CELEX: 62002TJ0015
Konkurence
Aizliegtas vienošanās vitamīnu nozarē
Tiesības uz aizstāvību
Pamatnostādnes naudas soda apmēra noteikšanai
Naudas soda pamatapmēra noteikšana
Preventīva ietekme
Atbildību pastiprinoši apstākļi
Pārkāpuma aizsācēja vai pamudinātāja loma
Sadarbība administratīvajā procedūrā
Profesionālais noslēpums un labas pārvaldības princips

Prāvas priekšvēsture
1       2001. gada 21. novembra Lēmuma 2003/2/EK par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/E‑1/37.512
– Vitamīni) (OV 2003, L 6, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Lēmums”) 1. pantā Komisija konstatēja, ka vairāki uzņēmumi ir pārkāpuši
EKL 81. panta 1. punktu un Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) līguma 53. panta 1. punktu, piedaloties virknē atsevišķu aizliegtu
vienošanos, kas ietekmēja divpadsmit dažādus vitamīnu tirgus, proti, A, E, B 1, B 2, B 5, B 6 vitamīnu, folskābes, C, D 3
un H vitamīnu, beta karotīna un karotinoīdu tirgu. No Lēmuma 2. apsvēruma īpaši izriet, ka minēto aizliegto vienošanos ietvaros
attiecīgie uzņēmumi ir noteikuši dažādu produktu cenas, sadalījuši pārdošanas kvotas, kopīgi nolēmuši par cenu paaugstināšanu
un īstenojuši to, nākuši klajā ar paziņojumiem par cenām, kas atbilst to līgumiem, pārdevuši produktus par vienojoties noteiktām
cenām, izveidojuši līgumu ievērošanas uzraudzības un kontroles mehānismu un piedalījušies regulāru sanāksmju sistēmā, lai
īstenotu savus plānus.
2       Starp šiem uzņēmumiem īpaši jāmin
BASF AG
(turpmāk tekstā – “
BASF
” vai “prasītājs”), kas tika atzīts par atbildīgu par pārkāpumiem, kuri ietekmē Kopienas un EEZ A, E, B 1, B 2, B 5, C, D 3 un
H vitamīnu, beta karotīna un karotinoīdu tirgu (Lēmuma 1. panta 1. punkts).
3       Lēmuma 2. pantā uzņēmumiem, kas atzīti par atbildīgiem par konstatētajiem pārkāpumiem, tika likts nekavējoties izbeigt pārkāpumus,
ja tie to vēl nebija izdarījuši, un turpmāk atturēties no konstatētajām prettiesiskajām darbībām vai rīcības, kā arī no ikviena
cita pasākuma, kam ir identisks vai līdzvērtīgs mērķis vai iedarbība.
4       Par pārkāpumiem, kas konstatēti A, E, B 2, B 5, C un D 3 vitamīnu, beta karotīna un karotinoīdu tirgū, Komisija noteica naudas
sodus pavisam 855,23 miljonu euro apmērā, bet naudas sodus nenoteica par pārkāpumiem B 1, B 6 un H vitamīnu un folskābes tirgū
(Lēmuma 3. pants).
5       No Lēmuma 645.–649. apsvēruma izriet, ka pēdējos minētajos tirgos konstatētie pārkāpumi tika izbeigti vairāk nekā piecus gadus
pirms brīža, kad Komisija uzsāka izmeklēšanu, un ka tādēļ šiem pārkāpumiem ir piemērojams 1. pants Padomes 1974. gada 26. novembra
Regulā (EEK) Nr. 2988/74 attiecībā uz noilguma termiņiem procesuālās darbībās un sankciju piemērošanā atbilstīgi Eiropas Ekonomikas
kopienas transporta un konkurences noteikumiem (OV L 319, 1. lpp.).
6       Tādējādi
BASF
netika noteikti naudas sodi par dalību pārkāpumos, kas attiecas uz B 1 vitamīna un H vitamīna tirgu.
7       Savukārt par dalību pārkāpumos A, E, B 2, B 5, C un D 3 vitamīnu, beta karotīna un karotinoīdu tirgū
BASF
tika noteikts naudas sods attiecībā uz katru pārkāpumu (Lēmuma 3. panta b) punkts).
8       Minēto naudas sodu apmēru Komisija noteica atbilstoši Komisijas Pamatnostādnēm sodanaudas [naudas soda] noteikšanai, piemērojot
Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un EOTK līguma 65. panta 5. punktu (OV 1998, C 9, 3. lpp., turpmāk tekstā – “Pamatnostādnes”),
un Komisijas Paziņojumam par naudas sodu neuzlikšanu vai naudas sodu apmēra samazināšanu lietās par aizliegtu vienošanos (OV 1996,
C 207, 4. lpp., turpmāk tekstā – “Paziņojums par sadarbību”).
9       Lēmuma 657. un 658. apsvērumā Komisija ir izklāstījusi vispārējos kritērijus, pēc kuriem tā noteikusi naudas sodu apmēru.
Komisija ir norādījusi, ka vērā ir jāņem visi lietas apstākļi, it īpaši pārkāpuma smagums un ilgums, t.i., kritēriji, kuri
tieši ir norādīti Padomes 1962. gada 6. februāra Regulas Nr. 17 – Pirmās Regulas par Līguma [81]. un [82]. panta īstenošanu
(OV 1962, 13, 204. lpp.) 15. panta 2. punktā, katrā atsevišķā gadījumā jāizvērtē ikviena pārkāpumā piedalījušās uzņēmuma loma
un, nosakot naudas soda apmēru, jāņem vērā iespējamie atbildību pastiprinošie vai mīkstinošie apstākļi, un attiecīgos gadījumos
jāpiemēro Paziņojums par sadarbību.
10     Attiecībā uz pārkāpumu smagumu Komisija, ņemot vērā attiecīgo pārkāpumu raksturu, to ietekmi dažādo attiecīgo vitamīnu tirgos
un faktu, ka katrs no pārkāpumiem attiecās uz visu kopējo tirgu kopumā un pēc EEZ izveidošanas – arī uz visu EEZ, nolēma,
ka Lēmuma adresāti ir izdarījuši sevišķi smagus EKL 81. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta 1. punkta pārkāpumus, par
katru no kuriem ir nosakāms naudas sods vismaz 20 miljonu euro apmērā (Lēmuma 662.–674. apsvērums).
11     Lai noteiktu naudas sodu pamatapmēru, Komisija, vispirms precizējusi, ka ir ņēmusi vērā dažādo attiecīgo vitamīnu tirgu lielumu,
norādīja, ka “sevišķi smagu pārkāpumu kategorijas ietvaros paredzētā naudas sodu apmēra skala rada iespēju pret uzņēmumiem
izturēties atšķirīgi, lai ņemtu vērā katra uzņēmuma faktisko ekonomisko spēju radīt būtiskus zaudējumus citiem tirgus dalībniekiem
un noteiktu tādu naudas soda apmēru, kam būtu pietiekami preventīva ietekme”. Komisija ir skaidrojusi, ka “šāda rīcība ir
īpaši nepieciešama gadījumos, kad tāpat kā šajā lietā uzņēmumi, kas ir piedalījušies pārkāpumā, būtiski atšķiras pēc lieluma”.
Pēc tam Komisija ir norādījusi, ka “šajā lietā pastāvošajos apstākļos, kas attiecas uz vairākiem uzņēmumiem, naudas sodu pamatapmēra
noteikšanai ir jāņem vērā katra uzņēmuma īpašā nozīme un līdz ar to katra uzņēmuma prettiesiskās rīcības reālā ietekme uz
konkurenci” (Lēmuma 675., 678. un 679. apsvērums).
12     Šādā nolūkā Komisija uzskatīja, ka attiecīgos uzņēmumus var iedalīt vairākās kategorijās “pēc katra relatīvās nozīmes dažādos
attiecīgajos vitamīnu tirgos”, piebilstot, ka “uzņēmuma klasifikāciju noteiktā kategorijā attiecīgā gadījumā var mainīt, it
īpaši lai ņemtu vērā nepieciešamību nodrošināt [naudas soda] preventīvu ietekmi”. Lai salīdzinātu dažādu uzņēmumu relatīvo
nozīmi katrā attiecīgajā vitamīnu tirgū, Komisija ir uzskatījusi par piemērotu balstīties uz attiecīgā produkta kopējo apgrozījumu
pasaulē. Komisija ir piebildusi, ka “visas aizliegtas vienošanās darbojās pasaules mērogā, un to mērķis bija sadalīt pasaules
tirgus, lai tādējādi radītu šķēršļus brīvai konkurencei EEZ”, un ka “noteiktas aizliegtas vienošanās konkrēta dalībnieka apgrozījums
pasaules tirgū ļauj gūt priekšstatu par uzņēmuma devumu aizliegtas vienošanās kopējās efektivitātes nodrošināšanā vai, gluži
pretēji, par aizliegtas vienošanās nestabilitāti, ko būtu izraisījusi šī uzņēmuma nepiedalīšanās”. Turklāt Komisija ir norādījusi,
ka attiecīgo apgrozījumu noteikšanai tā ir izmantojusi “pārkāpuma īstenošanas pēdējo pilno kalendāro gadu” (Lēmuma 680. un
681. apsvērums).
13     No Lēmuma 695. un 696. apsvēruma tomēr izriet, ka, ņemot vērā beta karotīna un karotinoīdu tirgu īpatnības, Komisija uzskatīja,
ka attiecībā uz pārkāpumiem, kas saistīti ar minētajiem produktiem, nevar piemērot metodi, saskaņā ar kuru uzņēmumi ir iedalāmi
kategorijās, un līdz ar to attiecīgajos pārkāpumos iesaistītajiem uzņēmumiem –
F. Hoffmann‑La Roche AG
(turpmāk tekstā – “
Roche
”) un
BASF
– noteica vienādus naudas sodu pamatapmērus.
14     Proti, Komisija prasītājam noteica šādus naudas sodu pamatapmērus, pavisam 128,5 miljonu euro apmērā: 18 miljoni euro attiecībā
uz A vitamīnu, 35 miljoni euro attiecībā uz E vitamīnu, 10 miljoni euro attiecībā uz B 2 vitamīnu, 14 miljoni euro attiecībā
uz B 5 vitamīnu, 7,5 miljoni euro attiecībā uz C vitamīnu, 4 miljoni euro attiecībā uz D 3 vitamīnu, 20 miljoni euro attiecībā
uz beta karotīnu un 20 miljoni euro attiecībā uz karotinoīdiem (Lēmuma 683.–696. apsvērums).
15     Lai nodrošinātu naudas sodu pietiekami preventīvu ietekmi, Komisija
BASF
,
Roche
un
Aventis SA
aprēķinātos naudas sodu pamatapmērus palielināja par 100 % atbilstoši minēto uzņēmumu lielumam un kopējiem resursiem (Lēmuma
697.–699. apsvērums).
16     Pēc tam katra uzņēmuma naudas soda pamatapmēru, kas attiecīgā gadījumā pielāgots, piemērojot iepriekšējā punktā minēto 100 %
koeficientu, Komisija palielināja atbilstoši katra uzņēmuma dalības ilgumam katrā pārkāpumā. Prasītāja naudas sodu pamatapmēri,
kas sasniedz pavisam 438,75 miljonus euro, tādējādi tika noteikti šādi: 68,4 miljoni euro attiecībā uz A vitamīnu, 133 miljoni
euro attiecībā uz E vitamīnu, 28 miljoni euro attiecībā uz B 2 vitamīnu, 50,4 miljoni euro attiecībā uz B 5 vitamīnu, 21,75 miljoni
euro attiecībā uz C vitamīnu, 11,2 miljoni euro attiecībā uz D 3 vitamīnu, 64 miljoni euro attiecībā uz beta karotīnu un 62 miljoni
euro attiecībā karotinoīdiem (Lēmuma 701.–711. apsvērums).
17     Tas, ka
Roche
un
BASF
aizliegtajās vienošanās kopīgi uzņēmās aizsācēja un pamudinātāja lomu, tika uzskatīts par atbildību pastiprinošu apstākli.
Līdz ar to minēto uzņēmumu naudas sodu pamatapmēri tika palielināti attiecīgi par 50 % un 35 % (Lēmuma 712.–718. apsvērums).
Tā rezultātā
BASF
aprēķinātā naudas soda kopsumma sasniedza gandrīz 592,32 miljonus euro.
18     Visbeidzot, piemērojot Paziņojumu par sadarbību, Komisija vispirms atbilstoši minētā paziņojuma B sadaļai par pārkāpumiem
attiecībā uz A un E vitamīna tirgu piešķīra imunitāti
Aventis
. Šajā sakarā Komisija īpaši ir norādījusi, ka, iesniedzot 1999. gada 19. un 25. maija ziņojumus,
Aventis
bija pirmais no uzņēmumiem, kas sniedza izšķirošus pierādījumus, lai varētu pierādīt minētos pārkāpumus; tas atbilst Paziņojuma
par sadarbību B sadaļas b) punktā paredzētajam nosacījumam (Lēmuma 741. un 742. apsvērums).
19     Komisija turklāt pauda uzskatu, ka, laikā no 1999. gada 2. jūnija līdz 30. jūlijam Komisijas dienestiem iesniedzot attiecīgus
dokumentus,
Roche
un
BASF
bija pirmie uzņēmumi, kas Komisijai sniedza izšķirošus pierādījumus par slepenu nolīgumu pastāvēšanu B 2, B 5, C un D 3 vitamīna,
beta karotīna un karotinoīdu tirgū. Neraugoties uz to, Komisijas skatījumā
Roche
un
BASF
neesot izpildījušas Paziņojuma par sadarbību B sadaļas e) punktā paredzēto nosacījumu, jo tiem esot bijusi uzkūdītāja loma
vai izšķiroša loma prettiesiskajās darbībās A, E, B 2, B 5, C un D 3 vitamīna, beta karotīna un karotinoīdu tirgū. Tādēļ nevienam
no abiem minētajiem uzņēmumiem naudas sodi nav samazināti, pamatojoties uz Paziņojuma par sadarbību B vai C sadaļu (Lēmuma
743.–745. apsvērums).
20     Abiem uzņēmumiem noteiktie naudas sodi tomēr tika samazināti saskaņā ar Paziņojuma par sadarbību D sadaļu. Komisija īpaši
ir norādījusi, ka, iesniedzot precīzus pierādījumus par slepeno nolīgumu organizatorisko struktūru A, E, B 2, B 5, C un D 3 vitamīnu,
beta karotīna un karotinoīda tirgū,
Roche
un
BASF
ir bijusi izšķiroša nozīme dažu pārkāpumu būtisku sastāvdaļu konstatēšanā vai apstiprināšanā. Komisija secināja, ka
Roche
un
BASF
ir izpildījuši Paziņojuma par sadarbību D sadaļas 2. punkta pirmajā daļā paredzētos nosacījumus, un tiem attiecībā uz visiem
pārkāpumiem par 50 % ir samazinājusi naudas sodu apmēru, kas tiktu noteikts, ja uzņēmumi nebūtu sadarbojušies ar Komisiju
(Lēmuma 747., 748., 760. un 761. apsvērums).
21     Tādējādi
BASF
galu galā tika noteikti naudas sodi šādā apmērā: 46,17 miljoni euro attiecībā uz A vitamīnu, 89,78 miljoni euro attiecībā
uz E vitamīnu, 18,9 miljoni euro attiecībā uz B 2 vitamīnu, 34,02 miljoni euro attiecībā uz B 5 vitamīnu, 14,68 miljoni euro
attiecībā uz C vitamīnu, 7,56 miljoni euro attiecībā uz D 3 vitamīnu, 43,2 miljoni euro attiecībā uz beta karotīnu un 41,85 miljoni
euro attiecībā uz karotinoīdiem [Lēmuma 3. panta b) punkts]. Naudas sodu kopējais apmērs ir 296,16 miljoni euro (turpmāk tekstā
– “kopējais naudas sods”).

Process un lietas dalībnieku prasījumi
22     Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2002. gada 31. janvārī, prasītājs cēla šo prasību.
23     Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2002. gada 24. jūnijā,
Aventis
lūdza iestāties šajā tiesvedībā atbildētājas prasījumu atbalstam. Pēc lietas dalībnieku uzklausīšanas
Aventis
lūgums tika noraidīts ar Pirmās instances tiesas (ceturtā palāta) 2003. gada 25. februāra rīkojumu (
Recueil
, II‑213. lpp.); tādējādi tajā pašā dienā noslēdzās rakstveida procedūra.
24     Pēc tiesneša referenta ziņojuma noklausīšanās Pirmās instances tiesa (ceturtā palāta) pieņēma lēmumu uzsākt mutvārdu procesu
un procesa organizatorisko pasākumu nodrošināšanai atbilstoši Reglamenta 64. pantam lietas dalībniekiem pieprasīja sniegt
atbildes uz rakstveida jautājumiem un atbildētājai – iesniegt konkrētus dokumentus. Lūgums tika izpildīts norādītajā termiņā.
25     Tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un atbildes uz mutvārdu jautājumiem, ko Pirmās instances tiesa uzdeva
2005. gada 12. janvāra tiesas sēdē. Šajā sakarā Pirmās instances tiesa lūdza atbildētāju iesniegt vēstuli, ko administratīvās
izmeklēšanas laikā notikušās sadarbības ietvaros tai nodevis
Roche
, un apturēja mutvārdu procesu.
26     Atbildētāja minēto lūgumu izpildīja norādītajā termiņā, 2005. gada 18. janvārī iesniedzot pieprasīto vēstuli un citas vēstules,
ko administratīvās izmeklēšanas laikā notikušās sadarbības ietvaros tai nodevis
Roche
. Pēc Pirmās instances tiesas lūguma prasītājs 2005. gada 8. februārī iesniedza apsvērumus par atbildētājas iesniegtajiem
dokumentiem.
27     Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–       atcelt vai būtiski samazināt Lēmuma 3. panta b) punktā noteikto kopējo naudas sodu;
–       piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un citus prasītāja izdevumus saistībā ar šo lietu.
28     Atbildētājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–       prasību noraidīt;
–       piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Par prasījumiem atcelt un samazināt kopējo naudas sodu
29     Prasītājs pilnībā un bez iebildēm atzīst savu dalību pārkāpumos attiecībā uz A, E, B 2, B 5, C un D 3 vitamīniem, beta karotīnu
un karotinoīdiem, kā arī atzīst minēto pārkāpumu smagumu. Prasītājs tomēr uzsver, ka Komisija vēl nekad neesot noteikusi tik
bargus naudas sodus, un tas atspoguļojot ļoti krasas pārmaiņas Komisijas sodu politikā.
30     Lai pamatotu lūgumu atcelt vai būtiski samazināt kopējo naudas sodu, prasītājs norāda astoņus pamatus. Pirmie divi pamati
ir saistīti ar tiesību uz aizstāvību pārkāpumu dažādos aspektos, trešais pamats ir saistīts ar samērīguma principa un vienlīdzīgas
attieksmes principa pārkāpumu atsevišķu prasītājam uzlikto naudas sodu pamatapmēru noteikšanā, ceturtais pamats ir saistīts
ar prasītājam piemēroto naudas sodu pamatapmēru palielināšanu preventīvos nolūkos, piektais pamats ir saistīts ar vērtējuma
kļūdām, kas ir pieļautas, prasītājam piedēvējot aizsācēja un pamudinātāja lomu septiņu pārkāpumu izdarīšanā, sestais un septītais
pamats ir saistīts ar to, kā vērtēta prasītāja sadarbība administratīvās procedūras gaitā, un astotais pamats – ar profesionālā
noslēpuma aizsardzības un labas pārvaldības principa pārkāpumu.
A –
A– Par pirmo un otro pamatu, kas ir saistīti ar tiesību uz aizstāvību pārkāpumu
1.
Lietas dalībnieku argumenti
a)     Par pirmo pamatu, kas ir saistīts ar tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, kurš pieļauts, nesniedzot iepriekšēju paziņojumu par
Komisijas vērtējumu, ka pastāv vairākas atsevišķas aizliegtas vienošanās
31     Prasītājs norāda, ka pirms Lēmuma pieņemšanas viņam netika darīts zināms Komisijas vērtējums, ka attiecībā uz katru vitamīnu
pastāv atsevišķa aizliegtā vienošanās, pamatojoties uz kuru tika noteikti vairāki atsevišķi naudas sodi. Tas, ka šāds vērtējums
nav ticis iepriekš paziņots, prasītājam būtiski apgrūtināja iespēju izlietot tiesības uz aizstāvību attiecībā uz visu noteikto
naudas sodu apmēru.
32     Prasītājs atgādina, ka ir spēkā tāds pastāvīgs princips, ka Komisijas lēmumu nevar balstīt uz juridisku vai faktisku vērtējumu,
kas būtiski atšķiras no vērtējuma, kurš izklāstīts paziņojumā par iebildumiem. Komisija ir pārkāpusi šo principu, Lēmumā pirmo
reizi ietverot jaunu izšķirošu prettiesisko darījumu juridisko kvalifikāciju. Visbeidzot, prasītājs uzskata, ka paziņojuma
par iebildumiem 206., 210. un 212. punktā ir norādīts, ka pastāv viena visaptveroša aizliegta vienošanās, ko veido slepeni
saskaņoti pasākumi attiecībā uz dažādiem vitamīniem, bet Lēmuma 584. apsvērumā pirmo reizi ir minēts, ka pasākumi attiecībā
uz katru vitamīnu atsevišķi veido nošķirtus Kopienu konkurences tiesību pārkāpumus.
33     Tādējādi prasītājam piespriežamā iespējamā naudas soda pamatapmēru varēja noteikt nevis 20 miljonu euro apmērā, kas atbilstoši
Pamatnostādnēm ir ieteicamais pamatapmērs vienam pārkāpumam, bet gan 160 miljonu euro apmērā par astoņiem atsevišķiem pārkāpumiem.
Tātad, pamatojoties uz vērtējumu, ka katrā attiecīgo pasākumu ietekmētajā vitamīnu tirgū ir izdarīts atsevišķs pārkāpums,
Komisija prasītājam noteica tādu naudas soda pamatapmēru, kas vismaz astoņas reizes pārsniedz iepriekš paredzamo. Prasītājs
uzskata, ka tam bija jādod iespēja paust savu nostāju attiecībā uz šādu vērtējumu un tā rezultātā izdarītajiem secinājumiem
attiecībā uz naudas soda noteikšanu.
34     Atbildētāja minētos argumentus noraida kā nepamatotus. Viņasprāt, Lēmumā pilnībā ir pārņemta paziņojumā par iebildumiem izmantotā
struktūra un tajā ietvertais juridiskais vērtējums, kā arī nav grozīta argumentācija, ar ko tas ir pamatots. Atbildētāja īpaši
norāda, ka gan paziņojumā par iebildumiem izmantotā struktūra, gan atsevišķi tā teksta fragmenti skaidri parāda, ka Komisija
ar dažādiem vitamīnu tirgiem saistīto vienošanos kopumu nav uzskatījusi par vienu ilgstošu pārkāpumu, bet gan par vairākiem
atsevišķiem pārkāpumiem. To apstiprina arī prasītāja atbilde uz paziņojumu par iebildumiem, kurā (5. lpp., priekšpēdējais
punkts) ir norāde uz vairākiem “pārkāpumiem”, nevis uz vienu pārkāpumu.
35     Prasītājs replikas rakstā norāda, ka sadaļa, kurā ir aprakstīti prettiesiskie pasākumi, paziņojumā par iebildumiem ir nosaukta
“Aizliegta vienošanās”, bet Lēmumā attiecīgajā sadaļā ir minētas “aizliegtas vienošanās”. Prasītājs piebilst, ka paziņojumā
par iebildumiem ir vairākas norādes, ka Komisija vērtējusi vienu aizliegtu vienošanos. Katrā ziņā, neraugoties uz paziņojumā
par iebildumiem izmantoto struktūru un konkrētiem tā teksta fragmentiem, vienīgais būtiskais apstāklis ir paziņojumā par iebildumiem
ietvertais juridiskais secinājums, ka naudas sodu aprēķināšanas nolūkā pastāv viena aizliegta vienošanās.
36     Attiecībā uz atbildētājas citēto fragmentu no prasītāja atbildes uz paziņojumu par iebildumiem – prasītājs norāda, ka tas
attiecīgajā fragmentā nav runājis par to, vai prettiesiskie pasākumi veidoja vienu pārkāpumu vai vairākus, bet gan vienkārši
atsaucies uz atbildību mīkstinošiem apstākļiem saistībā ar
BASF
lomu aizliegtas vienošanās īstenošanā.
b)     Par otro pamatu, kas attiecas uz tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, kas pieļauts, paziņojumā par iebildumiem nepietiekami izskaidrojot
apstākļus, kurus Komisija bija paredzējusi ņemt vērā naudas sodu apmēra noteikšanā
37     Prasītājs apgalvo, ka paziņojumā par iebildumiem sniegtais skaidrojums par būtiskajiem apstākļiem, kas ņemti vērā prasītājam
piemēroto naudas sodu aprēķināšanā, nav bijis pietiekams un prasītājam nav ļāvis pienācīgi īstenot savas tiesības uz aizstāvību
attiecībā uz minēto naudas sodu apmēru.
38     Prasītājs norāda, ka apstākļi, uz ko Komisija bijusi paredzējusi balstīties, aprēķinot naudas soda apmēru, paziņojumā par
iebildumiem ir izklāstīti vispārīgi un neskaidri. Paziņojumā par iebildumiem pēc vispārīgas ievada sadaļas tikai trīs no pavisam
apmēram 230 apsvērumiem ir veltīti tam, lai ļoti vispārīgā veidā izskaidrotu, kā Komisija ierosinājusi naudas sodu apmēra
noteikšanā ņemt vērā [pārkāpuma] smagumu, [naudas sodu] preventīvo ietekmi, [pārkāpuma] ilgumu un visus atbildību pastiprinošos
un atbildību mīkstinošos apstākļus. Pastāv trīs galvenie iemesli, kādēļ šāds paredzēto naudas sodu skaidrojums nav atbilstošs
prasībām, kas izriet no tiesībām uz aizstāvību.
39     Pirmkārt, gadījumos, kad uzņēmums (tāpat kā prasītājs šajā lietā) pilnībā sadarbojas ar Komisiju un neapstrīd faktus, galvenais
vai pat vienīgais mērķis paziņojumam par iebildumiem ir ļaut attiecīgajam uzņēmumam cik vien iespējams skaidri izprast pamatojumu,
kādēļ Komisija ierosinājusi uzņēmumam piemērot naudas sodu.
40     Otrkārt, Lēmumā noteiktie naudas sodi ir visaugstākie, kādi jebkad ir piemēroti Kopienu konkurences tiesību lietā, un atspoguļo
krasas un bezprecedenta izmaiņas Komisijas naudas sodu politikā. Kā piemēru prasītājs norāda, ka pirms Paziņojuma par sadarbību
piemērošanas Lēmuma adresātiem noteiktie naudas sodi kopumā sasniedza gandrīz 1800 miljonus euro, kas ir sešas reizes lielāka
summa, nekā jebkad agrāk noteiktais vislielākais naudas sods vienā lietā, t.i., 273 miljoni euro saskaņā ar Komisijas 1998. gada
16. septembra Lēmumu 1999/243/EK par EKL [81]. un [82]. panta piemērošanas procedūru (Lieta IV/35.134 –
Trans‑Atlantic Conference Agreement
) (OV 1999, L 95, 1. lpp.). Prasītājs piebilst, ka pirms Paziņojuma par sadarbību piemērošanas viņam noteiktā kopējā naudas
soda apmērs – gandrīz 600 miljoni euro (skat. šī sprieduma 17. punktu) – bijis aptuveni sešas reizes lielāks, nekā vislielākais
Komisijas jebkad piemērotais individuālais naudas sods, t.i., 102 miljoni euro
Volkswagen AG
saskaņā ar Komisijas 1998. gada 28. janvāra Lēmumu 98/273/EK par EK līguma 85. panta piemērošanas procedūru (Lieta IV/35.733
–
VW
) (OV L 124, 60. lpp.). Pienākumam norādīt pamatojumu un tiesībām tikt uzklausītam par būtiskajiem apstākļiem, ko iestāde
ir paredzējusi izmantot naudas soda apmēra noteikšanā, ir jābūt samērīgam ar norādīto apmēru.
41     Treškārt, apstākļi, kuri nav pienācīgi izskaidroti paziņojumā par iebildumiem, ir ārkārtīgi nozīmīgi, jo to dēļ ievērojami
tika palielināts prasītājam noteiktais kopējais naudas sods. Tas it īpaši attiecas uz preventīvos nolūkos piemēroto naudas
soda palielinājumu par 100 %, kā rezultātā Komisija no 128,5 miljoniem euro uz 257 miljoniem euro palielināja kopējā naudas
soda apmēru, kas aprēķināts, ņemot vērā pārkāpuma smagumu (skat. šī sprieduma 14. un 15. punktu), kā arī uz kopējā naudas
soda pamatapmēra palielinājumu par 35 %, pamatojoties uz to, ka prasītājs ir bijis viens no aizliegtās vienošanās aizsācējiem
un pamudinātājiem, kā rezultātā kopējais naudas sods tika palielināts par vairāk nekā 153 miljoniem euro, un prasītājam tika
atteikts lielāks naudas soda apmēra samazinājums atbilstoši Paziņojumam par sadarbību (skat. šī sprieduma 17. un 19. punktu).
Prasītājs īpaši uzsver to, ka paziņojumā par iebildumiem nav minēts Komisijas nodoms
BASF
piemērot tik lielu naudas soda apmēra palielinājumu naudas soda preventīvās ietekmes nodrošināšanai un ka aizsācēja lomas
piedēvēšana
BASF
neatbilst paziņojumam par iebildumiem.
42     Atbildētāja apstrīd minēto prasītāja iebildumu pamatotību.
2.
Pirmās instances tiesas vērtējums
43     Ar pirmo un otro pamatu, kas ir jāvērtē kopā, prasītājs būtībā vēlas panākt Lēmuma 3. panta b) punkta un līdz ar to tajā viņam
noteikto naudas sodu atcelšanu pilnā apmērā.
44     Jāatgādina, ka visās procedūrās, kuru rezultātā var tikt noteikts sods, it īpaši naudas sodi vai kavējuma naudas, pienākums
ievērot tiesības uz aizstāvību ir Kopienu tiesību pamatprincips, kas jāievēro pat administratīva rakstura procedūrās (Tiesas
1979. gada 13. februāra spriedums lietā 85/76
Hoffmann‑La Roche
/Komisija,
Recueil
, 461. lpp., 9. punkts, un 2003. gada 2. oktobra spriedums lietā C‑176/99 P
ARBED
/Komisija,
Recueil
, I‑10687. lpp., 19. punkts).
45     Saskaņā ar minēto principu un atbilstoši Regulas Nr. 17 19. panta 1. punktam un Komisijas 1998. gada 22. decembra Regulas
(EK) Nr. 2842/98 par pušu [lietas dalībnieku] uzklausīšanu dažu procedūru gaitā saskaņā ar EK Līguma [81]. un [82]. pantu
(OV L 354, 18. lpp.) 2. un 3. pantam – t.i., šajā lietā
ratione temporis
piemērojamām tiesību normām – Komisijai ir pienākums paziņot iebildumus, ko tā izvirza pret attiecīgajiem uzņēmumiem un apvienībām,
un lēmumos ietvert tikai tos iebildumus, par kuriem uzņēmumiem un apvienībām ir bijusi iespēja paust savu nostāju.
46     Saskaņā ar judikatūru paziņojumā par iebildumiem ir jāietver iebildumu izklāsts, kas ir formulēts pietiekami skaidri, kaut
arī, iespējams, kopsavilkuma veidā, lai tādējādi ieinteresētās personas varētu pienācīgi noskaidrot, uz kādu rīcību attiecas
Komisijas iebildumi. Tikai šādi paziņojums par iebildumiem var sasniegt mērķi, kas tam paredzēts Kopienu regulās, t.i., sniegt
uzņēmumiem visas ziņas, kuras nepieciešamas, lai tie varētu īstenot tiesības uz aizstāvību, pirms Komisija ir pieņēmusi galīgo
lēmumu (Tiesas 1993. gada 31. marta spriedums apvienotajās lietās C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 un no C‑125/85
līdz C‑129/85
Ahlström Osakeyhtiö
u.c./Komisija,
Recueil
, I‑1307. lpp., 42. punkts, un Pirmās instances tiesas 1998. gada 14. maija spriedums lietā T‑352/94
Mo och Domsjö
/Komisija,
Recueil
, II‑1989. lpp., 63. punkts, kas apstiprināts apelācijā ar Tiesas 2000. gada 16. novembra spriedumu lietā C‑283/98 P
Mo och Domsjö
/Komisija,
Recueil
, I‑9855. lpp.).
47     Minētā prasība ir uzskatāma par izpildītu, ja ieinteresētās personas lēmumā netiek vainotas pārkāpumos, kas nav minēti paziņojumā
par iebildumiem, un tiek ņemti vērā vienīgi tie fakti, par kuriem ieinteresētajām personām ir bijusi iespēja paust savu nostāju
(Tiesas 1970. gada 15. jūlija spriedums lietā 41/69
ACF
Chemiefarma
/Komisija,
Recueil
, 661. lpp., 94. punkts, un Pirmās instances tiesas 2003. gada 30. septembra spriedums apvienotajās lietās T‑191/98 un no
T‑212/98 līdz T‑214/98
Atlantic
Container Line
u.c./Komisija,
Recueil
, II‑3275. lpp., 138. punkts).
48     Attiecībā uz tiesību uz aizstāvību izlietošanu naudas sodu noteikšanā no pastāvīgās judikatūras izriet, ka Komisija ir izpildījusi
pienākumu ievērot attiecīgo uzņēmumu tiesības tikt uzklausītiem, ja paziņojumā par iebildumiem skaidri ir norādījusi, ka izvērtēs
to, vai attiecīgajiem uzņēmumiem ir jāpiemēro naudas sodi, un ir paudusi galvenos faktiskos un juridiskos apstākļus, kuru
dēļ varētu būt jāpiemēro naudas sods, kā, piemēram, iespējami izdarītā pārkāpuma smagumu un ilgumu un pārkāpuma izdarīšanu
“ar nodomu vai aiz neuzmanības”. Šādā veidā Komisija uzņēmumiem norāda apstākļus, kuri ir nepieciešami, lai tiesības uz aizstāvību
izmantotu ne tikai attiecībā uz pārkāpuma izdarīšanas fakta konstatējumu, bet arī pret naudas soda noteikšanu (Tiesas 1983. gada
7. jūnija spriedums apvienotajās lietās no 100/80 līdz 103/80
Musique diffusion française
u.c./Komisija,
Recueil
, 1825. lpp., 21. punkts, un Pirmās instances tiesas 2002. gada 20. marta spriedums lietā T‑16/99
Lögstör Rör
/Komisija,
Recueil
, II‑1633. lpp., 193. punkts, kas apstiprināts apelācijā ar Tiesas 2005. gada 28. jūnija spriedumu apvienotajās lietās C‑189/02 P,
C‑202/02 P, C‑205/02 P, C‑208/02 P un C‑213/02 P
Dansk Rørindustri
u.c./Komisija, Krājums, I‑5425. lpp., it īpaši 428. punkts).
49     Līdz ar to attiecīgo uzņēmumu tiesības uz aizstāvību Komisijā naudas sodu apmēra noteikšanā tiek nodrošinātas, uzņēmumiem
paredzot iespēju iesniegt apsvērumus par tiem izvirzītajā apsūdzībā norādītās prettiesiskās rīcības ilgumu, smagumu un konkurenci
deformējošo raksturu (Pirmās instances tiesas 1994. gada 6. oktobra spriedums lietā T‑83/91
Tetra Pak
/Komisija,
Recueil
, II‑755. lpp., 235. punkts, un šī sprieduma 48. punktā minētais spriedums lietā
Lögstör Rör
/Komisija, 194. punkts).
50     Šajā lietā Komisija paziņojuma par iebildumiem 229. punkta b) apakšpunktā skaidri ir minējusi savu nodomu tā adresātiem piemērot
naudas sodus.
51     Turklāt paziņojuma par iebildumiem 227. punktā Komisija ir norādījusi, ka EKL 81. panta 1. punkts un EEZ līguma 53. panta
1. punkts ir pārkāpts ar nodomu.
52     Attiecībā uz prettiesisko darbību smagumu Komisija vispirms paziņojuma par iebildumiem 226. punktā ir norādījusi, ka ņēmusi
vērā pārkāpuma raksturu, faktisko ietekmi uz tirgu un attiecīgā ģeogrāfiskā tirgus lielumu, – t.i., visus faktorus pārkāpuma
smaguma novērtēšanai atbilstoši Pamatnostādņu 1.A punkta pirmajai daļai, – un 227. punktā ir precizējusi, ka tirgu sadale
un cenu noteikšana, savstarpēji vienojoties, ir vissmagākais EKL 81. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta 1. punkta pārkāpums,
turklāt attiecīgie uzņēmumi pilnībā ir apzinājušies savas rīcības prettiesiskumu un saskaņojuši savu rīcību, lai izveidotu
slepenu un institucionalizētu sistēmu konkurences ierobežošanai plašā rūpniecības nozarē; slepenie saskaņotie pasākumi ir
iespaidojuši vitamīnu rūpniecību kopumā, attiecīgajos uzņēmumos tie tikuši plānoti, vadīti un sekmēti ļoti augstā līmenī,
un veikti vienīgi pašu uzņēmumu labā un par sliktu to klientiem un, galu galā, sabiedrībai kopumā, turklāt aptvēruši visu
kopējo tirgu un pēc EEZ izveidošanas – visas EEZ dalībvalstis.
53     Paziņojuma par iebildumiem 226. punktā Komisija turklāt ir paudusi nodomu naudas sodus noteikt pietiekami lielā apmērā, lai
nodrošinātu to preventīvo ietekmi.
54     Pēc tam 228. punktā Komisija ir piebildusi, ka, lai varētu noteikt katram uzņēmumam piemērojamo naudas sodu, tā ir paredzējusi
ņemt vērā katra uzņēmuma lomu slepeno saskaņoto pasākumu īstenošanā, īpašo nozīmi vitamīnu rūpniecībā, prettiesiskās rīcības
ietekmi uz konkurenci un visus citus atbildību pastiprinošus vai mīkstinošus apstākļus. Komisija skaidri ir norādījusi uz
prasītāja aizsācēja lomu slepenajos saskaņotajos pasākumos.
55     Tajā pašā 228. punktā Komisija ir atsaukusies arī uz nepieciešamību ņemt vērā katra uzņēmuma dalības ilgumu slepenajos saskaņotajos
pasākumos atbilstoši 220. punktā precizētajiem laikposmiem attiecībā uz katru vitamīnu un katru slepeno saskaņoto pasākumu
dalībnieku.
56     Tādējādi ir redzams, ka Komisija paziņojumā par iebildumiem ir norādījusi faktiskos un juridiskos apstākļus, ar kuriem ir
pamatoti prasītājam noteikto naudas sodu apmēru aprēķini, līdz ar to šajā ziņā prasītāja tiesības tikt uzklausītam šķiet pienācīgi
ievērotas.
57     Jāizvērtē tomēr, cik lielā mērā šāda secinājuma pareizību var ietekmēt argumenti, ko prasītājs izvirza pirmā un otrā pamata
ietvaros.
58     To nekādi neietekmē arguments par paziņojuma par iebildumiem īpašo mērķi, ņemot vērā, ka tas ir adresēts uzņēmumam, kas pilnībā
sadarbojies ar Komisiju un nav apstrīdējis faktus (skat. šī sprieduma 39. punktu). Atbildētāja pamatoti ir norādījusi, ka
paziņojuma par iebildumiem mērķis nemainās atkarībā no īpašās situācijas, kādā atrodas tā adresāts. Lai arī kādā mērā uzņēmums
būtu sadarbojies, šis mērķis ir uzņēmumiem un uzņēmumu apvienībām sniegt nepieciešamās ziņas, lai tie varētu sekmīgi izmantot
savas tiesības uz aizstāvību, pirms vēl Komisija ir pieņēmusi galīgo lēmumu (šī sprieduma 46. punktā minētais spriedums apvienotajās
lietās
Ahlström Osakeyhtiö
u.c./Komisija, 42. punkts, un turpat minētais spriedums lietā
Mo och Domsjö
/Komisija, 63. punkts). No šāda viedokļa tas, ka prasītājs ir sadarbojies ar Komisiju, atzinis, ka ir izdarījis prettiesiskas
darbības, un tās aprakstījis, nekādi neierobežo viņa tiesības un intereses no Komisijas saņemt dokumentu, kurā precīzi ir
izklāstīti visi iebildumi, ko Komisija vērš pret prasītāju, tostarp tie iebildumi, kas varētu būt balstīti uz citu iesaistīto
uzņēmumu sniegtajām ziņām vai pierādījumiem. Turklāt prasītāja argumentā ir zināma pretruna, jo tas nepārprotami ir balstīts
uz konkrētu apstākli, proti, uz to, ka prasītājs nav apstrīdējis lietas faktus; tas pēc loģikas apsvērumiem nozīmē, ka prasītājam
jau iepriekš ir iesniegts paziņojums par iebildumiem, kurā ir izklāstīta Komisijas celtā apsūdzība un fakti, ar kuriem tā
ir pamatota, t.i., paziņojums, kura raksturu un mērķi nevarēja nekādā veidā ietekmēt minētais vēlāk radies apstāklis.
59     Nav pamatots arī arguments, kas otrā pamata ietvaros ir izvirzīts attiecībā uz Lēmumā atspoguļotajām krasajām un bezprecedenta
izmaiņām Komisijas naudas sodu politikā (skat. šī sprieduma 40. punktu). Nemaz nepievēršoties jautājumam, vai Lēmumā noteiktie
naudas sodi to lielā apmēra dēļ iezīmē jaunu posmu minētajā politikā un, ja tā, kādā mērā, vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā
ar judikatūru Komisijai nav pienākuma paziņojumā par iebildumiem norādīt uz iespējamām izmaiņām tās politikā attiecībā uz
naudas sodu vispārīgajiem apmēriem, t.i., uz iespējamību, kas ir atkarīga no vispārējiem konkurences politikas apsvērumiem,
kam nav tiešas saistības ar šīs lietas konkrētajiem apstākļiem (šī sprieduma 48. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās
Musique diffusion française
u.c./Komisija, 22. punkts, un turpat minētais spriedums lietā
Lögstör Rör
/Komisija, 203. punkts). Komisijai nav pienākuma īpaši pievērst uzņēmumu uzmanību, tos brīdinot par nodomu palielināt naudas
sodu vispārīgos apmērus (Pirmās instances tiesas 1992. gada 10. marta spriedums lietā T‑12/89
Solvay
/Komisija,
Recueil
, II‑907. lpp., 311. punkts, un šī sprieduma 48. punktā minētais spriedums lietā
Lögstör Rör
/Komisija, 203. punkts).
