
Článok 75 AE stanovuje:
„Ustanovenia tejto kapitoly sa nepoužijú na záväzky týkajúce sa spracovania, premeny alebo úpravy rúd, zdrojových materiálov
alebo osobitných štiepnych materiálov:
a)      pri záväzkoch medzi osobami alebo podnikmi – pokiaľ sa spracované, opracované alebo upravené materiály musia vrátiť osobe
alebo podniku, od ktorých pochádzajú;
b)      pri záväzkoch medzi osobou alebo podnikom na jednej strane a medzinárodnou organizáciou alebo štátnym príslušníkom tretieho
štátu na druhej strane – pokiaľ sa materiály spracovávajú, menia alebo upravujú mimo územia spoločenstva a následne vracajú
osobe alebo podniku, od ktorých pochádzajú;
c)      pri záväzkoch medzi osobou alebo podnikom na jednej strane a medzinárodnou organizáciou alebo štátnym príslušníkom tretieho
štátu na druhej strane – pokiaľ sa materiály spracovávajú, menia alebo upravujú v rámci spoločenstva a následne vracajú organizácii
alebo štátnemu príslušníkovi, od ktorých pochádzajú alebo inému príjemcovi rovnako so sídlom mimo územia spoločenstva, ktorého
určí táto organizácia alebo štátny príslušník.
Dotknuté osoby alebo podniky sú však povinné oznámiť Agentúre existenciu takýchto záväzkov a bezodkladne po podpise zmlúv
tiež množstvá materiálov, ktoré sú predmetom týchto obratov. Komisia môže zabrániť uskutočneniu záväzkov podľa písmena b),
pokiaľ sa domnieva, že premena alebo úprava nemôže byť uskutočnená hospodárne a bezpečne a bez strát na materiále v neprospech
spoločenstva.
Materiály, ktoré tvoria predmet týchto záväzkov podliehajú na územiach členských štátov dozorným opatreniam uvedených v kapitole
VII. Ustanovenia kapitoly VIII sa však nepoužijú na osobitne štiepne materiály, ktoré sú predmetom záväzkov podľa písmena
c).“
Kapitola VII hlavy II Zmluvy ESAE (ďalej len „Kapitola VII“) je označená ako „Kontrola bezpečnosti“.
V kapitole VIII nazvanej „Vlastníctvo“ hlavy II Zmluvy ESAE (ďalej len „kapitola VIII“) sa nachádzajú články 86 AE a 87 AE.
Podľa článku 86 AE:
„Osobitné štiepne materiály sú vlastníctvom spoločenstva.
Vlastnícke právo spoločenstva zahŕňa všetky osobitné štiepne materiály, ktoré sú vyrábané alebo dovážané členským štátom,
osobou alebo podnikom a podliehajú kontrole bezpečnosti podľa kapitoly VII.“
Články 196 AE a 197 AE sú súčasťou hlavy V nazvanej „Všeobecné ustanovenia“ Zmluvy ESAE.
Podľa znenia článku 196 AE:
„Na účely tejto zmluvy, pokiaľ nie je uvedené inak:
a)      ‚osoba‘ znamená každú fyzickú osobu, ktorá vykonáva všetky alebo niektoré zo svojich činností na území členských štátov v oblasti,
ktorá je vymedzená v príslušnej kapitole tejto zmluvy;
b)      ‚podnik‘ znamená každý podnik alebo zariadenie, ktoré vykonáva všetky alebo niektoré zo svojich činností na území členských
štátov v oblasti, ktorá je vymedzená v príslušnej kapitole tejto zmluvy; ich verejnoprávne alebo súkromnoprávne postavenie
nie je pritom rozhodujúce.“
Článok 197 AE určuje:
„Na účely tejto zmluvy sa:
1.      ‚osobitnými štiepnymi materiálmi‘ rozumejú plutónium 239; urán 233; urán obohatený o urán 235 alebo urán 233; všetky výrobky
obsahujúce jeden alebo viacero z horeuvedených izotopov a iné štiepne materiály, ktoré Rada určí rozhodnutím kvalifikovanou
väčšinou na návrh Komisie; výraz ‚osobitné štiepne materiály‘ však nikdy nezahŕňa zdrojové materiály;
2.      ‚uránom obohateným o urán 235 alebo urán 233‘ rozumie urán obsahujúci urán 235 alebo urán 233 alebo obidva uvedené izotopy
v takom množstve, že relatívne zastúpenie súčtu týchto dvoch izotopov k izotopu 238 je väčšie, ako zastúpenie izotopu 235
k izotopu 238 vyskytujúcom sa v prírode;
3.      ‚zdrojovými materiálmi‘ rozumejú urán obsahujúci zmes izotopov, vyskytujúcu sa v prírode; urán, ktorého obsah izotopu uránu
235 sa nachádza pod normálom; tórium; všetky horeuvedené prvky vo forme kovu, zliatiny, chemickej zlúčeniny alebo koncentrátu;
všetky iné látky obsahujúce jeden alebo viac z horeuvedených prvkov v koncentráciách, ktoré stanoví Rada kvalifikovanou väčšinou
na návrh Komisie;
…“

Spory vo veci samej a prejudiciálne otázky
Z rozhodnutí vnútroštátnych súdov vyplýva, že INB je spoločnosťou, ktorá má svoje sídlo v Brazílii a ktorej úlohou je najmä
získavanie jadrového paliva pre brazílske jadrové elektrárne.
