CELEX: 62003CJ0213
Dohovor o ochrane Stredozemného mora pred znečistením (Barcelonský dohovor)
Protokol o ochrane Stredozemného mora pred znečistením zo zdrojov umiestnených na pevnine
Článok 6 ods. 3
Povolenie na vypúšťanie
Priamy účinok

Rozsudkom zo 6. mája 2003 doručeným Súdnemu dvoru 19. mája 2003 Cour de cassation (Francúzsko) požiadal formou dvoch prejudiciálnych
otázok v súlade s článkom 234 ES o výklad článku 6 ods. 3 protokolu o ochrane Stredozemného mora pred znečistením zo zdrojov
umiestnených na pevnine, ktorý bol podpísaný v Aténach 17. mája 1980 a schválený rozhodnutím Rady 83/101/EHS z 28. februára
1983 (Ú. v. ES L 67, s. 1, ďalej len „protokol“), ako aj článku 6 ods. 1 tohto protokolu v znení zmien a doplnení prijatých
na konferencii splnomocnencov, ktorá sa konala  v Syrakúzach 7. a 8. marca 1996, pričom tieto zmeny a doplnenia boli schválené
rozhodnutím Rady 1999/801/ES z 22. októbra 1999 (Ú. v. ES L 322, s. 18, ďalej len „zmenený a doplnený protokol“).
Prejudiciálne otázky vyplynuli zo sporu medzi združením Syndicat professionel coordination des pêcheurs de l’étang de Berre
et de la région (ďalej len „združenie rybárov“) a spoločnosti Électricité de France (ďalej len „EDF“) v súvislosti s vypúšťaním
látok z vodnej elektrárne v Saint-Chamas (Francúzsko) do Étang Berre.

Právny rámec
Dohovor o ochrane Stredozemného mora proti znečisťovaniu podpísaný v Barcelone 16. februára 1976 (Ú. v. ES L 240, 1977, s.
3, ďalej len „dohovor“), bol Európskym hospodárskym spoločenstvom uzavretý rozhodnutím Rady 77/585/EHS z 25. júla 1977 (Ú.
v. ES L 240, s. 1).
Článok 2 písm. a) dohovoru definuje pojem „znečistenie“ takto:
„[...] priame alebo nepriame vypúšťanie látok alebo energie človekom do morského prostredia, pokiaľ tieto spôsobujú škody
na biologických zdrojoch, riziká pre ľudské zdravie, prekážky námornej činnosti vrátane rybolovu, zmeny kvality morskej vody
z pohľadu jej využitia a zníženie rekreačnej hodnoty“ [
neoficiálny preklad
].
Podľa článku 4 ods. 1 dohovoru:
„Zmluvné strany prijmú samostatne alebo spoločne všetky primerané opatrenia v súlade s ustanoveniami tohto dohovoru a protokolov,
ktoré nadobudli platnosť a ktorých sú zmluvnými stranami, na predchádzanie, zníženie a odstraňovanie znečistenia v oblasti
Stredozemného mora a na ochranu a zlepšenie morského prostredia v tejto oblasti.“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 8 dohovoru stanovuje:
„Zmluvné strany prijmú všetky primerané opatrenia na predchádzanie, zníženie a odstraňovanie znečistenia oblasti Stredozemného
mora v dôsledku naplavenín pochádzajúcich z riek, pobrežných zariadení alebo od znečisťovateľov alebo z akéhokoľvek iného
zdroja nachádzajúceho sa na danom území.“ [
neoficiálny preklad
]
V tom istom zmysle článok 1 protokolu stanovuje:
„Zmluvné strany [...] prijmú všetky primerané opatrenia na predchádzanie, zníženie, odstraňovanie a kontrolu znečistenia oblasti
Stredozemného mora naplaveninami pochádzajúcimi z riek, pobrežných zariadení alebo od znečisťovateľov alebo z akéhokoľvek
iného pozemného zdroja nachádzajúceho sa na ich území.“ [
neoficiálny preklad
]
Podľa článku 3 písm. c) protokolu:
„Oblasť, na ktorú sa vzťahuje protokol (ďalej len „oblasť uvedená v protokole“) zahŕňa:
[...]