60     Tāpat nav pamatots otrā pamata ietvaros īpaši neskaidrā veidā izvirzītais arguments par to, ka paziņojumā par iebildumiem
nav pienācīgi izskaidroti divi prasītāja skatījumā “ārkārtīgi svarīgi” apstākļi, kas Lēmumā ir minēti saistībā ar naudas sodu
aprēķiniem, t.i., pirmkārt, naudas sodu apmēra palielinājums par 100 % preventīvos nolūkos un, otrkārt, aizsācēja lomas piedēvēšana
prasītājam (skat. šī sprieduma 41. punktu).
61     Attiecībā uz otro minēto apstākli, šķiet, ka prasītāja patiesībā norāda nevis uz to, ka paziņojumā par iebildumiem nav sniegts
pienācīgs minētā apstākļa skaidrojums, bet gan uz to, ka paziņojums par iebildumiem un Lēmums nav saskanīgs, jo Lēmumā minētais
apstāklis nav minēts paziņojumā par iebildumiem. Šajā sakarā gan jāatsaucas uz šī sprieduma 54. punktu, kurā jau ir apstiprināts,
ka paziņojuma par iebildumiem 228. punktā skaidri ir norādīts uz prasītāja īstenoto aizsācēja lomu pārkāpumā; līdz ar to,
pretēji prasītāja argumentiem, paziņojums par iebildumiem un Lēmums ir saskanīgi.
62     Attiecībā uz pirmo no šī sprieduma 60. punktā minētajiem apstākļiem ir jānorāda, ka Komisijai nebija paziņojumā par iebildumiem
prasītājs jāinformē par to, cik liels varētu būt naudas soda apmēra palielinājums tā preventīvās ietekmes nodrošināšanai.
Ja Komisija ir norādījusi faktiskos un juridiskos apstākļus, uz kuriem tā ir paredzējusi balstīties, aprēķinot naudas sodu
apmēru, tai nav pienākuma precizēt veidu, kādā tā katru no šiem apstākļiem izmantos naudas soda apmēra noteikšanā. Ja norādes
par paredzēto naudas sodu apmēru tiktu sniegtas tikmēr, kamēr uzņēmumiem nav bijusi iespēja paust savus apsvērumus par iebildumiem,
kas vērsti pret tiem, priekšlaicīgi un nepiemērotā veidā tiktu izpausts Komisijas lēmuma saturs (šī sprieduma 48. punktā minētais
Tiesas spriedums apvienotajās lietās
Musique diffusion française
u.c./Komisija, 21. punkts, un 1983. gada 9. novembra spriedums lietā 322/81
Michelin
/Komisija,
Recueil
, 3461. lpp., 19. punkts, un šī sprieduma 48. punktā minētais spriedums lietā
Lögstör Rör
/Komisija, 200. punkts).
63     Tagad ir jāizvērtē pirmā pamata ietvaros izvirzītie prasītāja argumenti un to ietekme uz šī sprieduma 56. punktā formulēto
pagaidu secinājumu.
64     Ar šo pamatu prasītājs pauž neapmierinātību ar to, ka Komisija prasītājam nav ļāvusi iesniegt apsvērumus par vēl vienu īpašu
apstākli, kam, viņaprāt, bijusi būtiska un sodu pastiprinoša nozīme Lēmumā veiktajos naudas sodu apmēra aprēķinos, t.i., Komisijas
vērtējumu, ka prettiesiskās darbības ir kvalificējamas kā vairāki atsevišķi pārkāpumi, nevis kā viens pārkāpums.
65     Šajā sakarā vispirms ir jāsaka, ka nevajag pārspīlēt negatīvo ietekmi, kādu šāds Komisijas vērtējums varējis radīt uz prasītāja
stāvokli.
66     Prasītājs savu argumentu pamato ar to, ka tad, ja Komisija būtu secinājusi, ka ir izdarīts tikai viens pārkāpums, tā prasītājam
būtu noteikusi tikai vienu naudas sodu, kura pamatapmērs atbilstoši Pamatnostādnēm būtu bijis 20 miljoni euro; prasītājam
faktiski noteikto astoņu naudas sodu kopējais pamatapmērs tomēr ir astoņas reizes lielāks nekā paredzamais vienota naudas
soda pamatapmērs.
67     Šāda argumentācija ir pamatota ar kļūdainu Pamatnostādņu izpratni. Saskaņā ar Pamatnostādņu 1.A punkta otro daļu “sevišķi
smagiem pārkāpumiem”, piemēram, tādiem “horizontāliem ierobežojumiem kā cenu karteļiem un tirgus sadales kvotām” “piemērojamo
sodanaudu [naudas sodu]” apmērs ir “vairāk par 20 miljoniem [euro]”. Tādējādi no minētās normas nekādi neizriet, ka naudas
sods, ko uzņēmumam var noteikt par šāda rakstura pārkāpumu, principā nedrīkst pārsniegt 20 miljonus euro.
68     Jānorāda, ka Komisija Lēmuma 675. apsvērumā ir precizējusi, ka naudas sodu pamatapmēru noteikšanā tā ir ņēmusi vērā attiecīgo
vitamīnu tirgu apmērus. Pat ja Komisija Lēmumā būtu atzinusi, ka ir izdarīts tikai viens pārkāpums, kas aptvēris visus atsevišķos
attiecīgo vitamīnu tirgus, nosakot vienotā piespriežamā naudas soda pamatapmēru, tā būtu varējusi atbilstoši Lēmuma 675. apsvērumā
norādītajam kritērijam ņemt vērā minēto tirgu kopējo vērtību. Tādējādi arī parastā kārtībā pamatapmērs tiktu noteikts daudz
augstāks nekā 20 miljoni euro, kas ir summa, kura ir ieteikta kā minimālais naudas soda pamatapmērs par sevišķi smagu pārkāpumu.
69     Tā kā Pamatnostādnēs ieteiktā summa 20 miljonu euro apmērā ir naudas soda pamatapmēra “minimālā summa”, nevis “maksimālā summa”
par sevišķi smagiem pārkāpumiem, nav pamata uzskatīt, ka gadījumā, ja Komisija Lēmumā būtu secinājusi, ka ir izdarīts tikai
viens pārkāpums, tai noteikti būtu bijis prasītājam piemērojamā naudas soda pamatapmērs jānosaka mazāks nekā par astoņiem
pārkāpumiem faktiski noteikto naudas sodu pamatapmēru summa.
70     Protams, tam, vai atsevišķas prettiesiskas darbības tiek kvalificētas kā viens pārkāpums vai vairāki, principā ir zināma ietekme
uz piemērojamo sodu, jo, konstatējot, ka ir izdarīti vairāki atsevišķi pārkāpumi, var noteikt vairākus atsevišķus naudas sodus,
katru no tiem nosakot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktā paredzētajās apmēra robežās (Pirmās instances tiesas 2005. gada 15. jūnija
spriedums apvienotajās lietās T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 un T‑91/03
Tokai Carbon
u.c./Komisija, Krājums, II‑10. lpp., 118. punkts), tātad nepārsniedzot 10 % no katra pārkāpumu izdarījušā uzņēmuma apgrozījuma
iepriekšējā finanšu gadā pirms lēmuma pieņemšanas.
71     Šajā lietā tomēr tam, ka Komisija konstatētos faktus ir kvalificējusi kā vairākus atsevišķus pārkāpumus, nav bijis nekādas
nozīmes minētās maksimālās summas piemērošanā. Prasītājam noteikto naudas sodu summa pat pirms Paziņojuma par sadarbību piemērošanas
(592,32 miljoni euro) ir daudz mazāka par ierobežojumu, kas noteikts 10 % apmērā no uzņēmuma kopējā apgrozījuma (šī sprieduma
48. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās
Musique diffusion française
u.c./Komisija, 119. punkts), jo prasītāja kopējais apgrozījums gadā pirms Lēmuma pieņemšanas, t.i., 2000. gadā, bija 35 946 miljoni
euro (skat. pirmo tabulu Lēmuma 123. apsvērumā).
72     Jāpiebilst, ka tad, ja Komisija šajā lietā būtu secinājusi, ka ir izdarīts viens pārkāpums, kas aptvēris visus Lēmumā minētos
vitamīnu tirgus, tā būtu varējusi prasītājam piespriežamā naudas soda aprēķinos ņemt vērā arī slepenos saskaņotos pasākumus
attiecībā uz B 1 un H vitamīnu, par kuriem Komisija tomēr Lēmumā nav paredzējusi sodu, uzskatot, ka tie ir bijuši atsevišķi
pārkāpumi, attiecībā uz kuriem ir iestājies soda noilgums atbilstoši Regulai Nr. 2988/74.
73     Iepriekš izklāstītie apsvērumi, kuros ir mēģināts prasītāja argumentāciju izvērtēt pilnīgāk un objektīvāk, tomēr nav pietiekami,
lai droši noliegtu, ka Komisijas secinājums, ka izdarīti vairāki atsevišķi pārkāpumi, varētu būt ietekmējis prasītājam noteikto
naudas sodu apmēru. Tātad ir jāizvērtē, vai prasītājam bija dota iespēja atbildē uz paziņojumu par iebildumiem paust savu
nostāju par jautājumu, vai prettiesiskās darbības, kurās viņš vainots paziņojumā par iebildumiem, ir veidojušas vienu pārkāpumu
vai vairākus.
74     Jāatzīst, ka, lai gan Komisija paziņojumā par iebildumiem ir norādījusi un detalizēti aprakstījusi darbības, kurās tiek vainoti
Lēmuma adresāti, un atsaukusies uz tiesību normām (EKL 81. pants un EEZ līguma 53. pants), kuras, viņasprāt, ir pārkāptas
ar šādām darbībām, tā tomēr nav paudusi skaidru nostāju minētajā jautājumā.
75     Pirmkārt, prasītājs pareizi norāda uz atsevišķiem paziņojumā par iebildumiem minētiem apstākļiem, kas varētu apliecināt, ka
Komisija attiecīgās konkurenci deformējošās darbības ir uzskatījusi par vienu pārkāpumu.
76     Vispirms ir jāmin paziņojuma par iebildumiem 206. punkta trešā daļa, kurā Komisija ir paudusi šādus apsvērumus:
“Neraugoties uz ražotāju skaitu, atšķirībām to dalībā sapulcēs un preču sortimenta dažādību, slepeno saskaņoto pasākumu kopums
praktiski un sasniegto rezultātu ziņā veidoja vispārēju koordinētu mehānismu visa vitamīnu sortimenta pasaules tirgus kontrolei,
un [
Roche
] bija nolīgumu un saskaņoto pasākumu tīkla centrā.”
(“Notwithstanding the number of producers, the variation in the participation in the meetings and the diversity of their product
ranges, the complex of collusive arrangements, in practice and in effect, constituted an overall coordinated scheme to control
the world market across the whole range of vitamin products with [Roche] at the centre of the network of agreements and arrangements.”)
77     Īpaši ir jāmin paziņojuma par iebildumiem 212. punkta otrā daļa, kurā Komisija ir norādījusi:
“Ņemot vērā metodes kontinuitāti un līdzību, Komisija uzskata par piemērotu dažādos vitamīnus aptverošo nolīgumu kopumu izskatīt
vienā procedūrā. Komisija to uzskatīs par vienu visaptverošu aizliegtu vienošanos vitamīnu tirgū, kurā [
Roche
],
BASF
un
Rhône‑Poulenc
ir galvenais “īpatsvars”, bet pārējie ražotāji kartelim ir pievienojušies un veido tā daļu attiecībā uz konkrētiem to ražotiem
vitamīniem.”
(“Given the continuity and similarity of method, the Commission considers it appropriate to treat in one and the same procedure
the complex of agreements covering the different vitamins. The Commission will consider this as one single overarching vitamin
cartel with [Roche], BASF and Rhône‑Poulenc forming the main ‘mass’ and the other producers adhering to, and forming a subset
of, the cartel for the particular vitamins which they produce.”)
78     Paziņojuma par iebildumiem 225. punkta trešajā un ceturtajā daļā Komisija ir uzsvērusi, ka nevarēja droši apgalvot, ka “pārkāpums”
ir pilnībā pārtraukts, un tādēļ minētā paziņojuma adresātiem bija jāpieprasa “pārkāpumu” pārtraukt.
79     Otrkārt, atbildētāja pamatoti norāda uz citiem paziņojumā par iebildumiem minētiem apstākļiem, kas, gluži pretēji, varētu
liecināt, ka Komisija bija iecerējusi konstatēt, ka ir izdarīti vairāki pārkāpumi.
80     Šajā sakarā ir jāpiebilst, ka paziņojuma par iebildumiem 212. punkta trešajā daļā Komisija, citējot Tiesas 1975. gada 16. decembra
spriedumu apvienotajās lietās no 40/73 līdz 48/73, 50/73, no 54/73 līdz 56/73, 111/73, 113/73 un 114/73
Suiker
Unie
u.c./Komisija (
Recueil
, 1663. lpp., 111. punkts), īpaši ir norādījusi:
“Nav nekāda iemesla, kura dēļ Komisija nevarētu pieņemt vienu lēmumu par vairākiem pārkāpumiem, pat ja daži no uzņēmumiem,
kuriem šāds lēmums ir adresēts, nav saistīti ar dažiem no šiem pārkāpumiem, ar nosacījumu, ka katrs adresāts lēmumā var gūt
skaidru priekšstatu par sūdzībām, kas attiecas uz viņu. [..] Ja būs jālemj par sodanaudu, Komisija pilnībā ņems vērā katra
dalībnieka lomu pārkāpuma izdarīšanā un attiecīgā vitamīna tirgus lielumu.”
(“There is no reason at all why the Commission should not make a single decision covering several infringements, even if some
of the undertakings to which it is addressed are unconnected with some of these infringements, provided that the decision
permits each addressee to obtain a clear picture of the complaints made against it. [..] When and if any penalty is to be
assessed, the Commission will take full account of the part played by each of the participants and the size of the market
for the particular vitamin concerned.”)
81     Paziņojuma par iebildumiem 212. punkta pirmajā daļā ir norādīts:
“Komisija uzskata, ka pārkāpumu kopumam šajā lietā piemīt visas pilnīga nolīguma pazīmes EKL 81. panta nozīmē.”
(“The Commission considers that the complex of infringements in this case present all the characteristics of a full agreement
in the sense of Article 81.”)
82     Paziņojuma par iebildumiem 225. punkta trešajā daļā ir norādīts:
“Pārkāpumi attiecībā uz lielāko daļu produktu turpinājās vēl ilgi pēc izmeklēšanas uzsākšanas.”
(“The infringements continued for most products long after the start of the investigations.”)
83     Paziņojuma par iebildumiem 226. panta ceturtajā daļā Komisija ir precizējusi, ka, piemērojot Paziņojumu par sadarbību, tā
ir paredzējusi ņemt vērā ražotāju jebkāda veida sadarbību “attiecībā uz katru no precēm atsevišķi” (
in
relation
to
each
product
separately
).
84     Šīs lietas dalībnieki atsaucas arī uz vairākiem citiem teksta elementiem paziņojumā par iebildumiem, kuri, viņuprāt, apstiprina
to nostāju par dokumenta interpretāciju jautājumā, vai ir izdarīts viens pārkāpums vai vairāki. Šie elementi, kas izpaužas
galvenokārt kā jēdzienu “saskaņots pasākums”, “nolīgums” vai “kartelis” lietojums vienskaitlī vai daudzskaitlī, tomēr ir mazāk
svarīgi.
85     Atbildētāja uzsver, ka paziņojumā par iebildumiem izmantotie jēdzieni “nolīgumu kopums” (
complex
of
agreements
), “nolīgumu un saskaņotu pasākumu kopums” (
complex
of
agreements
and
arrangements
), “karteļa nolīgumi” (
cartel
agreements
), “slepeni nolīgumi” (
collusive
agreements
) apliecina, ka Komisija ir uzskatījusi, ka faktiski ir izdarīti vairāki atsevišķi pārkāpumi.
86     Minētos paziņojumā par iebildumiem izmantotos jēdzienus, kā arī jēdzienu “slepeni saskaņoti pasākumi” (
collusive
arrangements
) nevar uzskatīt par precīzu juridisku kvalifikāciju attiecībā uz pārkāpumu skaitu. No judikatūras izriet, ka virkne darbību,
kas ir veiktas ar vienu un to pašu mērķi deformēt konkurenci un kas katra atsevišķi atbilst jēdzienam “nolīgums”, “saskaņotas
darbības” vai “uzņēmumu apvienības lēmums” EKL 81. panta 1. punkta nozīmē, var tikt uzskatītas par minētā panta viena pārkāpuma
dažādām izpausmēm (Tiesas 1999. gada 8. jūlija spriedums lietā C‑49/92 P Komisija/
Anic
Partepazioni
,
Recueil
, I‑4125. lpp., 113. punkts).
87     Prasītājs savukārt atsaucas uz vairākiem fragmentiem paziņojumā par iebildumiem, kuros Komisija ir izmantojusi jēdzienu “kartelis”,
nenorādot uz kādu atsevišķu vitamīnu; it īpaši paziņojuma par iebildumiem 195. punktā Komisija, apstiprinot savu kompetenci
šajā lietā, ir skaidrojusi, ka “kartelis būtiski ietekmējis tirdzniecību starp EK dalībvalstīm un konkurenci kopējā tirgū”
(
the cartel had an appreciable effect on trade between EC Member States and competition in the Common Market
).
88     Pirmkārt, jēdziena “kartelis” lietojums tomēr neapliecina, ka runāts par vienu pašu aizliegtu vienošanos EKL 81. panta nozīmē.
Šāds jēdziens var apzīmēt horizontālu aizliegtu vienošanos, bet to var lietot arī vispārīgāk, lai apzīmētu kādu struktūru,
organizāciju, kas atbildīga par prettiesiskām darbībām, ar kurām ir pārkāptas konkurences tiesību normas. Tādējādi nevar izslēgt
iespēju, ka paziņojumā par iebildumiem jēdziens “kartelis” ir lietots, lai apzīmētu vitamīnu ražotāju ieviesto vispārējo organizāciju,
un tādējādi nerada šķēršļus secinājumam, ka pastāvējušas vairākas aizliegtas vienošanās un līdz ar to – izdarīti vairāki pārkāpumi.
Otrkārt, atsevišķus apgalvojumus par “karteli”, kas ir pausti paziņojumā par iebildumiem, piemēram, argumentu par tā ietekmi
uz tirgu, kas atrodams 195. punktā, vai par to, ka tas uzskatāms par EKL 81. panta un EEZ 53. panta tīšu pārkāpumu, var interpretēt
arī tā, ka patiesībā tie ir paredzēti, lai aprakstītu īpašības, kas kopīgas visām paziņojumā par iebildumiem minētajām aizliegtajām
vienošanām, tā izvairoties no minēto īpašību nelietderīgas atkārtošanas attiecībā uz katru aizliegto vienošanos.
89     Paziņojuma par iebildumiem struktūra, uz kuru norāda atbildētāja, veidota tā, ka C sadaļā ar nosaukumu “Kartelis” ir sniegts
konkrēts un sīks slepeno nolīgumu apraksts attiecībā uz katru vitamīnu atsevišķi, izņemot tikai A un E vitamīnus, ar kuriem
saistītie jautājumi ir izvērtēti kopā, neraugoties uz norādi, ka tie pieder atsevišķiem tirgiem. Ņemot vērā minēto nelielo
izņēmumu, katrā C sadaļas iedaļā Komisija atsevišķi ir izvērtējusi attiecīgu vitamīnu, tā īpašības, ražotājus un tirgu (kas
atzīts par atsevišķu tirgu), ar attiecīgo vitamīnu saistītā karteļa rašanos, tā ilgumu, darbības pamatmehānismu, ar to saistītās
sanāksmes un tā darbību, kā arī dalībniekus. Lai gan C sadaļas nosaukums ir vienskaitlī (“Kartelis”), tās saturs liek domāt,
ka ir pastāvējušas vairākas atsevišķas aizliegtas vienošanās.
90     Tādējādi, paziņojumu par iebildumiem izvērtējot kopumā, var nonākt pie secinājuma, ka Komisija minētajā dokumentā ir paudusi
acīmredzamas šaubas par to, vai prettiesiskās darbības juridiski ir kvalificējamas kā viens pārkāpums vai vairāki, kaut arī
Komisija nepārprotami bija norādījusi, ka minētās darbības ir pretrunā ar EKL 81. panta 1. punktu un EEZ līguma 53. panta
1. punktu. Tādējādi paziņojums par iebildumiem neļauj skaidri noteikt, vai Komisija bija paredzējusi konstatēt viena vai vairāku
pārkāpumu izdarīšanas faktu.
91     Šāda atziņa tomēr nenozīmē, ka šādos apstākļos, Lēmumā paredzot, ka attiecībā uz katru vitamīnu ir izdarīts atsevišķs pārkāpums,
Komisija ir pārkāpusi prasītāja tiesības uz aizstāvību.
92     1991. gada 3. jūlija spriedumā lietā C‑62/86
AKZO
/Komisija (
Recueil
, I‑3359. lpp., 29. punkts), uz kuru ir atsaucies prasītājs, Tiesa patiesi ir nospriedusi, ka “paziņojumā par iebildumiem
ir skaidri jānorāda fakti, uz kuriem ir balstījusies Komisija, un to kvalifikācija”.
93     Lietderīgi tomēr ir norādīt arī to, ka saskaņā ar judikatūru lēmumam, kurā ir konstatēts pārkāpums, nebūt nav obligāti jābūt
paziņojuma par iebildumiem precīzai kopijai. Komisijai lēmumā ir jāņem vērā attiecīgo uzņēmumu atbildes uz paziņojumu par
iebildumiem. Tāpēc Komisijai ne tikai jāatzīst vai jānoraida attiecīgo uzņēmumu argumenti, bet arī pašai jāveic uzņēmumu sniegtās
informācijas analīze, lai vai nu atteiktos no iebildumiem, kas ir izrādījušies nepamatoti, vai arī gan faktu, gan juridiskā
ziņā pielāgotu vai papildinātu savus argumentus uzturēto iebildumu pamatošanai (šī sprieduma 47. punktā minētais spriedums
lietā
ACF Chemiefarma
/Komisija, 91. un 92. punkts; šī sprieduma 80. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās
Suiker Unie
u.c./Komisija, 437. un 438. punkts; Tiesas 1980. gada 29. oktobra spriedums apvienotajās lietās no 209/78 līdz 215/78 un
218/78
Van Landewyck
u.c./Komisija, 3125. lpp., 68. punkts).
94     Īpaši ir jāuzsver, ka faktu vērtējums ir daļa no lēmuma un ka tiesības tikt uzklausītam attiecas uz visiem šāda lēmuma pamatā
esošajiem faktiskajiem un juridiskajiem apstākļiem, taču ne uz galīgo nostāju, ko iestāde ir paredzējusi paust (šajā sakarā
skat. Pirmās instances tiesas 1999. gada 21. janvāra spriedumu apvienotajās lietās T‑129/95, T‑2/96 un T‑97/96
Neue Maxhütte Stahlwerke
un
Lech‑Stahlwerke
/Komisija, II‑17. lpp., 231. punkts, un 2003. gada 3. decembra spriedumu lietā T‑16/02
Audi
/ITSB,
Recueil
, II‑5167. lpp., 75. punkts).
95     Tādējādi, pirmkārt, gadījumos, kad paziņojums par iebildumiem atšķiras no galīgā lēmuma, tiesības uz aizstāvību ir aizskartas
tikai tad, ja lēmumā minētais iebildums paziņojumā par iebildumiem nav izklāstīts pietiekami, lai adresātiem dotu iespēju
aizstāvēties. Otrkārt, paziņojumā par iebildumiem norādīto faktu juridiskā kvalifikācija pēc definīcijas var būt tikai pagaidu
rakstura, un vēlāk pieņemto Komisijas lēmumu nevar atcelt, pamatojoties vienīgi uz to, ka ar minētajiem faktiem pamatotie
secinājumi precīzi neatbilst šādai pagaidu kvalifikācijai. Komisijai ir jāuzklausa paziņojuma par iebildumiem adresāti un
nepieciešamības gadījumā jāņem vērā viņu apsvērumi, kas sniegti, atbildot uz iebildumiem, proti, savi argumenti jāgroza tā,
lai būtu ievērotas adresātu tiesības uz aizstāvību (Pirmās instances tiesas 2004. gada 8. jūlija spriedums lietā T‑44/00
Mannesmannröhren‑Werke
/Komisija, Krājums, II‑2223. lpp., 98.–100. punkts).
96     Šajā lietā ir pamats uzskatīt, ka Komisija Lēmumā tikai ir pielāgojusi un sīkāk juridiski paskaidrojusi savus argumentus,
ar kuriem ir pamatoti izteiktie iebildumi, un tādējādi nav liegusi prasītājam pirms Lēmuma pieņemšanas paust viedokli par
minētajiem iebildumiem (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 1992. gada 10. marta spriedumu lietā T‑9/89
Hüls
/Komisija,
Recueil
, II‑499. lpp., 59.–65. punkts). Prasītājam, lasot paziņojumu par iebildumiem, bija jāsaprot, ka Komisija neizslēdz iespēju
atzīt, ka ir izdarīti vairāki atsevišķi pārkāpumi. Komisija gan, protams, būtu varējusi novērst neskaidrības un pretrunas,
kas diemžēl jaušamas paziņojumā par iebildumiem ietvertajā juridiskajā vērtējumā par to, vai ir izdarīts viens pārkāpums vai
vairāki, ja vien tā būtu skaidrāk formulējusi šajā gadījumā iespējamo alternatīvu, par kuru tā paredzēja izteikties galīgajā
lēmumā. Šādas neskaidrības un pretrunas tomēr prasītāju nav kavējušas atbildē uz paziņojumu par iebildumiem darīt zināmu savu
viedokli attiecīgajā jautājumā.
97     Atbildētāja pamatoti ir norādījusi, ka atbildē uz paziņojumu par iebildumiem ir redzams, ka pats prasītājs ir apzinājies vismaz
to, ka administratīvā procedūra varēja attiekties uz vairākiem pārkāpumiem. Minētās atbildes 5. lappusē, noslēdzot to pasākumu
aprakstu, ko prasītājs veicis iespējamu turpmāku konkurences tiesību pārkāpumu novēršanai, prasītājs ir norādījis, ka “nekavējoties
ir pārtraucis pārkāpumus, attiecībā uz kuriem norisinās šī administratīvā procedūra” (
immediately brought to an end the infringements which are subject of this proceedings
). Prasītāja norādītais fakts, ka minētais apsvērums ir formulēts tādu argumentu kontekstā, kuru mērķis bijis pārliecināt
Komisiju par labu prasītājam atzīt to, ka ir pastāvējuši atbildību mīkstinoši apstākļi, neliedz secināt, ka prasītājs konkrētajā
administratīvās procedūras stadijā ir apzinājies, ka tās noslēgumā varētu tikt atzīta viņa vaina vairāku pārkāpumu izdarīšanā.
98     Turklāt atbildētāja pamatoti atsaucas uz faktu, ka atšķirībā no prasītāja
Roche
, uz kuru arī attiecās paziņojums par iebildumiem, atbildē uz minēto paziņojumu ir izklāstījis apsvērumus par to, vai ir izdarīts
viens pārkāpums vai vairāki. Šajā sakarā nav būtiskas nozīmes tam, ka
Roche
ir vēlējies precizēt, ka, viņaprāt, Komisijai bijis jākonstatē, ka ir izdarīti vairāki atsevišķi pārkāpumi. Pretēji tam,
ko apgalvo prasītājs, no šāda veida
Roche
apsvērumiem nevar secināt, ka uzņēmums paziņojumu par iebildumiem ir izpratis tā, ka adresāti tiek vainoti vienas visaptverošas
aizliegtas vienošanās īstenošanā. Katrā ziņā nav nepieciešams noskaidrot, kā
Roche
ir interpretējis paziņojumu par iebildumiem, jo būtisks ir tikai paziņojuma objektīvais saturs. Šajā sakarā prasītājs nepamatoti
apgalvo, ka paziņojumā par iebildumiem tas ir vainots vienas visaptverošas aizliegtas vienošanās īstenošanā. Papildus teksta
elementiem, kas varēja norādīt uz šādu nostāju, paziņojumā par iebildumiem bija arī virkne tādu elementu, kuri norādīja uz
Komisijas galīgo nostāju, kas pausta Lēmumā.
99     Šādos apstākļos prasītājam bija iespēja tāpat kā
Roche
mēģināt Komisijas juridisko analīzi ievirzīt sev vēlamajā gultnē, jo attiecībā uz to, vai prettiesiskās darbības ir uzskatāmas
par vienu pārkāpumu vai vairākiem, Komisijai, šķiet, vēl nebija noteiktas nostājas. To nekādā veidā nekavēja darīt paziņojumā
par iebildumiem atrodamās neskaidrības. Tas, ka atbildē uz paziņojumu par iebildumiem prasītājs nav paudis nekādus argumentus
šajā sakarā, pilnībā ir viņa paša izvēles sekas.
100   Tādējādi, ieņemot skaidru un pilnīgu galīgo nostāju attiecībā uz norādīto prettiesisko darbību juridisko kvalifikāciju, t.i.,
prasītāju apsūdzot par tik daudziem EKL 81. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta 1. punkta pārkāpumiem, uz cik vitamīniem
ir attiekušās minētās prettiesiskās darbības, Komisija nav aizskārusi prasītāja tiesības tikt uzklausītam.
101   No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka pirmais un otrais pamats ir jānoraida.
102   Visbeidzot ir jāpiebilst, ka, tā kā prasītājs tiesas sēdē kā noslēguma piezīmi pēc pirmā pamata pamatojumam pausto argumentu
izklāsta ir paudis viedokli, ka minētajā pamatā izvirzītais jautājums ir ne tikai procesuāla rakstura, un ir norādījis, ka
Pamatnostādnēs nav paredzēts, ka attiecībā uz aizliegtu vienošanos, kura aptver vairākus produktus, Komisija varētu naudas
sodu apmēru palielināt atbilstoši minēto produktu skaitam, ir jāsecina, ka, pat tad, ja pieņem, ka prasītājs minētajā piezīmē
ir izteicis iebildumu par to, ka, Lēmumā nosakot, ka pārkāpumu skaits atbilst attiecīgo vitamīnu skaitam, un attiecīgi prasītājam
piespriežot tādu pašu skaitu naudas sodu, Komisija ir pārkāpusi Pamatnostādnes, šāds iebildums nepārprotami pārsniedz minētā
pamata ietvarus un ir uzskatāms par jaunu pamatu, kas ir nepieņemams Reglamenta 48. panta 2. punkta nozīmē, jo nav saistīts
ar tādiem tiesību vai faktiskiem apstākļiem, kas ir kļuvuši zināmi iztiesāšanas laikā.
B –
Par trešo pamatu, kas attiecas uz samērīguma principa un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumiem, nosakot atsevišķu prasītājam
piemērotu naudas sodu pamatapmērus
1.
Lietas dalībnieku argumenti
103   Prasītājs apstrīd atbilstoši pārkāpumu smagumam Komisijas noteiktos naudas sodu pamatapmērus, kas ir patvaļīgi, nesamērīgi
un neatbilst vienlīdzīgas attieksmes principam.
104   Prasītājs atgādina, ka Lēmuma 680. un 681. apsvērumā ir skaidri noteikts, ka, aprēķinot naudas sodu pamatapmērus, Komisija
ir ņēmusi vērā katra uzņēmuma relatīvo nozīmi katrā attiecīgās preces tirgū jeb, precīzāk, katra uzņēmuma kopējo apgrozījumu
pasaulē katra vitamīna tirgū. Komisija tomēr nav izmantojusi minēto kritēriju, un tā vietā naudas sodu pamatapmēru aprēķinos
ir bijusi nekonsekventa galvenokārt divos aspektos.
105   Pirmkārt, atsevišķu prasītājam piemēroto naudas sodu pamatapmēri ir nesamērīgi salīdzinājumā ar naudas sodu pamatapmēriem,
kas piemēroti citiem to pašu aizliegto vienošanos dalībniekiem. Prasītājs norāda, ka naudas soda pamatapmērs, kas prasītājam
piemērots par pārkāpumiem attiecībā uz B 5, C un E vitamīnu, beta karotīnu un karotinoīdiem, to izsakot kā procentuālu daļu
no uzņēmuma apgrozījuma pasaulē attiecīgā vitamīna tirgū, ir daudz lielāks nekā tas, kas tika piemērots
Roche
, lai gan
Roche
tirgus daļa visos gadījumos bija daudz lielāka nekā prasītāja tirgus daļa un, kā uzskata Komisija,
Roche
ieņemtā aizsācēja loma aizliegto vienošanos īstenošanā ievērojami ir atšķīrusies no prasītāja lomas.
106   Otrkārt, atsevišķu naudas sodu pamatapmēri, kas prasītājam piemēroti par dažādiem pārkāpumiem, ir nesamērīgi atšķirīgi, lai
gan prasītāja daļas dažādu vitamīnu tirgos bija ļoti līdzīgas. Prasītājs norāda, ka attiecībā uz A vitamīnu un B 2 vitamīnu
viņš tika iekļauts otrajā kategorijā (aiz
Roche
), jo tam piederēja tirgus daļas, attiecīgi, 32 % un 29 % apmērā, bet attiecībā uz E vitamīnu tas tika iekļauts pirmajā kategorijā
(tāpat kā
Roche
), lai gan tā tirgus daļa (29 %) bija tādi pati vai mazāka nekā A un B 2 vitamīna tirgu daļa un trīs minēto tirgu struktūra
bija līdzīga. Prasītājs secina, ka tas bijis jāiekļauj otrajā kategorijā attiecībā uz visiem minētajiem pārkāpumiem un ka
šāda nevienlīdzīga attieksme, kuru Komisija nav paskaidrojusi, ir nepamatota.
107   Atbildētāja iebilst, ka prasītājam piemēroto naudas sodu pamatapmēri nepārsniedz to apmēru, kura robežās Komisija ir tiesīga
noteikt naudas sodus, īstenojot savu diskrecionāro varu, un pamatapmēri ir objektīvi pamatoti.
108   Lai pienācīgi izsvērtu naudas sodus, atbildētāja, izveidojot kategorijas attiecībā uz katru pārkāpumu, ņēma vērā uzņēmumu
secību pēc to lieluma, nevis balstījās uz aritmētiskām formulām. Īpaši ir jāpiebilst, ka saskaņā ar Lēmuma 685., 689. un 691. punktu
otrajā kategorijā aiz
Roche
tika iekļauti uzņēmumi, kuru tirgus daļas bija ievērojami mazākas nekā
Roche
tirgus daļas; tas sakāms par prasītāja stāvokli saistībā ar B 5 vitamīna un C vitamīna tirgū izdarītajiem pārkāpumiem.
109   Vērtējot pārkāpumus beta karotīna un karotinoīdu tirgū, Komisija, ņemot vērā abu, galvenokārt
BASF
un
Roche
piederošo tirgu īpašības, tomēr nolēma, ka minētajiem uzņēmumiem ir vienāda nozīme karteļa darbībā un ka atšķirības šiem
uzņēmumiem piederošajās abu tirgu daļās nav izmantojamas ne kā atbilstoša norāde uz katra uzņēmuma lomu pārkāpuma izdarīšanā,
ne kā norāde uz to vispārējo lielumu. Tādēļ Komisija minētajiem pārkāpumiem neizveidoja atsevišķu kategoriju, un naudas sodu
pamatapmērus noteica, ņemot vērā vienīgi tirgus lielumu.
110   Izpildot Pirmās instances tiesas noteiktos procesa organizatoriskos pasākumus, atbildētāja sniedza dažus precizējumus par
Lēmumā piemēroto naudas sodu pamatapmēru aprēķināšanā izmantoto metodi.
111   Atbildētāja ir norādījusi, ka, lai atkarībā no attiecīgo vitamīnu tirgu lieluma pielāgotu katra pārkāpuma smagumam atbilstošos
naudas sodu pamatapmērus (turpmāk tekstā – “vispārīgais pamatapmērs”), tā ir izmantojusi datus par attiecīgā tirgus lielumu
EEZ pārkāpuma īstenošanas pēdējā pilnajā gadā. Atbildētāja šādus datus sniedza arī attiecībā uz katru vitamīnu un noteica,
ka gadījumos, kad Komisija uzņēmumus ir iedalījusi kategorijās, vispārīgie pamatapmēri joprojām ir saistīti ar katra pārkāpuma
pirmo kategoriju.
112   Tajā pašā kontekstā atbildētāja ir norādījusi to, kā par katru no pārkāpumiem, attiecībā uz kuriem atbildētāja aizliegto vienošanos
dalībniekus ir iedalījusi kategorijās atbilstoši Pamatnostādņu 1.A punkta ceturtajai un sestajai daļai, ir aprēķināts precīzais
naudas soda pamatapmērs, kas piemērots otrajā kategorijā iekļautajiem uzņēmumiem. Komisija ir paskaidrojusi, ka otrajai kategorijai
naudas sodu pamatapmērs tika aprēķināts atbilstoši attiecībai starp tajā iekļauto uzņēmumu vidējo apgrozījumu pasaulē attiecīgā
produkta tirgū (turpmāk tekstā saukts arī – “attiecīgais apgrozījums”) un pirmajā kategorijā iekļauto uzņēmumu attiecīgo apgrozījumu,
iznākumu noapaļojot. Šim nolūkam tika izmantoti dati par pārkāpuma izdarīšanas pēdējo pilno kalendāro gadu, kas norādīti ārpus
iekavām pirmajā ailē par dažādiem vitamīnu tirgiem izstrādātajās tabulās, kas iekļautas Lēmuma 123. apsvērumā.
113   Tā, piemēram, vispārīgais pamatapmērs naudas sodam, kas pirmajā kategorijā iekļautajam
Roche
tika piemērots par pārkāpumu attiecībā uz A vitamīnu, tika noteikts 30 miljonu euro apmērā, ņemot vērā šī vitamīna Eiropas
tirgus lielumu 1998. gadā, un otrajā kategorijā iekļautajiem
BASF
un
Aventis
naudas sods tika noteikts 18 miljonu euro apmērā, t.i., kā 60 % no 30 miljoniem euro, ņemot vērā, ka minēto uzņēmumu attiecīgais
vidējais apgrozījums atbilda 60,64 % no
Roche
attiecīgā vidējā apgrozījuma.
114   Tiesas sēdē prasītājs, atsaucoties uz šādiem paskaidrojumiem, kurus tas uzskata par būtiskiem, kuri, kā tas apgalvo, Lēmumā
nav sniegti un kurus tas pienācīgā laikā nav saņēmis no Komisijas, neraugoties uz vairākkārtējiem attiecīgiem lūgumiem pirms
šīs prasības celšanas, izteica papildu iebildumus par tam Lēmumā noteiktajiem naudas sodu pamatapmēriem.
115   Pirmkārt, vispirms apgalvojot, ka atsevišķi dati par vitamīnu Eiropas tirgu lielumu un naudas sodu vispārīgajiem pamatapmēriem,
ko Komisija sniedza procesa organizatorisko pasākumu ietvaros, neatbilst Lēmumā ietvertajiem datiem, prasītājs norāda, ka,
pielāgojot vispārīgos pamatapmērus atbilstoši attiecīgo produktu Eiropas tirgu lielumam, Komisija attiecībā uz mazākiem tirgiem
ir noteikusi tādus pamatapmērus, kas, izteikti kā tirgus lieluma procentuāla daļa, ir daudz augstāki nekā pamatapmēri, kas
noteikti attiecībā uz lielākiem tirgiem. Prasītājs arī iebilda, ka Komisija nav sniegusi nekādus apsvērumus šādas situācijas
pamatošanai.
116   Otrkārt, prasītājs norādīja, ka Komisijas izmantotā metode, saskaņā ar kuru tika izveidotas kategorijas un naudas sodu pamatapmērs
otrajai kategorijai tika aprēķināts pēc otrajā kategorijā iekļauto uzņēmumu attiecīgā vidējā apgrozījuma attiecības pret pirmajā
kategorijā iekļauto uzņēmumu attiecīgo vidējo apgrozījumu, ir radījusi sagrozījumus. Šīs metodes piemērošanas rezultātā prasītājam
par B 5, C un E vitamīnu tirgū izdarītajiem pārkāpumiem tika noteikti daudz augstāki naudas sodu pamatapmēri nekā tie, kurus
būtu iespējams noteikt, izmantojot “klasisku, vienkāršu un racionālāku” metodi, saskaņā ar kuru pamatapmēri tiktu aprēķināti
tieši kā procentuāla daļa no pamatapmēra, kas noteikts galvenajam uzņēmumam, pamatojoties uz prasītāja attiecīgā apgrozījuma
attiecību pret minētā uzņēmuma attiecīgo apgrozījumu. Prasītājs uzskata, ka metode, kas ir balstīta uz kategorijām un vidējiem
apgrozījuma rādītājiem, neatbilst Pamatnostādnēm, kurās nav minēti šādi vidējie apgrozījuma rādītāji, kas nevar atspoguļot
katra aizliegtās vienošanās dalībnieka prettiesiskās darbības īpašo nozīmi un tādējādi tās reālo ietekmi.
117   Atbildētāja tiesas sēdē atbildēja uz minētajiem papildu iebildumiem, apgalvojot, ka Lēmumā ir sniegts tiesību aktu prasībām
atbilstošs skaidrojums tam, kā ir aprēķināti naudas sodu pamatapmēri, un tostarp norādīts, ka vispārīgais pamatapmērs ir piesaistīts
nevis galvenajam uzņēmumam, bet gan pirmajai kategorijai un līdz ar to visiem šajā kategorijā iekļautajiem uzņēmumiem, un
ka pat tad, ja būtu bijis iespējams izvēlēties citu pieeju, šajā lietā izmantotā pieeja ir racionāla un atbilstoša.
2.
Pirmās instances tiesas vērtējums
a)     Ievada piezīmes
118   Vispirms ir jānorāda, ka no Lēmuma 655.–775. apsvēruma izriet, ka naudas sodi, ko Komisija ir piemērojusi par EKL 81. panta
1. punkta un EEZ līguma 53. panta 1. punkta pārkāpumiem, ir pamatoti ar Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu, un, lai gan Lēmumā
nav tiešas norādes uz Pamatnostādnēm, Komisija naudas sodu apmēru ir noteikusi, piemērojot Pamatnostādnēs paredzēto metodi.
119   Lai gan Komisijai naudas sodu apmēra noteikšanā ir piešķirta rīcības brīvība un tai nav obligāti jāpiemēro precīza aritmētiska
formula (Pirmās instances tiesas 1995. gada 6. aprīļa spriedums lietā T‑150/89
Martinelli
/Komisija,
Recueil
, II‑1165. lpp., 59. punkts), tā nevar atkāpties no noteikumiem, ko pati sev paredzējusi (pēc analoģijas skat. Pirmās instances
tiesas 1991. gada 17. decembra spriedumu lietā T‑7/89
Hercules Chemicals
/Komisija,
Recueil
, II‑1711. lpp., 53. punkts, kas apstiprināts apelācijā ar Tiesas 1999. gada 8. jūlija spriedumu lietā C‑51/92 P
Hercules Chemicals
/Komisija,
Recueil
, I‑4235. lpp.). Tā kā Pamatnostādnes ir dokuments, kura mērķis ir, ievērojot augstāka juridiska spēka tiesību normas, precizēt
kritērijus, kas Komisijai ir jāpiemēro, izmantojot rīcības brīvību naudas sodu noteikšanā, Komisijai, aprēķinot naudas sodus,
ir jāņem vērā Pamatnostādņu noteikumi, īpaši tie, kuri ir izteikti obligātā formā (Pirmās instances tiesas 2004. gada 8. jūlija
spriedums apvienotajās lietās T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 un T‑78/00
JFE Engineering
u.c./Komisija, Krājums, II‑2501. lpp., 537. punkts).
