CELEX: 62005CJ0027
Eksporta kompensācijas
Būtisks nosacījums
Regula (EK) Nr. 800/1999
Liellopu un teļa gaļa
Produktu izcelsmes pierādījumu neesamība
Sankciju piemērojamība

1       Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Komisijas 1999. gada 15. aprīļa Regulas (EK) Nr. 800/1999, ar
kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV
L 102, 11. lpp., un – labojums – OV 1999, L 180, 53. lpp., turpmāk tekstā – “Regula Nr. 800/1999”), 5. panta 4. punktu un
51. panta 2. punktu.
2       Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
Elfering Export GmbH
(turpmāk tekstā – “
Elfering Export
”) un
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
[Hamburgas-Jonas Galvenā muitas pārvalde] (Vācijas muitas iestāde, turpmāk tekstā – “
Hauptzollamt
”) par sankciju, ko
Hauptzollamt
piemēroja
Elfering Export
, pamatojoties uz eksporta kompensācijas pieteikumu.

Atbilstošās Kopienu tiesību normas
3       Regulas Nr. 800/1999 preambulas ceturtais, divpadsmitais, sešdesmit trešais un sešdesmit ceturtais apsvērums nosaka:
“[T]ā kā šajā regulā eksporta diena ir tā, kurā muitas dienests pieņem dokumentu, ar kuru deklarācijas iesniedzējs izsaka
vēlmi eksportēt tos produktus, par kuriem viņš lūdz eksporta kompensāciju; tā kā šāda dokumenta mērķis ir pievērst uzmanību,
īpaši muitas dienestu uzmanību, faktam, ka attiecīgā operācija tiek veikta par Kopienas naudas līdzekļiem, lai minētie muitas
dienesti veiktu atbilstošas pārbaudes; tā kā produktus pieņem un līdz to faktiskajam eksportam tos novieto muitas uzraudzībā;
tā kā tāda diena būs atsauces datums tam, lai noteiktu eksportētā produkta daudzumu, veidu un īpašības;
[..]
tā kā šajā regulā paredzēto režīmu drīkst piemērot tikai tādiem produktiem, kas ir brīvā apgrozībā un kas atsevišķos gadījumos
ir Kopienas izcelsmes; [..]
[..]
tā kā Kopienas noteikumos ir paredzēts piešķirt eksporta kompensācijas tikai, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, jo
īpaši uz eksportētā produkta daudzumu, veidu un īpašībām, un tā ģeogrāfisko galamērķi; tā kā, ņemot vērā pieredzi, būtu jāpastiprina
pasākumi, lai apkarotu pārkāpumus un sevišķi krāpšanu, kas var nodarīt kaitējumu Kopienas budžetam; tā kā tādēļ būtu jāparedz
pārmaksāto summu atlīdzināšana un sankcijas, lai mudinātu eksportētājus ievērot Kopienas noteikumus;
[..]
tā kā, lai nodrošinātu eksporta kompensāciju sistēmas pareizu darbību, sankcijas būtu jāpiemēro neatkarīgi no vainas subjektīvā
elementa, un tā kā tomēr ir lietderīgi zināmos gadījumos atbrīvot no sankcijām, īpaši, ja ir notikusi acīmredzama kļūda, ko
ir atzinusi kompetentā iestāde, un paredzēt smagākas sankcijas, ja notikušais ir izdarīts tīšuprāt; tā kā tādi pasākumi ir
vajadzīgi, un tiem būtu jābūt samērīgiem, pietiekami pārliecinošiem un vienveidīgi piemērotiem visās dalībvalstīs.”
4       Šīs pašas regulas 5. pants paredz:
“1.      “Eksporta diena” nozīmē dienu, kad muitas dienests pieņem eksporta deklarāciju, kurā ir teikts, ka tiks prasīta kompensācija.
2.      Datums, kad pieņemta eksporta deklarācija, ir būtisks, lai noteiktu:
a)      piemērojamo kompensācijas likmi, ja kompensācija nav noteikta iepriekš;
b)      jebkurus pielāgojumus, kas jāizdara kompensācijas likmei, ja tā ir noteikta iepriekš;
c)      eksportētā produkta daudzumu, būtību un īpašības.