c)      slané vodné plochy, ktoré sú prepojené s morom.“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 4 ods. 1 písm. a) protokolu stanovuje, že protokol sa vzťahuje „na znečisťujúce odpady pochádzajúce z pozemných zdrojov
nachádzajúcich sa na území zmluvných strán, a to najmä z tých, ktoré majú dosah na oblasti uvedené v protokole,
–        priamo, znečisťovateľmi na mori alebo vypúšťaním, alebo uskladňovaním odpadov na pobreží alebo z pobrežia,
–        nepriamo, prostredníctvom riek, kanálov alebo iných vodných tokov vrátane podzemných vodných tokov alebo stekajúcej vody“
[
neoficiálny preklad
].
Podľa článku 6 ods. 1 a 3 protokolu:
„1.      Zmluvné strany sa zaväzujú prísne znížiť znečistenie oblasti uvedenej v protokole pochádzajúce z pevniny, a to látkami alebo
zdrojmi uvedenými v prílohe II tohto protokolu.
[...]
3.      Vypúšťanie odpadov prísne podlieha vydaniu povolenia zo strany príslušných vnútroštátnych orgánov, v ktorom sa musí prihliadať
na ustanovenia prílohy III protokolu […]“ [
neoficiálny preklad
].
Článok 7 ods. 1 písm. e) protokolu stanovuje:
„Strany budú postupne pripravovať a prijímať spoločné usmernenia v spolupráci s príslušnými medzinárodnými organizáciami a podľa
potreby tiež spoločné normy alebo kritériá, ktoré sa budú zaoberať predovšetkým:
[...]
e)      konkrétnymi požiadavkami v súvislosti s kvantitou vypúšťaných látok uvedených v prílohách I a II, ich koncentráciou v odtokoch
a spôsobmi ich vypúšťania.“.
Z bodov 11 a 13 časti A prílohy II protokolu vyplýva, že režimu uvedenému v článku 6 posledného uvedeného dokumentu podliehajú
„látky, ktoré majú negatívny vplyv, či už priamy, alebo nepriamy, na obsah kyslíka v morskom prostredí, najmä tie, ktoré môžu
byť pôvodcami javu eutrofizácie“ a „látky, ktoré, hoci nie sú prirodzene toxické, môžu sa stať škodlivými pre morské prostredie
alebo môžu narúšať oprávnené užívanie mora, a to z dôvodu objemov, v ktorých sú vypúšťané“ [
neoficiálny preklad
].
Časť B prílohy II stanovuje:
„Kontrola a prísne obmedzenie vypúšťania odpadových látok uvedených v časti A prílohy II protokolu sa musia vykonávať v súlade
s prílohou III.“ [
neoficiálny preklad
]
Príloha III protokolu vymenováva faktory, ktoré treba zvážiť „pri vydávaní povolenia na vypúšťanie odpadov obsahujúcich látky
uvedené v prílohe II [...]“. Zmluvné štáty teda musia vziať do úvahy „vlastnosti a zloženie odpadu“, „vlastnosti zložiek odpadu
z hľadiska škodlivosti“, „vlastnosti miesta vypúšťania a morského prostredia, kam odpad smeruje“, „disponibility odpadových
technológií“, a napokon, „možné dosahy na morské ekosystémy a na využívanie morskej vody“ [
neoficiálny preklad
].
Článok 3 písm. d) zmeneného a doplneného protokolu, zodpovedajúci článku 3 písm. c) protokolu stanovuje, že oblasť, na ktorú
sa protokol vzťahuje, zahŕňa:
„[…]
d) brakické vody, pobrežné slané vody vrátane vodných plôch a pobrežných lagún a podzemné vody spojené so Stredozemným morom“.