Spoločnosť INB udržiavala trvalé obchodné vzťahy so spoločnosťou Urenco Limited (ďalej len „Urenco“), ktorá má sídlo v Spojenom
kráľovstve. INB dodala spoločnosti Urenco uránovú rudu a slabo obohatený urán, ktorý Urenco obohatila na účet INB. Zmluva
upravujúca ich obchodné vzťahy stanovovala, že vlastnícke právo k uránu nadobúda nadobúdateľ, len čo mu je urán odovzdaný.
Roku 1984 spoločnosť Urenco obohatila urán pre spoločnosť INB, ktorý táto vrátila naspäť, pričom spoločnosť Urenco ho dopravila
do Nemecka a uskladnila v priestoroch pri Hanau, ktoré patria spoločnosti Siemens na základe zmluvy o skladovaní uzavretej
medzi INB a touto spoločnosťou. Následne bol materiál uskladnený v priestoroch Advanced Nuclear Fuels GmbH, ktorá je dcérskou
spoločnosťou Siemensu, v Lingene (Nemecko).
Keďže spoločnosť INB nepotrebovala predmetný dočasne obohatený urán, uverejnila v roku 1993 obchodnú verejnú súťaž na prevod
vlastníckeho práva k jadrovému palivu (ktoré zahŕňalo aj urán obohatený v roku 1984 spoločnosťou Urenco a uskladnený v priestoroch
Siemensu).
Nuexco Exchange AG (ďalej len „NEAG“), ktorá má sídlo v Oltene (Švajčiarsko), predložila návrh, na základe ktorého bola 7. marca
1994 uzavretá zmluva o vypožičaní a prevode vlastníckeho práva k uránu.
V zmysle tejto zmluvy, ktorá sa riadi brazílskym právom, spoločnosť INB mala postupne dodať spoločnosti NEAG spolu päť dodávok
obohateného uránu. NEAG sa zaviazala dodať spoločnosti INB šesť dodávok obohateného uránu rovnakého druhu s neskorším dátumom
splnenia záväzku a súčasne zaplatiť spoločnosti INB medzi uskutočnením oboch dodaní odmenu ako odplatu za používanie uránu.
Následne spoločnosť Nuexco Trading Corporation (ďalej len „NTC“), so sídlom v Denveri (Spojené štáty americké), konala na
účet spoločnosti NEAG. NTC, ktorá patrila do tej istej skupiny podnikov ako NEAG, mala všeobecné splnomocnenie zastupovať
spoločnosť NEAG voči tretím osobám.
NEAG zaplatila INB dohodnutý preddavok nájomného tak, ako to stanovuje zmluva. Ďalej podľa zistení vnútroštátneho súdu sa
odovzdanie niektorých častí obohateného uránu spoločnosťou INB spoločnosti NTC uskutočnilo prevodom na materiálový účet spoločnosti
Siemens Power Corporation (ktorej všetky obchodné podiely sú v majetku Siemensu) potom prevodom na materiálový účet spoločnosti
NTC.
Na konci leta 1994 spoločnosť NEAG nemohla viac riadne splniť svoj záväzok dodať naspäť urán spoločnosti INB, pretože nebola
schopná zaplatiť urán, ktorý mal byť dodaný ruskou spoločnosťou.
Vo februári 1995 bol na spoločnosť NTC vyhlásený konkurz a v apríli 1996 bol vyhlásený konkurz na spoločnosť NEAG.
Spoločnosť INB podala žalobu na Landgericht Osnabrück (Nemecko), ktorou sa domáha toho, aby spoločnosť Siemens vydala viacero
valcov obsahujúcich obohatený urán, uskladnených v jej priestoroch. Spoločnosť INB tvrdí, že je vlastníkom uvedených valcov,
zatiaľ čo Siemens tvrdí, že „v tomto okamihu“ nie je povinná vydať tieto valce.
UBS, ktorá je bankou so sídlom vo Švajčiarsku, podala návrh na vstúpenie vedľajšieho účastníka do konania, keďže tvrdí, že
na základe zmluvy uzavretej so spoločnosťou NEAG v roku 1989 sa zriadilo záložné právo k štrnástim uvedeným valcom s tým,
že je záložným veriteľom.
TUEC je podnikom, ktorý dodáva elektrickú energiu niektorým častiam územia štátu Texas (USA) a na tento účel prevádzkuje jadrovú
elektráreň. TUEC tiež podal návrh na vstúpenie vedľajšieho účastníka do konania, keďže tvrdí, že sa stal vlastníkom jedenásť
z týchto valcov. TUEC v tejto súvislosti poukazuje na zmluvu uzavretú 30. júna 1992 so spoločnosťou NTC. Dodania spoločnosťou
TUEC spoločnosti NTC mali tiež na základe tejto zmluvy založiť nárok na vydanie zodpovedajúcich materiálov, ktorý mal byť
vykonaný prevodom medzi materiálovými účtami.