3.      Jebkura cita darbība, kam ir tāds pats likumīgais spēks kā eksporta deklarācijas pieņemšanai, tiek uzskatīta par līdzvērtīgu
šādai pieņemšanai.
4.      Dokumentā, ko pievieno eksportam, lai pretendētu uz kompensāciju, ir ietverta visa informācija, kas vajadzīga, lai aprēķinātu
kompensāciju:
a)      produktiem:
–       produktu apraksts, vajadzības gadījumā vienkāršots, kas veidots saskaņā ar eksporta kompensāciju nomenklatūru, kā arī kompensācijas
nomenklatūras kods un, ja tas ir vajadzīgs, lai aprēķinātu kompensāciju, tad attiecīgo produktu sastāvs vai atsauce uz to,
–       produktu neto svars vai, vajadzības gadījumā, daudzums, izteikts mērvienībās, ko izmanto, aprēķinot kompensāciju;
b)      ja runa ir par precēm, tad piemēro Regulas (EK) Nr. 1222/94 noteikumus.
[..]”
5       Šīs regulas 11. pants ir izteikts šādā redakcijā:
“1.      Kompensācijas piešķir tikai tiem produktiem, kas, neatkarīgi no iesaiņojuma muitas statusa:
–       ir Kopienas izcelsmes un atrodas brīvā apgrozībā Kopienā vai
–       atrodas brīvā apgrozībā Kopienā, vai
–       atrodas brīvā apgrozībā Kopienā, bet kompensācijas summa šajā gadījumā ir ierobežota līdz ievedmuitas summai, kas tika iekasēta
importējot.
Tiesību aktos par katra konkrētā produkta tirgus kopīgo organizāciju ir izklāstīti nosacījumi, kas piemērojami produktam,
ievērojot pirmo daļu.
2.      Ja kompensāciju piešķir ar nosacījumu, ka produkts ir Kopienas izcelsmes, tad eksportētāji deklarē izcelsmi, kā noteikts otrajā
un trešajā daļā saskaņā ar spēkā esošajiem Kopienas noteikumiem.
Lai saņemtu kompensāciju, produkti ir Kopienas izcelsmes, ja tie ir pilnībā iegūti Kopienā vai ja tie ir bijuši pakļauti pēdējai
būtiskajai pārstrādei vai apstrādei Kopienā saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 2913/92 23. vai 24. panta noteikumiem.
Neierobežojot 5. punktu, kompensācija nepienākas produktiem, kas iegūti no šādiem materiāliem:
–       materiāliem, kuru izcelsme ir Kopienā, un
–       lauksaimniecības materiāliem, uz ko attiecas regulas, kas minētas 1. pantā, kas importēti no trešām valstīm, un kas nav būtiski
pārstrādāti Kopienā.
[..]
4.      Deklarācijas, ievērojot 2. un 3. punktu, pārbauda tādā pašā veidā kā pārējo informāciju eksporta deklarācijās.
[..]”
6       Regulas Nr. 800/1999 51. pants nosaka:
“1.      Ja atklājas, ka eksportētājs, kas pretendē uz eksporta kompensāciju, ir iesniedzis pieteikumu par lielāku kompensāciju nekā
pienāktos, tad kompensācija par attiecīgo eksportu ir tā, kas piemērojama faktiski eksportētajiem produktiem un no kuras atskaitītas
šādas summas:
a)      puse starpības starp to kompensāciju, par kuru tika iesniegts pieteikums, un to, kas piemērojama faktiskajam eksportam;
b)      divkārša starpība starp to kompensāciju, par kuru tika iesniegts pieteikums, un to, kas piemērojama, ja eksportētājs ar nolūku
iesniedz nepatiesu informāciju.
2.      Par kompensāciju, par kuru ir iesniegts pieteikums, uzskata summu, kas aprēķināta, vadoties no informācijas, kas iesniegta,
ievērojot 5. pantu vai 26. panta 2. punktu. Ja kompensācija variē atkarībā no galamērķa, tad kompensācijas, par kuru iesniegts
pieteikums, diferencēto daļu aprēķina, izmantojot detalizēto informāciju par daudzumu, svaru un galamērķi, kas iesniegta,
ievērojot 49. pantu.
