CELEX: 62009TJ0281
Ochranná známka Společenství
Přihláška slovní ochranné známky Společenství CHROMA
Absolutní důvod pro zamítnutí
Popisný charakter
Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009

Skutečnosti předcházející sporu
Dne 6. března 2008 žalobkyně, společnost Deutsche Steinzeug Cremer & Breuer AG, podala u Úřadu pro harmonizaci na vnitřním
trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) přihlášku ochranné známky Společenství na základě nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne
20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146), ve znění pozdějších
předpisů [nahrazeného nařízením Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78,
s. 1)].
Ochrannou známkou, jejíž zápis byl požadován, je slovní označení CHROMA.
Výrobky, pro které byl zápis požadován, spadají zejména do tříd 11 a 19 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků
a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a pro každou z těchto tříd odpovídají následujícímu
popisu:
–        třída 11: „Užitkové dřezy, sprchové vany, sprchy a vany, umyvadla, bidety, pisoáry, WC, splachovací zařízení, vše z keramických
materiálů“;
–        třída 19: „Nekovové stavební materiály; střešní tašky, desky, římsy; trubky a stavební obložení, vše z nekovových materiálů;
keramické desky, mozaiky a tvarované díly pro stavebnictví; keramické suroviny.“
Rozhodnutím ze dne 7. srpna 2008 průzkumový referent přihlášku k zápisu pro dotčené výrobky zamítl na základě čl. 7 odst. 1
písm. b) a c) nařízení č. 40/94 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009] a čl. 7 odst. 2 nařízení č. 40/94
[nyní čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009].
Dne 30. září 2008 podala žalobkyně proti rozhodnutí průzkumového referenta k OHIM odvolání na základě článků 57 až 62 nařízení
č. 40/94 (nyní články 58 až 64 nařízení č. 207/2009).
Rozhodnutím ze dne 8. května 2009 (dále jen „napadené rozhodnutí“) čtvrtý odvolací senát OHIM odvolání zamítl z důvodu, že
přihlášená ochranná známka je popisná ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009. Měl v podstatě za to, že dotčené
označení představuje transliteraci řeckého slova „χρώμα“ (barva) do latinky a že pokud jde o popisné označení vlastností dotčených
výrobků, v Řecku a na Kypru existuje absolutní důvod pro zamítnutí. Z týchž důvodů měl krom toho za to, že dotčené označení
rovněž postrádá rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) téhož nařízení.

Návrhová žádání účastníků řízení
Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
–        zrušil napadené rozhodnutí;
–        uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
OHIM navrhuje, aby Tribunál:
–        zamítl žalobu;
–        uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

K přípustnosti
Ve své žalobní odpovědi OHIM vznáší námitku nepřípustnosti vycházející z nepřípustnosti žaloby s ohledem na ustanovení čl. 44
odst. 1 písm. c) jednacího řádu Tribunálu.
Ve své replice žalobkyně tuto argumentaci zpochybňuje, když uvádí, že ve své žalobě uvedla podrobné argumenty na podporu uplatněných
žalobních důvodů, vycházejících z porušení ustanovení čl. 37 odst. 1, čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) a čl. 76 odst. 1 nařízení
č. 207/2009.
Podle článku 21 statutu Soudního dvora Evropské unie a čl. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Tribunálu, který se použije
v oblasti duševního vlastnictví v souladu s čl. 130 odst. 1 tohoto jednacího řádu, musí každá žaloba obsahovat stručný popis
dovolávaných žalobních důvodů, a toto označení musí být dostatečně jasné a přesné pro to, aby umožnilo žalovanému připravit
svou obranu a Tribunálu rozhodnout o žalobě [viz rozsudek Tribunálu ze dne 19. listopadu 2008, Rautaruukki v. OHIM (RAUTARUUKKI),
T‑269/06, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 33 a citovaná judikatura].
Ačkoliv je v projednávaném případě popis skutečností na podporu žaloby stručný, stačí k tomu, aby Tribunálu umožnil identifikovat
argumenty představující právní a skutkový základ žaloby. V žalobní odpovědi OHIM ostatně připouští, že pochopil, že žalobkyně
uplatňuje v podstatě porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009 a rovněž odkazuje na čl. 37 odst. 1 a čl. 76
odst. 1 téhož nařízení.
Námitce nepřípustnosti vznesené OHIM, která vychází z čl. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu, tedy vyhovět nelze.

K věci samé
Na podporu své žaloby vznáší žalobkyně v podstatě jediný žalobní důvod vycházející z porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c)
nařízení č. 207/2009, přičemž uplatňuje rovněž čl. 37 odst. 1 a čl. 76 odst. 1 téhož nařízení.