[
neoficiálny preklad
]
Článok 6 ods. 1 zmeneného a doplneného protokolu stanovuje:
„Vypúšťanie z bodových zdrojov v oblasti, na ktorú sa vzťahuje protokol, a vypúšťanie do vody alebo do vzduchu, ktoré zasahuje
oblasť Stredozemného mora a môže ju ovplyvniť, tak ako je to definované v článku 3 písm. a), c) a d) tohto protokolu, podlieha
povoleniu alebo regulácii zo strany príslušných orgánov zmluvných strán, pričom sa primeraným spôsobom zohľadnia ustanovenia
tohto protokolu a jeho prílohy II, ako aj relevantné rozhodnutia alebo odporúčania zo stretnutí zmluvných strán.“[
neoficiálny preklad
]
Príloha I C doplneného a zmeneného protokolu uvádza „kategórie látok a zdrojov znečistenia“, ktoré „slúžia ako usmernenie
pri príprave akčných plánov, programov a opatrení“ [
neoficiálny preklad
]. Predovšetkým bod 17 uvádza „netoxické látky, ktoré majú nepriaznivý účinok na obsah kyslíka v morskom prostredí“ [
neoficiálny preklad
].
Zmenený a doplnený protokol ruší predchádzajúcu prílohu II a označuje prílohu III ako „prílohu II“ a zároveň ju mení a dopĺňa.

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Vodná plocha Étang de Berre, ktorá má rozlohu 15 000 hektárov a ktorá sa nachádza vo Francúzsku, je útvarom so slanou vodou,
ktorý je priamo spojený so Stredozemným morom.
Združenie rybárov sa niekoľkokrát sťažovalo EDF na poškodenie vodného prostredia Étang de Berre ako následku umelého vypúšťania
sladkej vody z Durance do vodnej plochy a to vždy, keď sa spustia turbíny vodnej elektrárne v Saint-Chamas.
Združenie rybárov podalo 1. septembra 1999 návrh na predbežné opatrenie proti EDF na Tribunal de grande instance de Marseille
(regionálny súd v Marseille) (Francúzsko), ktorý odôvodnilo protiprávnym konaním a ktorého predmetom bol návrh na nariadenie
uzatvorenia vodnej elektrárne v Saint-Chamas pod hrozbou pokuty. Združenie rybárov predovšetkým tvrdilo, že EDF vypúšťalo
vodu z vodnej elektrárne bez predchádzajúceho povolenia podľa článku 6 ods. 3 protokolu.
Súd návrh na predbežné opatrenie na prvom stupni zamietol uznesením z 25. októbra 1999. Hoci uznal existenciu porušenia, ktoré
bolo spôsobené činnosťou turbín vodnej elektrárne, zaujal nasledujúci postoj:
„Čo sa týka uplatnenia práva Spoločenstva, predovšetkým Barcelonských dohovorov a Aténskeho protokolu [...], otázka ich priameho
účinku na jednotlivé osoby vyvoláva ďalšie otázky, ktoré nespadajú do pôsobnosti súdu, rozhodujúceho o veci samej.
Keďže problém, či prevádzka vodnej elektrárne zo strany EDF je zjavne protiprávnym porušením v zmysle, v akom sa táto skutočnosť
všeobecne chápe v judikatúre, vyvoláva príliš vážne otázky na to, aby súd mohol prejednať návrh na predbežné opatrenie, ktoré
by znamenalo zásah a ukončenie prevádzky trvajúcej tri dekády, ide o rozhodnutie veľmi veľkého významu, ktoré by malo mimoriadne
vážne následky najmä pre výrobu a bezpečnosť elektrického systému v regióne [...]“ [
neoficiálny preklad
].
Združenie rybárov podalo proti tomuto rozhodnutiu odvolanie na Cour d’appel (Odvolací súd) d’Aix-en-Provence (Francúzsko),
ktorý odvolanie zamietol rozsudkom z 21. septembra 2000. Cour d’appel sa predovšetkým domnieval, že „rôzne články [protokolu]
sú vo vzájomnom vzťahu“ a že článok 6 ods. 3 „nemožno vykladať izolovane v tom zmysle, že EDF nemôže legitímne a účinne požiadať
o povolenie na vypúšťanie na základe protokolu, ak francúzsky štát nedefinoval použiteľné technické kritériá, takže na žiadosť
nie je možné reagovať“ [
neoficiálny preklad
].