3.      Soda maksājumu, kas paredzēts 1. punkta a) apakšpunktā, nepiemēro:
a)
force majeure
gadījumos;
b)      izņēmuma gadījumos, ja eksportētājs pēc savas iniciatīvas, tiklīdz viņš ir uzzinājis, ka kompensācija, par kuru ir iesniegts
pieteikums, ir pārmērīga, rakstiski brīdina par to kompetento iestādi, ja vien kompetentā iestāde nav brīdinājusi eksportētāju
par savu nodomu pārbaudīt prasību vai arī ja eksportētājs kaut kā citādi nav uzzinājis par šādu nodomu, vai arī ja kompetentā
iestāde jau konstatējusi, ka pieprasītā kompensācija nav pareiza;
c)      gadījumos, kad ir pieļauta acīmredzama kļūda attiecībā uz pieprasīto kompensāciju, un kompetentās iestādes to ir atzinušas;
d)      gadījumos, kad pieprasītā kompensācija ir saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1222/94, un jo īpaši tās 3. panta 2. punktu, un tā ir
aprēķināta, pamatojoties uz vidējiem daudzumiem, ko izmanto kādā noteiktā laikposmā;
e)      gadījumos, kad tiek pielāgots svars, tiktāl, ciktāl svara starpība ir radusies atšķirīgo izmantoto svēršanas paņēmienu dēļ.
4.      Ja samazinājum[a], kas paredzēts 1. punkta a) un b) apakšpunktā, rezultātā ir negatīva summa, tad eksportētājs maksā tādu
negatīvo summu.
5.      Ja kompetentās iestādes konstatē, ka prasītā kompensācija nav pareiza, un ka eksports nav noticis un līdz ar to kompensāciju
nevar samazināt, tad eksportētājs maksā tādu soda maksājumu saskaņā ar 1. punkta a) vai b) apakšpunktu, kas būtu jāpiemēro,
ja eksports būtu noticis. Ja kompensācijas likme variē atkarībā no galamērķa, tad, lai aprēķinātu prasīto kompensāciju un
piemērojamo kompensāciju, izņemot gadījumus, kad ir noteikts galamērķis, izmanto zemāko pozitīvo likmi, vai arī, ja tā ir
augstāka, tad likmi, kas izriet no norādījumiem attiecībā uz galamērķi, ievērojot 24. panta 2. punktu vai 26. panta 4. punktu.
6.      Maksājumu saskaņā ar 4. un 5. punktu veic 30 dienu laikā pēc maksājuma pieteikuma saņemšanas. Ja termiņš netiek ievērots,
tad eksportētājs maksā procentus pēc likmes, kas minēta 52. panta 1. punktā, par laikposmu, kas sākas 30 dienas pēc tās dienas,
kad tika saņemts maksājuma pieprasījums, un beidzas dienā pirms tās, kad prasīto summu samaksā.
7.      Soda maksājumus nepiemēro, ja prasītā kompensācija ir lielāka par kompensāciju, kas piemērojama, ievērojot 4. panta 2. punktu,
18. panta 3. punktu, 35. panta 2. punktu un/vai 50. pantu.
8.      Soda maksājumus piemēro, neierobežojot papildu soda maksājumus, kas noteikti valsts līmenī.
9.      Dalībvalstis var atteikties piemērot soda maksājumus, kas ir EUR 60 vai mazāk par eksporta deklarāciju.
10.      Ja par produktu, kas norādīts eksporta deklarācijā vai maksājuma deklarācijā, nav izsniegta licence, tad kompensācija nepienākas
un 1. punktu nepiemēro.
11.      Ja kompensācija ir noteikta iepriekš, tad soda maksājumu aprēķina, pamatojoties uz kompensācijas likmēm, kas bija spēkā dienā,
kad tika iesniegts licences pieteikums, un neņemot vērā kompensācijas zaudējumu, ievērojot 4. panta 1. punktu, vai kompensācijas
samazinājumu, ievērojot 4. panta 2. punktu vai 18. panta 3. punktu. Vajadzības gadījumā tādas likmes pielāgo dienā, kad tiek
pieņemta eksporta deklarācija vai maksājuma deklarācija.”