Rozsudkami zo 17. marca 2000 Landgericht Osnabrück rozhodol tak, že spoločnosti INB nevznikol voči Siemensu nárok na vydanie
predmetných valcov s obohateným uránom a uložil Siemensu povinnosť vydať štrnásť valcov s obohateným uránom banke UBS a jedenásť
valcov s obohateným uránom spoločnosti TUEC.
Spoločnosť INB napadla tieto rozsudky odvolaním na Oberlandesgericht Oldenburg.
Tento súdny orgán uvádza, že má v úmysle zamietnuť odvolanie podané spoločnosťou INB ako nedôvodné, s výnimkou toho, ak by
ustanovenia Zmluvy ESAE nebránili na jednej strane zriadeniu záložného práva k obohatenému uránu v prospech banky UBS ako
záložného veriteľa, čo je predmetom sporu vo veci samej, na základe ktorej sa začalo prejudiciálne konanie vo veci C‑123/04,
a na druhej strane vzniku vlastníckeho práva spoločnosti TUEC k obohatenému uránu, čo je predmetom sporu vo veci samej, na
základe ktorej sa začalo prejudiciálne konanie vo veci C‑124/04.
Vnútroštátny súd zdôrazňuje, že každý z predmetných úkonov nakladania, to znamená prevod vlastníckeho práva k obohatenému
uránu zo spoločnosti Urenco na spoločnosť INB, prevod vlastníckeho práva k uránu zo spoločnosti INB na spoločnosť NEAG, ako
aj zriadenie záložného práva k uránu spoločnosťou NEAG ako záložcu v prospech UBS ako záložného veriteľa a prevod vlastníckeho
práva k uránu zo spoločnosti NEAG na spoločnosť TUEC, by mohol byť ovplyvnený ustanoveniami Zmluvy ESAE.
Poznamenáva tiež, že účastníci konania vo veci samej neuviedli, že úrady Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu (ďalej
len „Spoločenstvo“) boli predbežne informované o rôznych operáciách.
Podľa vnútroštátneho súdu Agentúra zásobovania Spoločenstva (ďalej len „Agentúra“) vo svojom liste z 30. mája 1995 uviedla,
že otázka občiansko-právneho vlastníctva nepatrí do právomocí Komisie ani do právomoci Agentúry a že spor o vlastníctvo materiálov
by mal byť rozhodnutý podľa občianskeho práva.
Za týchto podmienok Oberlandesgericht Oldenburg rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky,
ktoré sú zhodné v obidvoch právnych veciach:
„1.      Zahŕňajú pojmy ‚spracovanie, premena alebo úprava‘ uvedené v článku 75 prvom odseku [AE] tiež obohatenie uránu?
2.      Vykonáva úplne alebo sčasti svoje činnosti, v zmysle článku 196 písm. b) AE, podnik, ktorého sídlo sa nachádza mimo územnej
pôsobnosti Zmluvy ESAE,… na území Spoločenstva…, ak udržuje obchodné vzťahy v podnikom, ktorého sídlo sa nachádza na území
Spoločenstva, pričom predmetom týchto vzťahov je:
a)      dodanie surovín na účely výroby obohateného uránu a zásobovania obohateným uránom od podniku, ktorého sídlo sa nachádza na
území Spoločenstva;
b)      skladovanie zmieneného obohateného uránu v inom podniku, ktorého sídlo sa nachádza na území Spoločenstva?
3.      a)     Vyžaduje článok 75 prvý odsek písm. c) [AE] aby, bez ohľadu na fyzické zmeny súvisiace so spracovaním, materiály dodané na
účely ich spracovania, premeny alebo úpravy boli rovnaké ako materiály následne vrátené?
b)      Alebo stačí, aby spracované materiály zodpovedali, po kvalitatívnej a kvantitatívnej stránke, dodaným materiálom?
c)      Bráni uplatneniu článku 75 prvého odseku písm. c) [AE] skutočnosť, že nie je možné spájať s dodanými materiálmi materiály
vrátené osobou, ktorej sú určené?
d)      Je prekážkou pre uplatnenie článku 75 prvého odseku písm. c) [AE] skutočnosť, že podnik poverený spracovaním nadobúda vlastnícke
právo k materiálom počas ich dodania a musí v dôsledku tejto skutočnosti znova previesť vlastnícke právo k obohatenému uránu
na druhú zmluvnú stranu, potom čo ho spracuje?