Argumenty účastníků řízení
Žalobkyně tvrdí, že dotčené označení není popisné, a nevztahuje se tedy na něj důvod pro zamítnutí uvedený v čl. 7 odst. 1
písm. c) nařízení č. 207/2009, a ze stejného důvodu ani důvod pro zamítnutí uvedený v čl. 7 odst. 1 písm. b) téhož nařízení.
Úvahy uvedené v napadeném rozhodnutí jsou založeny nesprávně na tom, že označení CHROMA je kladeno na roveň řeckému slovu
„χρώμα“ (barva), jakož i na nezbytnosti zachovat jeho disponibilitu pro dotčené výrobky.
Dotčené označení není namístě klást na roveň řeckému slovu „χρώμα“ (barva). Odvolací senát neprokázal, že transliterace do
latinky je použita stejným způsobem jako slovo v originálním jazyce, a neměl tedy vycházet z nezbytnosti zabránit monopolizaci
transliterací řeckých slov. Ochrana vyplývající ze zápisu označení CHROMA ostatně žalobkyni neumožní zakázat, aby třetí osoba
užívala řecké slovo „χρώμα“ (barva).
Krom toho není nezbytné zachovávat disponibilitu slova „χρώμα“ (barva), pokud jde o výraz označující pouze jeden typ vlastností
výrobků, a nikoli vlastnost výrobku. Podle žalobkyně je neobvyklé takové označení uvádět na výrobku nebo na jeho obalu. Takové
uvedení spotřebitel nepochopí jako označení vlastnosti výrobku.
Tento argument je podepřen zápisem ochranných známek Společenství tvořených slovy „dimension“ (rozsah, velikost nebo dimenze
v angličtině), „brilliance“ (lesk, oslnivost nebo jas v angličtině) nebo „tinta“ (inkoust, odstín nebo zabarvená ve španělštině).
Z bodu 30 napadeného rozhodnutí ostatně vyplývá, že úvahy odvolacího senátu se ve skutečnosti týkají nikoli slova „barva“
jako takového, ale pojmů „barevný“, „vícebarevný“ nebo „zbarvený“, které mohou být užity k označení toho, že je výrobek zabarvený
nebo že není jednobarevný.
V tomto ohledu odvolací senát podle žalobkyně nezohlednil dotčené výrobky. Je nepředstavitelné, že by výrazy „barva“ nebo
„barevný“, ať už v jakémkoli jazyce, byly uvedeny na dotčených výrobcích k označení jejich vlastností. Pokud jde o výrobky,
které jsou nezbytně barevné, třebaže jde jen o přirozenou barvu jejich materiálu, taková označení, která neodkazují na konkrétní
barvu, by pro spotřebitele neměla sebemenší relevanci. Pokud jde dále o dotčené výrobky, barevný odstín je vždy uveden na
jejich obalu.
Slovo „barva“, a ještě méně označení CHROMA, tedy nepopisuje jakoukoli vlastnost dotčených výrobků. Řecky hovořící spotřebitel
dotčené označení nepochopí jako čistě popisné označení, ale jako označení původu.
Tuto skutečnost podpírá existence národních ochranných známek a ochranných známek Společenství tvořených slovními označeními
CHROMA nebo CROMA, které žalobkyně zmiňuje ve svém podání uvádějícím důvody odvolání před OHIM.
Krom toho odvolací senát tím, že nezohlednil tyto starší zápisy, nesplnil svou povinnost přezkumu skutečností z úřední moci,
uvedenou v čl. 76 odst. 1 nařízení č. 207/2009.
OHIM argumenty žalobkyně zpochybňuje.