7       Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1254/1999 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju (OV L 160, 21. lpp.)
33. pants nosaka:
“[..]
6.      Kompensācijas piešķir tikai pēc pieteikuma un pēc attiecīgās eksporta licences uzrādīšanas.
[..]
9.      Kompensāciju izmaksā, ja tiek iesniegti pierādījumi, ka:
–       produkti ir Kopienas izcelsmes,
–       produkti ir eksportēti no Kopienas
[..].
10.      Neskarot 9. punkta pirmo ievilkumu, ja nav izņēmuma statusa, kas ir piešķirts saskaņā ar 43. pantā noteikto procedūru, tad
nekādu eksporta kompensāciju nepiešķir par produktiem, ko importē no trešām valstīm un reeksportē uz trešām valstīm.
[..]”

Pamata prāvas fakti un prejudiciālie jautājumi
8       Ar 2000. gada 30. augusta eksporta deklarāciju
Elfering Export
Hauptzollamt Münster
–
Zollamt Coesfeld
[Minsteres Galvenā muitas pārvalde, Cēsfeldes muitas pārvalde] deklarēja 6 090,50 kilogramus saldētas liellopu un teļa gaļas,
lai eksportētu to uz Krieviju, un pieprasīja par to eksporta kompensāciju. Eksporta deklarācijā
Elfering Export
norādīja informāciju, ka preces, uz ko attiecās kompensācijas pieteikums, ir Vācijas izcelsmes.
9       Ar 2001. gada 24. janvāra lēmumu
Hauptzollamt
, pamatojoties uz to, ka eksportējamām precēm nav “pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes” Regulas Nr. 800/1999 21. panta
1. punkta nozīmē, atteicās piešķirt pieteikto kompensāciju.
Oberfinanzdirektion Hamburg
(Hamburgas reģionālā finanšu direkcija) muitas kontroles un izglītības iestāde deklarēto preču paraugos konstatēja skaidri
saskatāmus sasaldēšanas apdegumus.
10     Ar citu 2001. gada 20. marta lēmumu
Hauptzollamt
, balstoties uz Regulas Nr. 800/1999 51. panta 1. punkta a) apakšpunktu, piemēroja
Elfering Export
sankciju DEM 1 910,41 apmērā, pamatojumā norādot, ka šī sabiedrība ir pieprasījusi kompensāciju, kas ir lielāka nekā piemērojamā
kompensācija.
11     Pēc neveiksmīgas pārsūdzēšanas procedūras
Elfering Export
2003. gada 13. martā cēla prasību, kas ir vērsta uz to, lai uzdotu
Hauptzollamt
piešķirt
Elfering Export
kompensāciju un atceltu 2001. gada 20. marta lēmumu, ar kuru piemēro sankciju.
12     Procesa gaitā
Hauptzollamt
norādīja, ka tas, ka
Elfering Export
nav pierādījusi, ka eksporta kompensācijas pieteikumā iekļautām precēm ir Kopienas izcelsme, iestājas pret šo pieteikumu.
Šajos apstākļos iesniedzējtiesa ar 2004. gada 20. decembra lēmumu sadalīja lietu.
13     Pirmajā lietā prasība tiktāl, ciktāl tā bija vērsta uz to, lai uzdotu
Hauptzollamt
piešķirt eksporta kompensāciju, tika noraidīta. 2004. gada 20. decembra spriedumā iesniedzējtiesa uzskatīja, ka, lai gan
sasaldēšanas apdegumu konstatēšana deklarētajos preču paraugos nav uzskatāma par kompensācijas pieteikuma šķērsli tiktāl,
ciktāl šis konstatējums neizraisa attiecīgo preču “pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes” trūkumu, prasība, turpretim,
ir noraidāma tādēļ, ka
Elfering Export
nav pierādījusi, ka tās eksportētajiem produktiem ir Kopienas izcelsme.
14     Otrās lietas attiecībā uz sankciju, ko joprojām izskata iesniedzējtiesa, ietvaros
Elfering Export
lūdz minēto lēmumu, ar kuru piemēro sankciju, atcelt, un
Hauptzollamt
lūdz prasību noraidīt.