120   Saskaņā ar Pamatnostādnēs paredzēto metodi Komisija, aprēķinot attiecīgajiem uzņēmumiem nosakāmā naudas sodu apmēru, kā sākumsummu
ņem vērā apmēru, kas noteikts atkarībā no pārkāpuma smaguma. Novērtējot pārkāpuma smagumu, jāņem vērā attiecīgais pārkāpuma
raksturs, tā konkrētā ietekme uz tirgu, ja to ir iespējams noteikt, un attiecīgā ģeogrāfiskā tirgus lielums (1.A punkta pirmā
daļa). Šādos apstākļos pārkāpumi tiek iedalīti trīs kategorijās, proti: “sīkākos pārkāpumos”, attiecībā uz kuriem iespējamais
naudas sodu apmērs ir paredzēts no EUR 1000 līdz 1 miljonam euro, “smagos pārkāpumos”, attiecībā uz kuriem iespējamais naudas
sodu apmērs var būt no 1 miljona euro līdz 20 miljoniem euro, un “sevišķi smagos pārkāpumos”, attiecībā uz kuriem iespējamais
naudas sodu apmērs pārsniedz 20 miljonus euro (1.A punkta otrās daļas pirmais, otrais un trešais ievilkums). Naudas sodu apmēra
izvēles iespējas, kas paredzētas katrai no minētajām kategorijām, ļauj uzņēmumiem piemērot diferencētu attieksmi atbilstoši
izdarīto pārkāpumu raksturam (1.A punkta trešā daļa). Turklāt saskaņā ar Pamatnostādnēm ir jāņem vērā pārkāpuma izdarītāju
faktiskā ekonomiskā spēja izraisīt ievērojamus zaudējumus citiem tirgus dalībniekiem, it īpaši patērētājiem, un ir jānosaka
tāds naudas sodu apmērs, kas pārkāpumu izdarītājus atturētu no turpmākām tamlīdzīgām darbībām (1.A punkta ceturtā daļa).
121   Katrā no iepriekš minētajām trim pārkāpumu kategorijām atsevišķos gadījumos atbilstoši Pamatnostādnēm varētu būt nepieciešams
noteikto naudas sodu apmēru izvērtēt, lai ņemtu vērā katra uzņēmuma prettiesiskās rīcības īpašo nozīmi un tās reālo ietekmi
uz konkurenci, īpaši gadījumos, kad uzņēmumi, kuri izdarījuši viena veida pārkāpumus, būtiski atšķiras pēc lieluma, kā arī
lai vispārīgo pamatapmēru attiecīgi pielāgotu katra uzņēmuma īpašajam raksturam (1.A punkta sestā daļa).
122   Šajā lietā prasītājs neapstrīd ne to pārkāpumu sevišķi smago raksturu, kuros tas ir vainots Lēmumā, ne vērtējumu, pamatojoties
uz kuru Komisija ir nonākusi pie secinājumiem par šo pārkāpumu sevišķi smago raksturu, to reālo ietekmi uz tirgu un attiecīgā
ģeogrāfiskā tirgus lielumu (Lēmuma 662.–674. apsvērums).
123   Prasītājs tāpat neapstrīd arī šajā lietā Komisijas izmantoto kritēriju (Lēmuma 675. apsvērums), saskaņā ar kuru naudas sodu
pamatapmēru aprēķināšanā tiek ņemts vērā attiecīgo vitamīnu tirgu lielums. Šī kritērija būtība bija tāda, ka vispārīgais pamatapmērs
tika pielāgots atbilstoši katra attiecīgā tirgus lielumam, pēc tam – gadījumos, kad saskaņā ar Pamatnostādņu 1.A punkta ceturto
un sesto daļu tika piemērota diferencēta attieksme, – vispārīgo pamatapmēru piesaistot uzņēmumu pirmajai kategorijai, ko Komisija
izveidojusi attiecībā uz katru pārkāpumu, vai arī – gadījumos, kad netika piemērota diferencēta attieksme, – vispārīgo pamatapmēru
piesaistot visiem attiecīgajā pārkāpumā iesaistītajiem uzņēmumiem.
124   Turklāt rakstveida procesa laikā prasītājs neapstrīdēja vispārīgo pamatapmēru absolūto apmēru. Pat runājot par pārkāpumiem
attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem, kuru tirgos Komisija uzņēmumus neiedalīja kategorijās, prasītājs rakstveida procesa
laikā neizteica iebildumus par to, ka
Roche
un prasītājam noteikto naudas sodu 20 miljonu euro apmērā vispārīgi varētu uzskatīt par pārmērīgu, bet gan par to, ka attiecīgā
summa nav pienācīgi diferencēta, t.i., ka prasītājam noteiktais apmērs ir pārmērīgs salīdzinājumā ar
Roche
noteikto apmēru.
125   Tiesas sēdē prasītājs tomēr, pamatojoties uz procesa organizatorisko pasākumu ietvaros sniegtajiem atbildētājas skaidrojumiem,
apstrīdēja veidu, kādā Komisija praktiski pielāgojusi vispārīgos pamatapmērus. Izvirzot šī sprieduma 115. punktā izklāstītos
argumentus, prasītājs ir norādījis uz iespējamo pretrunu starp datiem, uz ko esot balstījusies atbildētāja, un Lēmumā ietvertajiem
datiem, kā arī uz to, ka nav sniegts pamatojums tam, ka, vispārīgo pamatapmēru izsakot kā procentuālu daļu no tirgus lieluma,
attiecībā uz nelieliem tirgiem tas ir daudz augstāks nekā attiecībā uz lielākiem tirgiem.
126   Pirms izskatīt prasītāja iebildumus par konkrēti prasītājam noteiktajiem naudas sodu pamatapmēriem, atbilstoši Reglamenta
48. panta 2. punktam ir jāizvērtē, vai šie jaunie iebildumi par vispārīgo pamatapmēru pielāgošanu atbilstoši ietekmēto tirgu
lielumam ir uzskatāmi par pieņemamiem un attiecīgā gadījumā – par pamatotiem.
b)     Par vispārīgo pamatapmēru pielāgošanu atbilstoši attiecīgo tirgu lielumam
127   Jāatzīst, ka iebildumi, ko prasītājs tiesas sēdē izteica par vispārīgo pamatapmēru pielāgošanu atbilstoši ietekmētā tirgus
lielumam, ir pieņemami, jo ir balstīti uz apstākļiem, kurus atbildētāja darījusi zināmus iztiesāšanas laikā. Īpaši ir jāpiebilst,
ka, Lēmuma 675. apsvērumā paziņojot, ka “naudas sodu pamatapmēru noteikšanā ir [ņemts] vērā dažādo attiecīgo vitamīnu tirgu
lielums”, Komisija nav norādījusi ne to, vai tā ir atsaukusies uz EEZ tirgiem vai pasaules tirgiem, ne arī to, kāds bijis
tirgu lieluma noteikšanai izmantotais atskaites periods; minētos jautājumus Komisija izskaidrojusi procesa organizatorisko
pasākumu ietvaros (skat. šī sprieduma 110. punktu).
128   Minētie iebildumi tomēr ir nepamatoti.
129   Par atbilstošajiem datiem ir jāsaka, ka starp datiem, kas sniegti atbildētāja atbildē uz rakstveida jautājumiem, un Lēmumā
sniegtajiem datiem patiešām pastāv atšķirības attiecībā uz, pirmkārt, B 5 vitamīna tirgus lielumu EEZ 1998. gadā un, otrkārt,
vispārīgajiem pamatapmēriem, kas noteikti naudas sodiem par pārkāpumiem A, B 2 un C vitamīna tirgū. Šādām atšķirībām gan nav
nekādu faktisku seku, jo tās ir tikai pārrakstīšanās kļūdas, ko atbildētāja ir pieļāvusi minētās atbildes sagatavošanā, kā
atbildētāja to atzina tiesas sēdē un precizēja, ka pareizie dati ir iekļauti Lēmumā.
130   Attiecībā uz prasītāja iebildumu, ka nav sniegts pamatojums faktam, ka vispārīgais pamatapmērs, to izsakot kā procentuālu
daļu no tirgus lieluma, attiecībā uz nelieliem tirgiem ir daudz augstāks, nekā attiecībā uz lielākiem tirgiem, izvērtējot
Lēmumā ietvertos un tabulā norādītos datus par katru no astoņiem attiecīgajiem tirgiem (datos ir norādīts tirgu lielums EEZ
pēdējā pilnajā pārkāpuma īstenošanas kalendārajā gadā, kā arī vispārīgie pamatapmēri absolūtā izteiksmē un kā procentuāla
daļa no tirgus lieluma), kļūst skaidrs, ka prasītāja argumenti faktu ziņā ir pareizi.
Tirgus
Tirgus lielums EEZ (A)
(miljonos euro)
Vispārīgais pamatapmērs (B)
(miljonos euro)
B kā procentuāla daļa no A
E vitamīns
12,63 %
C vitamīns
18,07 %
A vitamīns
18,98 %
Beta karotīns
31,74 %
B 5 vitamīns
37,04 %
B 2 vitamīns
44,44 %
Karotinoīdi
47,62 %
D 3 vitamīns
45,45 %
131   Taču, tā kā prasītāja iebildums attiecas uz pamatojuma trūkumu šādai vispārīgo pamatapmēru pielāgošanai, šāda iebilduma noraidīšanai
pietiek norādīt, ka, lai gan metode, pēc kuras Komisija, pamatojoties uz attiecīgo tirgu lielumu, ir ieguvusi šīs konkrētās
summas, patiešām nav norādīta Lēmumā, Tiesa ir noteikusi, ka tādas būtiskas formālas prasības kā pienākums norādīt pamatojumu
ir izpildītas, ja Komisija Lēmumā ir norādījusi vērtējumā izmantotos apstākļus, pēc kuriem tā ir novērtējusi pārkāpuma smagumu
un ilgumu, un tai Lēmumā nav jāsniedz sīkāks izklāsts vai ar naudas soda aprēķiniem saistītie skaitliskie dati (Tiesas 2000. gada
16. novembra spriedums lietā C‑279/98 P
Cascades
/Komisija,
Recueil
, I‑9693. lpp., 39.–47. punkts, un 2002. gada 15. oktobra spriedums apvienotajās lietās C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P,
C‑247/99 P, no C‑250/99 P līdz C‑252/99 P un C‑254/99 P
Limburgse Vinyl Maatschappij
u.c./Komisija,
Recueil
, I‑8375. lpp., 463. un 464. punkts; skat. arī Pirmās instances tiesas 2004. gada 29. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās
T‑236/01, T‑239/01, no T‑244/01 līdz T‑246/01, T‑251/01 un T‑252/01
Tokai
Carbon
u.c./Komisija,
Recueil
, II‑1181. lpp., 252. punkts). Turklāt no brīža, kad atbildētāja iztiesāšanas gaitā precizēja tirgu lieluma novērtēšanā izmantotos
datus, prasītājam tika dota iespēja novērtēt attiecīgo pielāgojumu pamatotību un nepieciešamības gadījumā šajā sakarā celt
iebildumus.
132   Tā kā prasītājs ar šī sprieduma 130. punktā minēto argumentu būtībā apstrīd šādu pielāgojumu pamatotību, jāsecina, ka šis
iebildums nav pietiekami pamatots, jo prasītājs nav norādījis, kāpēc Lēmums būtu jāuzskata par prettiesisku tādēļ, ka vispārīgais
pamatapmērs, to izsakot kā procentuālu daļu no tirgus lieluma, attiecībā uz nelieliem tirgiem ir daudz augstāks, nekā attiecībā
uz lielākiem tirgiem.
133   Katrā ziņā, pat ja pieņem, ka prasītājs netieši atsaucas uz samērīguma principa pārkāpumu, vienlīdzīgas attieksmes principa
pārkāpumu vai Pamatnostādņu neievērošanu, būtu jānorāda, ka vispārīgajam pamatapmēram visu sevišķi smagu pārkāpumu gadījumā
noteikti nav jābūt vienādai procentuālai daļai no attiecīgā tirgus lieluma, kas norādīts kā kopējais apgrozījums.
134   Gluži pretēji, atbilstoši Pamatnostādnēm naudas soda aprēķinus sāk ar summu, kas noteikta, ņemot vērā tās apmēra ierobežojumus,
kuri atspoguļo dažādas pārkāpumu smaguma pakāpes (skat. Pamatnostādņu 1.A punktā norādītos “iespējamos naudas sodu apmērus”)
un kam pašiem par sevi nav saistības ar attiecīgo apgrozījumu. Prasītāja neapstrīd šo metodi, kas faktiski ir galvenais Pamatnostādņu
ieviestais jauninājums un kuras būtība ir tā, ka naudas sodi tiek aprēķināti pēc noteiktiem tarifiem, kaut arī tie ir samērā
relatīvi un elastīgi (šī sprieduma 48. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās
Dansk Rørindustri
u.c./Komisija, 225. punkts). Piemērojot šo metodi, nepastāv prasība – taču nav arī aizliegts – vispārīgā pamatapmēra noteikšanā
ņemt vērā ietekmētā tirgus lielumu un Komisijai vēl jo vairāk minētais pamatapmērs nav jānosaka atbilstoši noteiktai procentuālai
daļai no kopējā apgrozījuma attiecīgajā tirgū.
135   Turklāt, pat ja pieņemtu, ka gadījumos, kad Komisija vienā lēmumā konstatē vairākus sevišķi smagus pārkāpumus un nolemj vispārīgos
naudas sodu pamatapmērus pielāgot atbilstoši attiecīgo tirgu lielumam, tai tomēr ir jāievēro strikta proporcionāla attiecība
starp minētajiem pamatapmēriem un attiecīgo tirgu lielumu, šajā lietā nav nekādu pierādījumu, ka aprēķinātie vispārīgie pamatapmēri
naudas sodiem, kas paredzēti par mazākos tirgos izdarītajiem pārkāpumiem, ir uzskatāmi par pārāk augstiem. Piemērojot minēto
kritēriju, tikpat labi varētu noteikt vēl augstākus vispārīgos pamatapmērus naudas sodiem, kas paredzēti par lielākajos tirgos
izdarītajiem pārkāpumiem. Prasītājs neapgalvo, ne arī ir pierādījis, ka saskaņā ar samērīguma principu visiem šajā lietā vērtējamajiem
pārkāpumiem būtu jānosaka vienāds vispārīgais pamatapmērs, kas tāpat kā naudas sodam par pārkāpumu attiecībā uz E vitamīnu
atbilstu 12,63 % no ietekmētā tirgus lieluma.
136   Attiecīgo datu analīze apliecina drīzāk to, ka atbildētāja vispārīgos naudas sodu pamatapmērus atbilstoši tirgu lielumam ir
pielāgojusi saprātīgā un konsekventā veidā. Šī sprieduma 130. punktā iekļautajā tabulā ir redzams, ka Komisija ir noteikusi
lielākus vispārīgos pamatapmērus gadījumos, kad tie attiecās uz pārkāpumiem lielākos tirgos (skat. otro un trešo ailīti),
nepiemērojot precīzu matemātisku formulu, kas tai jebkurā gadījumā nemaz nebija jādara. Piemēram, acīmredzami lielākajam tirgum,
t.i., E vitamīna tirgum, vispārīgais pamatapmērs tika noteikts 35 miljonu euro apmērā; diviem lieluma ziņā nākamajiem tirgiem,
t.i., C vitamīna tirgum un A vitamīna tirgum, vispārīgais pamatapmērs tika noteikts 30 miljonu euro apmērā; pārējiem, izmēros
daudz mazākajiem tirgiem, Komisija, neraugoties uz to, ka saskaņā ar Pamatnostādnēm sevišķi smagiem pārkāpumiem, ņemot vērā
to smagumu, ir nosakāms naudas sods “vairāk nekā 20 miljonu euro” apmērā, uzskatīja par pareizāku pamatapmēru noteikt ne lielāku
kā 20 miljoni euro vai pat paša mazākā tirgus gadījumā to samazināt līdz 10 miljoniem euro.
137   Šādos apstākļos jāsecina, ka prasītāja argumenti neatklāj trūkumus, kas ietekmē Lēmumā izmantotās metodes, saskaņā ar kuru
vispārīgie pamatapmēri tika pielāgoti atbilstoši attiecīgo tirgu lielumam, tiesiskumu.
c)     Par konkrētajiem prasītājam noteiktajiem pamatapmēriem
138   Turpinājumā ir jāizvērtē iebildumi, ko prasītājs ir izvirzījis iesniegtajos dokumentos (skat. šī sprieduma 104.–106. punktu)
un tiesas sēdē (skat. šī sprieduma 116. punktu); minētie iebildumi ir vērsti pret naudas sodu pamatapmēriem, kas prasītājam
noteikti par pārkāpumiem attiecībā uz B 5, C un E vitamīnu, beta karotīnu un karotinoīdiem.
139   Prasītājs kritizē to, ka, pretēji Lēmuma 680. un 681. apsvērumā paustajai Komisijas nostājai, minētie pamatapmēri nav noteikti
kā procentuāla daļa no pamatapmēriem, kas noteikti galvenajam uzņēmumam,
Roche
, ņemot vērā prasītāja attiecīgā apgrozījuma attiecību pret
Roche
attiecīgo apgrozījumu, citiem vārdiem sakot, – to, ka
BASF
un
Roche
pamatapmēri neveido vienu un to pašu procentuālo daļu no uzņēmumu attiecīgajiem apgrozījumiem.
140   Prasītājs norāda, ka attiecībā uz E vitamīnu tam un
Roche
tika noteikts vienāds pamatapmērs 35 miljonu euro apmērā, un šī summa ir 14 % no prasītāja attiecīgā apgrozījuma pārkāpuma
īstenošanas pēdējā kalendārajā gadā (1998. gadā), taču tikai 10 % no
Roche
attiecīgā apgrozījuma. Tādējādi, izteikts kā procentuāla daļa no katra uzņēmuma attiecīgā apgrozījuma, prasītājam noteiktais
pamatapmērs ir par 40 % augstāks nekā
Roche
noteiktais pamatapmērs, neraugoties pat uz to, ka
Roche
tirgus daļa E vitamīna pasaules tirgū ir par 50 % lielāka nekā prasītāja tirgus daļa. Līdzīga anomālija ir novērojama attiecībā
uz B 5 vitamīnu un C vitamīnu un vēl izteiktāka – attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem, jo prasītājam noteiktie pamatapmēri,
izteikti kā procentuāla daļa no tā attiecīgā apgrozījuma, attiecībā uz abiem pēdējiem minētajiem produktiem ir trīs reizes
lielāki nekā
Roche
, neraugoties uz to, ka abos minētajos tirgos
Roche
tirgus daļa ir trīs reizes lielāka nekā prasītāja tirgus daļa.
141   Šajā sakarā vispirms ir jāatgādina, ka par pārkāpumiem attiecībā uz E vitamīnu, beta karotīnu un karotinoīdiem prasītājam
absolūtā izteiksmē ir noteikts tāds pats naudas sodu pamatapmērs kā
Roche
. Tā iemesls ir tas, ka, Komisijai uzņēmumus iedalot kategorijās (attiecībā uz E vitamīnu),
Roche
un
BASF
tika iekļauti vienā un tajā pašā kategorijā (pirmajā), vai arī tas, ka uzņēmumi nav iedalīti kategorijās vai arī tiem nav
piemērota nekāda citāda atšķirīga attieksme (attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem).
142   Savukārt par pārkāpumiem attiecībā uz B 5 vitamīnu un C vitamīnu prasītājam noteiktais pamatapmērs absolūtā izteiksmē ir mazāks
nekā
Roche
noteiktais pamatapmērs. Tā iemesls ir tas, ka prasītājs tika iekļauts citā, zemākā kategorijā (otrajā) nekā
Roche
.
143   Pirmkārt, ir jāpiekrīt atbildētājam, ka Lēmuma 680. un 681. apsvērumā Komisija nav norādījusi, ka tā ir paredzējusi naudas
sodu pamatapmērus noteikt, tieši pamatojoties uz attiecīgo uzņēmumu atbilstošo apgrozījumu, piemēram, proporcionāli šim apgrozījumam.
No minētajiem apsvērumiem turpretim izriet, ka attiecīgo apgrozījumu ir paredzēts izmantot, lai novērtētu katra uzņēmuma relatīvo
nozīmi attiecīgajā tirgū, uzņēmumus iedalot kategorijās, lai pēc tam pielāgotu vispārīgo pamatapmēru, kas noteikts, pamatojoties
uz pārkāpuma raksturu, ietekmi uz attiecīgo tirgu, attiecīgā ģeogrāfiskā tirgus lielumu un attiecīgā tirgus lielumu, lai tādējādi
atbilstoši Pamatnostādņu 1.A punkta ceturtajai un sestajai daļai ņemtu vērā “katra uzņēmuma ekonomisko spēju radīt ievērojamu
kaitējumu konkurencei” un “katra uzņēmuma īpatsvaru”, un, “sekojoši, tā prettiesiskās rīcības faktisko ietekmi uz konkurenci”
(skat. šī sprieduma 11. un 12. punktu). Turklāt, runājot par pārkāpumiem attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem, no Lēmuma
682., 695. un 696. apsvēruma nepārprotami izriet, ka, nosakot pamatapmērus, Komisija ir izmantojusi tieši tādu kritēriju,
ka ir jāizvairās no atšķirīgas attieksmes pret abiem vienīgajiem minētajos pārkāpumos iesaistītajiem uzņēmumiem (skat. šī
sprieduma 13. punktu).
144   Otrkārt, ir jānorāda, ka Pamatnostādnēs noteiktā metode naudas sodu apmēra aprēķināšanai nav balstīta uz attiecīgo uzņēmumu
apgrozījumu un ka līdz ar to Pamatnostādnes nav pretrunā ar Regulas Nr. 17 15. pantu, kas ir interpretēts judikatūrā (Pirmās
instances tiesas 2002. gada 20. marta spriedums lietā T‑23/99
LR
AF

/Komisija,
Recueil
, II‑1705. lpp., 282. punkts, kas īpaši šajā jautājumā apstiprināts ar šī sprieduma 48. punktā minēto spriedumu apvienotajās
lietās
Dansk Rørindustri
u.c./Komisija, 254.–257. un 261. punkts).
145   Saskaņā ar judikatūru Komisijai, nosakot naudas sodu apmēru pēc attiecīgā pārkāpuma smaguma un ilguma, aprēķini nav jāveic,
izmantojot summas, kas ir balstītas uz attiecīgo uzņēmumu apgrozījumu, ne arī jānodrošina, lai gadījumā, kad naudas sodi tiek
piemēroti vairākiem vienā pārkāpumā iesaistītiem uzņēmumiem, aprēķinu rezultātā iegūtais attiecīgajiem uzņēmumiem piemēroto
naudas sodu galīgais apmērs atspoguļotu visas starp tiem pastāvošās atšķirības pēc to kopējā apgrozījuma vai apgrozījuma attiecīgā
produkta tirgū (šī sprieduma 144. punktā minētais spriedums lietā
LR
AF

/Komisija, 278. punkts, kas īpaši attiecībā uz šo jautājumu apstiprināts ar šī sprieduma 48. punktā minēto spriedumu apvienotajās
lietās
Dansk Rørindustri
u.c./Komisija, 255. un 312. punkts).
146   Šajā sakarā ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pārkāpumu smagums ir jānovērtē pēc vairākiem kritērijiem, it
īpaši – konkrētajiem lietas apstākļiem, situācijas, kurā izdarīts pārkāpums, un naudas sodu preventīvās ietekmes (Tiesas 1996. gada
25. marta rīkojums lietā C‑137/95 P
SPO
u.c./Komisija,
Recueil
, I‑1611. lpp., 54. punkts, un Tiesas 1997. gada 17. jūlija spriedums lietā C‑219/95 P
Ferriere Nord
/Komisija,
Recueil
, I‑4411. lpp., 33. punkts, un šī sprieduma 144. punktā minētais spriedums lietā
LR AF

/Komisija, 279. punkts).
147   Tādējādi, nosakot naudas soda apmēru, Komisijai ir lietderīgi ņemt vērā apgrozījumu, kas ir saistīts ar produktiem, uz kuriem
attiecas pārkāpums, lai novērtētu pārkāpuma smagumu, taču minētajam apgrozījumam nedrīkst piešķirt nesamērīgu nozīmi salīdzinājumā
ar citiem vērtējuma kritērijiem, un naudas sodu apmēru nevar noteikt, veicot tikai uz šo apgrozījumu balstītus aprēķinus (šī
sprieduma 48. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās
Musique diffusion française
u.c./Komisija, 120. un 121. punkts, un šī sprieduma 144. punktā minētais spriedums lietā
LR AF

/Komisija, 280. punkts).
148   Turklāt, lai arī Pamatnostādnēs nav paredzēts, ka naudas sodu apmērs ir aprēķināms atkarībā no attiecīgā apgrozījuma, tās
neliedz, nosakot naudas soda apmēru, attiecīgo apgrozījumu ņemt vērā, lai tādējādi ievērotu Kopienas tiesību vispārējos principus
un ja tas ir nepieciešams attiecīgajos apstākļos. Turklāt Pamatnostādnēs ir noteikts, ka, ievērojot principu, ka par līdzīgiem
pārkāpumiem ir nosakāms vienlīdzīgs sods, attiecīgajiem uzņēmumiem var piemērot atšķirīgus naudas sodu apmērus, ja tas ir
nepieciešams attiecīgajos apstākļos, taču tā, lai šāda diferenciācija netiktu veikta pēc aritmētiskiem aprēķiniem (1.A punkta
septītā daļa) (šī sprieduma 144. punktā minētais spriedums lietā
LR AF

/Komisija, 283.–285 punkts, kas šajā jautājumā apstiprināts ar šī sprieduma 48. punktā minēto spriedumu lietā
Dansk Rørindustri
u.c./Komisija, 258. un 259. punkts).
149   Prasība, lai naudas soda pamatapmērs visiem aizliegtas vienošanās dalībniekiem atbilstu vienādai procentuālai daļai no to
individuālā apgrozījuma, neizriet arī no samērīguma principa un vienlīdzīgas attieksmes principa, uz kuriem atsaucas prasītājs
(šajā sakarā skat. šī sprieduma 48. punktā minēto spriedumu lietā
Lögstör Rör
/Komisija, 303. punkts).
150   Tas, ka naudas soda pamatapmērs ne vienmēr visiem aizliegtas vienošanās dalībniekiem atbilst vienādai procentuālai daļai no
to individuālā apgrozījuma, ir raksturīgs metodei, saskaņā ar kuru uzņēmumi tiek iedalīti kategorijās, un līdz ar to visiem
vienā kategorijā ietilpstošiem uzņēmumiem tiek piemērota vienota pamatapmēra likme. Pirmās instances tiesa jau ir noteikusi,
ka tādu metodi nevar aizliegt izmantot, lai arī tās rezultātā netiek ņemtas vērā atšķirības starp vienā kategorijā ietilpstošu
uzņēmumu lielumu (Pirmās instances tiesas 2003. gada 19. marta spriedums lietā T‑213/00
CMA
CGM
u.c./Komisija,
Recueil
, II‑913. lpp., 385. punkts, un šī sprieduma 131. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās
Tokai Carbon
u.c./Komisija, 217. punkts).
151   No tā izriet, ka fakts, ka attiecībā uz atsevišķiem Lēmumā piemērotajiem naudas sodiem
BASF
attiecīgā apgrozījuma procentuālā daļa, kas atspoguļota naudas soda pamatapmērā šim konkrētajam uzņēmumam, ir lielāka nekā
Roche
attiecīgā apgrozījuma procentuālā daļa, kas savukārt ir atspoguļota
Roche
piemērotā naudas soda pamatapmērā, pats par sevi nenozīmē, ka Komisija ir pārkāpusi samērīguma principu un vienlīdzīgas attieksmes
principu. Tas pats ir jāsaka, ja atbilstoši prasītāja norādei vienlaikus ņem vērā starp abiem uzņēmumiem pastāvošās atšķirības
pēc to tirgus daļas pasaules līmenī, jo šādas atšķirības nekādi nemaina prasītāja veikto salīdzinājumu starp konkrētajiem
naudas sodu pamatapmēriem, kas izteikti kā procentuālas daļas no attiecīgā apgrozījuma. Šādā salīdzinājumā, kas balstīts uz
divu uzņēmumu individuālo apgrozījumu attiecīgās preces pasaules tirgū, jau ir ņemtas vērā atšķirības starp uzņēmumu daļām
pasaules tirgū, jo šīs daļas ir aprēķinātas pēc minētā apgrozījuma.
152   Prasītāja argumenti, kas pamatoti ar salīdzinājumu starp prasītājam un
Roche
noteiktajiem pamatapmēriem, būtībā ir vērsti uz to, lai nonāktu pie šādiem secinājumiem:
a)      izskatot pārkāpumu attiecībā uz E vitamīnu,
Roche
un prasītājam tika noteikts vienāds pamatapmērs, jo abi uzņēmumi tika iekļauti vienā kategorijā; tomēr, pamatojoties uz Lēmuma
681. apsvērumā izvirzīto kritēriju – attiecīgo apgrozījumu, prasītājam bijis jānosaka zemāks pamatapmērs nekā
Roche
, un tādēļ prasītājs bija jāiekļauj atsevišķā, zemākā kategorijā nekā
Roche
;
b)      izskatot pārkāpumus attiecībā uz B 5 vitamīnu un C vitamīnu, prasītājs tika iekļauts atsevišķā, zemākā kategorijā nekā
Roche
, un tam tika noteikts mazāks pamatapmērs nekā
Roche
, taču noteiktie pamatapmēri pienācīgi neatspoguļo abu uzņēmumu atšķirīgo stāvokli pēc minētā kritērija;
c)      izskatot pārkāpumus attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem,
Roche
un prasītājam tika noteikti vienādi pamatapmēri, jo uzņēmumi netika iedalīti kategorijās un tiem arī netika piemērota cita
veida atšķirīga attieksme; taču Komisijai pēc minētā kritērija būtu bijis šiem diviem uzņēmumiem jāpiemēro atšķirīga attieksme,
prasītājam nosakot mazāku pamatapmēru nekā
Roche
.
153   Vispirms vienlaikus ir jāizvērtē a) apakšpunktā ietvertais arguments un arguments, ko, lai apstrīdētu tā iekļaušanu pirmajā
kategorijā, izskatot pārkāpumu attiecībā uz E vitamīnu, prasītājs ir izvirzījis, pamatojoties uz šāda uzņēmumu iedalījuma
salīdzinājumu ar uzņēmumu iedalījumu, izskatot pārkāpumus attiecībā uz A un B 2 vitamīnu (skat. šī sprieduma 106. punktu).
154   Arguments, kas ietverts b) apakšpunktā, tiks apskatīts pēc tam, kopsakarā ar iebildumu, ko prasītājs ir izvirzījis tiesas
sēdē (skat. šī sprieduma 116. punktu) un kas ir pieņemams atbilstoši Reglamenta 48. panta 2. punktam, jo ir pamatots ar tādiem
apstākļiem, kas ir kļuvuši zināmi iztiesāšanas laikā; minētais iebildums attiecas uz metodi, saskaņā ar kuru otrajā kategorijā
ietilpstošajiem uzņēmumiem piemērojamais pamatapmērs tiek noteikts pēc vidējiem rādītājiem. Otrs tiesas sēdē izvirzītais iebildums
pret metodi, saskaņā ar kuru tika izveidotas kategorijas, atbilstoši Reglamenta 48. panta 2. punktam ir nepieņemams, un katrā
ziņā uz to galu galā attiecas šī sprieduma 150. punktā izklāstītais secinājums.
155   Kā trešais ir jāizvērtē c) apakšpunktā izvirzītais arguments par pārkāpumiem attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem.
E vitamīns
156   Tā kā prasītājs apstrīd veidu, kādā Komisija uzņēmumus konkrēti ir iedalījusi kategorijās attiecībā uz pārkāpumiem E vitamīna
tirgū, jānorāda, ka, veicot šādu iedalījumu, ir jāievēro vienlīdzīgas attieksmes princips, saskaņā ar kuru ir aizliegts līdzvērtīgās
situācijās īstenot atšķirīgu attieksmi un atšķirīgās situācijās – vienādu attieksmi, ja vien šāda attieksme nav objektīvi
pamatota. Turklāt naudas sodu apmēram ir jābūt vismaz samērīgam saistībā ar faktoriem, kas ņemti vērā, novērtējot pārkāpuma
smagumu (šī sprieduma 131. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās
Tokai Carbon
u.c./Komisija, 219. punkts, un tajā minētā judikatūra).
157   Lai pārliecinātos, vai aizliegtas vienošanās dalībnieki kategorijās ir iedalīti atbilstoši vienlīdzīgas attieksmes principam
un samērīguma principam, Pirmās instances tiesa, veicot Komisijai šajā jomā piešķirtās rīcības brīvības izmantošanas tiesiskuma
kontroli, tomēr var pārbaudīt vienīgi to, vai šāds iedalījums ir konsekvents un objektīvi pamatots (šī sprieduma 150. punktā
minētais spriedums lietā
CMA
CGM
u.c./Komisija, 406. un 416. punkts, un šī sprieduma 131. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās
Tokai Carbon
u.c./Komisija, 220. un 222. punkts), bet ne pilnībā aizstāt Komisijas vērtējumu ar savu.
158   Šajā lietā Komisija, izvērtējot katru Lēmumā konstatēto pārkāpumu, izņemot pārkāpumus attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem,
kuru gadījumā tā neuzskatīja par piemērotu veidot atsevišķas kategorijas (skat. Lēmuma 695. un 696. apsvērumu), uzņēmumus
iedalīja divās kategorijās: pirmajā kategorijā tika iekļauts attiecīgā vitamīna lielākais ražotājs vai lielākie ražotāji pasaules
tirgū, bet otrajā – otrais vitamīna ražotājs vai pārējie vitamīna ražotāji, kuriem bija ievērojami mazākas tirgus daļas (skat.
Lēmuma 683., 685., 687., 689., 691. un 693. apsvērumu).
159   Jānorāda, ka ražotāju iedalīšana divās kategorijās – lielākie ražotāji un pārējie – nav nepamatots veids, kā ņemt vērā to
relatīvo nozīmi tirgū, lai atbilstoši pielāgotu konkrēto naudas soda pamatapmēru, ar nosacījumu, ka tā rezultātā netiek iegūts
būtiski deformēts priekšstats par attiecīgajiem tirgiem.
160   Attiecībā uz šīs Lēmumā izmantotās iedalījuma metodes piemērošanu konkrētajiem pārkāpumiem ir jānorāda, ka, lai gan Komisija
Lēmuma 681. apsvērumā ir norādījusi, ka ir ņēmusi vērā “datus par attiecīgā produkta apgrozījumu pasaules tirgū pārkāpuma
īstenošanas pēdējā pilnajā kalendārajā gadā”, pēc citiem Lēmuma noteikumiem ir redzams, – un atbildētāja to būtībā ir apstiprinājusi
procesa organizatorisko pasākumu ietvaros sniegtajā atbildē uz Pirmās instances tiesas rakstveida jautājumu –, ka, uzņēmumus
iedalot kategorijās, Komisija faktiski ir balstījusies uz attiecīgo uzņēmumu daļu pasaules tirgū visā pārkāpuma īstenošanas
laikā.
161   Lēmuma 682. apsvērumā ir precizēts, ka “kritēriji ražotāju iedalījumam dažādās kategorijās” attiecībā uz “katru vitamīnu atsevišķi”
ir norādīti Lēmuma 683.‑696. apsvērumā.
162   No minētajiem apsvērumiem izriet, ka attiecībā uz katru no A, E, B 2, B 5, C un D 3 vitamīnu tirgū izdarītajiem pārkāpumiem
Komisija, “kā kritēriju izmantojot uzņēmumu relatīvo nozīmi tirgū”, ir izveidojusi divas uzņēmumu kategorijas un, “ņemot vērā
[šīs] kategorijas”, ir noteikusi pamatapmērus. Lai uzņēmumus attiecībā uz katru pārkāpumu iekļautu vai nu pirmajā, vai otrajā
kategorijā, Komisija ir balstījās uz datiem par uzņēmumu tirgus daļu apmēriem. Pēc 691. un 693. apsvērumā sniegtajiem datiem
ir redzams, ka tirgus daļas nav noteiktas pēc attiecīgās preces apgrozījuma pasaules tirgū pārkāpuma īstenošanas pēdējā pilnajā
kalendārajā gadā (šie rādītāji ir norādīti Lēmuma 123. apsvērumā ietvertajās tabulās par dažādiem vitamīnu tirgiem, otrajā
ailē ārpus iekavām), bet gan atbilst uzņēmumu tirgus daļu vidējiem rādītājiem būtībā visā pārkāpuma īstenošanas laikā (šie
vidējie tirgus daļu rādītāji minētajās tabulās ir norādīti otrajā ailē iekavās).
163   Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, ir jākonstatē, ka Lēmuma 681. apsvērumā pārrakstīšanās kļūdas dēļ iekļautajai norādei uz pārkāpuma
īstenošanas pēdējo kalendāro gadu nav nekādas nozīmes, un tā nav daļa no pamatojuma, saskaņā ar kuru uzņēmumi ir iekļauti
vienā vai otrā kategorijā.
164   Tādējādi Komisija, pamatojoties uz tirgus daļu apmēriem pasaules mērogā, kas tieši noteikti pēc preces apgrozījuma pasaulē
visā pārkāpuma īstenošanas laikā, uzņēmumus kategorijās iedalīja šādi:
Vitamīni
1. kategorija
Lielākais(-ie) ražotājs(-i)
(tirgus daļa)
2. kategorija
Citi ražotāji
(tirgus daļa)
A vitamīns
44 %
32 %–20 %
E vitamīns
43 %–29 %
14 %–10 %
B 2 vitamīns
47 %
29 %–12 %
B 5 vitamīns
36 %–29 %
21 %
C vitamīns
40 %–24 %
8 %–6 %
D vitamīns
40 %–32 %
15 %–9 %
165   Šie dati liecina, ka robežšķirtni Komisija vienmēr ir noteikusi kā maksimālo atšķirību, pat ja šī atšķirība bijusi tikai viens
procentpunkts. Lielāko ražotāju kategorijā tikai viens uzņēmums tika iekļauts vienīgi gadījumos, kad tā tirgus daļu apmēri
bija ļoti lieli (44 %–47 %). Ir skaidrs, ka uzņēmumi, kuru tirgus daļa bija 29 %, tika iekļauti gan pirmajā, gan otrajā kategorijā,
bet šo uzņēmumu salīdzinošā situācija bija atšķirīga: otrajā kategorijā iekļautā uzņēmuma rādītāji no lielākā uzņēmuma atšķīrās
par 18 procentpunktiem (B 2 vitamīna tirgū), bet pirmajā kategorijā iekļauto uzņēmumu rādītāji – tikai par 7 un 14 procentpunktiem
(B 5 un E vitamīna tirgū). Vienīgais gadījums, kad tirgus daļa 24 % apmērā bija pietiekama, lai uzņēmumu kvalificētu kā vienu
no “lielākajiem ražotājiem” (C vitamīna tirgū), attiecās uz situāciju, kurā starp šo uzņēmumu un tirgus līderi pastāvēja tikai
16 procentpunktu atšķirība un citiem ražotājiem tirgū bija maznozīmīga loma (8 un 6 %).
166   Runājot konkrētāk par pārkāpumu attiecībā uz E vitamīnu, pateicoties pirmā uzņēmuma
Roche
un prasītāja rādītāju nelielajai atšķirībai (14 procentpunkti) un ņemot vērā ne īpaši lielo
Roche
tirgus daļu, Komisija varēja pilnīgi konsekventi un objektīvi, un līdz ar to arī, nepārkāpjot vienlīdzīgas attieksmes principu
un samērīguma principu, prasītāju atšķirībā no trešā un ceturtā uzņēmuma tāpat kā pirmo uzņēmumu vērtēt kā “galveno ražotāju”
un līdz ar to prasītājam noteikt tādu pašu pamatapmēru kā
Roche
.
167   No prasītāja veiktā salīdzinājuma starp tā situāciju attiecībā uz pārkāpumu E vitamīna tirgū un situāciju attiecībā uz pārkāpumiem
A un B 2 vitamīna tirgū (skat. šī sprieduma 106. punktu) nevar konstatēt vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, jo tādā
gadījumā kādai personai vai personu kategorijai ir jābūt diskriminētai attiecībā pret citu personu vai personu kategoriju.
Pamatojoties uz minēto salīdzinājumu, nevar konstatēt neko vairāk kā tikai kļūdu vērtējumā, ko vienā vai otrā gadījumā Komisija
ir pieļāvusi, iedalīšanai kategorijās piemērojot izvēlēto kritēriju. Ja tomēr pieņemtu, kā apgalvo prasītājs, ka patiešām
ir novērojama atšķirīga attieksme, ar to vien nepietiek, lai noteiktu, kāda attieksme prasītājam bijusi jāpiemēro, uzņēmumus
iedalot kategorijās attiecībā uz trim norādītajiem pārkāpumiem, kā arī lai pamatotu prasītāja iekļaušanu otrajā kategorijā
attiecībā uz pārkāpumu E vitamīna tirgū. Līdz ar to prasītāja argumenti ir nepiemēroti.
168   Katrā ziņā, kā pareizi ir norādījusi atbildētāja, nevar uzskatīt, ka situācijas, uz kurām atsaucies prasītājs, bija līdzīgas
tādēļ vien, ka katrā no trīs attiecīgajiem tirgiem prasītājam bija tāda pati vai līdzīga tirgus daļa. Tā kā Komisijas ziņā
bija noteikt uzņēmumu nozīmi katrā no attiecīgajiem tirgiem, šo prasītāja norādīto apstākli nevar novērtēt nošķirti no tirgus
daļu sadalījuma uzņēmumu starpā. Tirgus daļu sadalījums E vitamīna tirgū nebija līdzīgs tam, kas pastāvēja A vitamīna un B 2 vitamīna
tirgū. Pirmkārt, pirmā uzņēmuma pozīcija pēdējos minētajos tirgos bija spēcīgāka. Otrkārt, atšķirībā no A vitamīna un B 2 vitamīna
tirgus E vitamīna tirgū
BASF
tirgus daļas apmērs bija daudz līdzīgāks pirmā uzņēmuma daļas apmēram, nekā trešā uzņēmuma daļas apmēram, jo atšķirības bija,
attiecīgi, 14 un 15 procentpunkti. Līdz ar to faktam, ka
BASF
attiecībā uz pārkāpumu E vitamīna tirgū bija iekļauts citā kategorijā, nekā attiecībā uz pārkāpumiem A vitamīna un B 2 vitamīna
tirgū, ir objektīvs pamatojums.