Združenie rybárov podalo proti rozsudku opravný prostriedok poukazujúc predovšetkým na porušenie článku 6 ods. 3 protokolu
zo strany EDF, ktorého uplatnenie Cour d’appel nesprávne vylúčil.
Za týchto okolností rozhodol Cour de cassation prerušiť konanie a podať Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania
o nasledujúcich dvoch prejudiciálnych otázkach:
„1.      Má článok 6 ods. 3 protokolu [...], teda článok 6 ods. 1 v zmenenom a doplnenom znení, priamy účinok, takže každá dotknutá
osoba sa ho môže dovolávať pred vnútroštátnym súdom pri podaní žaloby o zastavenie vypúšťania vody, ktoré nebolo povolené
v súlade s postupom a kritériami na základe uvedeného článku?
2.      Musí sa toto ustanovenie vykladať tak, že zakazuje komukoľvek vypúšťanie látok, ktoré hoci nie sú toxické, ale majú nepriaznivý
dosah na obsah kyslíka v morskom prostredí, do slaných vodných plôch prepojených so Stredozemným morom bez povolenia vydaného
príslušnými orgánmi členského štátu, berúc do úvahy ustanovenia vyššie uvedeného protokolu a jeho prílohy III C (teraz prílohy
II)?“

O význame zmeneného a doplneného protokolu vo vzťahu k sporu vo veci samej
EDF a francúzska vláda zastávajú názor, že je vhodné, aby sa vykladal len samotný protokol, pretože jeho zmeny a doplnenia
ešte nenadobudli platnosť.
V tomto ohľade z ustálenej judikatúry vyplýva, že konanie podľa článku 234 ES je prostriedkom spolupráce medzi Súdnym dvorom
a vnútroštátnymi súdmi (pozri predovšetkým rozsudky zo 16. júla 1992, Lourenço Dias, C-343/90, Zb. s. I-4673, bod 14 a  z 18.
marca 2004, Siemens a ARGE Telekom, C-314/01, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 33 a v nich uvedená judikatúra).
V rámci tejto spolupráce je rozhodujúci v spore práve vnútroštátny súd, ktorý jediný bezprostredne pozná skutočnosti vedúce
k sporu, a musí niesť zodpovednosť za následné súdne rozhodnutie a ktorý je v najlepšej pozícii posúdiť vzhľadom na konkrétne
okolnosti veci potrebu rozhodnutia o prejudiciálnej otázke, ktoré by mu umožnilo vyhlásiť rozsudok, ako aj význam otázok,
ktoré predloží Súdnemu dvoru.(pozri predovšetkým už citovaný rozsudok Lorenço Dias, bod 1,5 a rozsudky z 22. januára 2002
Canal Satélite Digital, C-390/99, Zb. s. I-607, bod 18, a  Siemens a ARGE Telekom, už citovaný, bod 34).
V tomto prípade vôbec nie je zjavné, že by výklad článku 6 ods. 1 zmeneného a doplneného protokolu nebol relevantný pre výsledok
sporu vo veci samej. Ako správne uviedla Komisia, je možné, že v prípade, že Cour de cassation zruší rozsudok Cour d‘appel
z Aix-en-Provence, zmenený a doplnený protokol vstúpi do platnosti a vnútroštátny súd bude musieť vydať ďalší rozsudok vo
vzťahu k podstate veci v spore o veci samej.
Zmenený a doplnený protokol by sa preto tiež mal vziať do úvahy pri hľadaní odpovede na prejudiciálne otázky.

O priamom účinku článku 6 ods. 3 protokolu a článku 6 ods. 1 zmeneného a doplneného protokolu

Pripomienky účastníkov konania
EDF tvrdí, že viaceré ustanovenia protokolu sú vzájomne závislé, z čoho vyplýva, že je nemožné, aby mal článok 6 ods. 3 priamy
účinok, hoci obsahuje jasné a presné ustanovenie.