15     Uzskatot, ka, izskatāmās prāvas izspriešanai ir vajadzīga Kopienu tiesību interpretācija,
Finanzgericht Hamburg
[Hamburgas Finanšu tiesa] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālo jautājumu:
“Vai saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 800/1999 51. panta 2. punktu, skatot to kopā ar 5. panta 4. punktu, produkta, par kuru ir
pieprasīta kompensācija, Kopienas izcelsmes deklarācija, kura ir ietverta eksporta deklarācijas veidlapā, ir tādas informācijas
daļa, par kuras nesniegšanu ir piemērojama sankcija?”

Par prejudiciālo jautājumu
16     No Regulas NR. 800/1999 11. panta un Regulas Nr. 1254/1999 33. panta 9. punkta formulējuma izriet, ka liellopu un teļa gaļas
sektorā Kopienas izcelsme ir būtisks eksporta kompensāciju nosacījums.
17     Šis secinājums izriet arī no Regulas Nr. 800/1999 sistemātiskās analīzes, jo tās 11. pants ir ietverts II sadaļas I nodaļā,
kuras nosaukums ir “tiesības uz kompensāciju”. Šī nodaļa nosaka būtiskos tiesību uz kompensāciju nosacījumus.
18     Lai izpildītu šo būtisko pienākumu, Kopienas izcelsme ir jādeklarē un jāpārbauda. Saskaņā ar Regulas Nr. 1254/1999 33. panta
9. punktu “kompensāciju izmaksā, ja tiek iesniegti pierādījumi, ka produkti ir Kopienas izcelsmes”. Kā Tiesa jau ir nospriedusi
Padomes 1968. gada 27. jūnija Regulas (EEK) Nr. 805/68 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju (OV L 148, 24. lpp.),
kuras pēdējos grozījumus ievieš Padomes 1998. gada 20. jūlija Regula (EK) Nr. 1633/98 (OV L 210, 17. lpp.), 13. pantā kontekstā,
kurš Regulas Nr. 1254/1999, kura, saskaņā ar tās trīsdesmit astoto apsvērumu un 49. pantu, apvieno un atceļ Regulu Nr. 805/68
ar tās grozījumiem, piemērošanai paliek nemainīgs, nav šaubu, ka šis pierādījums jāsniedz eksportētājam (šajā sakarā skat.
2005. gada 1. decembra spriedumu lietā C‑309/04
Fleisch-Winter
, Krājums, I‑10349. lpp., 26. punkts).
19     Regulas Nr. 800/1999 11. panta 4. punktā paredzētā eksporta deklarāciju pārbaudes procedūra, ko veic valsts administrācija,
neatbrīvo eksportētāju no pienākuma pierādīt produktu Kopienas izcelsmi. Tieši pretēji, tieši šī procedūra vispārēji parāda
vajadzību prasīt šādu pierādījumu no eksportētāja.
20     Eksportētāja pienākumam pierādīt Kopienas izcelsmi esot skaidram un viennozīmīgam, ir jāpārbauda, vai šī pienākuma neizpilde
izraisa vai neizraisa Regulas Nr. 800/1999 51. pantā paredzētās sankcijas piemērošanu.
21     Ir noteikts, ka
Elfering Export
norādīja, ka kompensācijas pieteikumā iekļautajiem produktiem ir Vācijas izcelsme, un ka iesniedzējtiesa ar atsevišķu lēmumu
jau ir konstatējusi, ka
Elfering Export
nav pierādījusi, ka attiecīgajiem produktiem ir šī izcelsme vai Kopienas izcelsme.
22     Saskaņā ar Regulas Nr. 800/1999 51. panta 1. punktu eksportētājam piemēro sankciju, ja tas “iesniedzis pieteikumu par lielāku
kompensāciju nekā pienāktos”. Šī panta 2. punkts nosaka, ka “[p]ar kompensāciju, par kuru ir iesniegts pieteikums, uzskata
summu, kas aprēķināta, vadoties no informācijas, kas iesniegta, ievērojot 5. pantu vai 26. panta 2. punktu”.