169   Līdz ar to prasītājs nav pierādījis, ka naudas soda pamatapmērs, kas tam tika noteikts par pārkāpumu attiecībā uz E vitamīnu,
ir aprēķināts, pārkāpjot samērīguma principu un vienlīdzīgas attieksmes principu.
B 5 un C vitamīns
170   Tā kā prasītājs, ņemot vērā atšķirības starp attiecīgajiem uzņēmumu individuālā apgrozījuma apmēriem, uzskata, ka atšķirība
starp naudas sodu pamatapmēriem, kas tam un
Roche
ir noteikti par pārkāpumiem attiecībā uz B 5 vitamīnu un C vitamīnu, ir nepietiekama, ir jāizvērtē, vai Komisijas izvēlētā
metode šo pamatapmēru aprēķināšanai atbilst samērīguma principam un vienlīdzīgas attieksmes principam. Lai gan Komisijai naudas
sodu apmērs nav obligāti jānosaka pēc precīzas matemātiskas formulas, sava rīcības brīvība tai tomēr jāizmanto konsekventi
un ar objektīvu pamatojumu (šī sprieduma 150. punktā minētais spriedums lietā
CMA
CGM
u.c./Komisija, 431. punkts).
171   Jāatgādina, ka gan attiecībā uz E vitamīnu, gan citiem vitamīniem Komisija uzņēmumus, kas bija iesaistīti aizliegtajās vienošanās
B 5 vitamīna un C vitamīna tirgū, Lēmumā ir iedalījusi kategorijās, pamatojoties uz katra uzņēmuma relatīvo nozīmi attiecīgajā
tirgū, kura noteikta pēc tirgus daļas apmēra vidējiem rādītājiem pārkāpuma īstenošanas laikā.
172   Vērts atgādināt arī to, ka pamatapmērs, kas ir piemērots katru pārkāpumu izdarījušo uzņēmumu pirmajai kategorijai, ir vispārīgais
pamatapmērs, t.i., tas, kas Lēmumā ir noteikts, pamatojoties uz vērtējumu, ka konstatētie pārkāpumi ir sevišķi smagi, un uz
attiecīgā tirgus lielumu EEZ.
173   Tā kā ne Lēmumā, ne atbildētājas iesniegtajos dokumentos tomēr nav izklāstīta metode, kas izmantota, lai aprēķinātu precīzos
naudas sodu pamatapmērus, kuri attiecībā uz katru pārkāpumu tika piemēroti Komisijas izveidotajai uzņēmumu otrajai kategorijai,
Pirmās instances tiesa procesa organizatorisko pasākumu ietvaros lūdza atbildētājai paskaidrot minēto metodi, kas ir balstīta
uz vidējo rādītāju sistēmu un kura īsumā ir izklāstīta šī sprieduma 112. un 113. punktā.
174   Prasītājs apstrīd minēto vidējo rādītāju metodi, apgalvojot, ka tam piemērotais pamatapmērs ir bijis jāaprēķina, ņemot vērā
vienīgi tā attiecīgā apgrozījuma attiecību pret galvenā uzņēmuma
Roche
attiecīgo apgrozījumu.
175   Tā kā ar šādiem argumentiem prasītājs faktiski apstrīd vienotu pamatapmēru likmju noteikšanu vienā kategorijā ietilpstošiem
uzņēmumiem – un līdz ar to pašu metodi, saskaņā ar kuru uzņēmumi tiek iedalīti kategorijās, jo vienotas likmes ir šīs metodes
neatņemama sastāvdaļa, – vai arī Komisijas šajā gadījumā izveidoto kategoriju skaitu, kas ir nepietiekams, šiem argumentiem
nevar piekrist šī sprieduma 150., 159., 164. un 165. punktā izklāstīto apsvērumu dēļ.
176   Tā kā, neapšaubot vienotu pamatapmēru likmju noteikšanu vienā kategorijā ietilpstošiem uzņēmumiem vai Komisijas šajā gadījumā
izveidoto kategoriju skaitu, minētie argumenti vienkārši ir vērsti pret to, ka Komisija, nosakot konkrētos pamatapmērus otrajā
kategorijā iekļautajiem uzņēmumiem, ir pamatojusies uz katras uzņēmumu kategorijas apgrozījuma vidējiem rādītājiem, ir jānorāda,
ka prasītājs tomēr nav pierādījis, kāpēc šāda pieeja nav uzskatāma par konsekventu vai objektīvi pamatoti, kaut arī pirmajā
mirklī šķiet, ka tā dod iespēju loģiski un līdzsvaroti izsvērt otrās kategorijas uzņēmumiem piemērojamos pamatapmērus.
177   No tā izriet, ka prasītājs nav pierādījis, ka konkrētie naudas sodu pamatapmēri, kas prasītājam piemēroti par pārkāpumiem
attiecībā uz B 5 vitamīnu un C vitamīnu, ir noteikti, pārkāpjot samērīguma principu un vienlīdzīgas attieksmes principu.
Beta karotīns un karotinoīdi
178   Visbeidzot, tā kā prasītājs sūdzas, ka, nosakot pamatapmērus naudas sodiem par pārkāpumiem attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem,
Komisija pret to nav attiekusies savādāk nekā pret
Roche
, ir jāatgādina, ka Pamatnostādņu 1.A punkta sestajā daļā ir paredzēts, ka tad, kad “pārkāpumā iesaistīti vairāki uzņēmumi
(piemēram, karteļi)” atsevišķos gadījumos ir iespējams “izsvērt piemērojamo sodanaudu [naudas sodu] apjomus, kas noteikti
atbilstoši katrai no trim [pārkāpumu] kategorijām, lai ņemtu vērā nodarījuma īpašo nozīmi un līdz ar to katra uzņēmuma nodarītā
kaitējuma reālo ietekmi uz konkurenci”. Saskaņā ar šo tiesību normu šāda pieeja ir piemērota “īpaši gadījumos, kad uzņēmumi,
kuri izdarījuši viena veida konkurences pārkāpumus, būtiski atšķiras pēc apjoma”.
179   Šajā lietā Komisija Lēmuma 695. un 696. apsvērumā ir norādījusi, ka, tā kā beta karotīna un karotinoīdu pasaules tirgus “būtībā
ir divu lielāko ražotāju rokās”, naudas sodu pamatapmēru noteikšanai nav bijis nepieciešams izveidot atsevišķas uzņēmumu kategorijas.
Tādējādi
Roche
un
BASF
, kam pārkāpumu īstenošanas laikā piederēja 100 % no abiem minētajiem tirgiem, naudas soda pamatapmērs par katru no šiem diviem
pārkāpumiem tika noteikts 20 miljonu euro apmērā (skat. šī sprieduma 13. punktu).
180   Šajā sakarā jēdzienu “atsevišķos gadījumos” un “īpaši” lietojums Pamatnostādņu 1.A punkta sestajā daļā norāda, ka pamatapmēra
izvērtēšana atbilstoši uzņēmumu individuālajam lielumam nav sistemātiski izmantojama aprēķinu darbība, ko Komisija sev noteikusi
par obligātu, bet gan darbība aprēķinu elastīguma nodrošināšanai, ko Komisija ir atstājusi savā rīcībā gadījumiem, kad tas
nepieciešams. Šajā kontekstā jāatsaucas uz judikatūru, kurā ir noteikts, ka Komisijai ir piešķirta rīcības brīvība, atbilstoši
kurai tā, nosakot naudas sodu apmēru, ko tā ir paredzējusi piemērot, atkarībā no lietas apstākļiem var pēc saviem ieskatiem
vai nu ņemt, vai neņemt vērā atsevišķus faktorus (šajā sakarā skat. šī sprieduma 146. punktā minēto judikatūru). Ņemot vērā
iepriekš norādītos Pamatnostādņu 1.A punkta sestās daļas noteikumus, ir jāuzskata, ka Komisija sev ir paturējusi zināmu rīcības
brīvību, lai noteiktu, cik piemēroti naudas sodus izsvērt atbilstoši katra uzņēmuma lielumam (šī sprieduma 119. punktā minētais
spriedums apvienotajās lietās
JFE Engineering
u.c./Komisija, 553. punkts).
181   Tā kā tirgū, kurā darbojas tikai divi uzņēmumi, aizliegta vienošanās var pastāvēt vienīgi tad, ja tajā piedalās abi uzņēmumi,
ir jāpiekrīt atbildētājai, ka, ņemot vērā kontrolētās tirgus daļas lielumu, otrā uzņēmuma dalība aizliegtās vienošanās pastāvēšanai
ir tikpat svarīga kā pirmā uzņēmuma dalība. Turklāt šajā gadījumā abi uzņēmumi bija lieli ražotāji.
182   Šajos apstākļos, neraugoties uz pārkāpuma īstenošanas laikā nenoliedzami pastāvošajām atšķirībām minēto uzņēmumu apgrozījumā
un tirgus daļu apmērā, kas apliecinātas Lēmuma 123. apsvērumā iekļautajās tabulās par beta karotīna un karotinoīdu tirgu,
Komisija varēja, nepārsniedzot savas rīcības brīvības ietvarus, prasītājam un
Roche
nepiemērot atšķirīgu attieksmi, nosakot naudas sodu pamatapmērus, kas tiem piemērojami par pārkāpumiem minētajos tirgos.
183   Tātad prasītājs nav pierādījis, ka konkrētie naudas sodu pamatapmēri, kas prasītājam tika piemēroti par pārkāpumiem attiecībā
uz beta karotīnu un karotinoīdiem, ir noteikti, pārkāpjot samērīguma principu un vienlīdzīgas attieksmes principu.
184   No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka trešais pamats ir jānoraida pilnībā.
C –
Par ceturto pamatu, kas attiecas uz prasītājam noteikto naudas sodu pamatapmēru palielināšanu preventīvos nolūkos
1.
Lietas dalībnieku argumenti
185   Prasītājs apstrīd tam piemērotā naudas soda kopējā apmēra palielināšanu no 128,5 miljoniem euro līdz 267 miljoniem euro preventīvos
nolūkos. Prasītājs uzskata, ka šādam palielinājumam trūkst pietiekama pamatojuma un tas ir noteikts, pieļaujot vairākas juridiskas
kļūdas.
a)     Pirmā daļa: nepietiekams pamatojums preventīvos nolūkos piemērotajam palielinājumam par 100 %
186   Prasītājs iebilst, ka naudas sodu pamatapmēram preventīvos nolūkos piemērotais palielinājums par 100 % nav pietiekami pamatots.
Lēmumā nav paskaidrots ne tas, kāpēc prasītāja gadījumā bijusi vajadzīga prevencija, ne arī tas, kāpēc ticis piemērots tik
liels palielinājums. Norāde, ka šāds palielinājums ir piemērots atbilstoši uzņēmumu lielumam vai vispārīgam prevencijas jēdzienam,
nekalpo kā pamatojums tik lielam palielinājumam preventīvos nolūkos.
187   Prasītājs uzsver, ka prevencijai Lēmumā sniegtā pamatojuma nepietiekamība ir vēl jo acīmredzamāka, ja šo pamatojumu salīdzina
ar daudz sīkāko pamatojumu, ko Komisija ir sniegusi attiecībā uz prevencijas faktora piemērošanu savā 1998. gada 21. oktobra
Lēmumā 1999/60/EK par EK līguma 85. panta piemērošanas procedūru (IV/35.691/E‑4 – Siltumizolācijas caurules) (OV 1999, L 24,
1. lpp.; turpmāk tekstā – “Lēmums par siltumizolācijas caurulēm”).
188   Atbildētāja uzskata, ka Lēmumā labi ir paskaidrots, kāpēc
BASF
,
Roche
un
Aventis
piemēroto naudas sodu pamatapmēri bija jāpalielina par 100 %. Atbildētāja atsaucas uz Lēmuma 698. apsvērumu, kurā ir precizēts,
ka šāds palielinājums ir noteikts uzņēmumu lieluma un to vispārējo resursu dēļ. Šis apsvērums ir jāaplūko kopsakarā ar Lēmuma
vispārīgo pamatojumu (Pirmās instances tiesas 1998. gada 14. maija spriedums lietā T‑308/94
Cascades
/Komisija,
Recueil
, II‑925. lpp., 156. punkts), kurā plaši ir skaidrota uzņēmumu prettiesiskās rīcības ietekme uz dažādajiem vitamīnu tirgiem.
b)     Otrā daļa: prasītāja gadījumā preventīvos nolūkos nebija vajadzības piemērot palielinājumu
189   Prasītājs uzskata, ka Lēmumā nav pietiekami nošķirti naudas soda represīvie un preventīvie mērķi. Viņaprāt, lai noteiktu,
vai palielinājums preventīvos nolūkos ir pamatots, Komisijai ir jāpārliecinās, vai uzņēmums tiks atturēts nākotnē izdarīt
pārkāpumu, ja atbilstoši pārkāpuma smagumam un ilgumam noteiktais naudas sods netiks palielināts preventīvos nolūkos.
190   Preventīvos nolūkos nav nepieciešams uzņēmumam noteikt papildu naudas sodu tikai tāpēc, ka tas ir liels uzņēmums. Uzskats,
ka preventīvos nolūkos lieli uzņēmumi bez kāda cita pamatojuma ir sodāmi stingrāk, ir pretrunā ar jebkādu saprātīgu nediskriminācijas
izpratni. Saskaņā ar Tiesas un Pirmās instances tiesas judikatūru Komisijai attiecībā uz katru uzņēmumu ir jāpārbauda, vai
tam nepieciešams piemērot preventīvus pasākumus, ņemot vērā atkārtotas pārkāpuma izdarīšanas iespējamību (Pirmās instances
tiesas 2001. gada 12. jūlija spriedums apvienotajās lietās T‑202/98, T‑204/98 un T‑207/98
Tate
&
Lyle
u.c./Komisija,
Recueil
, II‑2035. lpp., 134. punkts). Starp uzņēmuma apgrozījumu pasaulē un preventīviem nolūkiem tomēr nepastāv nekāda racionāla
saikne, jo apgrozījums nenorāda uz iespējamību, ka attiecīgais uzņēmums varētu atkārtoti izdarīt pārkāpumu. Arī Pamatnostādņu
1.A punkta atsevišķās daļās uzņēmumu lielums ir skaidri nošķirts no prevencijas.
191   Prasītājs uzsver, ka šajā lietā Komisija, novērtējot nepieciešamību prasītājam piemērotos naudas sodus palielināt preventīvos
nolūkos, nepamatoti nav izvērtējusi virkni apstākļu, kuru dēļ šādu nepieciešamību būtu bijis jāizslēdz.
192   Pirmkārt, prasītājs ir veicis ārkārtas pasākumus, no darba atlaižot trīs augstākā līmeņa darbiniekus, kas bija tieši atbildīgi
par karteli, un visiem darbiniekiem plaši izziņojot minēto atlaišanu, kā arī sevišķi smagās iekšējās un ārējās sekas, kas
attiektos uz visiem darbiniekiem, kuri iesaistītos līdzīgās prettiesiskās darbībās. Otrkārt, prasītājs ir brīvprātīgi atzinies,
ka piedalījies kartelī, un Komisijas izmeklēšanas gaitā ar to pilnībā sadarbojies. Treškārt, ārpus EEZ jurisdikcijas (Amerikas
Savienotajās Valstīs, Kanādā un Austrālijā) prasītājs par karteli ir samaksājis naudas sodus pavisam apmēram 270 miljonu euro
apmērā un paredz, ka privāttiesisko zaudējumu atlīdzība, ko viņam nāksies maksāt, ASV vien ir vairāku simtu miljonu euro apmērā.
Ceturtkārt, 128,5 miljonu euro, t.i., ļoti lielā apmērā noteiktajam kopējā naudas soda pamatapmēram jau piemīt preventīvs
raksturs, un nav bijis vajadzīgs preventīvos nolūkos piemērot nekādu palielinājumu. Piektkārt, prasītājs ir veicis ārkārtas
pasākumus, lai uzņēmumā uzlabotu zināšanas par konkurences tiesību noteikumiem, kā arī lai sekmētu to ievērošanu, kas apliecina
prasītāja nodomu novērst turpmākus pārkāpumus (Pirmās instances tiesas 2002. gada 20. marta spriedums lietā T‑31/99
ABB
Asea
Brown
Boveri
/Komisija,
Recueil
, II‑1881. lpp., 221. punkts.).
193   Atbildētāja precizē, ka, pretēji prasītāja apgalvojumiem, palielinājums par 100 % nav balstīts uz uzņēmumu apgrozījumu pasaulē.
Tas drīzāk ir aptuvens pielāgojums, ņemot vērā
BASF
lielumu katrā vitamīnu tirgū un tā vispārējos resursus. Atbildētāja norāda, ka, ja prasītāja interpretācija būtu pareiza,
BASF
gadījumā koeficientam būtu bijis jābūt daudz lielākam, jo
BASF
apgrozījums pasaulē bijis lielāks nekā
Roche
, kam tika piemērots tāds pats palielinājums.
194   Atbildētāja apstrīd, ka pamatapmēram jau ir bijis preventīvs raksturs. Šajā sakarā atbildētāja norāda, ka prasītāja nosauktā
summa 128,5 miljonu euro apmērā nav norādīta Lēmumā un ir maldinoša, jo tā ir prasītājam par piedalīšanos dažādajos pārkāpumos
piemēroto astoņu naudas sodu kopsumma.
195   Visbeidzot, atbildētāja norāda, ka apstākļi, atbilstoši kuriem, pēc prasītāja domām, nav vajadzības pamatapmērus palielināt
preventīvos nolūkos (izklāstīti šī sprieduma 192. punktā), nav atbilstoši.
c)     Trešā daļa: preventīvos nolūkos piemērotais palielinājums par 100 % ir pretrunā ar Pamatnostādnēm un no tām izrietošajiem
tiesiskās paļāvības apsvērumiem
196   Prasītājs apgalvo, ka tik liela apmēra palielinājums preventīvos nolūkos ir pretrunā ar Pamatnostādnēm un no tām izrietošajiem
prasītāja tiesiskās paļāvības apsvērumiem. Pamatnostādnēs ir noteikts, ka prevencija ir viens no faktoriem, ko gadījumos,
kad tas ir atbilstoši, Komisija var izmantot, lai noteiktu, vai naudas sodam ir jābūt mazākam vai lielākam nekā 20 miljoni
euro, ko ir ieteikts piemērot par sevišķi smagiem pārkāpumiem. Pamatnostādnēs tomēr nav nekādu norāžu, ka Komisija prevenciju
var izmantot vai tā pat jāizmanto kā papildu un atsevišķs faktors, kas pats par sevi kalpo kā pamatojums naudas soda pamatapmēra
palielinājumam par 100 %, t.i., šajā lietā pat par 128,5 miljoniem euro.
197   Prasītājs apgalvo, ka tad, ja Komisija vēloties noteikt naudas sodus, kuru pamatapmērs pārsniedz 120 miljonus euro, un šo
summu vēl palielināt par 100 %, kā rezultātā prasītāja gadījumā par pārkāpuma smagumu noteiktais pamatapmērs sasniedz 257 miljonus
euro, Komisijai ir jāpieņem jaunas Pamatnostādnes. Tik lielu naudas sodu noteikšana pēc pastāvošajām Pamatnostādnēm ir pilnīgi
neparedzama, un Komisijas apgalvojumi, ka tādā veidā aprēķināti tik lieli naudas sodi ir atbilstoši Pamatnostādnēm, nav saprātīgi
un pamatoti.
198   Atbildētāja iebilst, ka, par 100 % palielinot prasītājam noteiktos naudas sodu pamatapmērus, tā nav pārkāpusi Pamatnostādnes.
Tās nevar radīt pamatu tiesiskai paļāvībai attiecībā uz naudas sodu apmēru, jo Komisija ir tiesīga tos pēc saviem ieskatiem
paaugstināt, ievērojot Regulā Nr. 17 noteiktos ierobežojumus.
d)     Ceturtā daļa: preventīvos nolūkos piemērotais palielinājums par 100 % ir pārmērīgs un nesamērīgs
199   Prasītājs uzskata, ka neatkarīgi no Pamatnostādnēm Komisija preventīvos nolūkos var noteikt tikai tādu naudas sodu, kas ir
samērīgs ar tā mērķi atturēt uzņēmumu no jauna pārkāpuma izdarīšanas. Šajā lietā Komisija nav ievērojusi minēto principu,
un naudas sods ir noteikts
in terrorem
. Vienīgi vispārīgu preventīva rakstura apsvērumu dēļ piemērots naudas soda palielinājums par 100 % ir pārmērīgs un nesamērīgs.
200   Šajā sakarā prasītājs norāda, ka faktiski šāds palielinājums veido vairāk nekā 40 % no kopējā naudas soda, kas prasītājam
noteikts pēc Paziņojuma par sadarbību piemērošanas, un ka palielinājums 100 % apmērā ir ticis piemērots attiecībā uz visiem
prasītāja izdarītajiem pārkāpumiem, neņemot vērā prasītāja apgrozījumu attiecīgajos vitamīnu tirgos un šo pārkāpumu atšķirīgo
ilgumu.
201   Atbildētāja norāda, ka naudas sodiem ir jābūt samērīgiem ar pārkāpuma smagumu un ilgumu. Līdz ar to ir mazsvarīgi, ka preventīvos
nolūkos piemērotais palielinājums veido 40 % no kopējā naudas soda, kas prasītājam ir noteikts pēc Paziņojuma par sadarbību
piemērošanas. Turklāt atbildētāja uzsver, ka viņai nav pienākuma naudas sodu galīgo apmēru noteikt pēc uzņēmumu apgrozījuma
rādītājiem.
e)     Piektā daļa: preventīvā ietekme bija jāvērtē pēc naudas soda kopējā apmēra, nevis pēc naudas soda pamatapmēra
202   Prasītājs apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, prasību par naudas soda preventīvo ietekmi vērtējot, vēl pirms atbilstoši
pārkāpuma smagumam, ilgumam un atbildību pastiprinošiem un mīkstinošiem apstākļiem ticis noteikts naudas soda kopējais apmērs.
Komisija tikai tajā brīdī var noteikt, vai naudas sodam pašam par sevi ir pietiekami preventīva ietekme, vai arī tas ir jāpalielina
preventīvos nolūkos.
203   Prasītājs uzskata, ka pārkāpuma smagums ir atkarīgs vienīgi no paša pārkāpuma rakstura un ilguma, nevis no ārējiem faktoriem
kā, piemēram, nepieciešamības atturēt no turpmākas līdzīgas rīcības. Prasītājs atsaucas uz 109. punktu šī sprieduma 190. punktā
minētajā spriedumā lietā
Tate
&
Lyle
u.c./Komisija, no kura izriet, ka pārkāpuma smagums ir saistīts vienīgi ar apstākļiem, kādos pārkāpums ir izdarīts, un ka
naudas soda preventīvā ietekme ir jāvērtē attiecībā uz katru uzņēmumu atsevišķi un pēc tam, kad pēc visiem citiem kritērijiem
ir aprēķināts naudas soda apmērs.
204   Atbildētāja atgādina, ka Pirmās instances tiesa ir apstiprinājusi, ka naudas soda preventīvais raksturs ir viens no faktoriem,
kas Komisijai ir jāvērtē, nosakot pārkāpuma smagumu (šī sprieduma 192. punktā minētais spriedums lietā
ABB Asea Brown Boveri
/Komisija, 167. punkts). Atbildētāja turklāt uzsver, ka nepieciešamība ņemt vērā naudas soda preventīvo raksturu saistībā
ar pārkāpuma smagumu ir minēta Pamatnostādņu 1.A punktā un ka šī sprieduma 190. punktā minētais spriedums lietā
Tate
&
Lyle
u.c./Komisija nekādi neliecina, ka, nosakot pārkāpuma smagumu, nedrīkst ņemt vērā naudas soda preventīvo raksturu.
2.
Pirmās instances tiesas vērtējums
a)     Par pienākuma norādīt pamatojumu ievērošanu (pirmā daļa)
205   Pamatojumā, kas ir jānorāda saskaņā ar EKL 253. pantu, ir skaidri un nepārprotami jāizklāsta Kopienu iestādes, kas ir attiecīgā
tiesību akta autors, argumentācija tā, lai ieinteresētās personas varētu uzzināt attiecīgā pasākuma pamatojumu un tiesa varētu
veikt kontroli. Pienākums norādīt pamatojumu ir jāizvērtē pēc lietas apstākļiem, it īpaši pēc tiesību akta satura, norādīto
iemeslu rakstura un interesēm saņemt paskaidrojumus, kas var pastāvēt tiesību akta adresātam vai citām personām, ko tiesību
akts skar tieši un individuāli. Nav gan prasīts, lai pamatojuma izklāstā tiktu norādīti visi attiecīgie faktiskie un tiesiskie
apstākļi, jo tas, vai akta pamatojums atbilst EKL 253. panta prasībām, ir jāvērtē ne tikai pēc tiesību akta teksta, bet arī
konteksta un attiecīgo jautājumu regulējošajām tiesību normām (Tiesas 1998. gada 2. aprīļa spriedums lietā C‑367/95 P Komisija/
Sytraval
un
Brink’s France
,
Recueil
, I‑1719. lpp., 63. punkts).
206   Gadījumā, kad par Kopienu konkurences tiesību pārkāpumu lēmumā tiek noteikti naudas sodi vairākiem uzņēmumiem, pienākuma norādīt
pamatojumu apmērs ir jānosaka, ņemot vērā to, ka pārkāpumu smagums ir jāpierāda atkarībā no daudziem apstākļiem, piemēram,
lietas īpašajiem apstākļiem, situācijas, kādā ir izdarīts pārkāpums, un naudas sodu preventīvā rakstura, un nepastāv nekāds
saistošs vai pilnīgs to kritēriju saraksts, kas obligāti ir jāņem vērā (šī sprieduma 146. punktā minētais rīkojums lietā
SPO
u.c./Komisija, 54. punkts, šī sprieduma 131. punktā minētais spriedums lietā
PVC II
, 465. punkts, un šī sprieduma 192. punktā minētais spriedums lietā
ABB
Asea
Brown
Boveri
/Komisija, 252. punkts).
207   Šajā lietā attiecībā uz prasītājam noteikto naudas sodu pamatapmēru palielinājumu 100 % apmērā ir jānorāda, ka Komisija ir
paudusi nostāju, ka “nolūkā nodrošināt naudas soda pietiekamu preventīvu ietekmi, [tā] noteiks, vai ir nepieciešams kādam
no iesaistītajiem uzņēmumiem pielāgot naudas soda pamatapmēru”. Lēmuma 698. apsvērumā Komisija ir noteikusi, ka
BASF
,
Roche
un
Aventis
gadījumos bijis nepieciešams “palielināt naudas soda pamatapmēru, kas aprēķināts, pamatojoties uz uzņēmuma relatīvo nozīmi
attiecīgajā tirgū, lai ņemtu vērā minēto uzņēmumu lielumu un vispārējos resursus”. Visos gadījumos palielinājums bija 100 %
no naudas soda pamatapmēra.
208   No minētajiem apsvērumiem, kas veido Lēmuma iedaļu ar nosaukumu “Pietiekami preventīvs raksturs”, izriet, ka Komisija ir uzskatījusi
par nepieciešamu palielināt prasītājam noteikto naudas sodu pamatapmērus, lai tādējādi nodrošinātu šo naudas sodu pietiekami
preventīvu raksturu, ņemot vērā uzņēmumu lielumu un vispārējos resursus.
209   Bez šaubām, minētajā Lēmuma iedaļā nav precizēts, pēc kādiem datiem Komisija ir novērtējusi prasītāja lielumu un vispārējos
resursus. Atbilstoši tiesību aktu prasībām no Lēmuma izriet, ka Komisija šajā sakarā ir balstījusies uz datiem par uzņēmumu
apgrozījumu pasaulē, kas norādīti Lēmuma 123. apsvērumā iekļautajā pirmajā tabulā, un prasītājs to neapstrīd.
210   Lēmuma 123. apsvērumā Komisija ir norādījusi, ka tajā iekļautās tabulas “sniedz pārskatu par katra uzņēmuma relatīvo nozīmi
pasaules un EEZ tirgū un par to lielumu”. Pirmajā no minētajām tabulām ir norādīts Lēmuma katra adresāta kopējais 2000. gada
apgrozījums pasaules mērogā, un pārējās tabulās ir redzams attiecīgais katra vitamīna tirgū gūtais apgrozījums pārkāpuma īstenošanas
pēdējā kalendārajā gadā un attiecīgajā tirgū darbojošos ražotāju tirgus daļas pasaulē un EEZ pārkāpuma īstenošanas laikā.
211   Tā kā Lēmumā ir noteikts, ka Komisija katra uzņēmuma relatīvo nozīmi katrā attiecīgajā tirgū ir noteikusi, pamatojoties uz
datiem par attiecīgās preces pasaules tirgu (apgrozījums vai tirgus daļas lielums: šajā sakarā skat. šajā spriedumā jau izklāstīto
argumentāciju par trešo pamatu), taču šie dati jau ir izmantoti, nosakot naudas sodu pamatapmērus, un dati par EEZ tirgu šajā
ziņā nav izmantojami (šajā sakarā skat. šī sprieduma 131. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās
Tokai
Carbon
u.c./Komisija, 246. punkts), ir jāsecina, ka Komisija katra uzņēmuma lielumu un vispārējos resursus, kas ir ņemti vērā pamatapmēru
palielināšanai, ir vērtējusi, izmantojot Lēmuma 123. apsvērumā iekļautajā tabulā norādītos datus par uzņēmumu apgrozījumu
pasaulē 2000. gadā. Minētā tabula apliecina, ka tieši
BASF
,
Roche
un
Aventis
no visiem Lēmuma adresātiem ir bijis augstākais apgrozījums pasaulē.
212   Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru apgrozījums pasaulē ir norāde par uzņēmuma lielumu un ekonomisko ietekmi, kaut arī tā ir aptuvena
un neprecīza (šī sprieduma 48. punktā minētais Tiesas spriedums apvienotajās lietās
Musique
diffusion
française
u.c./Komisija, 121. punkts, 1985. gada 12. novembra spriedums lietā 183/83
Krupp
Stahl
/Komisija,
Recueil
, 3609. lpp., 37. punkts, un 1998. gada 17. decembra spriedums lietā C‑185/95 P
Baustahlgewebe
/Komisija,
Recueil
, I‑8417. lpp., 139. punkts; Pirmās instances tiesas 1994. gada 14. jūlija spriedums lietā T‑77/92
Parker Pen
/Komisija,
Recueil
, II‑549. lpp., 94. punkts, 1998. gada 14. maija spriedums lietā T‑327/94
SCA Holding
/Komisija,
Recueil
, II‑1373. lpp., 176. punkts, un 2003. gada 9. jūlija spriedums lietā T‑220/00
Cheil Jedang
/Komisija,
Recueil
, II‑2473. lpp., 61. punkts). Savukārt citu apstākļu (individuālo prettiesisko darbību ietekme, uzņēmuma lielums katrā vitamīnu
tirgū, lielums vitamīnu ražošanas nozarē kopumā,
Roche
un
BASF
spēja ierobežot savu klientu rīcības brīvību, kuri tāpat kā tie paši darbojas piedevu pārstrādes nozarē, un
Roche
un
BASF
vadības piedalīšanās aizliegtajās vienošanās), uz ko iesniegtajos dokumentos ir atsaukusies atbildētāja, noderīgums, novērtējot
uzņēmumu lielumu un vispārējos resursus, t.i., vienīgos faktorus, kas ir minēti Lēmuma 698. apsvērumā, nav acīmredzams, un
nekur Lēmumā nav norāžu, ka šādi apstākļi tāpat kā apgrozījums pasaulē faktiski ir ņemti vērā, preventīvos nolūkos palielinot
naudas sodu pamatapmērus. Galu galā atbildētāja tiesas sēdē apstiprināja, ka, Lēmuma 698. apsvēruma kontekstā novērtējot attiecīgo
uzņēmumu lielumu un vispārējos resursus, ir ņemti vērā vienīgi Lēmuma 123. apsvērumā iekļautie rādītāji par uzņēmumu apgrozījumu
pasaulē.
213   Tā kā šajā pamata daļā prasītājs apgalvo, ka nav norādīts pamatojums arī attiecībā uz palielinājuma konkrēto apmēru (100 %
jeb reizinātājs divi), kas vienādi attiecībā uz visiem pārkāpumiem noteikts Lēmuma 699. apsvērumā; šajā sakarā ir jānorāda,
ka, lai gan Lēmumā patiesi nav izklāstīta metode, pēc kuras Komisija ir noteikusi šo konkrēto palielinājuma apmēru, Tiesa
ir atzinusi, ka tādas būtiskas formālas prasības kā pienākums norādīt pamatojumu ir uzskatāmas par izpildītām, ja Komisija
lēmumā ir norādījusi vērtējuma faktorus, pēc kuriem tā ir vērtējusi pārkāpuma smagumu un ilgumu, bet tai nav pienākuma sniegt
sīkākus paskaidrojumus par naudas soda aprēķiniem vai tajos izmantotos skaitliskos rādītājus (skat. šī sprieduma 131. punktā
minēto judikatūru).
214   No šī sprieduma 131. punktā minētā 2000. gada 16. novembra sprieduma lietā
Cascades
/Komisija, (47. un 48. punkts) izriet, ka Komisijai ir vēlams sniegt skaitliskos rādītājus, kas to īpaši attiecībā uz naudas
sodu iespējamo preventīvo raksturu ir mudinājuši īstenot savu rīcības brīvību, nosakot naudas sodu apmēru, bet tā tomēr nav
obligāta prasība, kas izriet no pienākuma norādīt pamatojumu.
215   Līdz ar to, šķiet, ka Komisija Lēmumā ir izklāstījusi faktorus, ko tā ņēmusi vērā, īpaši attiecībā uz prasītāju “preventīvos
nolūkos” paaugstinot naudas sodu pamatapmērus, un tādējādi prasītājam ir devusi iespēju noskaidrot šāda palielinājuma iemeslus
un izmantot savas tiesības uz aizstāvību, kā arī ir ļāvusi Kopienu tiesām īstenot kontroli. Jautājums, vai šāds pamatojums
ir pietiekams, lai palielinājums būtu uzskatāms par tiesisku, attiecas uz lietas būtību un tiks izskatīts, analizējot citas
šī pamata daļas (īpaši otro un piekto daļu).
216   Tā kā prasītājam preventīvos nolūkos piemērotais naudas sodu pamatapmēru palielinājums ir pietiekami pamatots ar Lēmuma 697.–699. apsvērumā
un 123. apsvērumā izklāstītajiem apsvērumiem, šī pamata daļa ir jānoraida.
b)     Preventīvos nolūkos piemērotā 100 % palielinājuma pamatotība (otrā un piektā daļa)
217   Šī pamata otrajā un piektajā daļā prasītājs apstrīd minētā palielinājuma pamatotību. Pirmās instances tiesa vispirms vērtēs
otro daļu, kurā prasītājs attiecībā uz savu situāciju apstrīd vajadzību pēc jebkāda palielinājuma preventīvos nolūkos, kopā
ar piekto daļu, kurā prasītājs iebilst pret to, ka Komisija šādu vajadzību ir vērtējusi naudas sodu aprēķinu pāragrā stadijā.
Pēc tam tiks vērtēta trešā un ceturtā daļa, kurās būtībā ir apstrīdēts piemērotā palielinājuma apmērs.
Par otro un piekto daļu
–       Par prevencijas prasību ņemšanu vērā, nosakot naudas soda apmēru
218   Jāatgādina, ka Regulas Nr. 17 15. pantā paredzēto sodu mērķis ir izskaust prettiesiskas darbības, kā arī novērst to atkārtotu
izdarīšanu (šī sprieduma 47. punktā minētais spriedums lietā
ACF
Chemiefarma
/Komisija, 173. punkts, Pirmās instances tiesas 1999. gada 20. aprīļa spriedums apvienotajās lietās no T‑305/94 līdz T‑307/94,
no T‑313/94 līdz T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 un T‑335/94
Limburgse Vinyl Maatschappij
u.c./Komisija,
Recueil
, II‑931. lpp., 1166. punkts, un šī sprieduma 119. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās
JFE
Engineering
u.c./Komisija, 543. punkts).
219   Tātad prevencija ir viens no naudas soda mērķiem.
220   Pamatnostādnēs šis mērķis ir nostiprināts 1.A punktā, kas veltīts pārkāpuma “smagumam”. Precīzāk, 1.A punkta ceturtajā daļā
ir noteikts, ka “jānosaka tāds sodanaudas [naudas soda] apmērs, kas atturētu no turpmākām tamlīdzīgām darbībām”.
221   Šajā lietā atsauce uz šādu prasību ir atrodama vienas Lēmuma iedaļas nosaukumā (“Pietiekami preventīva ietekme”) un divkārt
arī minētās iedaļas apsvērumos (697. apsvērumā: “lai nodrošinātu naudas soda pietiekami preventīvu ietekmi [..]”; 699. apsvērumā:
“Komisija uzskata, ka, lai nodrošinātu preventīvu ietekmi, nepieciešams [..]”).
222   Lai apmierinātu šo prasību, Komisija uzskatīja par nepieciešamu palielināt trijiem uzņēmumiem, tostarp prasītājam, noteikto
naudas sodu pamatapmērus, tos reizinot ar noteiktu koeficientu (konkrētajā gadījumā koeficients bija divi jeb + 100 %); naudas
sodu pamatapmēri bija aprēķināti, ņemot vērā pārkāpumu smagumu kopumā, tirgus lielumu un nepieciešamības gadījumā arī katra
uzņēmuma relatīvo nozīmi attiecīgajā tirgū. Naudas sodu apmēru aprēķinos šī darbība veicama pirms pārkāpuma ilguma vērtējuma,
kas paredzēts Pamatnostādņu 1.B punktā, un atbildību pastiprinošu un mīkstinošu apstākļu vērtējuma, kas paredzēts Pamatnostādņu
2. un 3. punktā.
223   Prasītājs, atsaucoties uz šī sprieduma 221. punktā minētajiem Lēmuma teksta fragmentiem, attiecīgo Lēmuma iedaļu interpretē
tā, ka Komisija tajā ir pārliecinājusies par to, vai Lēmuma iepriekšējā iedaļā noteiktie pamatapmēri ir uzskatāmi par piemērotiem,
ņemot vērā prevencijas prasības. Pamatojoties uz šo pieņēmumu, prasītājs iebilst pret to, ka Komisija, pirmkārt, nav pārbaudījusi
iespējamību, ka pārkāpumu atkārtoti izdarīt varētu tieši prasītājs, kā arī nepieciešamību pēc preventīvas darbības vērtējusi,
izmantojot neatbilstošu kritēriju, t.i., uzņēmuma lielumu un vispārējos resursus; otrkārt, prasītājs iebilst, ka Komisija
šādu vērtējumu ir veikusi pāragrā naudas soda apmēra aprēķinu stadijā, tādējādi nepamatoti neņemot vērā papildu preventīvo
ietekmi, ko rada Komisijas piemērotais prasītāja naudas soda palielinājums par pārkāpuma ilgumu un prasītāja atbildību pastiprinošā
apstākļa, ka viņam pārkāpuma īstenošanā bijusi aizsācēja un pamudinātāja loma.
224   Netiek apstrīdēts, ka Komisija, palielinot prasītājam un pārējiem diviem uzņēmumiem (
Roche
un
Aventis
) noteikto naudas sodu pamatapmērus, nenovērtēja iespējamību, ka minētie uzņēmumi varētu pārkāpumus izdarīt atkārtoti. Kā
norādīts Lēmuma 697.–699. apsvērumā, Komisija tikai ņēmusi vērā uzņēmumu lielumu un vispārējos resursus.
225   Tas, ka nav novērtēta iespējamība, ka prasītājs varētu pārkāpumu izdarīt atkārtoti, tomēr neapdraud pamatapmēra palielinājuma
tiesiskumu.
226   Jāpiebilst, ka, tā kā prevencija ir naudas soda mērķis, prasība nodrošināt naudas soda preventīvu ietekmi ir vispārēja prasība,
kas Komisijai ir jāņem vērā ikvienā naudas soda aprēķināšanas posmā un kas neparedz, ka visu ar šāda mērķa sasniegšanu saistīto
apstākļu visaptverošam vērtējumam aprēķinos obligāti ir jāvelta atsevišķa stadija.
227   Tādējādi, lai arī Pamatnostādņu 1.A punkta ceturtajā daļā, kura attiecas uz naudas soda apmēra noteikšanu pēc pārkāpuma smaguma,
ir izvirzīta prasība, ka “jānosaka tāds sodanaudas [naudas soda] apmērs, kas atturētu no turpmākām tamlīdzīgām darbībām”,
Pamatnostādnēs kā atbildību pastiprinošs apstāklis ir minēta “vajadzība palielināt sodanaudas [naudas soda] apjomu, lai pārsniegtu
peļņas apjomu, kas gūta pārkāpuma izdarīšanas rezultātā, ja šādu apjomu var objektīvi aprēķināt” (2. punkta piektais ievilkums).
Tieši naudas soda preventīvā ietekme ir pamatojums tam, ka aprēķinos tiek ņemts vērā pārkāpuma izdarītāju gūtais mantiskais
vai finansiālais labums, kas arī Pamatnostādņu 5. punkta b) apakšpunktā ir minēts kā “objektīvs nosacījums”, kas pēc tam,
kad ir veikti Pamatnostādņu iepriekšējos punktos regulētie aprēķini, ir jāņem vērā, lai “atbilstoši koriģētu sodanaudu [naudas
sodu] apjomu”. Naudas sodu preventīvā ietekme tiktu samazināta, ja uzņēmumi, kas izdarījuši konkurences tiesību pārkāpumu,
varētu cerēt, ka viņu prettiesiskā rīcība varētu tikt sodīta ar naudas sodu, kura apmērs būtu mazāks nekā peļņa, ko iespējams
gūt no šādas rīcības (Pirmās instances tiesas 2002. gada 20. marta spriedums lietā T‑9/99
HFB
u.c./Komisija,
Recueil
, II‑1487. lpp., 456. punkts, apelācijā īpaši šajā jautājumā apstiprināts ar šī sprieduma 48. punktā minēto spriedumu apvienotajās
lietās
Dansk Rørindustri
u.c./Komisija, 292. punkts).
228   Prasība nodrošināt preventīvu ietekmi ir galvenais iemesls arī iespējai naudas sodu palielināt par to, ka “viens vai vairāki
uzņēmumi atkārtoti ir izdarījuši tāda paša veida pārkāpumu”, kas saskaņā ar Pamatnostādnēm turklāt ir atbildību pastiprinošs
apstāklis (2. punkta pirmais ievilkums) (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 2003. gada 30. septembra spriedumu lietā
T‑203/01
Michelin
/Komisija,
Recueil
, II‑4071. lpp., 293. punkts).