4.      a)     Bráni uplatneniu článku 75 [AE] skutočnosť, že dotknuté osoby alebo podniky nesplnia svoju oznamovaciu povinnosť Agentúre…,
ktorú im ukladá článok 75 druhý odsek [AE]?
b)      V prípade, že oznamovacia povinnosť Agentúre…, ktorú ukladá článok 75 druhý odsek [AE] nebola splnená, môže byť tento nedostatok
zhojený, ak dotknuté osoby alebo podniky následne splnia svoju oznamovaciu povinnosť, alebo ak Agentúra… je následne informovaná
inou cestou?
5.      a)     Stráca účinnosť dohoda alebo zmluva v zmysle článku 73 [AE] v dôsledku skutočnosti, že účastníci zmluvy, resp. dohody si nevyžiadali
predbežný súhlas Komisie…, ktorý vyžaduje uvedený článok?
b)      Môže byť prípadne zhojená neúčinnosť aktu, ak dotknuté osoby alebo podniky získajú následne takýto súhlas alebo ak tieto orgány
Spoločenstva zostanú nečinné po tom, čo boli informované inou cestou?
6.      a)     Bráni dotknutému výrobcovi nakladať s uvedenými materiálmi tá skutočnosť, že si nesplnil svoju povinnosť poskytnúť materiály
uvedené v článku 57 ods. 1 [AE] Agentúre…, ktorá mu vyplýva z článku 57 ods. 2 druhého pododseku [AE]?
b)      Môže byť zhojené porušenie povinnosti poskytnúť materiály Agentúre…, ktorú je výrobca povinný splniť na základe článku 57
ods. 2 druhého pododseku [AE], ak výrobca následne splnil túto povinnosť alebo ak Agentúra… následne bola informovaná inou
cestou a neuplatnila svoje právo opcie?
7.      Zahŕňa pojem ‚výroba‘ uvedený v článku 86 [AE] tiež obohatenie uránu?
8.      Sú uránová ruda alebo slabo obohatený urán zdrojovým materiálom v zmysle článku 197 bodu 1,
in fine
[AE]?
9.      a)     Môžu byť predmetom občianskeho vlastníckeho práva podľa článku 903 Bürgerliches Gesetzbuch (nemecký občiansky zákonník) materiály,
ktoré sa stali majetkom Spoločenstva… na základe článku 86 prvého odseku [AE] a môže byť toto vlastnícke právo prevedené?
b)      Je právo na použitie a na spotrebovanie, ktorého nositeľmi sú v najširšom slova zmysle subjekty práva, v súlade s článkom
87 [AE] vecným právom
sui generis
porovnateľným alebo podobným ako vlastnícke právo, ktoré sa pripája k vecným právam zakotveným v [nemeckom občianskom zákonníku]?
10.      Vykonáva podnik časť svojich činností na územiach členských štátov Spoločenstva v zmysle článku 196 písm. b) [AE], ak predáva
alebo nadobúda obohatený urán, ktorý tu je skladovaný?
11.      Je článok 73 [AE] uplatniteľný,
mutatis mutandis
, na dohody, ktorých predmetom je obohatený urán skladovaný na území Spoločenstva a ktorých zmluvnými stranami sú výlučne
štátni príslušníci tretích štátov?“
Uznesením predsedu Súdneho dvora z 30. júna 2004 boli veci C‑123/04 a C‑124/04 spojené na spoločné konanie vzhľadom na písomnú,
ústnu časť a vyhlásenie rozsudku.

O prejudiciálnych otázkach

O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa článok 75 prvý odsek AE má vykladať v tom zmysle, že pojmy „spracovanie“
„premena“ alebo „úprava“ uvedené v zmienenom ustanovení, zahŕňajú tiež obohatenie uránu.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že, po prvé, podľa znenia článku 75 prvého odseku AE sa „ustanovenia [kapitoly VI] nepoužijú
na záväzky týkajúce sa spracovania, premeny alebo úpravy rúd, zdrojových materiálov alebo osobitných štiepnych materiálov“
založené jedným zo spôsobov opísaných v písmenách a) až c) toho istého ustanovenia.
Po druhé, ako vyplýva z pripomienok predložených Súdnemu dvoru, obohatenie uránu spočíva v postupe oddelenia izotopov buď
na základe plynovej difúzie, alebo prostredníctvom centrifúgy, a to s cieľom zvýšiť obsah uránu 235 a takto ho urobiť použiteľným
v reaktore.
Ako však správne uvádzajú Siemens, UBS, TUEC a vlády, ktoré predložili pripomienky Súdnemu dvoru, takýto postup oddelenia,
o ktorom sa neuvádza, že ovplyvňuje celkový stav materiálov, je postupom premeny v zmysle článku 75 AE.
Na jednej strane je totiž jeho účinkom vydanie uránu v inej forme, a teda vo všeobecnom zmysle pojmu, jeho premena. Na druhej
strane, ako to zdôrazňuje generálny advokát v bode 53 svojich návrhov, pojmy „spracovanie“ „premena“ alebo „úprava“ sú všeobecnými
pojmami. Samy osebe neumožňujú vyvodiť záver, že niektoré formy spracovania, premeny alebo úpravy rúd, zdrojových materiálov
alebo osobitných štiepnych materiálov by boli vylúčené z pôsobnosti článku 75 AE napríklad vzhľadom na niektoré technické
vlastnosti vlastné spracovaniu, premene alebo úprave alebo vzhľadom na nimi vytvorenú pridanú hodnotu.