23     Viens no galvenajiem
Elfering Export
norādītajiem argumentiem ir tas, ka, ievērojot, ka Regulas Nr. 800/1999 26. pantam pamata lietā nav nozīmes, tās 51. panta
2. punkts atsaucas tikai uz šīs regulas 5. pantu, nevis uz 11. pantu, kurš paredz pienākumus sakarā ar kompensācijas pieteikumā
norādīta produkta izcelsmi. Tā atbalsta tēzi, ka sankcijas piemērošanu var izraisīt tikai minētās regulas 5. panta 4. punkta
a) apakšpunktā paredzēto norāžu vai, jebkurā gadījumā, tikai ar produktu fizisko raksturojumu saistītās informācijas neprecizitāte,
un nevis kļūdaina informācija sakarā ar produktu izcelsmi.
24     Šo tēzi nevar atbalstīt.
25     Vispirms līdz ar iesniedzējtiesu un Eiropas Kopienu Komisiju ir jākonstatē, ka Regulas Nr. 800/1999 5. panta 4. punkta a) apakšpunktā
noteiktajai informācijas norādei nav ierobežojošā rakstura. Šo konstatējumu Tiesa ir veikusi arī Komisijas 1987. gada 27. novembra
Regulas (EEK) Nr. 3665/87, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai
lauksaimniecības produktiem (OV L 351, 1. lpp.), kontekstā, kas Regulas Nr. 800/1999, kura aizstāj un atceļ Regulu Nr. 3665/87,
piemērošanas vajadzībām ir līdzīgs (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Fleisch-Winter
, 29. punkts).
26     Regulas Nr. 800/1999 5. panta 4. punkta a) apakšpunkts paredz, ka eksportētājs sniedz visu informāciju, kas vajadzīga, lai
aprēķinātu kompensāciju, un termins “it īpaši” [franču valodas redakcijā] nozīmē, ka Kopienu likumdevējs noteikti norāda tikai
dažus no šiem datiem. Izteikuma “visa informācija” saturs nav jāierobežo ar fiziskajiem produkta raksturojumiem, un tam jāietver
visa informācija, kas attiecas uz eksporta kompensācijas piešķiršanas nosacījumiem.
27     Kā pamatoti norāda Komisija, šajā tiesību normā minētā informācija ir paredzēta ne tikai precīzas kompensācijas summas matemātiskam
aprēķinam, bet drīzāk un vispirms tam, lai noteiktu tiesību uz šādu kompensāciju esamību vai neesamību. Tātad, Regulas Nr. 800/1999
51. panta 1. punkts, saskaņā ar kuru sankcija ir piemērojama tad, ja “eksportētājs [..] ir iesniedzis pieteikumu par lielāku
kompensāciju nekā pienāktos”, ir jāinterpretē tādējādi, ka eksportētājs uzskatāms par tādu, kas ir pieprasījis lielāku kompensāciju
nekā pienāktos, ne tikai gadījumā, ja no tā iesniegto datu ņemšanas vērā izriet nelikumīga starpība, bet arī tad, ja atklājas,
ka viņam nav tiesību uz kompensāciju, tas ir, ka kompensācijas summa līdzinās nullei.
28     Turpmāk ir jāpasvītro, ka no Regulas Nr. 800/1999 11. panta 4. punkta izriet, ka šī panta 2. un 3. punktā paredzētās deklarācijas,
it īpaši Kopienas izcelsmes deklarācija, ir jāpārbauda tādos pašos apstākļos kā citi eksporta deklarācijas dati. Šis apsvērums
apstiprina, ka Kopienas izcelsmes deklarācijai piemērojams tāds pats juridiskais regulējums kā šiem datiem un ka, attiecīgi,
informācijas pienākuma par attiecīga produkta Kopienas izcelsmi pārkāpumam ir piemērojams tāds pats sankciju regulējums kā
tas, kurš ir piemērojams šī pienākuma pārkāpumam attiecībā uz minētās regulas 5. panta 4. punktā norādītajiem datiem.
29
Elfering Export
, uzskatot, ka Regulas Nr. 800/1999 21. punktā norādītās “pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes” esamības prasības neievērošana
arī neizraisa sankcijas piemērošanu, atsaucas uz to nepamatoti. Šai prasībai, tāpat kā prasībai pierādīt produkta Kopienas
izcelsmi, Regulas Nr. 800/1999 sistēmā ir līdzīga loma, un to neievērošana parasti izraisa vienādas sekas kā attiecībā uz
tiesībām uz kompensāciju, tā arī sankcijas piemērošanu.