229   Tā kā prevencijas prasība nav īpašs vērtējuma kritērijs, kam naudas soda apmēra aprēķinos veltāma atsevišķa stadija, prasītāja
arguments, ka preventīvā ietekme ir jāvērtē, ņemot vērā pārkāpuma atkārtotas izdarīšanas iespējamību, nav pietiekams, lai
apstrīdētu pamatapmēru palielināšanu, ko šajā lietā veikusi Komisija. Minētais palielinājums tika veikts, pamatojoties uz
uzņēmumu lielumu un vispārējiem resursiem, bet naudas sodu preventīvā ietekme ir Lēmumā norādītais iemesls tam, kāpēc uzņēmumu
lielums un vispārējie resursi ir jāņem vērā naudas sodu apmēru aprēķinos (skat. Lēmuma 698. apsvērumu).
230   Citiem vārdiem sakot, pat ja pieņem, ka Komisija nepamatoti nav novērtējusi tos faktorus, kas, pēc prasītāja domām, varēja
samazināt risku, ka prasītājs varētu atkārtoti izdarīt pārkāpumu (skat. šī sprieduma 192. punktu), tas nevar ietekmēt Lēmuma
697.–699. apsvērumā piemērotā palielinājuma principa tiesiskumu, kas ir atkarīgs vienīgi no tā, vai Komisijas izmantotais
kritērijs, t.i., uzņēmumu lielums un vispārējie resursi, ir piemērots, lai nodrošinātu naudas sodu preventīvu ietekmi. Šāda
bezdarbība gan kalpotu kā pamatojums tam, lai Pirmās instances tiesa minētos faktorus vērtētu atsevišķi no jautājuma par palielinājuma
tiesiskumu.
231   Attiecībā uz 134. punktu šī sprieduma 190. punktā minētajā spriedumā apvienotajās lietās
Tate
&
Lyle
u.c./Komisija (apelācijā apstiprināts ar Tiesas 2004. gada 29. aprīļa spriedumu lietā C‑359/01 P
British
Sugar
/Komisija,
Recueil
, I‑4933. lpp.), uz ko atsaucas prasītājs, Pirmās instances tiesa norādīja vienīgi to, ka Komisijai ir pilnvaras naudas sodu
apmēru noteikt tādu, lai nostiprinātu naudas sodu preventīvo ietekmi situācijā, kad, ņemot vērā peļņu, ko tādējādi cer gūt
atsevišķi ieinteresētie uzņēmumi, noteikta veida pārkāpumi tiek izdarīti salīdzinoši bieži, kaut arī jau no Kopienas konkurences
politikas pirmsākumiem tie ir atzīti par prettiesiskiem. Atšķirībā no prasītāja argumentiem, no šāda Pirmās instances tiesas
secinājuma nebūt neizriet, ka naudas soda preventīvā ietekme ir jānodrošina tikai tad, kad attiecīgajam uzņēmumam ir nodoms
atkārtoti izdarīt pārkāpumu.
232   Līdz ar to ir jāvērtē tas, vai ar uzņēmumu lielumu un vispārējiem resursiem saistītais kritērijs ir piemērots, lai nodrošinātu
naudas sodu preventīvo ietekmi (skat. šī sprieduma 233.–236. punktu), un, ja tā, ir jāpārbauda veids, kādā šis kritērijs tika
piemērots prasītāja situācijai (skat. šī sprieduma 237.–245. punktu). Tikai pēc tam būs jānoskaidro, vai apstākļi, kas, pēc
prasītāja domām, apliecina to, ka ir maz ticams, ka prasītājs pārkāpumu izdarīs atkārtoti, ir piemēroti kritēriji naudas soda
apmēra aprēķiniem un attaisno prasītāja naudas soda samazinošu faktoru piemērošanu (skat. šī sprieduma 264.–271. punktu).
–       Par to, cik piemēroti naudas sodu preventīvās ietekmes nodrošināšanai ir ņemt vērā uzņēmumu lielumu un vispārējos resursus
233   Kopienu judikatūrā vairākkārt ir atzīts, ka uzņēmuma lielums un ekonomiskā ietekme ir piemēroti vērtējuma kritēriji, pēc kuriem
noteikt naudas soda apmēru, kas uzņēmumam ir piemērojams saskaņā ar Regulas Nr. 17 15. pantu. Piemēram, ir atzīts, ka minētos
rādītājus var izmantot, nosakot, kāda varēja būt uzņēmuma ietekme tirgū (šajā sakarā skat. šī sprieduma 48. punktā minēto
spriedumu apvienotajās lietās
Musique diffusion française
u.c./Komisija, 120. punkts, un 1983. gada 8. novembra spriedumu apvienotajās lietās no 96/82 līdz 102/82, 104/82, 105/82,
108/82 un 110/82
IAZ
u.c./Komisija,
Recueil
, 3369. lpp., 52. punkts; šī sprieduma 212. punktā minētais spriedums lietā
SCA
Holding
/Komisija, 176. punkts), vai atbilstoši Pamatnostādņu 1.A punkta piektajai daļai – kā norādes par to, ka uzņēmumam bija zināmas
konkurences tiesībās paredzētās prasības un sekas (šī sprieduma 192. punktā minētais spriedums lietā
ABB
Asea
Brown
Boveri
/Komisija, 169. punkts).
234   Lēmumā tomēr uzņēmumu lieluma un vispārējo resursu izmantošana ir pamatota ar nepieciešamību nodrošināt naudas soda preventīvo
ietekmi.
235   Saistību starp uzņēmumu lielumu un vispārējiem resursiem, no vienas puses, un šādu nepieciešamību, no otras puses, nevar apstrīdēt.
Šajā sakarā ir jānorāda, ka liels uzņēmums, kam salīdzinājumā ar citiem aizliegtas vienošanās dalībniekiem ir ievērojami finanšu
resursi, var vieglāk rast līdzekļus sava naudas soda samaksai, līdz ar to, lai nodrošinātu naudas soda preventīvo ietekmi,
ir pamatoti šādam uzņēmumam piemērot proporcionāli lielāku naudas sodu, kas noteikts, palielināšanai izmantojot koeficientu,
nekā par tādu pašu pārkāpumu piemērots uzņēmumam, kuram nav šādu resursu (šajā sakarā skat. šī sprieduma 131. punktā minēto
2004. gada 29. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās
Tokai
Carbon
u.c./Komisija, 241. un 243. punkts; skat. arī šī sprieduma 192. punktā minēto spriedumu lietā
ABB Asea Brown Boveri
/Komisija, 170. punkts, kas apelācijā apstiprināts ar šī sprieduma 48. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās
Dansk Rørindustri
u.c./Komisija, kā arī šī sprieduma 119. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās
JFE Engineering
u.c./Komisija, 244. punkts.).
236   Kaut arī prasītājs nepamatoti apstrīd to, ka, nosakot, vai preventīvos nolūkos naudas sodam ir piemērojams palielinājuma koeficients,
par vērtējuma kritērijiem var izmantot uzņēmumu lielumu un vispārējos resursus, ir jānorāda, ka prasītājs neapstrīd to datu
piemērotību, ko Komisija šajā lietā ir izmantojusi, lai novērtētu sodīto uzņēmumu lielumu un vispārējos resursus, proti, kā
minēts šī sprieduma 210. un 211. punktā, minēto uzņēmumu apgrozījumu pasaulē gadā pirms Lēmuma pieņemšanas (t.i., 2000. gadā).
–       Par naudas soda aprēķināšanas stadiju, kurā preventīvos nolūkos jāņem vērā uzņēmumu lielums un vispārējie resursi
237   Šī pamata piektajā daļā prasītājs būtībā lūdz atzīt, ka tas, vai naudas soda preventīvās ietekmes nodrošināšanai ir nepieciešams
palielināt naudas sodu, ir jānosaka nevis, pamatojoties uz naudas soda pamatapmēru, bet gan uz naudas soda galīgo apmēru,
kas ir noteikts, ņemot vērā pārkāpuma smagumu, ilgumu un atbildību pastiprinošos un mīkstinošos apstākļus.
238   No šī sprieduma 226.–229. punktā izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka par nepieciešamību nodrošināt preventīvu ietekmi netiek
veikts detalizēts novērtējums, kas, ņemot vērā visus attiecīgos apstākļus, ir jāveic naudas soda aprēķinu konkrētā stadijā,
bet gan tā ir jāpatur prātā visā naudas soda noteikšanas procesā.
239   Tā kā ar minēto daļu prasītājs katrā ziņā vēlas apstrīdēt naudas soda aprēķināšanas stadiju, kurā Komisija preventīvos nolūkos
ir ņēmusi vērā uzņēmumu lielumu un vispārējos resursus, to nevar apmierināt, jo tā ir pamatota ar nepareizu pieņēmumu, ka
attiecīgais palielinājums ir pamatots ar vērtējumu, ka noteikts naudas soda apmērs ir piemērots, lai nodrošinātu tā preventīvo
ietekmi, ņemot vērā uzņēmumu lielumu un vispārējos resursus.
240   Lēmuma 699. apsvērums norāda, ka darbību, kurā preventīvos nolūkos ir paredzēts ņemt vērā uzņēmumu lielumu un vispārējos resursus,
Komisija neuzskatīja par šādu vērtējumu. Summas, kas attiecībā uz katru uzņēmumu iegūtas šādas darbības rezultātā, ievērojami
atšķiras atkarībā no pārkāpuma, kura izdarīšanā uzņēmums ir vainots. Piemēram, prasītājam piemērotā naudas soda pamatapmērs
attiecībā uz E vitamīnu tika palielināts līdz 70 miljoniem euro (pamatapmērs 35 miljonu euro apmērā tika palielināts par 100 %),
bet attiecībā uz D 3 vitamīnu – tikai līdz 8 miljoniem euro (pamatapmērs 4 miljonu euro apmērā palielināts par 100 %). Grūti
saprast, kādēļ Komisija uzskatījusi, ka attiecībā uz E vitamīnu noteiktajam pamatapmēram – 35 miljoniem euro – nav bijusi
pietiekami preventīva ietekme, ņemot vērā prasītāja apgrozījumu pasaulē, un tas ir bijis jāpalielina līdz 70 miljoniem euro,
taču tai pat laikā attiecībā uz D 3 vitamīnu tā uzskatījusi, ka pamatapmērs – 8 miljoni euro – ir pietiekams, lai nodrošinātu
preventīvu ietekmi.
241   Palielinot naudas sodu pamatapmērus, kā izklāstīts Lēmuma 699. punktā, Komisija neatkarīgi no pamatapmēru lieluma ar mērķi
nodrošināt naudas sodu preventīvo ietekmi faktiski vienkārši piemēroja atšķirīgu attieksmi aizliegtas vienošanās dalībniekiem,
lai tādējādi ņemtu vērā to, kā viņus ietekmē naudas sods. Šāda diferenciācija tika veikta, izmantojot koeficientus, kas noteikti
pēc uzņēmumu lieluma un vispārējiem resursiem, neatkarīgi no to summu apmēriem, kuriem šie koeficienti piemērojami.
242   Saskaņā ar šādu pieeju, kas atbilst šī sprieduma 235. punktā izklāstītajam principam, lēmumu par nepieciešamību piemērot ar
preventīviem apsvērumiem motivētu koeficientu atkarībā no uzņēmuma lieluma un vispārējiem resursiem, kas neattiecas uz konkrētas
summas apmēra piemērotību, neietekmē apstāklis, kurā naudas soda aprēķināšanas stadijā tas ir pieņemts.
243   Turklāt ir jānorāda, ka aprēķinos, kas tāpat kā Lēmumā ir balstīti uz reizinātāju vai dalītāju (koeficientu) piemērošanu pamatapmēram,
kas būtībā izpaužas kā procentpunktos izteikti pamatapmēra palielinājumi vai samazinājumi, naudas soda galīgais apmērs nebūtu
atšķīries no tā, ko Lēmumā ir noteikusi Komisija, ja konkrētais 100 % palielinājums būtu piemērots prasītāja norādītajā aprēķinu
stadijā, t.i., pēc pārkāpuma ilguma un atbildību pastiprinošo un mīkstinošo apstākļu vērtējuma, nevis pirms tā.
–       Par nepieciešamību prasītājam preventīvos nolūkos piemērot naudas soda palielinājuma koeficientu atbilstoši tā lielumam un
vispārējiem resursiem
244   Jānorāda, ka Komisija pamatoti ir uzskatījusi, ka, ņemot vērā prasītāja lielumu un vispārējos resursus, kas noteikti pēc tā
apgrozījuma pasaulē 2000. gadā, preventīvos nolūkos bijis nepieciešams prasītājam piemērot naudas soda palielinājuma koeficientu.
No Lēmuma 123. apsvērumā iekļautās pirmās tabulas izriet, ka minētā summa bija 35 946 miljoni euro, kas apliecina uzņēmuma
visai ievērojamo lielumu, kas ļoti lielā mērā pārsniedza citu Lēmuma adresātu lielumu.
245   Prasītāja arguments, ka naudas soda apmērs – 128,5 miljoni euro – jau ir bijis pietiekams, lai nodrošinātu preventīvu ietekmi,
šādu secinājumu neatspēko. Pirmkārt, kā ir norādījusi atbildētāja, Lēmumā nav noteikts neviens šāds pamatapmērs; tas Lēmumā
nemaz nav minēts un vienkārši atbilst summai, ko prasītājs ir ieguvis, saskaitot visus naudas sodus, kuri tam tika piemēroti
par dažādiem pārkāpumiem, kuru izdarīšanā tas tiek vainots. Lielākā no minētajās summām patiesībā bijusi 35 miljoni euro.
Otrkārt un galvenokārt, kā norādīts šī sprieduma 239.–241. punktā, attiecīgā darbība nebalstās uz vērtējumu, ka noteikts naudas
soda pamatapmērs būtu piemērots naudas soda preventīvās ietekmes nodrošināšanai, līdz ar to šajā kontekstā nav būtiska arī
norādītā summa 35 miljonu euro apmērā.
246   No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka šajā lietā nav apstākļu, kas ļautu secināt, ka, pēc prasītāja lieluma un
vispārējiem resursiem nosakot, ka preventīvos nolūkos bijis nepieciešams palielināt konkrētos prasītājam piemērotos naudas
soda pamatapmērus, Komisija nav ievērojusi Pamatnostādnes vai ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu vai citu naudas
sodu aprēķināšanā piemērojamu tiesību normu vai principu.
Par trešo un ceturto daļu
247   Trešajā un ceturtajā daļā prasītājs būtībā apstrīd, viņaprāt, pārmērīgo palielinājumu, kas Lēmuma 699. apsvērumā ir piemērots
tam noteiktajiem naudas soda pamatapmēriem. Pirmkārt, prasītājs norāda, ka, pamatojoties uz Pamatnostādnēm, nav bijis iespējams
paredzēt palielinājumu par 100 %, kas konkrētajā gadījumā atbilst palielinājumam par 128,5 miljoniem euro un kura rezultātā
naudas soda pamatapmērs par pārkāpuma smagumu ir 257 miljoni euro. Otrkārt, šis palielinājums, kas, kā apgalvo prasītājs,
atbilst 40 % no naudas soda kopējā apmēra, kas tam noteikts pēc Paziņojuma par sadarbību piemērošanas, nav samērīgs ar mērķi
aizkavēt pārkāpumu atkārtotu izdarīšanu, un tā kā minētais palielinājums ir vienāds attiecībā uz visiem pārkāpumiem, tas nav
saistīts ar
BASF
apgrozījumu dažādos vitamīnu tirgos un ar pārkāpumu atšķirīgo ilgumu.
248   Vispirms ir jāpiekrīt atbildētājai, ka prasītājas norādītā summa 128,5 miljonu euro apmērā nav par konkrētu pārkāpumu noteiktajam
naudas soda pamatapmēram piemērotā palielinājuma absolūtā vērtība, bet to veido visu palielinājumu summa, kas, ņemot vērā
prasītāja lielumu un vispārējos resursus, kā arī nepieciešamību nodrošināt naudas sodu preventīvu ietekmi, ir piemēroti naudas
sodu pamatapmēriem, kas noteikti par visiem prasītāja izdarītajiem pārkāpumiem, par kuriem Lēmumā ir paredzēts sods. Vislielākais
palielinājums, kas prasītājam tika piemērots Lēmuma 699. apsvērumā, absolūtā izteiksmē ir 35 miljoni euro un attiecas uz E vitamīnu.
249   Pamatnostādnēs nav tādu noteikumu, kas tādu “sevišķi smagu” pārkāpumu gadījumā, kādi ir konstatēti šajā lietā, liegtu piemērot
palielinājumu par šādu absolūtu summu vai palielinājumu par 100 %.
250   Šajā sakarā ir jāpiebilst, ka atbilstoši norādei Pamatnostādņu preambulā tajās nostiprinātie principi ir paredzēti, lai “nodrošinātu
Komisijas lēmumu pārredzamību un objektivitāti gan no uzņēmumu, gan no Eiropas Kopienu Tiesas viedokļa, vienlaikus atbalstot
Komisijai piešķirto diskrecionāro varu, kas noteikta saskaņā ar attiecīgajiem tiesību aktiem, noteikt sodanaudu līdz 10 %
apmērā no uzņēmuma apgrozījuma kopējā apjoma. Šī vara jāīsteno ar saskaņotas un nediskriminējošas politikas palīdzību, kura
atbilst mērķiem, kas izvirzīti, lai sodītu par konkurences noteikumu pārkāpumiem”. Tātad Pamatnostādņu mērķis ir nodrošināt
pārredzamību un objektivitāti, nevis naudas sodu apmēra paredzamību.
251   Turklāt konkrēti attiecībā uz pārkāpumiem, kas ir kvalificējami kā “sevišķi smagi”, Pamatnostādnēs ir norādīts tikai tas,
ka paredzamais naudas soda apmērs “pārsniedz 20 miljonus [euro]”. Vienīgais naudas soda maksimālā apmēra ierobežojums, kas
attiecībā uz šādiem pārkāpumiem ir paredzēts Pamatnostādnēs, ir Regulas Nr. 17 15. pantā noteiktais vispārīgais ierobežojums,
ka naudas sods nedrīkst pārsniegt 10 % no kopējā apgrozījuma (skat. Pamatnostādņu preambulu un 5. punkta a) apakšpunktu) –
un šajā lietā nav celts iebildums par tā pārkāpumu –, kā arī maksimālā apmēra ierobežojumi papildu summām, ko var piemērot,
pamatojoties uz pārkāpuma ilgumu (skat. Pamatnostādņu 1.B punkta pirmās daļas otro un trešo ievilkumu), – un arī par tā pārkāpumu
nav celts iebildums.
252   Līdz ar to Pamatnostādnes nerada pamatu tiesiskai paļāvībai par naudas soda pamatapmēra lielumu, par to papildu summu lielumu,
kas pamatapmēram piemērotas citu apsvērumu, nevis pārkāpuma ilguma dēļ, un līdz ar to par naudas sodu galīgo apmēru, kas ir
piemērojams par sevišķi smagiem pārkāpumiem. Tas pats attiecas arī uz tās daļas apmēru, ko galīgā naudas apmērā veido aprēķinu
gaitā piemērotā papildu summa.
253   Turklāt tas, ka Pamatnostādnēs šāda iespēja nav tieši paredzēta, neliedz Komisijai preventīvos nolūkos piemērot koeficientu,
kas atspoguļo uzņēmumu lielumu un kopējos resursus. Pamatnostādņu 1.A punkta ceturtajā daļā saistībā ar pārkāpuma smaguma
vērtējumu ir norādīts uz nepieciešamību noteikt tādu naudas soda apmēru, kas nodrošinātu pietiekami preventīvu ietekmi. No
šī sprieduma 235. un 236. punkta izriet, ka šādu prasību var izpildīt, ja tiek ņemts vērā uzņēmumu lielums un kopējie resursi,
proti, gan tieši nosakot pamatapmēru, kurā ir atspoguļoti minētie rādītāji, gan arī atbilstoši citiem apsvērumiem (kā, piemēram,
pārkāpuma raksturs vai individuālās prettiesiskās rīcības sekas) noteiktu pamatapmēru pielāgojot tā, lai būtu ņemts vērā uzņēmumu
lielums un kopējie resursi. Otrā minētā metode, kas ir izmantota Lēmumā, ne tikai nav pretrunā ar Pamatnostādnēm, bet salīdzinājumā
ar pirmo metodi pat uzlabo Komisijas veikto aprēķinu pārredzamību.
254   Attiecībā uz prasītāja argumentu, ka attiecīgais palielinājums nav samērīgs ar prasību novērst prasītāja atkārtotu pārkāpumu
izdarīšanu, analizējot šī pamata otro daļu, jau ir atzīts (skat. šī sprieduma 218.–236. punktu), ka Lēmuma 699. apsvērumā
piemērotais palielinājums ir pamatots ar uzņēmumu lielumu un vispārējiem resursiem, nevis ar vērtējumu par to, cik ticama
ir iespēja, ka uzņēmumi varētu atkārtoti izdarīt pārkāpumus, un ka šādu pieeju nevar apstrīdēt. No tā izriet, ka palielinājuma
samērīgums ir jāvērtē vienīgi attiecībā pret uzņēmuma lielumu un vispārējiem resursiem.
255   Jau iepriekš ir konstatēts, ka Komisija attiecīgo uzņēmumu lielumu un vispārējos resursus Lēmumā ir vērtējusi, izmantojot
datus par uzņēmumu kopējo apgrozījumu 2000. gadā, kuru piemērotību konkrētajam mērķim prasītājs nav apstrīdējis. Tādējādi
tas, ka attiecībā uz visiem pārkāpumiem, kuru izdarīšanā tiek vainots prasītājs, neatkarīgi no prasītāja attiecīgā apgrozījuma
un pārkāpuma ilguma ir piemērots viens un tas pats koeficients, nav nekas pārsteidzošs un nav uzskatāms par samērīguma principa
pārkāpumu.
256   Visbeidzot attiecībā uz šāda koeficienta konkrēto apmēru (divi jeb + 100 %) ir jānorāda, ka prasītājs ir daudz lielāks uzņēmums
nekā citi uzņēmumi, uz kuriem attiecas Lēmums. Prasītāja kopējais apgrozījuma 2000. gadā ir 35 946 miljoni euro. Lai arī prasītāja
kopējais apgrozījuma ir divas reizes lielāks par
Roche
apgrozījumu (17 678 miljoni euro) un ievērojami lielāks par
Aventis
apgrozījumu(22 304 miljoni euro), prasītājam ir ticis piemērots tāds pats koeficients kā minētajiem uzņēmumiem.
257   Turklāt ir jāatgādina, ka šī sprieduma 187. punktā minētajā Lēmumā par siltumizolācijas caurulēm, kas pieņemts 1998. gadā
un kas izskatīts šī sprieduma 192. punktā minētajā spriedumā lietā
ABB Asea Brown Boveri
/Komisija (skat. 162.‑172. punktu), vienam uzņēmumam,
ABB
, kas faktiski bija mātes uzņēmums grupai, kuras uzņēmumu kopējā apgrozījuma summa bija aptuveni 27 600 miljoni euro, tika
piemērots koeficients 2,5 (jeb palielinājums par 150 %). Minētajā spriedumā Pirmās instances tiesa nav apšaubījusi šāda koeficienta
samērīgumu, ko apstrīdēja minētais uzņēmums.
258   Savukārt šī sprieduma 131. punktā minētajā 2004. gada 29. aprīļa spriedumā apvienotajās lietās
Tokai
Carbon
u.c./Komisija (245.–249. punkts) Pirmās instances tiesa ir nonākusi pie secinājuma, ka koeficients 2,5, kuram ir jāatspoguļo
Showa
Denko

KK
(turpmāk tekstā – “
SDK
”) lielums un vispārējie resursi, ir pārmērīgs, lai arī saskaņā ar minētajā lietā apstrīdēto lēmumu (Komisijas 2001. gada
18. jūlija Lēmums 2002/271/EK par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru – lieta COMP/E‑1/36.490 – Grafīta
elektrodi (OV 2002, L 100, 1. lpp.), turpmāk tekstā – “Lēmums par grafīta elektrodiem”)
SDK
bija “krietni lielāks par visiem citiem iesaistītajiem uzņēmumiem”. To, ka koeficients ir uzskatāms par nesamērīgu, Pirmās
instances tiesa noteica, to salīdzinot ar koeficientu 1,25 (jeb pamatapmēra palielinājumu par 25 %), kas bija piemērots citam
karteļa dalībniekam, kura kopējais apgrozījums (3693 miljoni euro 2000. gadā), kā Pirmās instances tiesa konstatēja, bija
uz pusi mazāks nekā
SDK
kopējais apgrozījums (7508 miljoni euro 2000. gadā). Izlietojot savu neierobežoto kompetenci, Pirmās instances tiesa noteica,
ka
SDK
noteiktajam pamatapmēram ir bijis jāpiemēro koeficients 1,5 (jeb palielinājums par 50 %).
259   Šajā lietā
BASF
kopējais apgrozījums 2000. gadā, kas ņemts vērā Lēmumā, ir piecas reizes lielāks nekā
SDK
apgrozījums 2000. gadā, kurš ņemts vērā Lēmumā par grafīta elektrodiem (šī sprieduma 258. punkts), kas pieņemts dažus mēnešus
pirms Lēmuma, kā arī šī sprieduma 131. punktā minētajā 2004. gada 29. aprīļa spriedumā apvienotajās lietās
Tokai
Carbon
u.c./Komisija. Tas turklāt ir apmēram par 30 % lielāks nekā
ABB
piedēvētais apgrozījums 1997. gadā, kas ņemts vērā 1998. gadā pieņemtajā Lēmumā par siltumizolācijas caurulēm (šī sprieduma
187. punkts), kā arī šī sprieduma 192. punktā minētajā spriedumā lietā
ABB
Asea
Brown
Boveri
/Komisija. Tātad, pamatojoties uz salīdzinājumu ar norādītajiem koeficientiem, prasītājam piemērotais koeficients 2 ir samērīgs.
260   Līdz ar to šajā lietā nav apstākļu, kuru dēļ varētu secināt, ka prasītājam noteikto naudas sodu pamatapmēru palielinājums,
kas veikts Lēmuma 699. apsvērumā, ir pretrunā ar Pamatnostādnēm, prasītāja tiesisko paļāvību, ko prasītājs varētu balstīt
uz Pamatnostādnēm, vai samērīguma principu.
261   No tā izriet, ka šī iebilduma trešā un ceturtā daļa ir jānoraida.
Secinājums par Lēmuma 699. punktā minētā naudas sodu palielinājuma piemērošanu
262   Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, nav pamata kritizēt prasītāja naudas soda palielināšanu par 100 % ar mērķi preventīvos
nolūkos ņemt vērā prasītāja lielumu un vispārējos resursus.
263   Šāds secinājums tomēr neietekmē to, vai šajā lietā Komisijai, vērtējot iespēju naudas sodu samazināt, bija jāņem vērā apstākļi,
ko prasītājs norādījis šī iebilduma otrajā daļā, lai apliecinātu zemo iespējamību, ka tas varētu atkārtoti izdarīt pārkāpumu.
Par apstākļiem, kas apliecinot zemo iespējamību, ka prasītājs varētu atkārtoti izdarīt pārkāpumu
264   Apstākļi, kas prasītāja skatījumā samazina nepieciešamību pēc speciālās prevencijas nodrošināšanas attiecībā uz to, ir prettiesiskajās
darbībās iesaistīto vadošo darbinieku atlaišana no darba, iekšēju programmu pieņemšana darbības saskaņošanai ar konkurences
noteikumiem un pasākumi darbinieku izpratnes uzlabošanai šajos jautājumos, prasītāja sadarbība Komisijas veiktās izmeklēšanas
gaitā, kā arī naudas sodu un zaudējumu atlīdzības samaksa vai samaksas pienākums, izpildot trešo valstu tiesu nolēmumus par
saskaņotām darbībām vitamīnu tirgū (skat. šī sprieduma 192. punktu).
265   Lai gan no iepriekš izklāstītās analīzes ir skaidrs, ka šādi apstākļi neliedz prasītājam piemērot naudas soda palielinājumu
ar mērķi preventīvos nolūkos ņemt vērā uzņēmuma lielumu un vispārējos resursus, ir jāpārbauda tomēr, cik lielā mērā to dēļ
Komisijai bijis jāsamazina prasītājam noteiktais naudas soda apmērs.
–       Par prasītāja veiktajiem pasākumiem atkārtotas pārkāpuma izdarīšanas novēršanai
266   Attiecībā uz prasītāja veiktajiem pasākumiem atkārtota pārkāpuma izdarīšanas novēršanai pēc pārkāpumu pārtraukšanas (prettiesiskajās
darbībās iesaistīto vadošo darbinieku atlaišana no darba, iekšēju programmu pieņemšana darbības saskaņošanai ar konkurences
noteikumiem un pasākumi darbinieku izpratnes uzlabošanai šajos jautājumos) ir jānorāda, ka, lai gan, protams, ir svarīgi,
ka uzņēmums veic pasākumus, lai novērstu iespēju, ka tā darbinieki nākotnē varētu izdarīt jaunus Kopienu konkurences tiesību
pārkāpumus, tas tomēr neietekmē faktu, ka pārkāpums jau ir izdarīts. Tas, ka atsevišķos gadījumos Komisija iepriekšējā lēmumu
pieņemšanas praksē kā atbildību mīkstinošu apstākli ir ņēmusi vērā saskaņošanas plānu ieviešanu, tai tomēr nerada pienākumu
tāpat rīkoties visos gadījumos (šī sprieduma 119. punktā minētais Pirmās instances tiesas spriedums lietā
Hercules
Chemicals
/Komisija, 357. punkts, 1992. gada 10. marta spriedums lietā T‑13/89
ICI
/Komisija,
Recueil
, II‑1021. lpp., 395. punkts, 2002. gada 20. marta spriedums lietā T‑28/99
Sigma Technologies
/Komisija,
Recueil
, II‑1845. lpp., 127. punkts, un šī sprieduma 144. punktā minētais spriedums lietā
LR
AF
1998/Komisija, 345. punkts, kas īpaši attiecībā uz konkrēto jautājumu ir apstiprināts šī sprieduma 48. punktā minēto spriedumu
apvienotajās lietās
Dansk Rørindustri
u.c./Komisija, 373. punkts).
267   Tādējādi preventīvie pasākumi, kurus ir veicis prasītājs, nekādā veidā Komisijai nerada pienākumu samazināt prasītājam noteikto
naudas soda apmēru.
–       Par sadarbību ar Komisiju izmeklēšanas gaitā
268   Tā kā Komisija ir atzinusi, ka izmeklēšanas gaitā prasītājs ar to ir sadarbojies, un to atlīdzinājis ar naudas sodu apmēra
samazinājumu saskaņā ar Paziņojumu par sadarbību, tas, vai šādas sadarbības dēļ naudas sodi būtu jāsamazina lielākā apmērā,
ir jāvērtē, analizējot prasītāja argumentus, kas izteikti sestajā un septītajā pamatā, kas attiecas tieši uz prasītāja sadarbību
Komisijas veiktās izmeklēšanas gaitā.
–       Par sodiem trešās valstīs
269   Attiecībā uz to, vai Komisijai, vērtējot nepieciešamību nodrošināt preventīvu ietekmi attiecībā uz uzņēmumu, kuram ir jāpiemēro
sods par Kopienu konkurences tiesību normu pārkāpumu, ir jāņem vērā sodi, kas par tādiem pašiem slepeniem saskaņotiem pasākumiem
ir piespriesti trešās valstīs, ir jānorāda, ka atbilstoši prevencijas mērķim, ko Komisijai ir tiesības censties sasniegt,
nosakot naudas soda apmēru, ir jānodrošina tas, lai uzņēmumi Līgumos ietvertās konkurences tiesību normas ievērotu, veicot
saimniecisko darbību Kopienas vai EEZ teritorijā. Līdz ar to par Kopienu konkurences tiesību normu pārkāpumiem piemērota naudas
soda preventīvo ietekmi nevar noteikt tikai atkarībā no sodāmā uzņēmuma īpašā stāvokļa, ne arī atkarībā no tā, vai uzņēmums
ievēro ārpus EEZ esošās trešās valstīs spēkā esošas konkurences tiesību normas (Pirmās instances tiesas 2003. gada 9. jūlija
spriedums lietā
Archer
Daniels
Midland
un
Archer
Daniels
Midland
Ingredients
/Komisija,
Recueil
, II‑2597. lpp., 110. punkts, un šī sprieduma 131. punktā minētais 2004. gada 29. aprīļa spriedums apvienotajās lietās
Tokai
Carbon
u.c./Komisija, 147. punkts).
270   Līdz ar to Komisijai nevar pārmest, ka tā uzskatījusi, ka prasītājiem piemērotie sodi trešās valstīs par slepeniem saskaņotiem
pasākumiem vitamīnu tirgū nedod tiesības uz prasītājam piemēroto naudas sodu apmēru samazināšanu.
–       Secinājums par prasītāja norādītajiem apstākļiem
271   No iepriekš izklāstītajiem argumentiem izriet, ka apstākļi, uz kuriem prasītājs ir norādījis, lai apliecinātu nelielo iespējamību,
ka tas varētu atkārtoti izdarīt pārkāpumu, ne tikai neliedz palielināt prasītājam piemēroto naudas sodu, lai tādējādi preventīvos
nolūkos ņemtu vērā tā lielumu un vispārējos resursus, bet arī Komisijai nerada pienākumu prasītājam piemērotos naudas sodus
samazināt.
c)     Secinājums par ceturto pamatu
272   Pamatojoties uz visiem iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem, ir jāsecina, ka ceturtais pamats ir jānoraida pilnībā.
D –
Par piekto pamatu, kas attiecas uz kļūdām vērtējumā, nosakot, ka prasītājs īstenojis aizsācēja un pamudinātāja lomu pārkāpumos
attiecībā uz A, E, B 5, C un D 3 vitamīnu, beta karotīnu un karotinoīdiem
1.
Vispārīga rakstura sākotnēji jautājumi
a)     Lietas dalībnieku argumenti
273   Prasītājs apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka
BASF
kopā ar
Roche
ir bijis aizsācējs un pamudinātājs pārkāpumos, kas attiecas uz A, E, B 5, C un D 3 vitamīnu, beta karotīnu un karotinoīdiem.
Prasītājs norāda, ka tā loma minētajos pārkāpumos bijusi ievērojami mazsvarīgāka nekā
Roche
un ne svarīgāka kā jebkuram citam iesaistītajam uzņēmumam, kas nav uzskatīts par aizsācēju vai pamudinātāju.
274   Saistībā ar aizliegtu vienošanos par aizsācēju ir uzskatāms uzņēmums, kam ir izšķiroša loma aizliegtās vienošanās izveidošanā,
piemēram, to ieplānojot vai tajā iesaistot citus uzņēmumus, ierosina aizliegtās vienošanās darbībai būtiskus mehānismus, piemēram,
vienošanos par cenu un preču apjoma noteikšanu, un kontrolē aizliegtās vienošanās darbību, it īpaši sodot pārējos uzņēmumus
par vienošanās ceļā noteiktās darbības neievērošanu. Piemērojot šo kritēriju, Komisijas norādītās darbības, ko
BASF
esot veicis kā aizsācējs, faktiski ir vienkārša līdzdalība darbībās, ko ieplānojis, izstrādājis un kontrolē
Roche
. Prasītājs bilst, ka tad, ja Komisijas interpretācija tiktu apstiprināta, visus aizliegtās vienošanās dalībniekus šādas līdzdalības
dēļ vien būtu jāuzskata par aizliegtās vienošanās aizsācējiem.
275   Tādējādi, prasītāja skatījumā, tikai
Roche
darbības var kvalificēt kā aizsācēja darbības, un
BASF
nevar piemērot naudas soda palielinājumu, pamatojoties uz aizliegtas vienošanās aizsācēja lomu. Komisijas analīze šajā jautājumā
ir kļūdaina vairākos aspektos un neatbilst judikatūrā nostiprinātajiem pierādīšanas kritērijiem, saskaņā ar kuriem Komisija
nedrīkst sagrozīt dokumentu nozīmi vai pierādījumus, izlaižot svarīgus vārdus, iesniedzot daļējus, neprecīzus vai nepietiekamus
pierādījumus savu apgalvojumu apstiprināšanai vai nepareizi analizējot argumentācijai izmantotos dokumentus (Pirmās instances
tiesas 1992. gada 10. marta spriedums apvienotajās lietās T‑68/89, T‑77/89 un T‑78/89
SIV
u.c./Komisija,
Recueil
, II‑1403. lpp., 95., 223., 228., 271. un 281. punkts).
276   Prasītājs uzsver, ka Lēmumā izmantotā pieeja jautājumam par aizliegtas vienošanās aizsācēja lomu būtiski atšķiras no pieejas,
kas izmantota paziņojumā par iebildumiem. Saskaņā ar paziņojumu par iebildumiem par aizliegtās vienošanās vispārējo aizsācēju
galvenokārt ir uzskatāms
Roche
, un
BASF
,
Aventis
un
Takeda
Chemical Industries Ltd.
(turpmāk tekstā – “
Takeda
”) ir bijusi maznozīmīga loma. Lēmumā savukārt, atsaucoties galvenokārt uz tiem pašiem faktiem, vairs netiek minēta
Aventis
un
Takeda
iepriekš piedēvētā aizsācēja loma, un kā karteļa aizsācējs kopā ar
Roche
ir norādīts tikai
BASF
. Šāda nekonsekvence Komisijas pieejā, kas ir uzskatāma par acīmredzamu tiesību kļūdu, ir īpaši izteikta saistībā ar pārkāpumiem
A vitamīna un E vitamīna tirgū.
277   Prasītājs īpaši uzsver to, ka Komisijas vērtējums, saskaņā ar kuru prasītājs ir bijis aizliegto vienošanos aizsācējs, ir būtiski
ietekmējis tam piemērotā kopējā naudas soda apmēru, jo Komisija uz šādu vērtējumu ir balstījusies, pirmkārt, lai pamatotu
kopējā naudas soda pamatapmēra palielinājumu par 35 % (jeb par vairāk nekā 153 miljoniem euro) un, otrkārt, lai prasītājam
atteiktu lielāku naudas soda pamatapmēra samazinājumu atbilstoši Paziņojuma par sadarbību B vai C sadaļai.
278   Atbildētāja atgādina, ka Pirmās instances tiesa ir atzinusi, ka Komisija var piemērot atšķirīgas naudas sodu pamatapmēru palielinājuma
likmes, lai ņemtu vērā dažādās uzņēmumu lomas (šī sprieduma 144. punktā minētais spriedums lietā
LR
AF
1998/Komisija, 204. punkts). Atbildētāja uzsver, ka
Roche
un
BASF
atšķirīgās lomas visos pārkāpumos, uz ko šī pamata ietvaros ir norādījis prasītājs, ir atspoguļotas uzņēmumiem noteiktajiem
naudas sodiem piemērotajās atšķirīgajās palielinājuma likmēs, t.i., 50 % attiecībā uz
Roche
, bet tikai 35 % attiecībā uz
BASF
.
279   Atbildētāja apgalvo, ka faktiski tā ir analizējusi pieejamos pierādījumus un, pamatojoties uz virkni norāžu vai pierādījumu,
kas vērtēti kopsakarā ar pārējiem, tai bija pamats uzskatīt, ka
BASF
ir bijusi aizsācēja loma katrā no attiecīgajām aizliegtajām vienošanām. Šajā sakarā atbildētāja atgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo
judikatūru lēmuma pamatojums ir saistībā ar lietas dalībnieku rīcību administratīvās procedūras laikā (Pirmās instances tiesas
1998. gada 15. septembra spriedums apvienotajās lietās T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 un T‑388/94
European Night Services
u.c./Komisija,
Recueil
, II‑3141. lpp., 95. punkts), un norāda, ka prasītājs ne atbildē uz paziņojumu par iebildumiem, ne tiesas sēdē nav apstrīdējis
minētajā paziņojumā ietverto apgalvojumu, ka prasītājam ir bijusi aizsācēja loma pārkāpumos, kuru izdarīšanā tas tiek vainots.
Atbildētāja, gluži pretēji, uzsver, ka atbildē uz paziņojumu par iebildumiem prasītājs pat ir apgalvojis, ka atzīst Komisijas
sniegto vispārīgo lietas vērtējumu.
b)     Pirmās instances tiesas vērtējums
Ievada piezīmes
280   Ja pārkāpumu ir izdarījuši vairāki uzņēmumi, naudas sodu apmēra noteikšanā ir jāvērtē katra uzņēmuma dalības relatīvā nozīme
(šī sprieduma 80. punktā minētais spriedums apvienotajās lietās
Suiker
Unie
u.c./Komisija, 623. punkts, un 2004. gada 7. janvāra spriedums apvienotajās lietās C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P,
C‑217/00 P un C‑219/00 P
Aalborg
Portland
u.c./Komisija,
Recueil
, I‑123. lpp., 92. punkts), kas it īpaši nozīmē, ka ir jānosaka katra uzņēmuma loma pārkāpuma īstenošanā to līdzdalības laikā
(skat. šī sprieduma 86. punktā minēto spriedumu lietā Komisija/
Anic
Partepazioni
, 150. punkts, un Pirmās instances tiesas 1991. gada 17. decembra spriedumu lietā T‑6/89
Enichem
Anic
/Komisija,
Recueil
, II‑1623. lpp., 264. punkts).
281   No tā it īpaši izriet, ka “atbildīgā vadītāja” loma, ko saistībā ar aizliegto vienošanos ir uzņēmies viens vai vairāki uzņēmumi,
naudas soda apmēra aprēķināšanā ir jāņem vērā tiktāl, ciktāl uzņēmumiem, kuri šādu lomu ir īstenojuši, atšķirībā no citiem
uzņēmumiem ir jāuzņemas arī īpaša atbildība (Pirmās instances tiesas 1998. gada 14. maija spriedums lietā T‑347/94
Mayr‑Melnhof
/Komisija,
Recueil
, II‑1751. lpp., 291. punkts, un šī sprieduma 131. punktā minētais 2004. gada 29. aprīļa spriedums apvienotajās lietās
Tokai
Carbon
u.c./Komisija, 301. punkts).
282   Saskaņā ar norādītajiem principiem Pamatnostādņu 2. punktā ar virsrakstu “Atbildību pastiprinoši apstākļi” nav sniegts izsmeļošs
tādu apstākļu uzskaitījums, kuru dēļ var tikt palielināts naudas soda pamatapmērs un kuru starpā ir minēta arī “pārkāpuma
aizsācēja vai pamudinātāja loma” (trešais ievilkums).
283   Lēmuma 712. apsvērumā Komisija ir norādījusi, ka “
Roche
un
BASF
kopā bija aizsācēji un pamudinātāji slepenajos saskaņotajos pasākumos, kas attiecās uz to ražoto vitamīnu klāstu”, un ka
“līdz ar to [minēto uzņēmumu] loma dažādos pārkāpumos ir jāuzskata par atbildību pastiprinošu apstākli”. Līdz ar to naudas
sodu pamatapmēri, kas noteikti atbilstoši pārkāpuma smagumam (Pamatnostādņu 1.A punkta nozīmē) un ilgumam (Pamatnostādņu 1.B punkta
nozīmē), attiecībā uz
Roche
tika palielināti par 50 %, bet attiecībā uz
BASF
– par 35 % (Lēmuma 718. apsvērums).