Článok 6 ods. 1 protokolu stanovuje cieľ „prísne znížiť“ znečistenie látkami alebo zdrojmi uvedenými v prílohe II (vrátane
látok, ktoré majú nepriaznivý účinok na obsah kyslíka). Na dosiahnutie tohto cieľa je podľa článku 6 ods. 2 potrebné, aby
strany prijali „spoločne i samostatne“, tak ako je to vhodné, „primerané programy a opatrenia“. Nakoniec článok 6 ods. 3 požaduje,
aby vypúšťanie podliehalo „povoleniu, v ktorom sa musí prihliadať na rôzne faktory uvedené v prílohe III“. Povinnosť „brať
primerane do úvahy“ je však veľmi vágna a v prípade, že by neboli k dispozícii podrobnosti, by mohla viesť k tomu, že by každé
vypúšťanie podliehalo povoleniu len kvôli tomu, že obsahuje jednu z látok uvedených v prílohe II protokolu. Táto požiadavka
by však bola úplne neprimeraná vo vzťahu k cieľu protokolu.
EDF sa tiež odvoláva na článok 7 ods. 1 protokolu, ktorý upravuje „spoločné normy alebo kritériá“, ktoré majú byť formulované
predtým, ako bude zavedený systém udeľovania povolení. Tieto normy a kritériá však ešte neboli v danom čase definované vo
vzťahu k predmetnému vypúšťaniu.
Okrem toho v rozsahu, v akom je Spoločenstvo stranou dohovoru a protokolu, normy, ktoré majú byť prijaté v záujme ich uplatnenia,
sa môžu v zásade prijať na úrovni práva Spoločenstva. Avšak v súčasnosti nejestvuje smernica, ktorá by sa vzťahovala na vypúšťanie
sladkej vody a bahna do slaných vodných plôch.
Združenie rybárov, francúzska vláda a Komisia tvrdia, že článok 6 ods. 3 protokolu má priamy účinok, pričom sa odvolávajú
na judikatúru Súdneho dvora (pozri predovšetkým rozsudok z 30 septembra 1987, Demirel, 12/86, Zb. s. 3719, bod 14).
Berúc do úvahy znenie, účel a povahu článku 6 ods. 3 protokolu, obsahuje toto ustanovenie jasnú, presnú a bezpodmienečnú povinnosť
podmieniť vypúšťanie látok, ktoré sú uvedené v prílohe II protokolu, vydaním povolenia zo strany príslušných vnútroštátnych
orgánov. Z prísneho zákazu vypúšťania bez tohto povolenia nie je možné vo vzťahu k jeho výkonu alebo jeho účinkom udeliť výnimku
alebo prijať ďalšie opatrenia. Okrem toho príloha III protokolu, na ktorú sa článok 6 ods. 3 odvoláva, uvádza všetky faktory,
ktoré treba brať do úvahy v súvislosti s vydaním povolenia.
Podľa Komisie skutočnosť, že neboli prijaté spoločné opatrenia, programy a usmernenia, nie je prekážkou pre vykonávanie protokolu
a nezabraňuje vydávaniu povolení na vypúšťanie, ale rozširuje právomoc členských štátov konať pri vydávaní týchto povolení
podľa vlastného uváženia, pričom táto právomoc môže byť predmetom súdneho preskúmania.
Združenie rybárov a Komisia dodávajú, že ani článok 6 zmeneného a doplneného protokolu, ani ostatné zmeny a doplnenia príloh
nemajú vplyv na uvedené posúdenie.

Posúdenie Súdnym dvorom
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora musí byť ustanovenie dohovoru, ktorý bol uzavretý medzi Spoločenstvom a treťou krajinou,
považované za priamo uplatniteľné, ak, berúc do úvahy znenie rovnako ako účel a povahu dohovoru, obsahuje toto ustanovenie
jasnú a presnú povinnosť, ktorej výkon alebo účinky si nevyžadujú prijatie ďalších opatrení (pozri predovšetkým už citovaný
rozsudok Demirel, bod 14, a rozsudok z 8. mája 2003 Wählergruppe Gemeinsam, C-171/01, Zb. s. I-4301, bod 54).