Predchádzajúci výklad je potvrdený všeobecnou štruktúrou a účelom kapitoly VI, ktorej súčasťou je článok 75 AE. Uvedenou kapitolou
sa totiž vykonáva všeobecná povinnosť uložená inštitúciám Spoločenstva článkom 2 písm. d) AE dohliadať, aby všetci užívatelia
dostávali pravidelné a rovnaké dodávky rúd a jadrového paliva (rozsudok zo 14. decembra 1971, Komisia/Francúzsko, 7/71, Zb.
s. 1003, bod 22). Účinkom článku 75 AE je to, že na materiály, ktoré sú predmetom postupov súvisiacich s výkonom práce bez
dodania materiálov, na ktoré sa zameriava toto ustanovenie, sa nevzťahujú ustanovenia týkajúce sa režimu zásobovania (pozri
rozhodnutie zo 14. novembra 1978, 1/78, Zb. s. 2151, bod 16).
Z toho vyplýva, že článok 75 AE sa týka situácií, ktoré sú považované za nezasahujúce alebo nedostatočne zasahujúce do pravidelných
a rovnakých dodávok rúd a jadrového paliva užívateľom v Spoločenstve preto, aby bolo opodstatnené úplné uplatňovanie režimu
stanoveného kapitolou VI. Takýto prípad predstavuje postup stanovený v článku 75 prvom odseku písm. c) AE, ktorý spočíva v obohatení
uránu pochádzajúceho z tretej krajiny v Spoločenstve a je určený na vrátenie do tretej krajiny. Takýto postup je totiž sám
osebe neutrálny, pokiaľ ide o zásobovanie užívateľov usadených v Spoločenstve uránom.
Tento výklad nevyvracia tvrdenie Komisie, podľa ktorého zmluvy uzavreté na oligopolystických trhoch obohacovania uránu majú
potenciálne významné účinky na bezpečnosť zásobovania Spoločenstva z dlhodobého hľadiska a na rovnosť zaobchádzania s užívateľmi.
Za predpokladu, že toto tvrdenie je presné, dôsledkom tohto tvrdenia je to, že výklad článku 75 AE závisí od trhových podmienok.
Takýto výklad ustanovení týkajúcich sa mechanizmov zásobovania však nemôže byť prípustný (pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/Francúzsko,
už citovaný, bod 43).
Ďalej sa nemožno stotožniť s tvrdením spoločnosti INB, podľa ktorého dôsledkom výkladu, ktorý predchádza slovným spojeniam
„spracovanie“ „premena“ alebo „úprava“ uvedeným v článku 75 prvom odseku AE, je to, že pojem výroba osobitných štiepnych materiálov
v zmysle článku 86 druhého odseku AE sa stáva bezvýznamným. Ani z jedného a ani z druhého z týchto ustanovení totiž nevyplýva,
že uvedené výrazy a predmetný pojem sa navzájom vylučujú. Koniec koncov, súvis medzi článkom 75 AE na jednej strane a článkom
86 AE, ktorý je súčasťou kapitoly VIII, na druhej strane je osobitným spôsobom upravený v článku 75 treťom odseku AE nezávisle
od akéhokoľvek odkazu na tieto slovné spojenia a na tento pojem.
Rovnako v rozpore s tým, čo tvrdí Komisia, článok 197 AE, ktorý sa obmedzuje na vymedzenie palív v rôznych po sebe nasledujúcich
stavoch, nebráni tomu, aby obohatený urán bol posudzovaný ako produkt vzniknutý v procese premeny.
Pokiaľ ide o rozsudok z 22. apríla 1999, Kernkraftwerke Lippe‑Ems/Komisia (C‑161/97 P, Zb. s. I‑2057), a rozsudok Súdu prvého
stupňa z 25. februára 1997, Kernkraftwerke Lippe‑Ems/Komisia (T‑149/94 a T‑181/94, Zb. s. II‑161), na ktoré sa odvolávajú
spoločnosť INB a Komisia na podporu svojho názoru, podľa ktorého záväzky založené na základe dohody s cieľom obohatiť urán
nepatria do pôsobnosti článku 75 AE, stačí skonštatovať, že ako vyplýva z bodu 2 posledne citovaného rozsudku, táto právna
vec sa netýkala zmluvy o spracovaní, premene alebo úprave v zmysle uvedeného ustanovenia, ale zmluvy o dodaní uránu.
Nakoniec je potrebné dodať, ako zdôrazňuje generálny advokát v bode 57 svojich návrhov, že skutočnosť, že obohatením uránu
je spracovanie, premena alebo úprava v zmysle článku 75 AE, neznamená, že na takýto postup sa nevzťahuje žiadna kontrola.