284   No Lēmuma 712.–717. apsvēruma izriet, ka to, ka
Roche
un
BASF
ir bijuši aizsācēji un pamudinātāji visos astoņos pārkāpumos, par kuriem tika piemēroti naudas sodi, Komisija ir noteikusi,
pamatojoties uz divām argumentu grupām.
285   Pirmkārt, ar Lēmuma 712. apsvēruma zemsvītras piezīmē ietvertu norādi uz vairākiem apsvērumiem Lēmuma sadaļā, kurā ir aprakstīti
katra pārkāpuma fakti (1.4. sadaļa), Lēmumā ir izklāstīta virkne faktisko apstākļu, kas pamato Komisijas vērtējumu attiecībā
uz
Roche
un
BASF
lomu pārkāpumos.
286   Otrkārt, Lēmuma 713.–717. apsvērumā ir ietverti vispārīgāki apsvērumi, kas attiecas uz visiem pārkāpumiem un ir balstīti nevis
uz konkrētiem faktiskiem apstākļiem, bet gan uz priekšrocībām, ko
Roche
un
BASF
varēja gūt no to piegādātā plašā vitamīnu klāsta, uz “vienoto nostāju”, kuru uzņēmumi ieņēmuši, plānojot un īstenojot slepenos
saskaņotos pasākumus, un uz to kopīgajiem mērķiem izskaust konkurenci vitamīnu tirgū.
287   Pēc divu sākotnēju jautājumu analīzes (šī sprieduma 289.–293. punkts) Pirmās instances tiesa vērtēs, cik atbilstoši ir Lēmuma
713.–717. apsvērumā ietvertie argumenti (šī sprieduma 294.–301. punkts), kā arī faktiskie apstākļi, kas Lēmumā ir norādīti
kā pierādījumi prasītāja aizsācēja un/vai pamudinātāja lomai, par ko lietas dalībnieki ir snieguši argumentus konkrēti attiecībā
uz katru no pārkāpumiem, kas minēts Lēmumā (šī sprieduma 304.–463. punkts).
288   Turklāt ir jānorāda, ka prasītājs ir apstrīdējis to, ka tas ir bijis aizsācējs vai pamudinātājs septiņos no astoņiem pārkāpumiem,
par kuriem tam ir piemērots naudas sods. Prasītājs gan neceļ iebildumus par tā naudas soda palielināšanu, kas tam kā aizsācējam
un pamudinātājam tika piemērots par pārkāpumu attiecībā uz B 2 vitamīnu.
Par paziņojuma par iebildumiem un Lēmuma neatbilstību saistībā ar aizliegtu vienošanos aizsācēja lomu
289   Prasītāja arguments, ka salīdzinājumā ar paziņojumu par iebildumiem Lēmumā Komisija ir mainījusi pieeju jautājumam par aizliegto
vienošanos aizsācēju (skat. šī sprieduma 276. punktu), kas izvirzīts ar mērķi pierādīt, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu
tiesību kļūdu, ir jānoraida.
290   Minētajam argumentam acīmredzami trūkst faktiska pamata, ciktāl tas – tāpat kā šī sprieduma 41., 60. un 61. punktā jau izklāstītais
un Pirmās instances tiesas jau noraidītais arguments, ka ir pārkāptas tiesības uz aizstāvību, – attiecas uz prasītāja lomas
vērtējumu pārkāpumos. Kā jau ir norādīts šī sprieduma 61. punktā, paziņojuma par iebildumiem 228. punktā ir skaidri norādīts,
ka prasītājam ir bijusi aizsācēja loma.
291   Katrā ziņā ir jānorāda, ka, bez šaubām, tas vien, ka Komisija varētu būt Lēmumā mainījusi paziņojumā par iebildumiem formulēto,
principā pagaidu juridisko vērtējumu par aizsācēja lomu aizliegtajās vienošanās, pats par sevi nenorāda uz kādiem trūkumiem,
kas varētu pēc būtības ietekmēt Lēmumu.
Par to, ka prasītājs savu aizsācēja lomu nav apstrīdējis administratīvās procedūras laikā
292   Atbildētāja neceļ formālu iebildumu par šī pamata nepieņemamību, taču norāda gan, ka prasītājs ne atbildē uz paziņojumu par
iebildumiem, ne nopratināšanā administratīvās procedūras ietvaros nav apstrīdējis minētajā paziņojumā ietverto apgalvojumu,
ka prasītājam ir bijusi aizsācēja loma pārkāpumos, kuru izdarīšanā tas tiek vainots. Gluži otrādi, sniedzot atbildi uz paziņojumu
par iebildumiem, prasītājs pat ir apstiprinājis, ka atzīst Komisijas veikto vispārīgo lietas vērtējumu (skat. šī sprieduma
279. punktu).
293   Šajā sakarā ir jāuzskata, ka tas, ka prasītājs šo jautājumu, kas uzskatāms par faktu juridisku kvalifikāciju, nav apstrīdējis
administratīvās procedūras noslēguma stadijā, neliedz to darīt tiesas procesa laikā. Līdz ar to šis pamats ir pieņemams.
Par Lēmuma 713.–717. apsvērumā ietvertajiem vispārīgajiem apsvērumiem
294   Jāpiebilst, ka, tā kā Komisija Lēmumā ir konstatējusi vairākus atsevišķus pārkāpumus un par tiem paredzējusi atsevišķus naudas
sodus, piemērojot Pamatnostādņu 2. punkta trešajā daļā norādīto atbildību pastiprinošo apstākli, tai attiecībā uz katru no
šiem pārkāpumiem, atsaucoties uz katram uzņēmumam īpašiem faktiem un tos pierādot, ir jāapliecina, ka kāds no aizliegto vienošanos
dalībniekiem ir uzņēmies aizsācēja vai pamudinātāja lomu.
295   Šajā sakarā ir jākonstatē, ka ar Lēmuma 713.–717. apsvērumā ietvertajiem apsvērumiem vien nepietiek, lai izpildītu šādu Komisijas
pierādīšanas pienākumu.
296   Lēmuma 713.–716. punktā norādītais fakts, ka
Roche
un
BASF
ražo “plašu vitamīnu klāstu nošķirtos, bet cieši saistītos tirgos”, nepierāda, ka minētie uzņēmumi pārkāpumos patiešām ir
bijuši aizsācēji vai pamudinātāji. Komisija turklāt nav ne minētajos apsvērumos, ne Pirmās instances tiesā izskaidrojusi,
kāda ir saistība starp vitamīnu plašo klāstu un uzņēmumu lomu pārkāpumos. Patiesībā no minētajiem apsvērumiem skaidri izriet,
ka, pēc Komisijas domām,
Roche
un
BASF
piedāvātais plašais vitamīnu klāsts tiem piešķir priekšrocības, piemēram, spēcīgāku pozīciju attiecībā pret klientiem, elastīgumu
cenu, īpašo piedāvājumu un atlaižu strukturēšanā, apjoma un apmēra ietaupījumus tirdzniecībā, lielāku ticamību piegādes pārtraukšanas
draudiem, kas paaugstina uzņēmumu “kopējo spēju īstenot un uzturēt konkurenci deformējošas vienošanās”.
297   Tādējādi šķiet, ka attiecīgajos apsvērumos, kas ir iekļauti sadaļā par pārkāpumu aizsācēju un pamudinātāju, Komisija ir atsaukusies
uz apstākļiem, kuri nenorāda uz
Roche
un
BASF
faktisko lomu pārkāpumos, bet kas varētu arī noderēt pārkāpuma smaguma vērtējumam Pamatnostādņu 1.A punkta nozīmē, piemēram,
kā norādes uz uzņēmuma faktisko ekonomisko spēju radīt kaitējumu citiem uzņēmumiem vai individuālās prettiesiskās rīcības
“īpašo nozīmi”.
298   Pamatojoties uz apstākli, ka
Roche
un
BASF
ražoja plašu vitamīnu klāstu, vai priekšrocībām, ko uzņēmumi no tā guva, tomēr nevar pieņemt, ka uzņēmumiem šajā lietā vērtējamajos
pārkāpumos patiešām ir bijusi aizsācēju vai pamudinātāju loma.
299   Tātad, meklējot atbildi uz jautājumu, vai prasītājs ir uzņēmies aizsācēja vai pamudinātāja lomu pārkāpumos, kuru izdarīšanā
tas tiek vainots Lēmumā, minētā apstākļa vai norādīto priekšrocību vērtējums var kalpot tikai tam, lai uzmanības lokā iekļautu
arī tās darbības, uz kurām Komisija ir atsaukusies kā uz pierādījumiem tam, ka prasītājs ir aizliegtās vienošanās aizsācējs
vai pamudinātājs. Šādi pierādījumi jāvērtē lietas īpašajā kontekstā, it īpaši ņemot vērā uzņēmumu vietu tirgū un to rīcībā
esošos resursus (šajā sakarā skat. šī sprieduma 269. punktā minēto spriedumu lietā
Archer Daniels Midland
un
Archer Daniels Midland Ingredients
/Komisija, 241. punkts).
300   Tas pats ir jāsaka par ļoti vispārīgajiem Komisijas apsvērumiem Lēmuma 717. apsvērumā.
Roche
un
BASF
“vienotā nostāja” un abu mērķis “savā starpā izskaust jebkādu faktisku konkurenci Kopienas un EEZ teritorijā attiecībā uz
gandrīz visu galveno vitamīnu klāstu” ir faktori, kas var atklāt uzņēmumu motivāciju slepenajos saskaņotajos pasākumos, taču
paši par sevi neapliecina, ka uzņēmumiem ir bijusi individuāla un īpaša atbildība attiecīgo aizliegto vienošanos izveidošanā
un darbībā. Turklāt mērķis izskaust savstarpēju konkurenci ir raksturīgs jebkura uzņēmuma dalībai aizliegtā vienošanās, un
fakts, ka šāds mērķis attiecās uz visu
BASF
un
Roche
vitamīnu klāstu vienkārši atspoguļo šī klāsta apjomu, bet nav īpaši nozīmīgs, vismaz gadījumā, ja trūkst sīkāku norāžu.
301   Jānorāda gan, ka attiecībā uz konkrētā atbildību pastiprinošā apstākļa piemērošanu atbildētāja savai aizstāvībai Pirmās instances
tiesā galvenokārt ir atsaukusies uz precīziem faktiskajiem apstākļiem, kas, viņasprāt, apliecina, ka
BASF
pārkāpumos ir bijusi aizsācēja un/vai pamudinātāja loma.
Par faktiskajiem apstākļiem, uz ko atbildētājs ir atsaucies, lai pierādītu, ka prasītājs ikvienā pārkāpumā ir uzņēmies aizsācēja
un/vai pamudinātāja lomu
302   Jāpiebilst, ka Komisija Lēmumā nav ietvērusi sīku analīzi par prasītāja lomu katrā no astoņiem pārkāpumiem, par kuru izdarīšanu
tam ir piemērots naudas sods, taču, kā norādīts šī sprieduma 285. un 286. punktā, argumentācijai ir izmantojusi vispārīga
rakstura apsvērumus (713.–717. apsvērums) un norādi uz Lēmuma apsvērumiem, kuros, aprakstot katra pārkāpuma faktiskos apstākļus,
ir izklāstīti atsevišķi īpaši fakti (712. apsvēruma zemsvītras piezīme).
303   Iesniegtajos dokumentos atbildētāja tomēr vismaz attiecībā uz dažiem lietā vērtētajiem pārkāpumiem ir atsaukusies arī uz papildu
faktiskiem apstākļiem, kas lielākoties ir minēti arī Lēmumā un, viņasprāt, palīdz pierādīt to, ka prasītājam pārkāpumos ir
bijusi aizsācēja vai pamudinātāja loma. Minētie apstākļi tomēr nav minēti Lēmuma daļā, kas attiecas uz konkrēto atbildību
pastiprinošo apstākli, pat ne netieši, izmantojot norādi; līdz ar to Pirmās instances tiesa tos ņems vērā tikai tad, ja noskaidrosies,
ka pastāv trūkumi, kas ietekmē minētās Lēmuma daļas tiesiskumu, un tādēļ tai būs jāizmanto sava neierobežotā kompetence EKL
229. panta un Regulas Nr. 17 17. panta nozīmē.
2.
Prasītāja lomas vērtējums katrā pārkāpumā
a)     Pārkāpumi attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu
Lietas dalībnieku argumenti
304   Prasītājs atgādina, ka, lai pamatotu secinājumu, ka
BASF
kopā ar
Roche
ir bijis aizsācējs pārkāpumiem attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu, Lēmuma 712. apsvēruma zemsvītras piezīmē ir norādīts
uz diviem atsevišķiem apstākļiem.
305   Lēmuma 183. apsvērumā izklāstīto pirmo apstākli, t.i., faktu, ka
Roche
reizēm ir lūdzis
BASF
pirmajam paziņot par cenu paaugstinājumu, nevar pielīdzināt daudzajām
Roche
darbībām, plānojot, organizējot un īstenojot aizliegto vienošanos, un tas varētu nozīmēt tikai to, ka
BASF
, iespējams, pēc
Roche
lūguma ir paziņojis par nelielu skaitu cenu paaugstinājumu, lai tādējādi slēptu faktu, ka cenu paaugstinājumu ir pamudinājis
veikt
Roche
. Prasītājs norāda, ka Lēmuma 569. apsvērumā paustais Komisijas vispārējais secinājums ir bijis tāds, ka
BASF
ir izpildījis
Roche
norādījumus. Tāda
BASF
nostāja neatbilst aizsācēja lomai.
306   Lēmuma 160. apsvērumā izklāstītais otrais apstāklis, ka
BASF
ir piedalījies apspriedēs par slepeno saskaņoto pasākumu pamatmehānismu, attiecas arī uz
Aventis
, taču tam ir piešķirta imunitāte, jo šis uzņēmums nav bijis pārkāpuma aizsācējs. Līdz ar to, prasītāja skatījumā, minēto
apstākli nevar izmantot, lai pamatotu secinājumu, ka
BASF
ir bijis pārkāpuma aizsācējs. Patiesībā
BASF
pārkāpumā ir bijusi būtībā tāda pati loma kā
Aventis
.
307   Līdz ar to prasītājs uzskata, ka Komisijai tāpat kā attiecībā uz
Aventis
bija jāsecina, ka pārkāpumos A vitamīna un E vitamīna tirgū
BASF
bijis nevis aizsācējs, bet gan līdzdalībnieks.
308   Atbildētāja iebilst, ka to, ka
BASF
ir bijusi aizsācēja un pamudinātāja loma aizliegtajās vienošanās A vitamīna un E vitamīna tirgū, apliecina vairāki Lēmumā
norādīti apstākļi un ne tikai tie, uz kuriem ir norādījis prasītājs. Atbildētāja šajā sakarā min prasītāja uzdevumu izvirzīt
pastāvīgos dalībniekus produktu mārketinga reģionālajā līmenī organizētajām sanāksmēm (177. apsvērums). Atbildētāja uzsver,
ka to, ka
BASF
un
Roche
ir aizsākuši minētās aizliegtās vienošanās, savā starpā nodibinot sākotnējos sakarus un 1989. gada 7. jūnijā sarīkojot pirmo
abpusējo sanāksmi, apliecina
Aventis
un
Takeda
paskaidrojumi, kas sniegti administratīvās procedūras laikā.
309   Atbildētāja apstrīd prasītāja apgalvojumu, ka
Aventis
un prasītāja lomas attiecīgajās aizliegtajās vienošanās ir bijušas līdzīgas. Atbildētāja it īpaši iebilst pret to, ka
BASF
un
Roche
ir kopīgi apņēmušies sazināties ar
Aventis
un ka
BASF
, nevis
Aventis
ir paziņojis par nozīmīgu, lai arī gadījuma rakstura cenu paaugstinājumu.
310   Replikas rakstā prasītājs norāda uz pārskatiem, ko administratīvās procedūras gaitā
Roche
un
Aventis
ir iesnieguši par slepenajiem saskaņotajiem pasākumiem attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu un no kuriem izriet, ka minētos
pasākumus ir plānojis un organizējis
Roche
, bet
BASF
un
Aventis
ir bijusi līdzīga sekundāra loma. Prasītājs īpaši uzsver, ka no
Roche
pārskata ir redzams, ka tas ir organizējis atsevišķas sagatavošanās sanāksmes, lai apspriestu pasākumu norises kārtību, pirmā
no kurām tika rīkota kopā ar
Aventis
1989. gada 24. aprīlī Bāzelē, un tai tikai vēlāk sekoja sanāksme starp
Roche
un
BASF
, kas notika 1989. gada 7. jūnijā, arī Bāzelē. Arī
Takeda
paskaidrojumi neapstiprina atbildētājas apgalvojumus, jo tajos nav nekādu ziņu par sanāksmju norises secību un to dalībniekiem,
starp kuriem
Takeda
nebija minēts, jo neražo A vitamīnu un E vitamīnu. Katrā ziņā prasītājs norāda, ka Komisijai ir jāsniedz pierādījumi par
to, ka prasītājam attiecīgajos pārkāpumos patiešām ir bijusi aizsācēja loma, nevis tas vienkārši jāapgalvo, pamatojoties uz
sanāksmju secību.
311   Attiecībā uz it kā pastāvējušo pienākumu izvirzīt dalībniekus produktu mārketinga reģionālajā līmenī organizētajām sanāksmēm
– prasītājs norāda, ka attiecīgajā Lēmuma apsvērumā, t.i., 178. apsvērumā, ir norādīts vienīgi tas, ka, izmeklēšanas gaitā
sadarbojoties ar Komisiju,
BASF
Komisijai ir iesniedzis minēto sanāksmju dalībnieku sarakstu, tāpēc no tā nevar pamatoti secināt, ka
BASF
ir bijis atbildīgs par sanāksmju organizēšanu.
312   Attiecībā uz paziņojumiem par cenu paaugstināšanu – prasītājs uzsver, ka
Roche
pārskatā skaidri ir apstiprinājis, ka dalībnieki ir bijuši vienojušies, ka vienam no tiem ir pirmajam jāpaziņo par cenu paaugstināšanu,
un tad sekotu pārējie. Turklāt atbildētājas apgalvojums, ka šādus paziņojumus ir snieguši vienīgi
BASF
un
Roche
, ir kļūdains, ņemot vērā, ka pēc
Aventis
paskaidrojumiem skaidri ir konstatējams, ka 1997. gada 1. janvārī tas bija pirmais, kas paziņoja par cenu paaugstināšanu.
313   Atbildes rakstā uz repliku atbildētāja apgalvo, ka saskaņā ar to pašu formulējumu
Roche
pārskatā, uz ko ir atsaucies prasītājs, pārskatu nevar uzskatīt par precīzu un objektīvu notikumu aprakstu. Katrā ziņā šis
pārskats neliecina, ka
Roche
būtu bijis vienīgais uzņēmums, kas veicis pasākumus, lai ražotājus sasauktu kopā, vai ka
BASF
un
Aventis
lomas būtu bijušas vienādas un otršķirīgas. Prasītājs uz
Aventis
pārskatu atsaucas izlases kārtībā un neprecīzi, tā kā no šī pārskata izriet, ka – atšķirībā no
Aventis
–
BASF
cenas paziņojis vairākkārt.
314
Roche
un
BASF
1989. gada 24. aprīļa sanāksme nav būtiska, vērtējot, kurš uzņēmums bija aizliegto vienošanos aizsācējs, jo tā notika pirms
Lēmumā norādītā pārkāpuma uzsākšanas (1989. gada septembris).
Pirmās instances tiesas vērtējums
315   Jānorāda, ka Lēmumā ir konstatēts, ka aizliegtajās vienošanās attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu ir piedalījušies trīs
ražotāji no Eiropas –
Roche
,
BASF
un
Aventis
, kā arī attiecībā vienīgi uz E vitamīnu – ražotājs no Japānas
Eisai
Co. Ltd.
Trīs Eiropas uzņēmumi abus pārkāpumus sāka 1989. gada septembrī, bet
Eisai
aizliegtajā vienošanās attiecībā vienīgi uz E vitamīnu iesaistījās tikai 1991. gada janvārī (Lēmuma 701.–703. apsvērums).
316   Kā iesniegtajos dokumentos vairākkārt ir norādījusi atbildētāja un kā izriet no Pamatnostādņu 2. punkta trešā ievilkuma, vērtējot
prasītāja lomu šajā lietā izskatāmajos pārkāpumos, jēdziens “pārkāpuma aizsācējs” ir jānošķir no jēdziena “pamudinātājs uz
pārkāpumu”, un katrs no tiem ir jāanalizē atsevišķi, lai tādējādi noteiktu, vai prasītājs ir uzņēmies vienu vai otru no tām.
Pamudināšana uz pārkāpumu ir saistīta ar aizliegtas vienošanās panākšanas brīdi vai paplašināšanu, bet aizsācēja loma – ar
aizliegtās vienošanās darbību.
317   Atbildētāja iesniegtajos dokumentos ir apgalvojusi, ka Lēmumā ir pierādīts, ka prasītājam divās attiecīgajās aizliegtajās
vienošanās ir bijusi gan pamudinātāja, gan aizsācēja loma.
318   Lēmuma 712. apsvēruma zemsvītras piezīmē ir atsauces uz Lēmuma 160. un 183. apsvērumu, kuros ir aplūkota, attiecīgi, konkrēto
divu aizliegto vienošanos izveidošana un darbība. Tātad ir jāsecina, ka prasītājam par pārkāpumiem A vitamīna un E vitamīna
tirgū piemēroto naudas sodu pamatapmēru palielinājums par 35 % ir pamatots ar konstatējumu, ka prasītājs minētajos pārkāpumos
ir bijis uzņēmies pamudinātāja un aizsācēja lomu.
–       Pamudinātāja loma
319   Atbildētājs uzskata, ka tas, ka prasītājs kopā ar
Roche
pārkāpumos attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu ir uzņēmušies pamudinātāju lomu, izriet no Lēmuma 160. apsvēruma, ko prasītājs
nav apstrīdējis un kurā ir aprakstīta abu divu aizliegto vienošanos izveidošanās, un to apstiprina administratīvās procedūras
laikā sniegtie
Aventis
un
Takeda
paskaidrojumi. Ir pierādīts, ka pirmā sazināšanās notika starp
Roche
un
BASF
, bet ar
Aventis
tā notika vēlāk, pēc
Roche
un
BASF
kopīgas iniciatīvas.
320   Lai arī 160. apsvērums ir viens no tiem, kas ir minēti Lēmuma 712. apsvēruma zemsvītras piezīmē, un līdz ar to var uzskatīt,
ka uz tajā izklāstītajiem apstākļiem ir balstīts pamatojums Komisijas secinājumam, ka
BASF
ir bijusi aizsācēja loma aizliegtajās vienošanās attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu, ir jāatzīst, ka minētais secinājums
nav pamatots. Ja minētos apstākļus novērtē, ņemot vērā
Aventis
un
Takeda
paskaidrojumus, uz ko atsaucas atbildētāja, un
Roche
paskaidrojumus, uz kuriem atsaucas prasītājs, tie nepierāda, ka
BASF
minētajās aizliegtajās vienošanās ir bijis uzņēmies šādu lomu.
321   Jānorāda, ka, lai uzņēmumu varētu kvalificēt kā pamudinātāju uz aizliegtu vienošanos, tam ir jāpārliecina vai jāmudina citi
uzņēmumi izveidot aizliegtu vienošanos vai tādai pievienoties. Nepietiek tikai būt vienam no aizliegtas vienošanās dibinātājiem.
Tā, piemēram, saistībā ar tikai divu uzņēmumu izveidotu aizliegtu vienošanos nebūtu pamatoti minētos uzņēmumus automātiski
kvalificēt kā pamudinātājus. Šāda kvalifikācija attiecas vienīgi uz uzņēmumu, kas šādā gadījumā ir uzņēmies iniciatīvu, piemēram,
otram uzņēmumam izsakot priekšlikumu par saskaņotas darbības iespējamību vai mēģinot to pārliecināt par šāda priekšlikuma
īstenošanu.
322   Lēmuma 160. apsvērumā ir norādīts uz trīs sanāksmēm, kas notikušas 1989. gadā: pirmā sanāksme notikusi starp
Roche
un
BASF
7. jūnijā Bāzelē, otrā – ar
Aventis
piedalīšanos vasarā Cīrihē un trešā – starp
Roche
,
BASF
un
Aventis
septembrī. Saskaņā ar Lēmumu (skat. it īpaši 162. apsvērumu) tieši trešajā sanāksmē, kas arī notika Cīrihē, tika uzsāktas
divas konkrētās aizliegtās vienošanās.
323   Izšķirošais apstāklis, uz kuru Lēmumā ir balstīts konstatējums, ka
BASF
ir bijusi pamudinātāja loma aizliegtajās vienošanās attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu, tātad ir tas, ka minēto aizliegto
vienošanos pirmā sagatavošanās sanāksme notikusi tikai
Roche
un
BASF
starpā.
324
Aventis
1999. gada 19. maija paskaidrojuma 3.1. un 3.2. punktā, uz ko ir atsaukusies atbildētāja, ir norādīts, ka 80. gadu sākumā
ar
Aventis
pārstāvi ir sazinājušies
Roche
un
BASF
pārstāvji, lai apspriestu darbību vitamīnu tirgū, un 80. gados tika uzturēti šādi sakari starp minētajiem trijiem uzņēmumiem,
bet netika noslēgti nolīgumi tirgus ietekmēšanai; kad aptuveni 1989. gada beigās bija nostiprinājusies
Aventis
vieta tirgū, tas tika uzaicināts uz sanāksmi ar
BASF
un
Roche
, lai apspriestu tirgus lielumu; Šīs sanāksmes gaitā tika noslēgti konkurenci deformējošie nolīgumi. Minētie fakti nenozīmē,
ka 1989. gada septembrī iniciatīvu izveidot aizliegtu vienošanos attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu ir uzņēmies prasītājs.
325   Paskaidrojuma 2.5 punktā, uz kuru atbildētāja iesniegtajos dokumentos turklāt nav atsaukusies, patiešām ir minēts, ka “
Roche
un
BASF
[ar
Aventis
] sazinājās aptuveni 1989. gada beigās, piedāvājot piedalīties [konkurenci deformējošajās] darbībās”.
326   Neraugoties uz to, pārskatā par aizliegto vienošanos attiecībā uz E vitamīnu, kas kā 5. pielikums pievienots
Roche
1999. gada 16. jūlija atbildei uz Komisijas 1999. gada 26. maija lūgumu sniegt informāciju (turpmāk tekstā – “
Roche
1999. gada 16. jūlija atbilde”),
Roche
ir atzinusi savu atbildību par to, ka viens pats ir uzņēmies iniciatīvu sasaukt trīs minēto uzņēmumu pārstāvju sanāksmi,
lai izveidotu aizliegtu vienošanos, kurā Japānas ražotājuzņēmums
Eisai
tika iesaistīts vēlāk (minētais 5. pielikums, 2. lpp., 1. punkts).
327   Turklāt tajā pašā pārskatā
Roche
ir minējis divas divpusējas sagatavošanās sanāksmes, kas notikušas 1989. gadā Bāzelē (
Roche
mītnes vietā), katra uzņēmuma vitamīnu nozares augstākā līmeņa vadītāju līmenī: 1989. gada 7. jūnija sanāksme starp
Roche
un
BASF
, kas minēta arī Lēmuma 160. apsvērumā, un pirms tam – 1989. gada 24. aprīļa sanāksme starp
Roche
un
Aventis
(minētais 5. pielikums, 3. lpp.).
328   No
Roche
pārskata par aizliegto vienošanos attiecībā uz A vitamīnu, kas ietverts 1. pielikumā
Roche
1999. gada 16. jūlija atbildei (skat. 2.–4. lpp.), izriet, ka abās minētajās sanāksmēs tika apspriests arī A vitamīns.
329   32. un 33. punktā
Takeda
2000. gada 5. oktobra atbildē uz paziņojumu par iebildumiem, uz ko arī ir atsaukusies atbildētāja, nav norāžu, kas varētu
pamatot atbildētājas nostāju. No atbildes izriet tikai tas, ka pirmie konkurenci deformējošie nolīgumi par vitamīniem tika
noslēgti starp
Roche
,
BASF
un
Aventis
attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu. Šis fakts, kas tāpat attiecas arī uz
Aventis
, kuru Komisija tomēr Lēmumā neatzina par pamudinātāju, nekādi nepalīdz noteikt, vai
BASF
minētajos nolīgumos ir bijusi pamudinātāja loma. Turklāt
Takeda
ir bijis grūti sniegt uzticamas ziņas šajā sakarā, jo, tā kā tas neražo A vitamīnu un E vitamīnu, tas nebija viens no līgumslēdzējām
pusēm nolīgumos attiecībā un minētajiem vitamīniem.
Takeda
atbildes 30. punktā savukārt vispārīgi ir apstiprināts, ka “
Roche
[..] nepārprotami bija pamudinājis ražotājus sadarboties”.
330   Tādējādi šķiet, ka atbildētājas apgalvojumu, ka
BASF
un
Roche
kopīgi ir uzņēmušies iniciatīvu sazināties ar
Aventis
, – apgalvojumu, ko šķietami apstiprina
Aventis
1999. gada 19. maija paskaidrojums, – atspēko
Roche
1999. gada 16. jūlija atbildē sniegtais pārskats par sanāksmēm, it īpaši pārskats par 1989. gada 24. aprīļa divpusējo sanāksmi
starp
Roche
un
Aventis
.
331   Attiecībā uz minēto sanāksmi atbildētāja, pirmkārt, iebilst, ka
Roche
pārskatā nav sniegts precīzs un objektīvs notikumu apraksts, jo pat
Roche
pats 1999. gada 16. jūlija atbildē ir norādījis, ka “[sniegtās] ziņas nav pilnīgas visās detaļās, bet gan labākajā gadījumā
atspoguļo tikai attiecīgo
Roche
darbinieku personīgās atmiņas”. Otrkārt, atbildētāja uzskata, ka minētā sanāksme nav būtiska, lai noteiktu, kurš uzņēmums
ir bijis aizliegto vienošanos aizsācējs, jo tā ir notikusi pirms Lēmumā noteiktā pārkāpuma uzsākšanas (1989. gada septembris).
332   Norādītajiem atbildētājas iebildumiem nevar piekrist.
333   Attiecībā uz pirmo iebildumu ir jākonstatē, ka
Roche
precīzi ir norādījis attiecīgās divpusējās sanāksmes laiku (1989. gada 24. aprīlis), vietu (Bāzele) un dalībniekus un ka
Komisija Lēmumā nav sniegusi atrunas par
Roche
sniegto ziņu ticamību, bet gan, gluži pretēji, pat atzinusi, ka
Roche
norādītie fakti par pārkāpumiem attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu ir “ļoti būtiski” (743. apsvērums), un tieši par šiem
pārkāpumiem atbilstoši Paziņojuma par sadarbību D sadaļas 2. punkta pirmajam ievilkumam
Roche
par 50 % ir samazinājusi naudas sodu. Turklāt atšķirībā no
Aventis
, kas varēja būt ieinteresēts ierobežot savu lomu aizliegto vienošanos izveidošanā, uzsverot
Roche
un
BASF
atbildību šajā sakarā,
Roche
nebija īpaši ieinteresēts viens pats uzņemties šādu atbildību.
334   Otrais iebildums, kurā, pretēji savai vispārīgajai nostājai, atbildētāja jauc aizsācēja un pamudinātāja jēdzienus, nav pamatots,
jo prasītājs atsaucas uz
Roche
un
Aventis
1989. gada 24. aprīļa sanāksmi tāpēc, lai pierādītu, ka pats nav bijis pamudinātājs. Turklāt, ja šo iebildumu uzskatītu par
pareizu, par neatbilstošu būtu jāuzskata arī atbildētājas atsaukšanās uz
Roche
un
BASF
1989. gada 7. jūnija sanāksmi, uz kuru ir norādīts Lēmuma 160. apsvērumā un kura arī notika pirms pārkāpuma uzsākšanas.
335   No tā izriet, ka atbildētājas iesniegtie pierādījumi neļauj secināt, ka, izveidojot aizliegtās vienošanās A vitamīna un E vitamīna
tirgū, prasītājam ir bijusi pamudinātāja loma, īpaši attiecībā uz
Aventis
.
336   Atbildētāja iesniegtajos dokumentos nav apskatījusi prasītāja iespējamo lomu attiecībā uz Japānas uzņēmuma
Eisai
iesaistīšanos aizliegtajā vienošanās E vitamīna tirgū. Neviens Lēmuma apsvērums, kurā ir aprakstīta
Eisai
iesaistīšanās (212.–220. apsvērums), nav norādīts Lēmuma 712. apsvēruma zemsvītras piezīmē. Turklāt no 212. un 234. apsvēruma
izriet, ka
Roche
vienīgais bija vērsies pie
Eisai
, lai tas varētu kļūt par minētās aizliegtās vienošanās dalībnieku.
337   Šādos apstākļos ir jāsecina, ka Lēmumā ietvertais vērtējums, ka prasītājam ir bijusi pamudinātāja loma pārkāpumos attiecībā
uz A vitamīnu un E vitamīnu, nav pietiekami pamatots.
338   Tā kā attiecībā uz šo jautājumu Lēmumā pastāv trūkumi, kas ietekmē tā tiesiskumu, un Komisija, pamatojoties uz Pamatnostādņu
2. punkta trešajā ievilkumā norādīto atbildību pastiprinošo apstākli, prasītājam ir piemērojusi vienreizēju naudas soda pamatapmēra
palielinājumu par 35 %, Pirmās instances tiesai ir jāizmanto sava neierobežotā kompetence, vērtējot prasītāja lomu attiecīgajos
pārkāpumos, lai tādējādi apstiprinātu, atceltu vai grozītu minēto naudas soda palielinājumu. Ņemot vērā, ka prasītāja lomas
pierādīšanai šajos divos pārkāpumos atbildētāja Pirmās instances tiesai nav iesniegusi nekādus papildu pierādījumus, kas attiektos
uz vēlāku laiku nekā Lēmuma 160. apsvērumā izklāstītie apstākļi, Pirmās instances tiesas vērtējums būs vērsts uz prasītāja
iespējamo aizsācēja lomu minētajos pārkāpumos.
–       Aizsācēja loma
339   Lai pamatotu savu nostāju, ka prasītājam ir bijusi aizsācēja loma pārkāpumos attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu, atbildētāja
atsaucas uz divu veidu darbību, ko prasītājs ir veicis, īstenojot prettiesiskos nolīgumus, un kas ir minēta arī Lēmumā.
340   Pirmkārt, atbildētāja norāda uz
BASF
uzdevumu izvirzīt pastāvīgos dalībniekus produktu mārketinga reģionālajā līmenī organizētajām sanāksmēm, kas izriet no Lēmuma
177. apsvēruma.
341   Otrkārt, atbildētāja atsaucas uz cenu paaugstinājumiem, par kuriem publiski ir paziņojis prasītājs, un šajā sakarā norāda
uz Lēmuma 183. un 224. apsvērumu.
342   Attiecībā uz iespējamo prasītāja uzdevumu izvirzīt dalībniekus atsevišķām sanāksmēm attiecīgajā Lēmuma apsvērumā, t.i., 178. apsvērumā,
jo ir acīmredzams, ka atbildētāja atsauce uz 177. apsvērumu ir pārrakstīšanās kļūda, ir norādīts, ka “
BASF
ir izvirzījis personas, kas attiecīgajā laika periodā pastāvīgi piedalījušās sanāksmēs”.
343   Atbildētāja savos rakstveida dokumentos minēto apsvērumu ir interpretējusi kļūdaini. Kā ir norādījis prasītājs un kā izriet
no administratīvās lietas dokumentiem, ko atbildētāja ir iesniegusi, izpildot Pirmās instances tiesas noteiktos procesa organizatoriskos
pasākumus, Lēmuma 178. apsvērumā ir norādīts vienīgi tas, ka, izmeklēšanas laikā sadarbojoties ar Komisiju, prasītājs ir norādījis
to personu vārdus, kas, pārstāvot katra savu uzņēmumu, ir piedalījušās sanāksmēs. Atbildētāja nav spējusi atbilstoši Pirmās
instances tiesas lūgumam iesniegt pierādījumus tam, ka prasītājam attiecīgo aizliegto vienošanos īstenošanā ir bijis jāgādā
par dalībnieku izvirzīšanu produktu mārketinga reģionālajā līmenī organizētajām sanāksmēm.
344   Attiecībā uz prasītāja paziņojumiem par cenu paaugstināšanu – atbildētāja īpaši atsaucas uz Lēmuma 183. apsvērumu, uz kuru
turklāt ir norādīts arī 712. apsvēruma zemsvītras piezīmē un kura teksts ir šāds:
“Ja tika nolemts paaugstināt cenas,
Roche
parasti bija pirmais, kas par to paziņoja (lai gan skaidrs arī, ka dažkārt
Roche
to lūdzis pirmajam izdarīt
BASF
).”
345   Prasītājs neapstrīd, ka dažkārt pēc
Roche
lūguma pirmais paziņojis par cenu paaugstināšanu, par ko kopīgi nolemts aizliegtajās vienošanās attiecībā uz A vitamīnu un
E vitamīnu. Prasītājs apgalvo, ka, pamatojoties uz šādu apstākli, tomēr nevar secināt, ka tam aizliegtajās vienošanās ir bijusi
aizsācēja loma.
346   Minētajam prasītāja argumentam nevar piekrist.
347   Protams, no Lēmuma 201. apsvēruma izriet, ka “lēmumus par to, vai palielināt cenas, periodiskajās sanāksmēs pieņēma par vitamīnu
tirgu atbildīgie mārketinga direktori un apstiprinoša lēmuma gadījumā nolēma arī to, kad un kādā apmērā tas darāms”. Tāpat
arī 203. apsvērumā, pamatojoties uz
Roche
1999. gada 16. jūlija atbildes 5. pielikumā izklāstītajiem un prasītāja norādītajiem apgalvojumiem, ir noteikts, ka “dalībnieki
parasti vienojas, ka viens no ražotājiem pirmais “paziņo” par cenu paaugstināšanu – vai nu tirdzniecības žurnālā vai arī,
par to tieši informējot galvenos klientus”, un ka, “tiklīdz viens no karteļa dalībniekiem paziņo par cenu paaugstinājumu,
pārējie dalībnieki parasti izdara tādus pašus paziņojumus”.
348   Tas, ka par cenu paaugstināšanu tika izlemts, aizliegtās vienošanās dalībniekiem kopīgās sanāksmēs panākot attiecīgu vienošanos
un nolemjot arī par cenu paaugstinājuma apmēru, dienu un īstenošanas mehānismu, tomēr neizslēdz viena vai otra uzņēmuma individuālo
atbildību par lēmumu būt pirmajam, kas faktiski ievieš cenu paaugstinājumu, par ko uzņēmumi vienojušies. Uzņemoties šādu iniciatīvu,
kas, aizliegtās vienošanās dalībnieku sanāksmē panākot vienošanos par cenu paaugstināšanu, nav noteikta kā uzņēmuma individuāls
un īpašs pienākums, uzņēmums brīvprātīgi sniedz būtisku atbalstu šādas vienošanās izpildei un tādā veidā nodrošina, ka šāda
vienošanās nepaliek neīstenota, bet gan ietekmē tirgu.
349   Prasītājs, attiecībā uz kuru ir zināms, ka tas vairāk nekā vienu reizi ir uzņēmies šādu iniciatīvu, nevar izvairīties no minētās
individuālās atbildības, apgalvojot, ka arī
Aventis
tā rīkojies vismaz vienu reizi.
350   Prasītāja izmantotie pierādījumi, ka
Aventis
vienu reizi pirmais ir paziņojis par cenu paaugstinājumu, par ko bija nolēmuši aizliegtās vienošanās dalībnieki, ir ietverti
paša
Aventis
1999. gada 19. maija paskaidrojumā (3.4. punkts), kurā
Aventis
norāda, ka ir uzņēmies šādu iniciatīvu “vienu vienīgu reizi”, kas attiecībā uz šajā lietā aplūkotajiem pārkāpumiem, kas ir
ilguši deviņus ar pusi gadus, noteikti nav pietiekams pierādījums, lai
Aventis
kvalificētu kā aizsācēju.
351   Turklāt Lēmumā izklāstītie faktiskie apstākļi par aizliegto vienošanos attiecībā uz E vitamīnu liecina, ka prasītāja lomu
nevar pielīdzināt
Aventis
lomai. Šajā sakarā, pirmkārt, ir jāmin fakts, ka pēc tam, kad
Aventis
rūpnīcai nācās pārtraukt darbību 1990. gada decembrī notikuša ugunsgrēka dēļ, prasītājs, sekojot
Roche
piemēram, līdz rūpnīcas darbības atsākšanai
Aventis
piegādāja E vitamīnu (skat. 216. un 220. apsvērumu); otrkārt, fakts, ka 1997. gadā prasītājs tāpat kā
Roche
no
Aventis
kompensācijas kārtībā iegādājās dzīvnieku barībai paredzēto E vitamīnu, lai tādējādi
Aventis
ļautu saglabāt tam paredzēto E vitamīna kopējā tirgus daļu 16 % apmērā, neraugoties uz augošo pieprasījumu pēc cilvēku patēriņam
paredzētā E vitamīna, t.i., tirgus segmenta, kurā
Aventis
nedarbojās (skat. 225. apsvērumu). Šādi prasītāja neapstrīdētie apstākļi, kas jau tika izklāstīti paziņojumā par iebildumiem
(53., 55. un 58. punkts) un uz kuriem ir norādīts arī atbildētājas aizstāvības rakstā (81. punkts), raksturo
Aventis
vietu aizliegtajā vienošanās kā tādu, kas ir bijusi atkarīga no
Roche
un
BASF
atbalsta, un atspoguļo minēto uzņēmumu apņēmību nodrošināt prettiesisko nolīgumu stabilitāti un sekmīgumu.
352   Lēmuma 224. apsvērumā minētais apstāklis, ka par A vitamīna un E vitamīna cenu paaugstināšanu par 5 % prasītājs 1994. gada
14. februārī ir paziņojis, izmantojot tirdzniecības preses izdevumus, nesniedz papildu pamatojumu no 183. apsvēruma izrietošajam
secinājumam, jo pat, ja pieņemtu, ka šāds paziņojums ir veikts pirms citu aizliegtās vienošanās dalībnieku līdzīgiem paziņojumiem,
– ko atbildētāja ne apgalvo, ne noliedz, – tas labākajā gadījumā varētu uzskatīt par konkrētu piemēru minētajā apsvērumā norādītajai
prasītāja darbībai.
353   Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, jāatzīst, ka Komisija nav pieļāvusi kļūdas vērtējumā, Lēmumā secinot, ka pārkāpumos attiecībā
uz A vitamīnu un E vitamīnu prasītājam ir bijusi aizsācēja loma.