V záujme určenia, či článok 6 ods. 3 protokolu spĺňa tieto kritériá, je predovšetkým nevyhnutné preskúmať jeho znenie.
V tejto súvislosti je vhodné uviesť, že toto ustanovenie jasne, presne a bezpodmienečne upravuje povinnosť členského štátu
podmieniť vypúšťanie látok uvedených v prílohe II protokolu vydaním povolenia príslušnými vnútroštátnymi orgánmi, berúc primerane
do úvahy ustanovenia prílohy III.
Ako správne uviedla Komisia, jasná, presná a bezpodmienečná povaha zákazu vypúšťania bez predchádzajúceho povolenia, ktorá
vyplýva z článku 6 ods. 3 protokolu, nie je v žiadnom smere oslabená skutočnosťou, že vnútroštátne orgány majú pri vydávaní
povolení právomoc konať podľa vlastného uváženia podľa kritérií stanovených v prílohe III.
Toto zistenie má oporu v účele a povahe protokolu.
Z článkov 1 a 4 protokolu jasne vyplýva, že jeho účelom je predchádzanie, zníženie, odstraňovanie a kontrola znečistenia oblasti
Stredozemného mora naplaveninami pochádzajúcimi z riek, pobrežných zariadení alebo od znečisťovateľov alebo z akéhokoľvek
iného pozemného zdroja nachádzajúceho sa na ich území. Na tento účel a znova zdôrazňujúc záväzky vyplývajúce z článku 4 a článku
8 dohovoru ukladá článok 1 protokolu zmluvným stranám povinnosť prijať „všetky primerané opatrenia“.
Tým, že článok 6 ods. 3 ustanovuje systém predchádzajúcich povolení vypúšťania látok, ktoré sú uvedené v prílohe II protokolu,
vydávaných príslušnými orgánmi, prispieva k tomu, aby členské štáty kontrolovali znečistenie pochádzajúce z pevniny v oblasti,
na ktorú sa vzťahuje protokol. Uznanie priameho účinku dotknutého ustanovenia môže len slúžiť účelu protokolu uvedenému vyššie
a vyjadriť povahu nástroja, ktorého cieľom je predovšetkým zabrániť znečisteniu, ktoré vyplýva z pasivity verejných orgánov.
Úvahy rozoberané vyššie možno takisto použiť pri výklade článku 6 ods. 1 zmeneného a doplneného protokolu. To, že sa v ňom
uvádzajú „relevantné rozhodnutia a odporúčania zo stretnutí zmluvných strán“, ktoré musia príslušné vnútroštátne orgány brať
do úvahy, nespochybňuje jasnú, presnú a bezpodmienečnú povahu zákazu vypúšťania bez povolenia. Okrem toho zmeny a doplnenia
prijaté rozhodnutím 1999/801 v žiadnom prípade nemenia účel ani povahu protokolu.
Vo svetle už uvedeného možno odpovedať na prvú otázku tak, že článok 6 ods. 3 protokolu, ako aj článok 6 ods. 1 zmeneného
a doplneného protokolu majú po nadobudnutí účinnosti priamy účinok, takže každá dotknutá osoba sa môže dovolávať ich účinnosti
pred vnútroštátnym súdom.