V zmysle článku 75 druhého odseku AE totiž jestvuje, pokiaľ ide o záväzky, na ktoré sa vzťahuje toto ustanovenie, oznamovacia
povinnosť voči Agentúre a Komisia môže zabrániť splneniu záväzkov uvedených v článku 75 prvom odseku písm. b) AE. Okrem toho
z článku 75 tretieho odseku AE vyplýva, že materiály, ktoré sú predmetom záväzkov uvedených v tomto článku, sú v každom prípade
podriadené na území členských štátov kontrolným opatreniam uvedeným v kapitole VII.
Na prvú otázku treba teda odpovedať tak, že článok 75 prvý odsek AE sa má vykladať v tom zmysle, že pojmy „spracovanie“ „premena“
alebo „úprava“ uvedené v zmienenom ustanovení zahŕňajú tiež obohatenie uránu.

O druhej otázke
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 196 písm. b) AE má vykladať v tom zmysle, že podnik,
ktorého sídlo sa nenachádza na územiach členských štátov, vykonáva „všetky alebo niektoré zo svojich činností“ v zmysle uvedeného
ustanovenia na zmienených územiach, ak udržiava s podnikom, ktorého sídlo sa nachádza na tých istých územiach, obchodné vzťahy,
ktoré majú za cieľ buď dodanie materiálov na účely výroby obohateného uránu a zásobovanie obohateným uránom, alebo skladovanie
uvedeného obohateného uránu.
Z vnútroštátnych rozhodnutí vyplýva, že vnútroštátny súd by chcel vedieť, či spoločnosť INB môže byť posudzovaná ako „podnik“
v zmysle článku 196 písm. b) AE z dôvodu svojich obchodných vzťahov na jednej strane so spoločnosťou Urenco, pokiaľ ide o obohatenie
uránu, a na druhej strane so Siemensom, pokiaľ ide o skladovanie obohateného uránu. Účelom tejto otázky je umožniť uvedenému
vnútroštátnemu súdu určiť, či článok 75 prvý odsek písm. c) AE, ktorý sa týka najmä záväzkov založených na základe zmluvy
uzavretej medzi podnikmi a štátnymi príslušníkmi tretích štátov, sa uplatňuje na vyššie uvedené záväzky založené spoločnosťou
INB.
Podnikom v zmysle článku 196 písm. b) AE je každý podnik alebo inštitúcia, ktorá vykonáva na území členských štátov všetky
alebo niektoré zo svojich činností v oblasti vymedzenej zodpovedajúcou kapitolou Zmluvy ESAE.
Táto podmienka však má byť vykladaná v tom zmysle, že podnik musí vykonávať všetky alebo niektoré zo svojich činností v jadrovej
oblasti na územiach členských štátov, v opačnom prípade by bol článok 75 prvý odsek písm. c) AE vo veľkej miere zbavený svojho
významu. Ak by totiž príslušník tretieho štátu iba z dôvodu obchodných vzťahov s podnikom usadeným na území členských štátov
vykonával svoju činnosť na týchto územiach a v dôsledku toho by sa stal podnikom v zmysle článku 196 písm. b) AE, nie je viac
dôvod upravovať osobitným spôsobom, článkom 75 prvým odsekom písm. c) AE, záväzky medzi podnikom a štátnym príslušníkom tretieho
štátu, keďže takýto prípad už patrí do pôsobnosti článku 75 prvého odseku písm. a) AE.
Na druhú otázku teda treba odpovedať tak, že článok 196 písm. b) AE sa má vykladať v tom zmysle, že podnik, ktorého sídlo
sa nenachádza na územiach členských štátov, nevykonáva v zmysle uvedeného ustanovenia všetky alebo niektoré zo svojich činností
na uvedených územiach, ak udržiava s podnikom, ktorého sídlo sa nachádza na tých istých územiach, obchodné vzťahy, ktoré majú
za cieľ buď dodanie materiálov na účely výroby obohateného uránu a zásobovanie obohateným uránom, alebo skladovanie uvedeného
obohateného uránu.

O tretej otázke
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či v zmysle článku 75 prvého odseku písm. c) AE materiály dodané
s cieľom ich spracovania, premeny alebo úpravy musia byť zhodné s vrátenými materiálmi, alebo či stačí, že vrátené materiály
zodpovedajú po kvalitatívnej a kvantitatívnej stránke dodaným materiálom bez toho, aby bolo možné prípadne viazať dodané materiály
na vrátené materiály. Tiež sa pýta, či skutočnosť, že podnik poverený spracovaním nadobudne vlastnícke právo k materiálom
v čase ich dodania, a musí preto previesť vlastnícke právo na druhú zmluvnú stranu k obohatenému uránu, potom ako ho spracoval,
je v rozpore s článkom 75 prvým odsekom písm. c) AE.
Pokiaľ ide o prvú časť tejto otázky, z pripomienok predložených Súdnemu dvoru vyplýva, že v praxi je nemožné overiť, či jestvuje
zhoda medzi materiálmi dodanými na účely obohatenia a vrátenými obohatenými materiálmi. Ďalej, ako zdôrazňuje generálny advokát
v bode 66 svojich návrhov, zásada vecí rovnakého druhu, ktorá vyžaduje, aby jadrové materiály – suroviny boli považované za
veci vzájomne zameniteľné, je prípustná v medzinárodnej praxi a uznaná v zahraničných vzťahoch Spoločenstva.