–       Secinājums par atbildību pastiprinoša apstākļa piemērošanu, izskatot pārkāpumus attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu
354   Lai gan Komisija, pamatojoties uz saviem norādītajiem pierādījumiem, nevarēja pamatoti secināt, ka prasītājam ir bijusi pamudinātāja
loma pārkāpumos attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu, Pirmās instances tiesa, izlietojot savu neierobežoto kompetenci, var
pēc lietas materiālu vērtējuma kopsakarā ar lietas dalībnieku argumentiem nospriest, ka
BASF
par konkrētajiem pārkāpumiem piemēroto naudas sodu pamatapmēru palielinājums par 35 % ir uzskatāms par pilnīgi pamatotu,
ņemot vērā, ka
BASF
tāpat kā
Roche
ir bijis to aizsācējs, lai gan mazākā mērā nekā
Roche
.
b)     Pārkāpums attiecībā uz B 5 vitamīnu
Lietas dalībnieku argumenti
355   Par pārkāpumu attiecībā uz B 5 vitamīnu – prasītājs norāda, ka, pirmkārt, Lēmuma 296. apsvērumā ir apstiprināts, ka aizliegto
vienošanos “organizēja, vadīja un kontrolēja
Roche
” un, otrkārt, pieļauj, ka
BASF
varētu nebūt prettiesisko saskaņoto pasākumu iniciators. Prasītājs uzsver, ka
Roche
un
Daiichi
Pharmaceutical
Co. Ltd.
(turpmāk tekstā – “
Daiichi
”) 1990. gada decembrī notikušajā sanāksmē apsprieduši aizliegtas vienošanās izveidošanu un cenu noteikšanas un kvotu sadales
mehānismus un
Roche
iesaistījis
BASF
pēc
Daiichi
lūguma (Lēmuma 298. apsvērums).
Roche
ir bijusi ļoti aktīva loma aizliegtās vienošanās organizēšanā, vadīšanā un kontrolē, izveidojot aizliegtās vienošanās pamatstruktūru,
organizējot atsevišķas sanāksmes ar katru dalībnieku, apkopojot visu dalībnieku datus par cenām un apjomiem, kā arī paužot
neapmierinātību, ka dalībnieki neievēro vienošanos. Lēmumā savukārt ir norādīts tikai viens gadījums, kad
BASF
paziņojis par savām cenām, un nav sniegti pierādījumi konstatējumam, ka
BASF
ir uzņēmies aizsācēja lomu vai vienkārši aktīvu lomu aizliegtās vienošanās vadībā.
356   Prasītājs uzskata, ka tā loma nav bijusi nozīmīgāka par
Daiichi
lomu, bet, iespējams, pat mazāk nozīmīga, un
Daiichi
nav kvalificēts kā aizsācējs. Šajā sakarā prasītājs uzsver, ka
Daiichi
vedinājis slepenajos saskaņotajos pasākumos iesaistīt jaunus dalībniekus un mudinājis
Roche
iesaistīt
BASF
(Lēmuma 298. apsvērums).
Daiichi
kopā ar
Roche
ir organizējis visas ar B 5 vitamīnu saistītās sanāksmes vadības un darbības līmeņos, tātad ieņēmis pastāvīgu un aktīvu lomu,
dalot aizsācēja atbildību ar
Roche
.
357   Atbildētāja uzskata, ka Lēmumā ir pierādījusi, ka aizliegtajā vienošanās attiecībā uz B 5 vitamīnu
BASF
ir bijusi aizsācēja loma, kaut arī tā bijusi mazāk nozīmīga nekā
Roche
. Atbildētāja norāda uz Lēmumā ietverto atsauci uz vadības līmeņa sanāksmi starp
Roche
un
BASF
, kas notikusi 1992. gada jūnijā pirms visu triju aizliegtās vienošanās dalībnieku vadības līmeņa sanāksmēm (314. apsvērums).
Atbildētāja precizē, ka paziņojumā par iebildumiem un Lēmumā (319. apsvērums) ir norādīts, ka
Roche
vai
BASF
periodiski informējuši
Daiichi
par viena vai otra nodomu paaugstināt cenas un par paredzamo paaugstināšanas dienu, kā arī aicinājuši sekot šādai iniciatīvai.
Pēc Lēmumā izklāstītā arī redzams, ka
Roche
un
BASF
ieņēmuši vienotu nostāju pret citiem ražotājiem, proti, Lēmumā ir norādīts, ka abi uzņēmumi vienmēr spējuši paaugstināt cenas
un to arī darīja, pat ja
Daiichi
pret to iebilda (321.–324. apsvērums).
358   Turklāt atbildētāja uzskata, ka
Daiichi
darbību aizliegtajā vienošanās attiecībā uz B 5 vitamīnu nekādā gadījumā nevarētu kvalificēt kā aizsācēja lomu.
359   Replikas rakstā prasītājs apstrīd to, ka pēc
Roche
un
BASF
1992. gada jūnija sanāksmes varētu spriest, ka
BASF
ir uzņēmies aizsācēja vai pamudinātāja lomu. Fakts, ka
Roche
un
BASF
par cenu paaugstināšanu paziņoja pārmaiņus, nenorādot ne to, kurš ierosinājis veikt cenu paaugstināšanu, ne arī to, vai citi
dalībnieki, kuri tam nav piekrituši, ietekmēti piespiedu kārtā. Līdz ar to minētais fakts nepalīdz noteikt, kurš ir vadījis
aizliegto vienošanos.
360   Attiecībā uz vienoto nostāju, ko cenu paaugstināšanas jautājumā
Roche
un
BASF
, iespējams, ieņēmuši attiecībā pret
Daiichi
, prasītājs uzsver, ka aizliegtajām vienošanām kopīga pazīme ir tāda, ka dalībniekiem ne vienmēr ir vienādas intereses. Tas,
ka
Roche
un
BASF
intereses cenu jautājumā varēja atšķirties no
Daiichi
interesēm, nepauž neko, kas attiecas uz aizliegtās vienošanās aizsācēja lomu. Turklāt trīs dalībnieku faktiskā rīcība saistībā
ar priekšlikumu 1998. gada pavasarī paaugstināt cenas apliecina to, ka aizliegtajai vienošanās nav bijis vadītāja, jo katrs
dalībnieks īstenojis savu politiku, lai sasniegtu paša mērķus, pat tiktāl, ka cenu paaugstināšana galu galā tirgū izrādījās
neveiksmīga (Lēmuma 323.‑325. apsvērums). Šajā sakarā prasītājs norāda, ka atbildētāja savā aizstāvības rakstā (95. punkts)
ir atzinusi, ka aizsācēja lomu aizliegtā vienošanās var konstatēt, ja aizliegtās vienošanās darbība apliecina, ka kāda uzņēmuma
darbību tirgū faktiski nosaka citi uzņēmumi.
361   Atbildē uz repliku atbildētāja precizē, ka Lēmumā nav apgalvots, ka
BASF
uzsācis karteli B 5 vitamīna tirgū. Atbildētāja piebilst, ka aizsācēja loma tirgū ne vienmēr nozīmē, ka uzņēmums darbojies
arī kā pamudinātājs panākt aizliegtu vienošanos. Līdz ar to argumenti, ar ko prasītājs vēlas pierādīt, ka
Roche
un
Daiichi
ir pamudinājuši panākt aizliegtu vienošanos, nav atbilstoši.
Pirmās instances tiesas vērtējums
362   Jāatgādina, ka atbilstoši Lēmumam aizliegtajā vienošanās, kas pastāvēja attiecībā uz B 5 vitamīnu, piedalījās
Roche
,
BASF
un Japānas ražotājs
Daiichi
.
363   Jākonstatē arī, ka iesniegtajos dokumentos atbildētāja ar šo pārkāpumu saistītajā argumentācijā attiecībā uz
BASF
ir norādījusi vienīgi uz tā aizsācēja lomu, bet ne uz pamudinātāja lomu.
364   Lai arī šajā sakarā Lēmuma 712. apsvērumā
Roche
ir kvalificēts gan kā aizsācējs, gan kā pamudinātājs, tas tomēr ir darīts vispārīgi un attiecībā uz visiem pārkāpumiem, bet
minētā apsvēruma zemsvītras piezīmē attiecībā uz aizliegto vienošanos B 5 vitamīna tirgū norādes ir tikai uz 319. un 322. apsvērumu,
kuros nav vērtēta konkrētās aizliegtās vienošanās izveidošana vai paplašināšana, bet gan šī vitamīna cenu paaugstināšana aizliegtās
vienošanās īstenošanas ietvaros.
365   Līdz ar to ir jākonstatē, ka par B 5 vitamīna tirgū izdarīto pārkāpumu prasītājam piemērotā naudas soda pamatapmēra palielinājums
par 35 % ir pamatots vienīgi ar prasītāja iespējamo aizsācēja lomu minētajā pārkāpumā. Tātad Pirmās instances tiesai, īstenojot
minētā paaugstinājuma tiesiskuma kontroli, ir jāanalizē vienīgi Lēmumā norādītie faktiskie apstākļi, kas izmantoti kā pierādījumi
atzinumam, ka
BASF
ir uzņēmies aizsācēja lomu, un kas attiecas uz B 5 vitamīna cenu paaugstināšanu aizliegtās vienošanās īstenošanas ietvaros.
366   Lēmuma 319. apsvērumā ir teikts, ka “saskaņā ar
Daiichi
sniegtajām ziņām,
Roche
vai
BASF
to periodiski informējuši, ka viens vai otrs ir paredzējis paaugstināt cenas, norādījuši dienu, kad paredzēts cenas paaugstināt,
un aicinājuši
Daiichi
tiem “sekot””; “šie paziņojumi” “bieži sniegti, izmantojot specializētos preses izdevumus”.
367   Lēmuma 321. un 322. apsvērumā ir norādīti kopīgie iemesli, kas pamudinājuši
Roche
un
BASF
paaugstināt B 5 vitamīna cenu, t.i., pirmkārt, vēlme samazināt to konkurentu rīcības brīvību piedevu pārstrādes tirgū, lai
tos no šī tirgus izspiestu, un, otrkārt, nepieciešamību novērst, ka monetārās svārstības varētu izraisīt cenu atšķirības dažādos
reģionos un preču plūsmas novirzes, izplatītājiem veicot preču pārkraušanu. Kā atgādina atbildētāja, Lēmuma 323.–325. apsvērumā
turklāt ir norādīts, ka
Roche
un
BASF
ir paaugstinājuši cenas arī tādā gadījumā, ja
Daiichi
pret to iebildis.
368   Prasītājs neapstrīd šī sprieduma divos iepriekšējos punktos citētajos apsvērumos norādītos apstākļus.
369   Prasītājs 319. apsvērumu interpretē tā, ka
Roche
un
BASF
ir pārmaiņus paziņojuši par cenu paaugstināšanu, un uzsver, ka šis apstāklis nekādi nenorāda, kurš uzņēmums ir ierosinājis
veikt cenu paaugstināšanu.
370   No minētā apsvēruma – tāpat kā no paziņojuma par iebildumiem 101. punkta trešās daļas un
Daiichi
1999. gada 19. jūlija paskaidrojuma attiecīgā fragmenta, ko pievienošanai lietā iesniedza atbildētāja, izpildot procesa organizatoriskos
pasākumus, – izriet, ka prasītājs vai
Roche
ir ne vien pirmie paziņojuši par cenu paaugstināšanu, bet arī nolēmuši veikt šādu paaugstināšanu un par to brīdinājuši
Daiichi
.
371   Atšķirībā no nostājas, kas pausta attiecībā uz aizliegtajām vienošanām A vitamīna un E vitamīna tirgū (skat. šī sprieduma
347. punktu) Lēmumā, aprakstot faktiskos apstākļus saistībā ar aizliegto vienošanos B 5 vitamīna tirgū, nav norādīts, ka minētās
aizliegtās vienošanās dalībnieki, kopīgi vienojoties, savās periodiskajās sanāksmēs ir lēmuši par cenu paaugstināšanu, paaugstinājumu
apmēru un to ieviešanas dienu. Lēmuma 317. apsvērumā ir minēta “saskaņotu cenu paaugstinājumu sērija” un 319. apsvērumā ir
aprakstīts mehānisms, ko Komisijai atklāja
Daiichi
un atbilstoši kuram
Roche
vai
BASF
uzņēmās iniciatīvu paaugstināt cenas un par to iepriekš paziņoja
Daiichi
, to uzaicinot pievienoties. Tādējādi ir skaidrs, ka saskaņoto cenu paaugstinājumu praktiskā īstenošana patiešām ir bijusi
atkarīga no
Roche
vai
BASF
individuālās iniciatīvas – attiecībā uz paaugstināšanas faktu, apjomu un brīdi.
372   Katrā ziņā, pat ja dalībnieki iepriekš vienojušies ne tikai par cenu saskaņošanas pamatmehānismu (individuālā iniciatīva,
iepriekšēja paziņošana citiem ražotājiem, to pievienošanās), bet katrā atsevišķā gadījumā arī par faktiski veicamo cenu paaugstinājumu,
tā apjomu un īstenošanas dienu, cenu paaugstināšana tik un tā joprojām būtu atkarīga no
Roche
vai
BASF
spontānas iniciatīvas (šajā sakarā skat. šī sprieduma 348. punktā izklāstītos apsvērumus).
373   Arī šajā jomā pastāvošais pienākumu sadalījums starp
Roche
un
BASF
ir izskaidrojams, ņemot vērā uzņēmumu līdzīgās intereses, kas aprakstītas Lēmuma 321. apsvērumā un it īpaši 322. apsvērumā,
un to vienoto nostāju, kas bijusi īpaši skaidri redzama Lēmuma 324. un 325. apsvērumā minētās cenu paaugstināšanas gadījumā,
t.i., – faktorus, kas raksturo šīs lietas kontekstu, kurā ir jāvērtē pierādījumi par aizsācēja lomu (šajā sakarā skat. šī
sprieduma 269. punktā minēto spriedumu lietā
Archer Daniels Midland
un
Archer Daniels Midland Ingredients
/Komisija, 241. punkts).
374   Prasītāja norādītais fakts, ka
Daiichi
atšķirībā no
Roche
nav pievienojies minētajai cenu paaugstināšanai un tā galu galā tirgū nav bijusi sekmīga (Lēmuma 323.–325. apsvērums), nekādā
veidā nemazina lielo atbildību par aizliegtās vienošanās dalībnieku pamudināšanu uz prettiesisku darbību, kas jāuzņemas prasītājam
tāpat kā
Roche
tādēļ, ka tie uzņēmušies iniciatīvu paaugstināt B 5 vitamīna cenas atbilstoši Lēmuma 319. apsvērumā aprakstītajai shēmai.
Jānorāda, ka, pretēji tam, ko apgalvo prasītājs, apstāklis, ka uzņēmums izdara spiedienu vai pat diktē citu aizliegtās vienošanās
dalībnieku rīcību, nav obligāts nosacījums, lai šādu uzņēmumu kvalificētu kā aizliegtās vienošanās aizsācēju. Pietiek ar to,
ka uzņēmums ir darbojies kā būtisks aizliegtās vienošanās dzinējspēks, un to var konstatēt arī no tā, ka uzņēmums ir uzņēmies
izstrādāt un piedāvāt aizliegtās vienošanās dalībnieku darbības modeli, kaut arī nav bijis spējīgs to pārējiem dalībniekiem
uzspiest.
375   Līdz ar to Komisija Lēmumā no 319. apsvērumā minētā apstākļa pamatoti ir secinājusi, ka prasītājam tāpat kā
Roche
, lai arī mazākā mērā, ir bijusi īpaša atbildība B 5 vitamīna tirgū pastāvošās aizliegtās vienošanās darbībā.
376   Šādu atbildību nevar apstrīdēt, atsaucoties uz to, ka arī
Daiichi
no savas puses ir varējis būt pamudinātājs uz minēto aizliegto vienošanos vai organizējis noteiktu skaitu aizliegtās vienošanās
dalībnieku sanāksmju.
377   Līdz ar to ir jāsecina, ka prasītājs nav pierādījis, ka Komisijas vērtējums, ka
BASF
kopā ar
Roche
ir bijuši aizsācēji pārkāpumam attiecībā uz B 5 vitamīnu, ir uzskatāms par kļūdainu.
378   Līdz ar to izskatāmais pamats ir jānoraida tiktāl, ciktāl tas ir vērsts uz norādīto vērtējumu, un ir jānorāda arī, ka prasītājs
nav izvirzījis konkrētus iebildumus par naudas soda palielinājuma apmēru, kas tam piemērots uz minētā vērtējuma pamata.
c)     Pārkāpums attiecībā uz C vitamīnu
Lietas dalībnieku argumenti
379   Par pārkāpumu attiecībā uz C vitamīnu – prasītājs apgalvo, ka Lēmumā norādītie pierādījumi neapliecina, ka prettiesiskie saskaņotie
pasākumi ir veikti pēc prasītāja un
Roche
iniciatīvas vai ka prasītājs tos vadījis kopā ar
Roche
. Skatot Lēmumu kopumā, tajā skaidri ir noteikts, ka
Roche
viens pats ir vadījis slepenos saskaņotos pasākumus attiecībā uz C vitamīnu. Vienīgie pierādījumi, kas Lēmumā ir vērsti pret
prasītāju, ir tādi, ka prasītājs savās telpās ir noturējis divas sanāksmes ar citiem aizliegtās vienošanās dalībniekiem, lai
apspriestu Ķīnas ražotāju konkurences draudus; turklāt minēto sanāksmju laikā
Roche
, nevis
BASF
ierosinājis paaugstināt preču cenas un samazināt apjomus. Prasītājs turklāt norāda, ka attiecībā uz C vitamīnu
Takeda
ir piedalījies prettiesisko pasākumu plānošanā un mudinājis par tiem vienoties vismaz tikpat lielā mērā kā prasītājs, ja
ne vēl lielākā. Prasītājs norāda, ka
Takeda
tomēr nav ticis kvalificēts kā aizsācējs.
380   Atbildētāja apgalvo, ka tās vērtējums, saskaņā ar kuru prasītājam ir bijusi aizsācēja loma aizliegtajā vienošanās attiecībā
uz C vitamīnu, ir pareizs, tostarp arī attiecībā uz
Takeda
lomu. Prasītājs nav norādījis uz citiem svarīgiem Lēmuma fragmentiem, kuros ir pierādīts, ka
Takeda
nācies saskarties ar Eiropas ražotāju, tai skaitā
Roche
un
BASF
, kompaktu grupu. Šajā sakarā atbildētāja īpaši atgādina, ka 433. apsvērumā ir norādīts, ka tieši
BASF
vienā no paša organizētajām sanāksmēm ir vēlējies uzņemties aizsācēja lomu, nosakot plānotās cenas. No minētā apsvēruma izriet,
ka – par spīti
Roche
cenu priekšlikumiem –
BASF
paredzējis 1993. gada otrajam, trešajam un ceturtajam ceturksnim cenas noteikt, attiecīgi, 25, 26 un 27 Vācijas marku (DEM)
apmērā, un pārējiem aizliegtās vienošanās dalībniekiem nepārprotami norādīja vēlmi attiecīgajā tirgū būt vadošajam, piemērojot
minētās cenas. Turklāt 437. apsvērumā ir aprakstīts, ka
BASF
ir sagatavojis darba dokumentus, lai savus priekšlikumus darītu zināmus 1993. gada 25. maija sanāksmē. Atbildētāja norāda,
ka, prasības pieteikuma 149. punktā minot, ka “
BASF
patiešām reizēm ir bijusi kāda loma”, prasītājs pats ir atzinis, ka ir vadījis aizliegto vienošanos C vitamīna tirgū.
381   Attiecībā uz
BASF
un
Takeda
it kā identiskajām lomām – atbildētāja uzsver, ka, lai uzņēmumu kvalificētu kā karteļa aizsācēju, nepietiek tikai ar to,
ka tas ir nodibinājis sakarus ar konkurentiem (t.i., uzņēmies pamudinātāja lomu), ja karteļa darbība apliecina, ka rīcību
tirgū faktiski nosaka citi uzņēmumi. Tieši tā bijis
Takeda
gadījumā. Atbildētāja norāda, ka
BASF
pieskaņojies
Roche
cenu politikai (Lēmuma 424. apsvērums) un ka Eiropas ražotāji
Takeda
izvirzījuši ultimātu, ka tam ir jāpiekrīt samazināt C vitamīna pārdošanas apjomu, citādi tie atkāptos no vienošanās (442. apsvērums).
No otras puses,
Roche
un
BASF
nesekoja
Takeda
paziņojumam par cenu paaugstināšanu (Lēmuma 425. apsvērums), un Eiropas ražotāji sistemātiski noraidīja vai neīstenoja
Takeda
priekšlikumus (Lēmuma 446., 447. un 456. apsvērums).
Takeda
nav ievērojis Eiropas ražotāju noteiktās kvotas, kas
Takeda
par to nosodījuši. Eiropas ražotāji turklāt noturējuši sanāksmes tikai savā starpā, bez
Takeda
piedalīšanās.
Pirmās instances tiesas vērtējums
382   Jāatgādina, ka atbilstoši Lēmumā noteiktajam aizliegtajā vienošanās attiecībā uz C vitamīnu piedalījās visi trīs Eiropas ražotāji
–
Roche
,
BASF
un
Merck KgaA
– un Japānas ražotājs
Takeda
.
383   Jākonstatē, ka iesniegtajos dokumentos atbildētāja par
BASF
ir norādījusi vienīgi uz tā aizsācēja lomu konkrētajā pārkāpumā, bet nav to kvalificējusi arī kā pamudinātāju.
384   Lēmuma 712. apsvēruma zemsvītras piezīmē starp apsvērumiem, kuros ir pamatota
BASF
aizsācēja un pamudinātāja loma dažādos pārkāpumos, patiešām ir norādīts arī Lēmuma 388. apsvērums, kas attiecas uz konkrētās
aizliegtās vienošanās izveidošanos. Jākonstatē tomēr, ka 388. apsvērumā
BASF
nav pat minēts, kas savukārt norāda, ka pirmās sagatavošanās sanāksmes aizliegtās vienošanās izveidošanai ir notikušas starp
Roche
un
Takeda
. 712. apsvēruma zemsvītras piezīmē ietvertā norāde uz 388. apsvērumu acīmredzot ir pārrakstīšanās kļūda.
385   No tā jāsecina, ka par pārkāpumu attiecībā uz C vitamīnu prasītājam piemērotā naudas soda pamatapmēra palielinājums par 35 %
ir pamatots vienīgi ar to, ka prasītājam pārkāpumā ir bijusi aizsācēja loma. Līdz ar to Pirmās instances tiesai, īstenojot
minētā palielinājuma tiesiskuma kontroli, ir jāanalizē vienīgi tie faktiskie apstākļi, kas Lēmumā ir norādīti kā pierādījumi
tam, ka
BASF
ir bijis pārkāpuma aizsācējs, t.i., 432., 437. un 439. apsvērumā norādītie apstākļi, kuri attiecas uz atsevišķu karteļa sanāksmju
organizēšanu un norises kārtību.
386   Lēmuma 432. apsvērumā ir aprakstīta sanāksme ar
Roche
un
Merck
, ko 1993. gada sākumā prasītājs organizējis savā mītnē Ludvigshāfenā [
Ludwigshafen
], lai apspriestu ar Ķīnas ražotāju radīto konkurenci saistītās problēmas. Lēmuma 439. apsvērumā ir norādīts uz vēl vienu
sanāksmi, kas starp visiem četriem aizliegtās vienošanās dalībniekiem notikusi prasītāja birojā Frankfurtē.
387   Fakts, ka prasītājs ir noturējis divas aizliegtās vienošanās dalībnieku sanāksmes, nav tik būtisks, ja ņem vērā, ka Lēmumā
ir norādīts uz daudzām
Roche
un
Takeda
divpusējām sanāksmēm, kas notikušas Bāzelē (
Roche
mītne) vai Tokijā (
Takeda
mītne) (Lēmuma 388., 390., 391., 403., 407., 413., 418., 420. un 456. apsvērums), un to, ka laikā no 1991. gada līdz 1993. gada
maijam Eiropas ražotāju ceturkšņa sanāksmes parasti notika Bāzelē (Lēmuma 415. apsvērums).
388   Lēmuma 437. apsvērumā ir norādīts, ka prasītājs “iesniedzis savus darba dokumentus, kas bija paredzēti [1993. gada 25. maijā
notikušajai daudzpusējai sanāksmei], un tajos ir sniegtas sīkas ziņas par priekšlikumu par 5 % samazināt [kvotas] un par rasto
kompromisu”.
389   Ņemot vērā zināmo neskaidrību minētajā frāzē, kuru atbildētāja izmantojusi savā argumentācijā iesniegtajos dokumentos, Pirmās
instances tiesa procesa organizatorisko pasākumu ietvaros atbildētājai lūdza iesniegt norādītos darba dokumentus un precizēt,
vai minētajā frāzē tā ir vēlējusies konstatēt, ka
BASF
norādītos darba dokumentus ir iesniedzis citiem aizliegtās vienošanās dalībniekiem, sagatavojoties gaidāmajai 1993. gada
25. maija sanāksmei.
390   Atbildot uz šādu lūgumu, atbildētāja iesniedza dokumentu, ko administratīvās procedūras laikā tai nodevis
BASF
; tas attiecas uz 1993. gadam paredzamajām C vitamīna kvotām (turpmāk tekstā – “1993. gada kvotu apraksts”). Atbildētāja arī
precizēja, ka Lēmuma 437. apsvērumā tā nav vēlējusies konstatēt, ka prasītājs norādīto darba dokumentu ir iesniedzis citiem
aizliegtās vienošanās dalībniekiem, bet gan norādīt, ka
BASF
nostāja, ko bija paredzēts paust 1993. gada 25. maija sanāksmē, bija atbalstīt kvotu samazināšanu par 5 % un
BASF
bija paredzējis aicināt pārējos dalībniekus apspriest šādu priekšlikumu. Atbildētāja norādīja, ka saskaņā ar paskaidrojumiem,
ko
BASF
sniedza administratīvās procedūras laikā, 1993. gada kvotu aprakstā mašīnrakstā norādītās kvotas bija noteicis
Roche
, bet rokrakstā norādītās kvotas bija pievienojis
BASF
pārstāvis, un tās atbilda minētajā sanāksmē apspriestajam priekšlikumam par slepenu saskaņotu pasākumu veikšanu.
391   Šādi atbildētāja paskaidrojumi tomēr ir diezgan neskaidri, un no tiem nevar secināt to, vai 1993. gada 25. maija sanāksmē
BASF
ir atbalstījis
Roche
priekšlikumu vai arī jau pašā sākumā pārējiem aizliegtās vienošanās dalībniekiem ir iesniedzis alternatīvu priekšlikumu,
kas atspoguļots rokrakstā veiktajās piezīmēs 1993. gada kvotu aprakstā. No lietas materiāliem skaidrāks nekļūst arī tas, vai
norādītās rokrakstā veiktās piezīmes
BASF
pārstāvis pievienojis pirms 1993. gada 25. maija sanāksmes vai tomēr sanāksmes laikā, vai pēc tās.
392   No otras puses, no Lēmuma 436. un 437. apsvēruma skaidri izriet, ka minētās sanāksmes laikā tieši
Roche
ierosināja 1993. gadā kvotas vispārīgi samazināt par 5 %,
Takeda
pret to iebilda un iesniedza atbildes priekšlikumu, un beigās tika rasts kompromisa risinājums, ka Eiropas ražotāju kvotas
tiks samazinātas par 2,5 %, bet
Takeda
kvota – par 2,2 %. Pat ja
BASF
šādu risinājumu būtu izstrādājis pirms sanāksmes un to ierosinājis sanāksmes laikā, ņemot vērā tā kontekstu, šāds fakts nekalpotu
kā nozīmīgs pierādījums tam, ka
BASF
ir uzņēmies aizsācēja lomu. Šī situācija faktiski liecina, ka iniciatīvu 1993. gadā ierobežot ražošanu ir uzņēmies
Roche
(šajā sakarā skat. arī Lēmuma 432. un 434. apsvērumu) un ka vismaz trīs ražotāji ir snieguši detalizētus priekšlikumus par
kvotu samazināšanas apmēru. Prasītāju nevar kvalificēt kā aizliegtās vienošanās aizsācēju, pamatojoties uz to, ka
BASF
ir izteicis galīgo apstiprināto priekšlikumu, kas bija kā kompromiss starp
Roche
un
Takeda
nostāju.
393   Faktiskajiem apstākļiem, kas Lēmumā ir izklāstīti kā pierādījumi tam, ka aizliegtajā vienošanās attiecībā uz C vitamīnu
BASF
ir bijusi aizsācēja loma, šajā ziņā nav nekādas nozīmes, pat ja tos vērtē, ņemot vērā šīs lietas kontekstu.
394   No tā ir jāsecina, ka šajā ziņā pastāv trūkumi, kas ietekmē Lēmuma tiesiskumu, un tā rezultātā Pirmās instances tiesai ir
jāizlieto sava neierobežotā kompetence, lai, ņemot vērā visus šīs lietas būtiskos apstākļus (šajā sakarā skat. šī sprieduma
62. punktā minēto Tiesas spriedumu lietā
Michelin
/Komisija, 111. punkts, un 2003. gada 18. septembra spriedumu lietā C‑338/00 P
Volkswagen
/Komisija,
Recueil
, I‑9189. lpp., 151. punkts), noteiktu, vai tomēr var uzskatīt, ka prasītājs ir bijis attiecīgās aizliegtās vienošanās aizsācējs,
un vai līdz ar to šāda atbildību pastiprinoša apstākļa dēļ ir jāpaaugstina naudas soda pamatapmērs, kas prasītājam ir piemērots
par dalību attiecīgajā aizliegtajā vienošanās.
395   Lai pamatotu savu secinājumu, ka prasītājam faktiski ir bijusi šāda loma, atbildētāja iesniegtajos dokumentos ir atsaukusies
arī uz faktiskajiem apstākļiem, kas ir izklāstīti arī tajos Lēmuma apsvērumos, kuri nav minēti 712. apsvēruma zemsvītras piezīmē.
396   Šajā sakarā, pirmkārt, ir jāatzīst, ka atbildētāja atsaukšanās uz 433. apsvērumu nav piemērota, lai pierādītu, ka, nosakot
plānotās cenas, prasītājs ir uzņēmies aizsācēja lomu.
397   Lēmuma 433. apsvērumā ir norādīts, ka
BASF
iesniedzis sīku ziņojumu par sanāksmi, ko 1993. gada sākumā tas organizējis savā mītnē Ludvigshāfenā (skat. šī sprieduma
386. punktu), un ka ziņojumā ir norādītas plānotās cenas 1993. gada pēdējiem trim ceturkšņiem.
398   Sekojot Pirmās instances tiesas lūgumam procesa organizatorisko pasākumu ietvaros, atbildētāja ir iesniegusi minēto ziņojumu
un precizējusi, ka ar to ir pierādīts, ka
BASF
ir bijis pārkāpuma aizsācējs, jo ziņojumu sniedzis
BASF
un to nav arī apstrīdējis, un ziņojumā ir norādīts, ka
BASF
ir plānojis cenas katrā no minētajiem ceturkšņiem noteikt, attiecīgi, DEM 24, DEM 25 un DEM 26 apmērā.
399   Tā kā šajā sakarā ir precizēts, ka Lēmuma 433. apsvērums, kurā ir teikts, ka minēto ziņojumu ir sniedzis
BASF
, patiesībā ir jāsaprot tā, ka prasītājs to administratīvās procedūras laikā ir iesniedzis Komisijai, nevis citiem aizliegtās
vienošanās dalībniekiem pirms Ludvigshāfenā (
Ludwigshafen
) notikušās sanāksmes, ir jāpiekrīt prasītājam, ka 432. apsvērumā skaidri ir noteikts, ka minētajā sanāksmē paaugstināt cenas
norādītajos ceturkšņos ierosinājis
Roche
.
400   Atbildētāja turklāt nepaskaidro, kādā veidā norādītais ziņojums, par kuru pat nav noteikts, vai
BASF
to izstrādājis pirms minētās sanāksmes, tās laikā vai pēc tās, liecinātu par
BASF
precīzu nodomu attiecībā uz plānotajām cenām vai savu lomu to noteikšanā. Jāatgādina, ka, norādīto ziņojumu iesniedzot Komisijai
savas 1999. gada 23. jūnija vēstules pielikumā, prasītājs paskaidrojošajā pavadrakstā (administratīvās lietas 4428. lpp.)
ir norādījis vienīgi to, ka ziņojumā ir atspoguļoti “slepenie saskaņotie pasākumi attiecībā uz C vitamīnu”.
401   Tātad atbildētāja kļūdās, atsaucoties uz Lēmuma 433. apsvērumu, lai apliecinātu, ka prasītājs minētajā sanāksmē ir vēlējies
uzņemties aizsācēja lomu, lai noteiktu plānotās cenas.
402   Otrkārt, attiecībā uz apstākļiem, pēc kuriem, pēc atbildētāja domām, ir redzama Eiropas ražotāju vienprātība attiecībā uz
cenu un pārdošanas apjomu turpmāko līkni un minēto ražotāju un
Takeda
konflikts (skat. šī sprieduma 381. punktu), ir jānorāda, ka aizliegtas vienošanās dalībnieku grupai raksturīgās kopīgās intereses,
mērķi un nostājas nebūt nenozīmē, ka šādas grupas dalībnieki ir kvalificējami kā aizsācēji vai ka šāda kvalifikācija, kas
citu apstākļu dēļ piemērota vienam no dalībniekiem, ir attiecināma arī uz visiem pārējiem šādas grupas dalībniekiem. Turklāt
šajā atbildētāja norādītajā Eiropas ražotāju “kompaktajā grupā” ietilpa arī
Merck
, taču tas nebija kvalificēts kā aizsācējs. Lēmumā patiešām ir minēts vairāk apstākļu, lai pie atbildības sauktu
BASF
, nevis
Merck
, t.i., divu sanāksmju organizēšana (skat. šī sprieduma 386. punktu) un
Roche
dotais solījums nepieciešamības gadījumā mainīt vietējo organizāciju, ja
Roche
konstatētu, ka
BASF
noteiktās cenas vietējā mērogā destabilizē tirgu (Lēmuma 424. apsvērums), tomēr minētie apstākļi nav pietiekami nozīmīgi,
lai pamatotu būtiski atšķirīgu attieksmi pret
Merck
un
BASF
attiecībā uz konkrēto atbildību pastiprinošo apstākli. Ja pievēršas salīdzinājumam ar
Takeda
lomu, ir jāatzīst, ka Lēmumā ir redzams, ka atsevišķos gadījumos
Takeda
nācies formāli piekrist atstāt spēkā sākotnējos nolīgumus par kvotām, ko pieprasījuši Eiropas ražotāji, taču tikpat labi
ir redzams arī, ka faktiski
Takeda
nerīkojās atbilstoši šādam kompromisam, turklāt citos gadījumos (piemēram, 436. un 437. apsvērumā minētajā sanāksmē, kas
notika 1993. gada 25. maijā Cīrihē) pat nepiekrita izteiktajiem priekšlikumiem un piespieda panākt kompromisa risinājumus.
403   Vispārīgākā skatījumā ir jāpiekrīt prasītāja nostājai, ka visi atbildētājas norādītie apstākļi attiecībā uz Eiropas ražotāju
un
Takeda
pretējo viedokli liecina vienīgi par aizliegtās vienošanās nestabilitāti, ko izraisījis Ķīnas ražotāju pārdošanas apjomu
būtiskais un neparedzētais pieaugums un aizliegtās vienošanās dalībnieku brīžiem saspringtās pastāvīgi notiekošās sarunas,
kurās tie iesaistījušies aktīvi, tomēr ne kā aizsācēji, lai pārvarētu Ķīnas uzņēmumu konkurences radītās grūtības. Lēmuma
439. un 440. apsvērumā ir redzams, piemēram, ka ir bijuši gadījumi, kad visi četri aizliegtās vienošanās dalībnieki ir izteikuši
priekšlikumus. Turklāt ultimātā, ko Eiropas ražotāji izteikuši
Takeda
(papildus atbildētāja norādītajam un 442. apsvērumā minētajam ultimātam skat. arī tādu pašu 444. un 446. apsvērumā minēto
ultimātu, ko ar
Roche
starpniecību pret
Takeda
vērsuši
BASF
un
Merck
), nebija paredzēti īpaši represīvi pasākumi, bet vienkārša izstāšanās no aizliegtās vienošanās; katrā ziņā no Lēmuma 425. apsvēruma
izriet, ka arī
Takeda
izteicis ultimātu
Roche
un
BASF
, paredzot “pret tiem vērstus pasākumus” gadījumā, ja tie nepiekristu
Takeda
noteiktajai cenai.
404   Šādos apstākļos vienīgais uzņēmums, ko varētu kvalificēt kā aizsācēju, ir
Roche
, kurš organizējis lielu skaitu sanāksmju (415. apsvērums), ticies atsevišķi ar
BASF
un
Merck
, no vienas puses (415. un 432. apsvērums), un
Takeda
, no otras puses (403., 407., 412., 413., 415., 418., 419., 420., 443. un 456. apsvērums), uzņemoties pārstāvēt
BASF
un
Merck
sarunās ar
Takeda
(444. un 456. apsvērums) un
Takeda
– Eiropas ražotāju ceturkšņa sanāksmēs (416. apsvērums), apkopojis aizliegtās vienošanās dalībnieku pārdošanas datus un tiem
pretī sniedzis ziņas par katra uzņēmuma kopējiem rezultātiem (417. apsvērums). Turklāt
Roche
ir tas aizliegtās vienošanās dalībnieks, kurš, kā norādīts Lēmumā, visbiežāk uzņēmies izteikt priekšlikumus par aizliegtās
vienošanās darbību (
Roche
, piemēram, ierosinājis, ka aizliegtās vienošanās dalībniekiem vajadzētu koordinēt savas nostājas, ko tie kā piegādātāji ieņēmuši
attiecībās ar pasūtītāju
Coca‑Cola
: 410. apsvērums; 1991. gada 15. un 16. maija divpusējā sanāksmē ar
Takeda
Roche
ierosinājis Eiropā, katrā valstī atsevišķi, noteikt pārdošanas kvotas 1991. gadam: 423. apsvērums; 1993. gada sākumā un 1993. gada
25. maijā notikušajās sanāksmēs
Roche
izteicis priekšlikumu ierobežot ražošanu un/vai paaugstināt cenas: 432.–434. un 436. apsvērums; 1993. gada 10. novembrī Tokijā
notikušajā sanāksmē ar
Takeda Roche
ierosinājis jaunu kvotu sistēmu 1994. gadam: 445. apsvērums).
405   Turklāt prasības pieteikuma 149. punktā ietvertais apgalvojums, ka “
BASF
reizēm bijusi [noteikta] loma”, nekādi nenozīmē, ka prasītājs atzinis, ka uzņēmies aizsācēja lomu, jo minētajā punktā tas
arī norādījis, ka tomēr nav pārvaldījis vai vadījis slepenos saskaņotos pasākumus.
406   Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ir jāsecina, ka ne Lēmumā, ne Pirmās instances tiesā Komisija nav atbilstoši tiesību
aktu prasībām pierādījusi, ka pārkāpumā attiecībā uz C vitamīnu prasītājam kopā ar
Roche
bijusi aizsācēja loma.
407   Līdz ar to par minēto pārkāpumu prasītājam piemērotā naudas soda palielinājums par 35 % ir jāatceļ.
d)     Pārkāpums attiecībā uz D 3 vitamīnu
Lietas dalībnieku argumenti
408   Runājot par pārkāpumu attiecībā uz D 3 vitamīnu, prasītājs apgalvo, ka Komisija pati Lēmuma 461. apsvērumā ir atzinusi, ka
nav spējusi noteikt, kurš uzņēmums –
Roche
,
BASF
vai
Solvay Pharmaceuticals BV
(turpmāk tekstā – “
Solvay
”) – uzņēmies šī pārkāpuma iniciatīvu. Prasītājs uzsver, ka, neraugoties uz to, tas tomēr līdz ar
Roche
uzskatīts par pamudinātāju un aizsācēju, bet
Solvay
kā tāds nav kvalificēts. Komisija nav iesniegusi pilnīgi nekādus pierādījumus šādam secinājumam attiecībā uz prasītāju. Lēmumā
tas pamatots tikai ar 459. un 460. apsvērumu, kuros gan redzams vienīgi tas, ka, pirmkārt,
Roche
ir norādījis, ka
Solvay
uzņēmies slepeno saskaņoto pasākumu iniciatīvu, un, otrkārt, ka
Solvay
to noliedzis un norādījis, ka bijis pēdējais uzņēmuma, kas pievienojies aizliegtajai vienošanās. Šādi apstākļi neļaujot secināt,
ka
BASF
ir bijis pamudinātājs uz minētajiem pasākumiem vai to aizsācējs.
409   Prasītājs uzsver, ka tā loma aizliegtajā vienošanās atšķiras no aktīvo vadītāju lomas, ko uzņēmies gan
Roche
, gan
Solvay
, un ko apliecina vairāki Lēmumā norādīti apstākļi.
410   Atbildētāja precizē, ka attiecībā uz D 3 vitamīnu tā prasītāju nav kvalificējusi kā pamudinātāju, bet drīzāk kā aizsācēju,
t.i., noteikusi, ka uzņēmumam bijusi aktīva loma karteļa darbībā. Turklāt Pamatnostādnēs ir norādīts, ka palielinājumu var
piemērot aizliegtas vienošanās aizsācējam vai pamudinātājam. Nepastāv arī nekādi pierādījumi tam, ka
Solvay
uzņēmies aizliegtās vienošanās iniciatīvu, un, pat ja to pierādītu, fakts, ka Komisija pieļāvusi kļūdu,
Solvay
noteiktajam naudas sodam nepiemērojot palielinājumu par pamudinātāja lomas uzņemšanos, nenozīmē, ka ir pieļauta kļūda, palielinot
prasītāja naudas sodu par aizsācēja lomas uzņemšanos.
411   Atbildētāja norāda, ka Lēmuma 472. apsvērumā ir minēts, ka 1994. gada janvārī notikušās pirmās sanāksmes laikā ražotāji noteikuši
“cenrāža” cenas un zemākās pieļaujamās cenas katrā reģionā un ka rokrakstā veikta piezīme uz
Solvay
ziņojuma apliecina, ka
BASF
bija cenas jāpaziņo pirmajam.
412   Turklāt
BASF
un
Roche
aizsācēja lomu aizliegtajā vienošanās attiecībā uz D 3 vitamīnu
Solvay
ir minējis arī atbildē uz paziņojumu par iebildumiem, un
Roche
ir atzinis, ka minētā aizliegtā vienošanās sākta, izveidojot divpusējus sakarus ar
BASF
.
413   Lēmumā, vērtējot plānotās kvotas (476. apsvērums), ir ņemts vērā, ka
Solvay
pozīcija bija vājāka salīdzinājumā ar abiem pārējiem ražotājiem. Lēmumā turklāt ir norādīts, ka pirmo cenu paaugstināšanu
ir vadījis
BASF
un savukārt
Solvay
citu cenu paaugstināšanu vadījis vēlāk (472., 473. un 479. apsvērums). Pamatojoties uz šādiem apstākļiem, atbildētāja ir
noteikusi, ka, lai gan
BASF
īstenotā aizsācēja loma bija mazāk svarīga nekā
Roche
loma, tā tomēr bija svarīgāka nekā
Solvay
loma.