Závěry Tribunálu
Podle čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 se do rejstříku nezapíšou „ochranné známky, které jsou tvořeny výlučně označeními
nebo údaji, které mohou sloužit v oblasti obchodu k označení druhu, jakosti, množství, účelu, hodnoty, zeměpisného původu
nebo doby výroby výrobků nebo poskytnutí služby nebo jiných jejich vlastností.“ Na základě odstavce 2 téhož článku se odstavec
1 použije, i když tento důvod k zamítnutí existuje jen v části Unie.
Je třeba připomenout, že čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 sleduje cíl obecného zájmu, který vyžaduje, aby označení
nebo údaje popisující vlastnosti výrobků nebo služeb, pro které je zápis požadován, mohly být všemi volně užívány. Toto ustanovení
tudíž brání tomu, aby takováto označení nebo údaje byly vyhrazeny pro jediný podnik z důvodu jejich zápisu jakožto ochranné
známky (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 23. října 2003, OHIM v. Wrigley, C‑191/01 P, Recueil, s. I‑12447, bod 31 a citovaná
judikatura).
Slovní označení tak podle uvedeného ustanovení zapsat nelze, pokud alespoň jeden z jeho možných významů označuje vlastnost
dotyčných výrobků nebo služeb. K tomu, aby OHIM označení nezapsal, není ani nezbytné, aby dotčené označení bylo skutečně užíváno
k popisným účelům, ale pouze že k takovým účelům použito být může (výše uvedený rozsudek OHIM v. Wrigley, bod 32).
Krom toho je bezvýznamné, že vlastnosti výrobků nebo služeb, které mohou být popsány dotčeným označením, jsou z obchodního
hlediska základní či vedlejší, popřípadě že existují synonyma umožňující označit tytéž vlastnosti, či nikoli (viz obdobně
rozsudek Soudního dvora ze dne 12. února 2004, Koninklijke KPN Nederland, C‑363/99, Recueil, s. I‑1619, body 101 a 102).
Je třeba rovněž připomenout, že posouzení popisného charakteru označení může být provedeno pouze ve vztahu k jeho chápání
dotčenou veřejností a k dotčeným výrobkům nebo službám [viz rozsudek Tribunálu ze dne 8. července 2008, Lancôme v. OHIM –
CMS Hasche Sigle (COLOR EDITION), T‑160/07, Sb. rozh. s. II‑1733, bod 44 a citovaná judikatura].
Jak vyplývá z úvah uvedených v bodech 31 a 32 napadeného rozhodnutí, které žalobkyně nezpochybňuje, dotčenými výrobky jsou
v projednávaném případě keramická sanitární zařízení spadající do třídy 11 a nekovové stavební materiály spadající do třídy
19, které může kupovat jak konečný spotřebitel, tak podnikatel v oblasti stavebnictví.
Jelikož z bodu 19 napadeného rozhodnutí vyplývá, že absolutní důvod pro zamítnutí odvolací senát uplatnil pouze ve vztahu
k řeckému jazyku, je podle čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009 třeba mít za to, že relevantní veřejnost pro účely posouzení
tohoto důvodu pro zamítnutí tvoří dotčení spotřebitelé v Řecku a na Kypru.
Není zpochybňováno, že označení CHROMA představuje transliteraci řeckého slova „χρώμα“ (barva) do latinky.
Jak však správně vyplývá z bodu 22 napadeného rozhodnutí, transliterace řeckých slov do latinky je pro účely zejména přezkumu
absolutních důvodů pro zamítnutí uvedených v čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009 třeba položit na roveň slovům
napsaným v řečtině [viz v tomto smyslu a obdobně rozsudek Tribunálu ze dne 5. prosince 2000, Messe München v. OHIM (electronica),
T‑32/00, Recueil, s. II‑3829, bod 40].
Tato úvaha se v projednávaném případě použije tím spíše, že dotčené označení představuje věrný přepis řeckého slova znamenajícího
„barva“ do písmen latinské abecedy, kterou dotyčný řecky hovořící spotřebitel zná, takže tento spotřebitel může bezprostředně
a přímo pochopit jeho význam.
V tomto ohledu je třeba uvést, že slovo znamenající „barva“ může být používáno k označení vlastnosti výrobků, a sice jejich
schopnosti prezentace v různých barevných odstínech (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek COLOR EDITION, body 47 a 48).
Třebaže žalobkyně uvádí, že barva je typem nebo kategorií vlastností, a nikoli „jednou“ vlastností, nic to totiž nemění na
tom, že podle svých běžných významů výraz „barva“ odkazuje na použití jiných barev, než je černá nebo bílá či na výskyt široké
škály barev.
Dále pak, jak odvolací senát správně uvedl v bodech 31 a 32 napadeného rozhodnutí, pokud jde o sanitární zařízení, jehož klasická
barva je bílá, a nekovové stavební materiály, které zahrnují keramiku pro koupelny, uvedení skutečnosti, že jsou disponibilní
v různých barvách, představuje vlastnost, která v oblasti obchodu může hrát určitou roli.
Použití výrazu „barva“ tak předává sdělení, které dotčený spotřebitel může bezprostředně pochopit, oznamující výskyt škály
výrobků v různých barvách, a konkrétně – pokud jde o keramické sanitární zařízení a keramické stavební materiály pro koupelny