Preto s cieľom dať potrebný výklad článku 75 prvého odseku písm. c) AE sa nemožno domnievať, že materiály dodané na účely
ich spracovania, premeny alebo úpravy musia byť zhodné s tými, ktoré sú následne vrátené. Takýto výklad je ďalej v súlade
so všeobecnou štruktúrou a účelom kapitoly VI. Ak totiž vrátené materiály zodpovedajú, po kvalitatívnej a kvantitatívnej stránke,
dodaným materiálom, potom týmto nie je dotknuté zásobovanie uránom užívateľov usadených v Spoločenstve.
Pokiaľ ide o druhú časť otázky, treba skonštatovať, že tak ako správne uvádzajú UBS, TUES a vlády, ktoré predložili pripomienky,
článok 75 prvý odsek písm. c) AE určuje, že dotknuté materiály „sa spracovávajú, menia alebo upravujú v rámci spoločenstva
a následne vracajú“ príjemcovi mimo Spoločenstva, bez toho, aby si tieto postupy vyžadovali akúkoľvek právnu formu. Uvedené
ustanovenie sa tiež uplatňuje, ak tieto postupy spôsobujú dvojitý prevod vlastníckeho práva, ktorý koniec koncov neovplyvňuje
zásobovanie uránom užívateľov nachádzajúcich sa v Spoločenstve.
Je teda potrebné odpovedať na tretiu otázku tak, že článok 75 prvý odsek písm. c) AE sa má vykladať v tom zmysle, že materiály
dodané na účely ich spracovania, premeny alebo úpravy nemusia byť zhodné s materiálmi, ktoré sú následne vrátené, a že stačí,
aby vrátené materiály zodpovedali po kvalitatívnej a kvantitatívnej stránke dodaným materiálom bez toho, aby bolo možné prípadne
viazať dodané materiály na vrátené materiály. Z iného hľadiska sa toto ustanovenie má vykladať v tom zmysle, že skutočnosť,
že podnik poverený spracovaním nadobúda vlastnícke právo k materiálom – surovinám v čase ich dodania a musí v dôsledku tejto
skutočnosti previesť na druhú zmluvnú stranu vlastnícke právo k obohatenému uránu po tom, čo ho spracoval, nevylučuje použitie
článku 75 prvého odseku písm. c) AE.

O štvrtej otázke
Svojou štvrtou otázkou sa vnútroštátny pýta Súdneho dvora na to, aké má dôsledky neoznámenie Agentúre v zmysle článku 75 druhého
odseku AE a aké sú možnosti nápravy takéhoto nekonania. Uvádza, že môže skonštatovať, vzhľadom na argumentáciu účastníkov
konania vo veci samej, že zmluva uzavretá medzi spoločnosťou INB a spoločnosťou Urenco nebola oznámená v zmysle článku 75
druhého odseku AE.
Ako zdôrazňuje generálny advokát v bode 69 svojich návrhov, Komisia potvrdila na pojednávaní, že takéto oznámenie bolo urobené.
Z toho vyplýva, že odpoveď na štvrtú otázku nie je nevyhnutná pre riešenie sporu vo veci samej.

O piatej až deviatej otázke
Svojou piatou až deviatou otázkou sa vnútroštátny súd pýta Súdneho dvora na výklad článkov 57 AE, 73 AE, 86 AE, 87 AE a 197
bodu 1 AE, vždy v súvislosti so záväzkami zriadenými spoločnosťou INB a týkajúcich sa obohatenia uránu.
Z odpovedí na prvé tri položené otázky však vyplýva, že odpoveď na uvedené otázky nie je nevyhnutná pre rozhodnutie v sporoch
vo veci samej.
Články 57 AE, 73 AE, 86 AE a 87 AE sú totiž súčasťou kapitoly VI alebo kapitoly VIII. Z článku 75 prvého a tretieho odseku
AE však vyplýva, že ustanovenia týchto kapitol sa neuplatňujú na záväzky, na ktoré sa vzťahuje článok 75 prvý odsek písm. c)
AE. Pokiaľ ide o článok 197 bod 1 AE, ktorý je predmetom siedmej položenej otázky, z vnútroštátnych rozhodnutí vyplýva, že
predmetná otázka sa zameriava iba na to, či sa článok 86 AE uplatňuje na spory vo veci samej.
Z toho vyplýva, že nie je potrebné odpovedať na tieto otázky.

O desiatej otázke
Svojou desiatou otázkou vnútroštátny súd hľadá odpoveď na otázku, či podnik vykonáva „všetky alebo niektoré zo svojich činností“
na území členských štátov v zmysle článku 196 písm. b) AE, keď predáva alebo nadobúda obohatený urán, ktorý je tu skladovaný.