30     Iepriekš minētajā spriedumā lietā
Fleisch-Winter
Tiesa jautājumu par tiesībām uz kompensāciju un jautājumu par sankciju saistībā ar “pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes”
prasību jau ir pārbaudījusi kopīgi un ir nonākusi pie secinājumiem, kuri šiem jautājumiem ir piemērojami vienādi. Lai gan
šajā spriedumā Tiesai nebija jāspriež par konkrētu tiesību uz kompensāciju vai piemērotas sankcijas pamatotību, minētais spriedums
jāinterpretē tādējādi, ka ja eksportētājam nav tiesību uz kompensāciju “pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes” prasības
neizpildes dēļ, tam ir piemērojama sankcija, ja vien Kopienu regulējumā nav paredzēti atbrīvojumi.
31     Visbeidzot, attiecīgo tiesību normu piemērošanas jomas novērtēšanā galvenā nozīme ir Regulas Nr. 800/1999 mērķim. Saskaņā
ar šīs regulas sešdesmit trešo apsvērumu, minēto noteikumu mērķis ir pārkāpumu un sevišķi krāpšanas, kas var nodarīt kaitējumu
Kopienas budžetam, apkarošana, un sankciju mērķis ir mudināt eksportētājus ievērot Kopienas noteikumus.
32     Ir jāatgādina, ka sankciju regulējuma mērķis ir nevis vienas Kopienas noteikumu daļas vai to konkrētu tiesību normu ievērošanas
nodrošināšana, bet gan šo noteikumu ievērošana kopumā.
33     Eksportētāja rīcības bez vainas elementa vai tīšas darbības gadījumā piemērojamās sankcijas ir noteiktas Regulas Nr. 800/1999
51. panta 1. punktā kopīgi. Tas norāda uz to, ka tēzi, atbilstoši kurai Kopienu tiesību prasību, kas nav noteikti paredzētas
Regulas Nr. 800/1999 5. panta 4. punkta a) apakšpunktā, bet izriet no šīs regulas 11. panta (Kopienas izcelsmes trūkums) vai
21. panta (pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes trūkums), pārkāpumi, ko pieļauj eksportētājs, neizraisa šīs regulas 51. panta
piemērošanu, nevar atbalstīt, jo no tās izriet nepieņemamais rezultāts, ka sankcija eksportētājam nebūtu piemērojama pat tad,
ja tā darbības ir veiktas ar nodomu.
34     Šajos apstākļos tēze, atbilstoši kurai sankcijas piemērošanu izraisa tikai Regulas Nr. 800/1999 5. panta 4. punkta a) apakšpunktā
noteikti norādītās informācijas neprecizitāte, bet šīs regulas II sadaļas I nodaļā paredzēto būtisko nosacījumu neievērošana
šādas sekas neizraisa, neatbilst minētās regulas mērķim un būtiski kaitē kopējās lauksaimniecības politikas piemērošanas efektivitātei.
Sekojot šai tēzei, Kopienu tiesībās bez sekām paliktu ne tikai pārkāpumi, bet arī krāpšana.
35     Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu tādējādi ir jāatbild, ka atbilstoši Regulas Nr. 800/1999 51. panta
2. punktam un 5. panta 4. punktam produkta, par kuru ir pieprasīta kompensācija, Kopienas izcelsmes deklarācija, kura ir ietverta
eksporta deklarācijas veidlapā, ir tādas informācijas daļa, par kuras nesniegšanu ir piemērojama sankcija.

Par tiesāšanās izdevumiem
36     Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, izņemot minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumus, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
Atbilstoši Komisijas 1999. gada 15. aprīļa Regulas (EK) Nr. 800/1999, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta
kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem, 51. panta 2. punktam, skatot to kopā ar 5. panta 4. punktu,
produkta, par kuru ir pieprasīta kompensācija, Kopienas izcelsmes deklarācija, kura ir ietverta eksporta deklarācijas veidlapā,
ir tādas informācijas daļa, par kuras nesniegšanu ir piemērojama sankcija.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – vācu.