– v jiných barvách, než je klasická bílá barva. Krom toho mohou být dotčené výrobky požadovány v závislosti na jejich barevné
škále, za účelem jejich sestavení v rámci dekorativních kreací.
Vzhledem k tomu, že toto posouzení výslovně souvisí s podmínkami uvádění dotčených výrobků spadajících do tříd 11 a 19 na
trh, žalobkyně nesprávně tvrdí, že odvolací senát uvedené výrobky nezohlednil.
Z těchto úvah vyplývá, že odvolací senát mohl mít oprávněně za to, že z hlediska dotčeného řecky hovořícího spotřebitele může
označení CHROMA sloužit ke sdělení toho, že dotyčné výrobky spadající do tříd 11 a 19 jsou disponibilní v různých barvách,
a že tak označuje relevantní vlastnost z hlediska uvádění dotčených výrobků na trh.
S ohledem na judikaturu citovanou v bodech 28 a 29 výše tuto úvahu nezpochybňuje argument žalobkyně vycházející z existence
výrazů, které jsou schopny předat totéž sdělení, jako jsou výrazy „barevný“ či „vícebarevný“, ani argument, podle něhož dotčený
výraz není skutečně používán k popisným účelům. Je mimoto bezvýznamné, že vlastnost, která může být označena, je z obchodního
hlediska základní či vedlejší.
Krom toho se žalobkyně nemůže platně dovolávat zápisů ochranných známek Společenství tvořených slovy označujícími dimenzi,
lesk nebo odstín, ani ochranných známek Společenství tvořených prvky „chroma“ a „croma“ či jejich kombinací s jinými slovními
prvky.
Jelikož jsou rozhodnutí odvolacích senátů o zápisu označení jako ochranné známky Společenství přijímána v rámci přesně stanovené
pravomoci, jejich legalitu nelze v zásadě zpochybnit argumentem vycházejícím z existence odlišné rozhodovací praxe OHIM (viz
v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 15. září 2005, BioID v. OHIM, C‑37/03 P, Sb. rozh. s. I‑7975, bod 47).
Popisný charakter označení musí být krom toho posuzován vzhledem k výrobkům nebo službám, pro které byl jeho zápis požadován,
i vzhledem k jeho vnímání relevantní veřejností. Za těchto podmínek žalobkyně nemůže užitečně odkazovat na podobnost přihlášené
ochranné známky vzhledem k jiné ochranné známce Společenství, aniž uplatní skutkové nebo právní okolnosti, které byly předloženy
na podporu zápisu této jiné ochranné známky (viz v tomto smyslu a obdobně výše uvedený rozsudek BioID v. OHIM, body 48 a 49).
Pokud jde o argument vycházející ze zápisu ochranné známky CROMA v Řecku, je třeba připomenout, že režim ochranné známky Společenství
je autonomním systémem, který se skládá z jemu vlastního souboru pravidel a který sleduje cíle jemu vlastní, přičemž jeho
použití je nezávislé na jakémkoli vnitrostátním systému. Zápisy, které již byly v členských státech provedeny, tedy nepředstavují
rozhodné skutečnosti, avšak mohou být pouze zohledněny pro účely zápisu ochranné známky Společenství zejména tím, že nabízejí
analytický podklad pro posouzení přihlášky ochranné známky Společenství [viz rozsudek Tribunálu ze dne 8. června 2005, Wilfer
v. OHIM (ROCKBASS), T‑315/03, Sb. rozh. s. II‑1981, bod 35 a citovaná judikatura].
V projednávaném případě přitom žalobkyně neuplatňuje žádnou právní či skutkovou okolnost, které vedly k zápisu dotčené národní
ochranné známky.
S ohledem na předcházející není žalobkyně oprávněna odvolacímu senátu vytýkat ani to, že porušil čl. 76 odst. 1 nařízení č. 207/2009,
když nezohlednil dotčené starší zápisy.
Ve světle všech těchto úvah je třeba konstatovat, že žalobkyně nezpochybnila konstatování odvolacího senátu, podle něhož se
na dotčené označení vztahuje absolutní důvod pro zamítnutí uvedený v čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009.
S ohledem na toto konstatování zamítnutí přihlášky k zápisu pro dotčené výrobky nemůže zakládat porušení čl. 37 odst. 1 nařízení
č. 207/2009.
Krom toho není namístě zkoumat žalobní důvod vycházející z porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009. Jak totiž
vyplývá z čl. 7 odst. 1 nařízení č. 207/2009, k tomu, aby označení nemohlo být zapsáno jako ochranná známka, stačí, aby se
uplatnil jeden z vyjmenovaných absolutních důvodů pro zamítnutí.
V důsledku toho je třeba projednávanou žalobu zamítnout.

K nákladům řízení
Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že OHIM požadoval náhradu nákladů řízení a žalobkyně
neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.
Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (pátý senát)
rozhodl takto:
1)
Žaloba se zamítá.
2)
Společnosti Deutsche Steinzeug Cremer & Breuer AG se ukládá náhrada nákladů řízení.
Papasavvas
Vadapalas
O’Higgins
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 16. prosince 2010.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: němčina.