Z vnútroštátnych rozhodnutí vyplýva, že touto otázkou by menovaný súd chcel vedieť, či spoločnosť INB a spoločnosť NEAG môžu
byť označené ako podniky v zmysle článku 196 písm. b) AE vzhľadom na ich postavenie predávajúceho alebo kupujúceho obohateného
uránu skladovaného na územiach členských štátov.
V tejto súvislosti, ako to vyplýva z bodu 50 tohto rozsudku, podnik je podnikom v zmysle článku 196 písm. b) AE, len ak vykonáva
všetky alebo niektoré zo svojich činností v jadrovej oblasti na územiach členských štátov. Toto však nie je prípad podniku,
ktorý obmedzuje svoju činnosť na predaj a nadobúdanie obohateného uránu, ktorý je skladovaný na územiach členských štátov.
Na desiatu otázku teda treba odpovedať tak, že článok 196 písm. b) AE sa má vykladať v tom zmysle, že podnik nevykonáva všetky
alebo niektoré zo svojich činností na území členských štátov v zmysle uvedeného ustanovenia, ak predáva alebo nadobúda obohatený
urán, ktorý je tu skladovaný.

O jedenástej otázke
Svojou jedenástou otázkou, ktorá sa týka zmlúv uzavretých jednak medzi UBS a NEAG a jednak medzi TUEC a NTC, sa vnútroštátny
súd pýta, či článok 73 AE je uplatniteľný na dohody o obohatenom uráne skladovanom na území Spoločenstva, ktorých zmluvnými
stranami sú výlučne štátni príslušníci tretích štátov.
Z tohto hľadiska treba zdôrazniť, že podľa článku 73 AE sa tento článok uplatňuje na dohody a zmluvy medzi členským štátom,
osobou alebo podnikom na jednej strane a tretím štátom, medzinárodnou organizáciou, alebo štátnym príslušníkom tretieho štátu
na druhej strane, ktoré obsahujú ako vedľajší záväzok dodanie výrobkov, ktoré sú v právomoci Agentúry. Z toho vyplýva, že
ustanovenie sa neuplatňuje na dohody uzavreté medzi štátnymi príslušníkmi tretích štátov, teda na dohody, ktoré koniec koncov,
nemôžu negatívne zasiahnuť do bezpečnosti zásobovania Spoločenstva.
Na jedenástu otázku teda treba odpovedať tak, že článok 73 AE sa má vykladať v tom zmysle, že sa neuplatňuje na zmluvy, ktorých
predmetom je obohatený urán skladovaný na území Spoločenstva a ktorých zmluvnými stranami sú výlučne štátni príslušníci tretích
štátov.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor rozhodol takto:
1.
Článok 75 prvý odsek AE sa má vykladať v tom zmysle, že pojmy „spracovanie“, „premena“ alebo „úprava“ uvedené v zmienenom
ustanovení zahŕňajú tiež obohatenie uránu.
2.
Článok 196 písm. b) AE sa má vykladať v tom zmysle, že podnik, ktorého sídlo sa nenachádza na územiach členských štátov, nevykonáva
v zmysle uvedeného ustanovenia všetky alebo niektoré zo svojich činností na uvedených územiach, ak udržiava s podnikom, ktorého
sídlo sa nachádza na tých istých územiach, obchodné vzťahy, ktoré majú za cieľ buď dodanie materiálov na účely výroby obohateného
uránu a zásobovanie obohateným uránom, alebo skladovanie uvedeného obohateného uránu.
3.
Článok 75 prvý odsek písm. c) AE sa má vykladať v tom zmysle, že materiály dodané na účely ich spracovania, premeny alebo
úpravy nemusia byť zhodné s materiálmi, ktoré sú následne vrátené, a že stačí, aby vrátené materiály zodpovedali po kvalitatívnej
a kvantitatívnej stránke dodaným materiálom bez toho, aby bolo možné prípadne viazať dodané materiály na vrátené materiály.
Z iného hľadiska sa toto ustanovenie má vykladať v tom zmysle, že skutočnosť, že podnik poverený spracovaním nadobúda vlastnícke
právo k materiálom – surovinám v čase ich dodania a musí v dôsledku tejto skutočnosti previesť na druhú zmluvnú stranu vlastnícke
právo k obohatenému uránu po tom, čo ho spracoval, nie je v rozpore s článkom 75 prvým odsekom písm. c) AE.
4.
Článok 196 písm. b) AE sa má vykladať v tom zmysle, že podnik nevykonáva všetky alebo niektoré zo svojich činností na území
členských štátov v zmysle uvedeného ustanovenia, ak predáva alebo nadobúda obohatený urán, ktorý je tu skladovaný.
5.
Článok 73 AE sa má vykladať v tom zmysle, že sa neuplatňuje na zmluvy, ktorých predmetom je obohatený urán skladovaný na území
Európskeho spoločenstva atómovej energie a ktorých zmluvnými stranami sú výlučne štátni príslušníci tretích štátov.
Podpisy
*
Jazyk konania: nemčina.