Pôsobnosť článku 6 ods. 3 protokolu a článku 6 ods. 1 zmeneného a doplneného protokolu
Združenie rybárov, francúzska vláda a Komisia správne uviedli, že samotná príloha III protokolu, na ktorú odkazuje článok
6 ods. 3 protokolu, uvádzajúca faktory, ktoré sa majú brať do úvahy v súvislosti s vydaním povolenia na vypúšťanie odpadu,
odkazuje na prílohu II uvádzajúcu látky, ktoré predmetný odpad obsahuje. Ide medzi iným o látky uvedené v bode 11, akými sú
„látky, ktoré majú negatívny vplyv, či už priamy alebo nepriamy, na obsah kyslíka v morskom prostredí, najmä tie, ktoré môžu
byť pôvodcami javu eutrofizácie“, a v bode 13 „látky, ktoré hoci nie sú prirodzene toxické, môžu sa stať škodlivými pre morské
prostredie alebo môžu narúšať oprávnené využívanie mora, a to  vzhľadom na objemy, v ktorých  sa vypúšťajú“ [
neoficiálny preklad
].
Je nutné uviesť, že podľa bodov 11 a 13 požiadavka predchádzajúceho povolenia na vypúšťanie látok, na ktoré tieto články odkazujú,
nie je podmienená toxickým charakterom týchto látok.
Vo vzťahu k článku 6 ods. 1 zmeneného a doplneného protokolu sú závery rovnaké.
V skutočnosti v zmysle tohto ustanovenia akékoľvek „vypúšťanie z bodových zdrojov v oblasti, na ktorú sa vzťahuje protokol
[toto územie zahŕňa podľa článku 3 písm. d) zmeneného a doplneného protokolu slané vodné plochy prepojené so Stredozemným
morom], a vypúšťanie do vody alebo do vzduchu, ktoré zasahuje oblasť Stredozemného mora a môže ju ovplyvniť“, a teda nie len
vypúšťanie látok uvedených v prílohe II protokolu, bude odteraz „podliehať povoleniu alebo regulácii zo strany príslušných
orgánov“, ktoré sú povinné brať okrem iného do úvahy ustanovenia zmeneného a doplneného protokolu a tiež jeho prílohy II.
Vo svetle uvedeného treba odpovedať na druhú otázku tak, že článok 6 ods. 3 protokolu, ako aj článok 6 ods. 1 zmeneného a doplneného
protokolu sa musia vykladať tak, že zakazujú vypúšťanie látok, ktoré hoci nie sú toxické, ale majú nepriaznivý dosah na obsah
kyslíka v morskom prostredí, do slaných vodných plôch, ktoré sú prepojené so Stredozemným morom bez povolenia vydaného príslušnými
vnútroštátnymi orgánmi.

O trovách
Francúzska vláda, ako aj Komisia nemajú právo na náhradu trov konania, ktoré im vznikli v súvislosti s pripomienkami podanými
Súdnemu dvoru. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter
a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny
súd.
Z týchto dôvodov
Súdny dvor (druhá komora)
v konaní o otázkach, ktoré mu predložil Cour de cassation, rozsudkom zo 6. mája 2003 rozhodol:
1)
Článok 6 ods. 3 Protokolu o ochrane Stredozemného mora pred znečistením zo zdrojov umiestnených na pevnine, ktorý bol podpísaný
v Aténach 17. mája 1980 a schválený rozhodnutím Rady 83/101/EHS z 28. februára 1983, a po nadobudnutí účinnosti aj článok
6 ods. 1 protokolu v znení zmien a doplnení z konferencie zástupcov konanej v Syrakúzach 7. a 8. marca 1996, ktoré boli schválené
rozhodnutím Rady 1999/801/ES z 22. októbra 1999, majú priamy účinok, takže každá dotknutá osoba sa môže dovolávať ich účinnosti
pred vnútroštátnym súdom.
2)
Vyššie uvedené ustanovenia sa musia vykladať tak, že zakazujú vypúšťanie látok, ktoré hoci nie sú toxické, ale majú nepriaznivý
dosah na obsah kyslíka v morskom prostredí, do slaných vodných plôch prepojených so Stredozemným morom bez povolenia vydaného
príslušnými vnútroštátnymi orgánmi.
Timmermans
Gulmann
Puissochet
Cunha Rodrigues

Schintgen
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 15. júla 2004.
Tajomník

Predseda druhej komory
R. Grass

C. W. A. Timmermans
*
Jazyk konania: francúzština.