414   Prasītājs replikas rakstā ir iebildis, ka atbildētājas norādītie pierādījumi neapliecina, ka prasītājs ir uzņēmies aizsācēja
lomu aizliegtajā vienošanās attiecībā uz D 3 vitamīnu.
Pirmās instances tiesas vērtējums
415   Jāatgādina, ka atbilstoši Lēmumā noteiktajam aizliegtajā vienošanās attiecībā uz D 3 vitamīnu piedalījās
Roche
,
Solvay
,
BASF
un
Aventis
.
416   Atbildētāja iesniegtajos dokumentos ir precizējusi, ka attiecībā uz konkrēto aizliegto vienošanos tā prasītāju ir kvalificējusi
nevis kā pamudinātāju, bet gan kā aizsācēju (skat. šī sprieduma 410. punktu). Atbildētāja tomēr norāda, ka
Roche
atzinis, ka aizliegtā vienošanās sākta, izveidojot divpusējus sakarus ar
BASF
(skat. šī sprieduma 412. punktu).
417   Jānorāda, ka, kaut arī Lēmuma 712. apsvērumā vispārīgi attiecībā uz visiem pārkāpumiem ir konstatēts, ka
Roche
un
BASF
ir bijuši visu pārkāpumu aizsācēji un pamudinātāji, minētā apsvēruma zemsvītras piezīmē nav norāžu uz nevienu no Lēmuma apsvērumiem,
kuros ir aprakstīti faktiskie apstākļi saistībā ar D 3 vitamīna tirgū pastāvošo aizliegto vienošanos.
418   Ņemot vērā šādus apstākļus, ir jākonstatē, ka par dalību šajā konkrētajā aizliegtajā vienošanās prasītājam noteiktā naudas
soda pamatapmēra palielinājumam par 35 % atbilstoši atbildību pastiprinošiem apstākļiem nav sniegts pietiekams pamatojums,
jo tas neļauj noteikt, vai palielinājums ir piemērots tāpēc, ka
BASF
pārkāpumā ir uzņēmies pamudinātāja lomu, aizsācēja lomu vai abas minētās lomas vienlaikus.
419   Katrā ziņā pamatojums turklāt ir pamatots tikai ar vispārīgiem apsvērumiem, kas izklāstīti Lēmuma 713.–717. apsvērumā, bet
šī sprieduma 295.–300. punktā jau atzīts, ka minētie apsvērumi paši par sevi nevar būt pamatojums tam, lai noteiktu, ka prasītājs
ir uzņēmies aizsācēja vai pamudinātāja lomu pārkāpumos, kuru izdarīšanā tas tiek vainots šajā lietā.
420   Tā kā konkrēto naudas soda palielinājums ir prettiesisks, Pirmās instances tiesai ir jāizlieto sava neierobežotā kompetence,
vērtējot prasītāja lomu attiecībā uz D 3 vitamīnu izdarītajā pārkāpumā, lai tādējādi minēto palielinājumu apstiprinātu, atceltu
vai grozītu.
–       Pamudinātāja loma
421   Lai kāda arī nebūtu atbildētājas nostāja jautājumā, vai prasītājs ir uzņēmies pamudinātāja lomu aizliegtajā vienošanās attiecībā
uz D 3 vitamīnu, jāpiekrīt prasītājam, ka neviens Pirmās instances tiesai iesniegtais pierādījums neapliecina, ka prasītājam
ir bijusi šāda loma.
422   Lēmuma apsvērumos par šo konkrēto aizliegto vienošanos, proti, 459.–463. apsvērumā, nav apliecināts, ka
BASF
ir uzņēmies pamudinātāja lomu, bet gan izklāstīti pretrunīgi apgalvojumi par to, kurš uzņēmums –
Roche
vai
Solvay
– ir uzņēmies iniciatīvu izveidot aizliegto vienošanos, jo
Roche
ir norādījis, ka par to atbildīgs ir
Solvay
, taču
Solvay
to ir noliedzis. Lēmuma 461. apsvērumā Komisija pat skaidri ir norādījusi, ka tas, kurš uzņēmums ir izveidojis aizliegto
vienošanos, ir palicis neatbildēts. Atbildētājas apgalvojums, ka
Roche
ir atzinis, ka aizliegtā vienošanās sākta, izveidojot divpusējos sakarus ar
BASF
, šķiet acīmredzami nepamatots, ja izpēta
Roche
iesniegto dokumentu, ar kuru atbildētājs šādu apgalvojumu ir pamatojis. Fragments no
Roche
1999. gada 30. jūlija vēstules Komisijai, uz ko atbildētājs šajā sakarā norāda, neietver šādu
Roche
atzīšanos; tajā turpretim divas reizes ir norādīts, ka iniciatīvu ir uzņēmies
Duphar
(
Solvay
grupas uzņēmums) (“
Duphar
uzņēmās iniciatīvu”; “
Duphar
pastiprināja centienus noorganizēt aizliegtu vienošanos ar
Roche
un
BASF
”).
423   Tātad prasītājs pamatoti apgalvojis, ka nepastāv pierādījumi, ka tas uzņēmies pamudinātāja lomu aizliegtajā vienošanās attiecībā
uz D 3 vitamīnu.
–       Aizsācēja loma
424   Lai pamatotu nostāju, ka prasītājs kopā ar
Roche
ir darbojies kā attiecīgās aizliegtās vienošanās aizsācējs, atbildētāja būtībā atsaucas uz četriem apstākļiem.
425   Pirmkārt, atbildētāja uzmanību vērš uz to, ka karteļa pirmajā sanāksmē 1994. gada janvārī tika noteiktas “cenrāža” cenas un
zemākās pieļaujamās cenas 1994. gada otrajam ceturksnim, kā norādīts Lēmuma 472. apsvērumā. Šajā sakarā atbildētāja min, ka
piezīmē, kas norādītajā sanāksmē rokrakstā veikta uz
Solvay
ziņojuma, ir noteikts, ka “
BASF
pirmais paziņo[s] cenas”; tas bijis pirmais cenu paaugstināšanas gadījuma attiecīgās aizliegtās vienošanās ietvaros.
426   Norādītajam apstāklim nav nozīmes, nosakot, vai prasītājs ir uzņēmies aizsācēja lomu.
427   Tas vien, ka aizliegtas vienošanās dalībnieks pirmais paziņojis par jaunas cenas noteikšanu vai cenu paaugstināšanu, neliecina
par to, ka uzņēmums ir darbojies kā aizliegtās vienošanās aizsācējs, ja pēc lietas apstākļiem redzams, ka attiecīgā cena vai
cenu paaugstinājums ir noteikts, iepriekš vienojoties ar pārējiem aizliegtās vienošanās dalībniekiem, un ka tie kopā noteikuši,
kurš no tiem pirmais nāks klajā ar attiecīgu paziņojumu, jo attiecīgā uzņēmuma izvirzīšana šāda uzdevuma veikšanai norāda,
ka pirmreizēja cenas vai cenu paaugstinājuma paziņošana ir tikai darbība, ko veic, strikti ievērojot pēc kopējas gribas iepriekš
noteiktu plānu, un to nevar uzskatīt par brīvprātīgu iniciatīvu, kā rezultātā veidojas aizliegta vienošanās.
428   Tieši tāda ir situācija šajā gadījumā, atšķirībā no tā, kas konstatēts saistībā ar
BASF
vadīto cenu paaugstināšanu aizliegtajās vienošanās attiecībā uz A, E un B 5 vitamīniem (skat. šī sprieduma 348. un 372. punktu).
Atbildētāja citētajā
Solvay
ziņojumā, kas izstrādāts 1994. gada janvāra sanāksmē, ir norādīts vienošanās rezultātā noteiktais “cenrāža” cenu un zemāko
pieļaujamo cenu apmērs, un norādītā rokrakstā veiktā piezīme liecina tieši par to, ka lēmums, ka par minētajām cenām pirmais
paziņos
BASF
, ir apspriests un pieņemts minētajā sanāksmē; līdz ar to šādu faktu nevar izmantot, lai secinātu, ka prasītājs šajā sakarā
ir uzņēmies būtisku iniciatīvu.
429   Turklāt ir jānorāda, ka Lēmumā (478. un 479. apsvērumā) ir minēts arī cenu paaugstinājums, par ko pirmais paziņojis
Solvay
; par šo cenu paaugstinājumu – gan par tā apjomu, gan brīdi, kad ar to būtu jānāk klajā, gan, visbeidzot, par uzņēmumu, kam
par to pirmajam jāpaziņo (t.i.,
Solvay
, kuru gan Komisija nav kvalificējusi kā aizsācēju), – vienojušies
Solvay
un
Roche
(to apstiprinājis
BASF
).
430   Faktu, ka Lēmuma 472. apsvērumā minētās jaunās cenas, par kurām pirmais paziņojis
BASF
, bija tādas pašas kā pirmās jaunās cenas, par ko aizliegtajā vienošanās tā arī netika panākta vienošanās, nevar izmantot,
lai attiecībā uz aizsācēja lomu prasītāja situāciju nošķirtu no situācijas, kādā ir citi aizliegtās vienošanās dalībnieki,
piemēram,
Solvay
, par kuru arī var teikt, ka tas pirmais paziņojis par cenu paaugstināšanu, īstenojot tādu vairāku gadu garumā pastāvošu aizliegtu
vienošanos kā tā, kas tiek pašlaik vērtēta.
431   Otrkārt, atbildētāja norāda, ka
Solvay
uz
Roche
un
BASF
kā aizsācējiem ir norādījis 2000. gada 2. oktobra atbildē uz paziņojumu par iebildumiem, izklāstot argumentus, saskaņā ar
kuriem ir redzama saikne starp attiecīgo pārkāpumu un pārkāpumiem A vitamīna un E vitamīna tirgū.
432   Šim argumentam nevar piekrist.
433   Minētajā atbildē
Solvay
aizsācēja lomu nepiedēvē ne
Roche
, ne
BASF
, bet gan argumentē, ka atšķirībā no tā, ko
Roche
ir norādījis savas Komisijai adresētās 1999. gada 30. jūlija vēstules 3. pielikumā,
Roche
tāpat kā
BASF
un
Aventis
bija ieinteresēts aizliegtas vienošanās izveidošanā D 3 vitamīna tirgū un tās darbības nodrošināšanā. Šādas
Solvay
argumentācijas mērķis būtībā ir apstrīdēt minētajā pielikumā
Roche
pausto nostāju, ka
Solvay
ir uzņēmies iniciatīvu izveidot karteli D 3 vitamīna tirgū, bet
Roche
nav tai pakļāvies, jo tam esot trūcis ieinteresētības šī vitamīna cenu paaugstināšanā.
434
Solvay
atbildē uzsver saikni, kas, viņaprāt, pastāvēja to aizliegto vienošanos starpā, kuras darbojās, pirmkārt, A vitamīna un E vitamīna
tirgū un, otrkārt, D 3 vitamīna tirgū, un ko apliecina minētajā 3. pielikumā ietvertais
Roche
apgalvojums, ka “
Roche
,
BASF
un [
Aventis
] trīspusējās sanāksmēs par A vitamīnu vai E vitamīnu tika rezumēta arī D 3 vitamīna cenu politika” (
when Roche
,
BASF and [Aventis] had trilateral gatherings regarding Vitamine A or Vitamine E, the pricing policies of Vitamin D 3 were
also summarized at these meetings
).
435
Roche
apgalvojumi, uz kuriem
Solvay
ir atsaucies, lai panāktu, ka tiek atzīts, ka tā atbildība ir bijusi mazāka nekā pārējiem trim ražotājiem, kas bija iesaistīti
pārkāpumā attiecībā uz D 3 vitamīnu, tomēr neapliecina, ka
BASF
šajā pašā pārkāpumā jebkādā mērā būtu uzņēmies aizsācēja lomu, vēl jo mazāk tādēļ, ka no
Roche
pārskata, kas sniegts tā 1999. gada 30. jūlija vēstules 3. pielikumā, netieši, bet skaidri izriet, ka, lai arī D 3 vitamīna
cenu politika tika rezumēta
Roche
,
BASF
un
Aventis
trīspusējās sanāksmēs par A vitamīnu un E vitamīnu, tas netika darīts tāpēc, lai bez
Solvay
klātbūtnes tiktu pieņemti lēmumi par D 3 vitamīnu, bet gan lai norādītu uz lēmumiem, kas pieņemti sanāksmēs par D 3 vitamīnu
bez
Aventis
klātbūtnes, ko minētajās sanāksmēs pārstāvējis
Solvay
.
436   Treškārt, atbildētāja norāda, ka
Roche
tajā pašā minētajā 3. pielikumā ir atzinis, ka aizliegtā vienošanās D 3 vitamīna tirgū sākta, izveidojot divpusējus sakarus
ar
BASF
. Jau šī sprieduma 422. punktā ir atzīts, ka minētajam argumentam trūkst faktiska pamata; turklāt tas nav piemērots, lai noskaidrotu,
vai prasītājs ir bijis konkrētās aizliegtās vienošanās aizsācējs, tā kā atbildētāja pati pareizi uzsvērusi atšķirību starp
jēdzienu “pamudinātājs” un jēdzienu “aizsācējs”.
437   Ceturtkārt, lai pierādītu, ka, pretēji prasītāja apgalvojumiem,
BASF
loma aizliegtajā vienošanās bija nozīmīgāka nekā
Solvay
loma, atbildētāja atsaucas arī uz Lēmuma apsvērumiem, kuros ir vērtētas plānotās kvotas (it īpaši 476. apsvērums), kas apliecina
to, ka
Solvay
pozīcijas ir bijušas vājākas nekā
Roche
un
BASF
pozīcijas.
438   Šāds arguments nav pamatots. Lēmuma 476. apsvērumā tāpat kā Lēmuma 463. un 474. apsvērumā ir redzams, ka
Solvay
piešķirtās kvotas, kurās ietilpst arī
Aventis
daļa (skat. 483. apsvērumu), faktiski ir divreiz lielākas nekā
BASF
piešķirtās kvotas, kas atspoguļo karteļa pirmajā sanāksmē 1994. gada 11. janvārī pēc savstarpējas vienošanās aprēķināto ražotāju
tirgus daļu savstarpējo proporciju (skat. 462. apsvērumu).
439   No otras puses, jāpiekrīt prasītājam, ka Lēmumā ir atrodami arī būtiskāki pierādījumi, kas, nosakot attiecīgā aizliegtās vienošanās
aizsācēju, izmantojami pret
Roche
un
Solvay
. Šajā sakarā ir jānorāda, ka no 478. apsvēruma redzams, ka Bāzelē notikušās
Roche
un
Solvay
divpusējās sanāksmes laikā
Roche
ierosinājis veikt cenu paaugstināšanu, par kuru Eiropā būtu atbildīgs
Solvay
, tas arī uzņēmies gādāt, lai divi pārējie aizliegtās vienošanās dalībnieki (
BASF
un
Aventis
) arī attiecīgi paaugstinātu cenas. Lēmumā ir norādīts, ka
Solvay
atsevišķi ticies ar
Aventis
, kurš nepiedalījās sanāksmēs ar citiem kartelī ietilpstošajiem ražotājiem un par kuru
Solvay
apkopojis datus nolūkā tos izmantot šādās sanāksmēs, lai pēc tam
Aventis
paziņotu to rezultātus (468. un 482. apsvērums).
Solvay
tika piešķirtas ražošanas kvotas
Aventis
vārdā (483. apsvērums), un
Solvay
apkopoja datus un izplatīja salīdzinošos rādītājus arī pēc tam, kad sanāksmes vairs netika noturētas Amerikas Savienotajās
Valstīs uzsāktās izmeklēšanas dēļ (480. apsvērums).
440   Ņemot vērā iepriekš izklāstīto un pamatojoties uz lietas materiāliem, nevar konstatēt, ka prasītājs kopā ar
Roche
būtu uzņēmies aizsācēja lomu pārkāpumā attiecībā uz D 3 vitamīnu.
441   Līdz ar to prasītājam par šo pārkāpumu piespriestā naudas soda pamatapmēra palielinājums ir jāatceļ.
e)     Pārkāpumi attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem
Lietas dalībnieku argumenti
442   Saistībā ar pārkāpumiem attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem – prasītājs norāda, ka Lēmumā nav sniegts neviens pierādījums,
lai apstiprinātu secinājumu, ka
BASF
kopā ar
Roche
bija ieplānojis un uzņēmies iniciatīvu veikt slepenos saskaņotos pasākumus, kā arī tos vadījis. Pierādījumi faktiski liecina,
ka drīzāk
Roche
, nevis
BASF
uzņēmies aktīvu lomu šādu pasākumu pārvaldīšanā un vadīšanā.
443   Īpaši attiecībā uz pamudināšanu uz slepeniem saskaņotiem pasākumiem un to ieplānošanu – prasītājs apgalvo, ka, lai arī Lēmuma
520. un 521. apsvērumā ir divas norādes uz sākotnējām sanāksmēm starp
Roche
un
BASF
, tajā tomēr nav norādīti apstākļi, pēc kuriem varētu noteikt, kurš no dalībniekiem uzņēmies šādu sanāksmju rīkošanas iniciatīvu.
Prasītājs norāda, ka nevar uzskatīt, ka aizliegtu vienošanos kopīgi ieplānojuši un uz tās īstenošanu pamudinājuši visi dalībnieki,
kas piedalījušies pirmajā sanāksmē.
444   Attiecībā uz slepeno saskaņoto pasākumu vadīšanu prasītājs atsaucas uz veselu virkni Lēmumā norādītu apstākļu (520.–522.,
525. un 526. apsvērums), kuri, viņaprāt, pierāda, ka
Roche
šajā ziņā ir bijusi aktīva loma. Prasītājs atgādina, ka
Roche
organizējis pirmo sanāksmi, ceturkšņa sanāksmes un sanāksmi ar mērķi paplašināt beta karotīna tirgū darbojošās aizliegtās
vienošanās darbības jomu un tajā iekļaut arī sarkanos karotinoīdus, jo
Roche
vēlējās tādējādi ierobežot
BASF
tirgus daļu. Par
Roche
vadošo lomu liecina arī Lēmuma 525. apsvērumā minētais fakts, ka
BASF
uzskatījis, ka tas nevar ienākt rozā astaksantīna tirgū bez
Roche
atļaujas.
445   Atbildētāja iebilst, ka paziņojumā par iebildumiem un Lēmumā, pamatojoties uz administratīvās procedūras laikā sniegtajiem
prasītāja paskaidrojumiem, ir noteikts, ka beta karotīna un karotinoīdu tirgū pastāvošo aizliegto vienošanos darbība atspoguļo
to nolīgumu struktūru, kas attiecas uz A vitamīnu un E vitamīnu (skat. it īpaši 522. un 530. apsvērumu). Līdz ar to, vērtējot
nolīgumus par beta karotīnu un karotinoīdiem, vērā ir jāņem arī Lēmuma 175.–188. apsvērumā izklāstītie apstākļi attiecībā
uz minēto nolīgumu darbību. Atbildētāja it īpaši atsaucas uz Lēmuma 183. apsvērumu, kurā ir norādīts, ka gadījumos, kad ticis
nolemts paaugstināt cenas, pirmais to parasti paziņojis
Roche
, lai gan dažkārt tas lūdza pirmajam to darīt
BASF
. Šādi fakti, ko prasītājs nav apstrīdējis, kalpo kā pierādījums tam, ka
BASF
izpildījis aizsācēja lomu arī aizliegtajās vienošanās attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem, lai arī šāda loma tam
bijusi tikai dažos gadījumos un mazākā apmērā nekā
Roche
.
446   Replikas rakstā prasītājs, pirmkārt, norāda, ka šīs prasības ietvaros tas ir apstrīdējis Komisijas vērtējumu, ka tas bija
pārkāpumu aizsācējs attiecībā uz A un E vitamīnu.
447   Prasītājs, otrkārt, norāda, ka Komisija nav izpildījusi pierādīšanas pienākumu attiecībā uz apgalvojumu, ka prasītājs ir uzņēmies
aizsācēja lomu pārkāpumos attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem. Komisijai ir bijis konkrēti jāpierāda, ka
BASF
šādu lomu īstenojis ar savām darbībām, nevis vienkārši atkārtoti jāizsaka apgalvojumi, kas izteikti attiecībā uz citiem pārkāpumiem,
vai jāatsaucas uz prettiesiska nolīguma darbības aprakstu.
448   Treškārt, prasītājs uzskata, ka atbildētāja arguments nav loģisks tiktāl, ciktāl divi vienīgie aizliegtas vienošanās dalībnieki
abi nevar būt aizsācēji, jo, lai kādu atzītu par aizsācēju, ir jābūt arī vismaz vienam sekotājam.
449   Atbildē uz repliku atbildētāja apstrīd šādu prasītāja nostāju, norādot, ka tādos ilgtermiņa pārkāpumos kā šajā lietā vērtējamajos
ir ļoti iespējams, ka dažādos aizliegtās vienošanās pastāvēšanas brīžos kā aizsācējs darbojas viens vai otrs uzņēmums, un
to var pareizi atspoguļot, piemērojot atšķirīgus naudas sodu palielinājumus, tādējādi ņemot vērā minēto uzņēmumu dažādās lomas
(šī sprieduma 144. punktā minētais spriedums lietā
LR
AF
1998/Komisija, 204. punkts).
Pirmās instances tiesas vērtējums
450   Jānorāda, ka atbilstoši Lēmumā noteiktajam aizliegtajās vienošanās attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem piedalījies
vienīgi
Roche
un
BASF
.
451   Atbildētāja iesniegtajos dokumentos norāda tikai, ka minētajās aizliegtajās vienošanās
BASF
uzņēmies aizsācēja lomu, bet pamudinātāja lomu šim uzņēmumam nepiedēvē. Turklāt apstākļi, uz kuriem atbildētāja atsaucas,
lai pamatotu konkrētā atbildību pastiprinošā apstākļa piemērošanu prasītājam attiecībā uz šiem diviem pārkāpumiem, ir saistīti
ar aizliegtās vienošanās darbību, nevis ar tās izveidošanu.
452   Jānorāda, ka 712. apsvēruma zemsvītras piezīmē nav norādes uz Lēmuma apsvērumiem, kuros ir aprakstīti fakti saistībā ar aizliegtajām
vienošanām beta karotīna un karotinoīdu tirgū.
453   Kā šī sprieduma 418. apsvērumā ir atzīts attiecībā uz D 3 vitamīnu, pamatojoties uz šādiem apstākļiem, ir jākonstatē, ka 35 %
palielinājums, kas par atbildību pastiprinošiem apstākļiem piemērots naudas sodu pamatapmēriem, kas prasītājam noteikti par
dalību minētajās aizliegtajās vienošanās, nav pietiekami pamatots, jo norādītais pamatojums neļauj saprast, vai palielinājums
ir piemērots par to, ka
BASF
pārkāpumos uzņēmies pamudinātāja lomu vai aizsācēja lomu, vai pat abas minētās lomas vienlaikus.
454   Turklāt jebkurā no šiem gadījumiem pamatojums katrā ziņā ir balstīts vienīgi uz Lēmuma 713.–717. apsvērumā izklāstītajiem
vispārīgajiem apstākļiem, par kuriem šī sprieduma 295.–300. apsvērumā ir nospriests, ka tie paši par sevi nevar pamatot prasītāja
kvalificēšanu par aizsācēju vai pamudinātāju pārkāpumos, kuru izdarīšanā tas tiek vainots šajā lietā.
455   Tā kā palielinājuma piemērošanā naudas sodu pamatapmēriem, kas prasītājam noteikti par pārkāpumiem attiecībā uz beta karotīnu
un karotinoīdiem, ir konstatējami trūkumi, kas ietekmē Lēmuma tiesiskumu, Pirmās instances tiesai ir jāizlieto sava neierobežotā
kompetence, vērtējot katru no minētajiem pārkāpumiem, lai tādējādi šo palielinājumu apstiprinātu, atceltu vai grozītu.
456   Kā ir norādīts šī sprieduma 451. punktā, atbildētāja nav noteikusi, ka
BASF
konkrētajos pārkāpumos ir uzņēmies pamudinātāja lomu. Turklāt prasītājs pamatoti ir norādījis, ka lietā nav materiālu, no
kuriem izrietētu, ka prasītājam būtu bijusi šāda loma, tā kā jau ir noteikts, ka ar to, ka uzņēmums aizliegtā vienošanās piedalījies
kopš tās izveidošanas, nepietiek, lai to līdz ar citiem aizliegtās vienošanās dibinātājiem atzītu par pamudinātāju (skat.
šī sprieduma 321. punktu).
457   Lai pamatotu argumentu, ka divos konkrētajos pārkāpumos prasītājs kopā ar
Roche
ir uzņēmies aizsācēja lomu, atbildētāja atsaucas uz Lēmuma 175.–188. apsvērumā izklāstītajiem apsvērumiem par aizliegtajām
vienošanām attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu. Atbildētāja skaidro, ka, pamatojoties uz
BASF
paskaidrojumiem, kas ietverti tā ziņojumā, kurš Komisijai nosūtīts 1999. gada 15. jūnija vēstulē, tā gan paziņojumā par iebildumiem
(186. punkts), gan Lēmumā (522. apsvērums) ir norādījusi, ka attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem tāpat kā attiecībā
uz A vitamīnu un E vitamīnu “dalībnieki ir sagatavojuši detalizētu “budžetu”, salīdzinājuši faktisko tirdzniecības apjomu
ar “budžetā iekļautajām” kvotām, novērtējuši tirgus iespējamo izaugsmi un vienojušies par cenu paaugstināšanas laiku un apmēru”.
Lēmumā arī ir norādīts, ka “ceturkšņa sanāksmes par beta karotīnu notikušas Bāzelē, tai pat vietā un laikā kā A vitamīnu un
E vitamīnu tirgū darbojošos karteļu sanāksmes” (522. apsvērums), un ka “sanāksmes par karotinoīdu notikušas katru ceturksni
vienlaikus ar sanāksmēm par beta karotīnu, un tajās parasti piedalījušies vienas un tās pašas personas” (530. apsvērums).
Atbildētāja uzskata, ka pateicoties tiešajām norādēm uz A vitamīna un E vitamīna tirgū pastāvošo aizliegto vienošanos darbību,
to, ka
BASF
ir bijusi aizsācēja loma aizliegtajās vienošanās attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem, var secināt pēc Lēmuma 175.–188. apsvēruma,
kuros ir pierādīts, ka
BASF
ir bijis A vitamīna un E vitamīna tirgū pastāvošo aizliegto vienošanos aizsācējs. Atbildētāja īpaši norāda uz 183. apsvērumu,
kurā ir skaidrota kārtība, kādā paziņots par A vitamīnu un E vitamīnu cenu paaugstināšanu (skat. šī sprieduma 344. punktu).
458   Šādai atbildētājas argumentācijai nevar piekrist.
459   Pirmkārt, fakts, ka sanāksmes par beta karotīnu un karotinoīdiem varējušas notikt vienlaikus ar sanāksmēm par A vitamīnu un
E vitamīnu un būtībā pēc tāda paša plāna (kvotu piešķiršana, to ievērošanas uzraudzība, paredzamās tirgus izaugsmes novērtēšana,
cenu saskaņošana), neietekmē to, kurš no uzņēmumiem faktiski ir bijis katras minētās aizliegtās vienošanās aizsācējs. Līdz
ar to pēc norādītajām līdzībām starp divām vērtējamajām aizliegto vienošanos grupām nevar spriest, ka
BASF
arī beta karotīna un karotinoīdu tirgū pastāvošo aizliegto vienošanos ietvaros uzņēmies pirmais nākt klajā ar paziņojumu
par cenu paaugstināšanu, proti, rīkojies līdzīgi kā A vitamīna un E vitamīna tirgū pastāvošo aizliegto vienošanos ietvaros,
kur tas, kā jau konstatēts, dažkārt uzņēmies šādu paziņojumu veikšanu, un, pamatojoties uz šādu rīcību, par 35 % palielināti
naudas sodu pamatapmēri, kas tam noteikti par dalību minētajās aizliegtajās vienošanās (skat. šī sprieduma 344.–354. punktu).
460   Otrkārt, lai gan, protams, jāpiekrīt atbildētājas argumentam, ka tādos ilgtermiņa pārkāpumos, kādi ir šajā gadījumā aplūkojamie
pārkāpumi, aizliegtas vienošanās dalībnieki aizsācēja lomu var uzņemties pārmaiņus, dažādos brīžos – un līdz ar to nevar izslēgt
iespēju, ka katram no tiem aizsācēja lomas uzņemšanos var kvalificēt kā atbildību pastiprinošu apstākli, – šajā lietā tomēr
ir jākonstatē, ka atbildētāja nav ne norādījusi, ne pierādījusi, ka
BASF
un
Roche
, īstenojot aizsācēja lomu aizliegtajās vienošanās attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem, rīkojušies tieši šādā veidā
un, ja tā, kuros brīžos.
461   Treškārt, kā ir uzsvēris prasītājs, Lēmumā sniegtajā faktisko apstākļu izklāstā saistībā ar diviem konkrētajiem pārkāpumiem
(520.–534. apsvērums) ir minēti daži apstākļi, ko varētu interpretēt kā norādes uz to, ka aizsācēja lomu īstenojis
Roche
. Tādējādi no Lēmuma izriet, ka vairākas
Roche
un
BASF
sanāksmes par beta karotīnu un karotinoīdiem notikušas Bāzelē,
Roche
mītnē (520., 522. un 526. apsvērums), un ka
Roche
BASF
piegādājis astaksantīnu (karotinoīdu), kas tam bija vajadzīgs mārketingam un izmēģinājumiem pirmsražošanas stadijā, kamēr
BASF
būvēja pats savu jauno astaksantīna ražotni (528. apsvērums). Lēmuma 520.–534. apsvērumā savukārt nav norādīts neviens konkrēts
apstāklis, ko varētu uzskatīt par norādi uz to, ka prasītājs uzņēmies aizsācēja lomu.
462   Ņemot vērā šādus apstākļus, ir jāsecina, ka lietas materiālos nav pietiekami daudz pierādījumu, lai prasītāju kvalificētu
kā aizsācēju pārkāpumos attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem.
463   No tā izriet, ka prasītājam par minētajiem pārkāpumiem noteikto naudas sodu pamatapmēru palielinājums ir jāatceļ.
3.
Secinājums par prasītājam noteikto naudas sodu pamatapmēra palielinājumu atbildību pastiprinošu apstākļu dēļ
464   Pamatojoties uz iepriekš izklāstīto analīzi, ir jāsecina, ka 35 % palielinājums, kas par aizsācēja vai pamudinātāja lomas
uzņemšanos ticis piemērots prasītājam Lēmumā noteikto naudas sodu pamatapmēram, ir jāatstāj spēkā attiecībā uz pārkāpumiem
A, E un B 5 vitamīnu tirgū (papildus pārkāpumam B 2 vitamīna tirgū, uz kuru šis pamats neattiecas), bet jāatceļ attiecībā
uz pārkāpumiem C vitamīna un D 3 vitamīna, beta karotīna un karotinoīdu tirgū.
E –
Par sesto pamatu, kas attiecas uz Paziņojuma par sadarbību B sadaļas pārkāpumu un uz šo paziņojumu balstītās prasītāja tiesiskās
paļāvības pārkāpumu
1.
Lietas dalībnieku argumenti
465   Prasītājs apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, lemjot, ka prasītājam nav tiesību uz lielāku naudas sodu apmēra samazinājumu
atbilstoši Paziņojuma par sadarbību B sadaļai. Prasītājs uzskata, ka attiecībā uz visiem pārkāpumiem, par kuriem tam noteikts
naudas sods, tas ir izpildījis visus minētās sadaļas no a) līdz e) punktā izvirzītos nosacījumus, bet Komisija tomēr attiecībā
uz pārkāpumiem A vitamīna un E vitamīna tirgū uzskatījusi, ka prasītājs nav izpildījis b) punktā izvirzīto nosacījumu, jo
Aventis
1999. gada 19. maija un 25. maija vēstulēs pirmais iesniedzis izšķirošos pierādījumus par minētajiem pārkāpumiem, bet attiecībā
uz citiem pārkāpumiem prasītājs neesot izpildījis e) punktā izvirzīto nosacījumu, tā kā aizliegtajās vienošanās līdz ar
Roche
uzņēmies aizsācēja vai pamudinātāja lomu.
466   A vitamīna un E vitamīna tirgū izdarīto pārkāpumu kontekstā attiecībā uz b) punktā izvirzīto nosacījumu – prasītājs apgalvo,
ka tas kopā ar
Roche
bijis pirmais uzņēmums, kas Komisiju informējis par karteļa pastāvēšanu vitamīnu tirgū un Komisijai sniedzis sīkākas ziņas
par attiecīgajiem vitamīniem, kartelī iesaistītajiem uzņēmumiem un karteļa darbības ilgumu. Šādi pierādījumi Komisijai sniegti
mutiski 1999. gada 17. maijā notikušajā sanāksmē un bijuši “izšķiroši” Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punkta nozīmē,
jo paši par sevi bijuši pietiekami, lai būtu iespējams konstatēt minētā karteļa pastāvēšanu atbilstoši kritērijam, ko Komisija
izmantojusi savā 2000. gada 7. jūnija Lēmumā 2001/418/EK par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru
(Lieta COMP/36.545/F3 – Aminoskābes) (OV 2001, L 152, 24. lpp., 409. apsvērums) un 2001. gada 5. decembra Lēmumā 2002/742/EK
par EKL 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru (Lieta COMP/E‑1/36.604 – Citronskābe) (OV 2002, L 239, 18. lpp.,
turpmāk tekstā – “Lēmums par citronskābi”, 306. apsvērums).
467   Prasītājs minētās sanāksmes kontekstu un norisi aprakstījis šādi.
BASF
1999. gada 6. maija vēstulē K. van Mirtam [
K. Van Miert
], kas tolaik bija par konkurences lietām atbildīgais komisārs, informējis Komisiju par to, ka vitamīnu tirgū pastāv kartelis,
un identificējis pats sevi un
Roche
kā slepeno saskaņoto pasākumu dalībniekus, kā arī lūdzis tikšanos, lai minētos pasākumus apspriestu ar Komisiju nolūkā ar
to sadarboties un saņemt atvieglojumus saskaņā ar Paziņojumu par sadarbību. Prasītājs piebilst, ka tajā pašā dienā
BASF
juridiskā dienesta pārstāvis J. Šolcs [
J. Scholz
] pa tālruni sazinājies ar K. van Mirta kabinetu, lai vienotos par tikšanās laiku jautājuma sīkākai apspriešanai.
468   Neraugoties uz zināmām grūtībām rast Komisijai piemērotu tikšanās laiku, tā notika 1999. gada 17. maijā, un tajā piedalījās
BASF
pārstāvji, tai skaitā arī J. Šolcs,
Roche
pārstāvji un Komisijas pārstāvji. Tikšanās gaitā
BASF
aprakstīja virkni prettiesisku saskaņotu pasākumu, kas veikti vitamīnu ražošanā pasaules mērogā, sniedzot detalizētas ziņas
par vitamīniem, uz kuriem šādi pasākumi attiekušies, norādot galveno iesaistīto uzņēmumu nosaukumus un pārkāpuma ilgumu.
BASF
turklāt pauda savu ciešo nodomu sadarboties ar Komisiju jebkādā izmeklēšanā, ko tā veiktu saistībā ar norādītajām darbībām,
Komisiju informēja par to, ka tolaik bijis paredzēts ar Amerikas Savienoto Valstu Tieslietu departamentu (Tieslietu ministriju)
noslēgt īpašu kriminālprocesuālu vienošanos (
plea agreement
), un apņēmās iesniegt minētās vienošanās kopijas, tiklīdz vienošanās būtu pēc piekritības iesniegta attiecīgajā Amerikas
Savienoto Valstu tiesā. Prasības pieteikuma pielikumā prasītājs bija pievienojis J. Šolca ziņojumu (turpmāk tekstā – “J. Šolca
ziņojums”), kurā apkopoti minētās tikšanās laikā sniegtie
BASF
paskaidrojumi un norādīts, kādā mērā
BASF
ir gatavs sadarboties.
469   Prasītājs uzstāj, ka ziņas, ko tas mutiski sniedzis minētās tikšanās laikā, Komisijai ļāvušas pierādīt šajā lietā vērtējamo
pārkāpumu, it īpaši A vitamīna un E vitamīna tirgū izdarīto pārkāpumu, pat neraugoties uz to, ka
BASF
vēlāk nesadarbojās ar Komisiju. Komisija šī sprieduma 466. punktā minētajā Lēmumā par citronskābi (305. apsvērums) ir pati
noteikusi, ka izšķirošos pierādījumus var sniegt mutiski. Turklāt Paziņojuma par sadarbību tekstā nav norāžu uz to, ka šādi
pierādījumi būtu jāiesniedz rakstveidā. Prasītājs vērš uzmanību uz to, ka minētā paziņojuma B sadaļā ir nošķirti jēdzieni
“ziņas”, “dokumenti” un “pierādījumi”, līdz ar to nebūtu jāuzskata, ka izšķirošajiem pierādījumiem obligāti ir jābūt rakstveida
materiāliem. Tāpat nav arī nekāda ar tiesisko paļāvību vai pārvaldes efektivitāti saistīta iemesla, kāpēc mutiski sniegti
pierādījumi varētu nebūt pietiekami. Pēc prasītāja domām, Komisija tikšanās var protokolēt, kā arī tiesiskās paļāvības nodrošināšanai
ar šādu tikšanos dalībnieku piekrišanu sagatavot to protokolu.
470   Prasītājs uzskata, ka fakts, ka tas pēc Komisijas lūguma iesniedzis rakstisku ziņojumu, kurā izklāstītas sīkākas ziņas par
pārkāpumiem, nav bijis būtisks, piemērojot Paziņojumu par sadarbību, un uzskatāms tikai par pasākumu, kas Komisijas labā veikts
administratīvu ērtību dēļ.
471   Tādējādi, pēc prasītāja domām, Komisija ir pieļāvusi kļūdu, nosakot, ka pirmie izšķirošie pierādījumi par pārkāpumiem attiecībā
uz A vitamīnu un E vitamīnu tai sniegti
Aventis
1999. gada 19. un 25. maija rakstveida paskaidrojumos.
472   Pakārtoti, gadījumā, ja mutisko liecību, ko
BASF
sniedzis 1999. gada 17. maija tikšanās laikā, nevarētu uzskatīt par izšķirošu pierādījumu, prasītājs iebilst, ka tās galvenokārt
būtu sekas Komisijas uzstājībai par rakstveida pierādījumu izmantošanu, kas ir pretrunā ar labas pārvaldības principu.
473   Prasītājs apgalvo, ka, pirmkārt, Komisija atteikusies pieņemt minētās tikšanās laikā
BASF
piedāvātos papildu pierādījumus, it īpaši – papildu liecības, ko
BASF
būtu varējis sniegt īsā laikā. Prasītājs uzskata, ka vitamīnu tirgū pastāvošajā aizliegtajā vienošanās iesaistīto galveno
BASF
darbinieku nopratināšana būtu bijusi ātra, efektīva un praktiska metode pierādījumu vākšanai par attiecīgo aizliegto vienošanos
un ka Komisijas vēlmi sev aiztaupīt darbu nedrīkst izmantot pret prasītāju vai tai ļaut ietekmēt prasītāja juridisko statusu.
Komisija it īpaši nedrīkstētu atteikties no tai piedāvātiem pierādījumiem, ja tā rezultātā kādam uzņēmumam varētu tikt traucēts
būt pirmajam, kas sniedzis izšķirošus pierādījumus Paziņojuma par sadarbību nozīmē.
474   Otrkārt, prasītājs pauž nostāju, ka tad, ja Komisija uzskatīja, ka, lai piemērotu Paziņojumu par sadarbību, par pietiekamiem
ir atzīstami tikai rakstveida paskaidrojumi, tai par to
BASF
bijis jāinformē, jo tā pēc
BASF
1999. gada 6. maija vēstules zinājusi, ka
BASF
vēlējās atzīt savu dalību vitamīnu tirgū pastāvošajā aizliegtajā vienošanās un sadarboties ar Komisiju, lai tādējādi iegūtu
no minētā paziņojuma piemērošanas izrietošos atvieglojumus. Komisija tomēr tā arī nenorādīja, ka 1999. gada 17. maija tikšanās
laikā sniegtie mutiskie paskaidrojumi nebūtu pietiekami šādam nolūkam, kamēr netiktu apstiprināti rakstveidā. Prasītājs norāda,
ka pretējā gadījumā tas būtu varējis minētās tikšanās laikā sniegtos paskaidrojumus nekavējoties apstiprināt rakstveidā. Turklāt,
ja
BASF
pirms tikšanās būtu informēts, ka Komisija pieņem tikai rakstveida pierādījumus,
BASF
tikšanās laikā būtu iesniedzis rakstveida paskaidrojumu.
475   Attiecībā uz e) punktā izvirzīto nosacījumu visu to pārkāpumu kontekstā, par kuriem prasītājam tika piemērots naudas sods,
prasītājs, atsaucoties uz piektā pamata argumentāciju, atkārtoti pauž nostāju, ka Komisija to nepamatoti kvalificējusi kā
aizliegto vienošanos aizsācēju vai pamudinātāju.
476   Atbildētāja savukārt apgalvo, ka attiecībā uz pārkāpumiem A vitamīna un E vitamīna tirgū prasītājs nav bijis pirmais uzņēmums,
kas iesniedzis izšķirošus pierādījumus Paziņojuma par sadarbību nozīmē, un ka tā pamatoti noteikusi, ka šādu ieguldījumu devis
Aventis
. Pierādījumi, ko prasītājs it kā sniedzis mutiski 1999. gada 17. maijā notikušās
Roche
,
BASF
un Komisijas tikšanās laikā, minētā paziņojuma nozīmē nav uzskatāmi par mutiski sniegtiem izšķirošiem pierādījumiem.
477   Kā redzams Lēmuma 127. apsvērumā,
Roche
un
BASF
minētās tikšanās laikā vienkārši darīja zināmu savu nodomu sadarboties ar Komisiju, bet Komisijai nesniedza pierādījumus,
kas bija nepieciešami, lai pierādītu pārkāpumu izdarīšanas faktu.
478   Atbildētāja atgādina, ka tā uzskatīja, ka Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punktā izvirzīto nosacījumu ir izpildījis
nevis
BASF
, bet
Aventis
, tādēļ ka
Aventis
izšķirošos pierādījumus tai sniedzis 1999. gada 19. maijā, t.i., gandrīz mēnesi pirms tam, kad
BASF
iesniedza pirmo dokumentu, ko varēja ņemt vērā atbilstoši Paziņojumam par sadarbību, t.i., 1999. gada 15. jūnija paskaidrojumu
(Lēmuma 125., 132., 741. un 743. apsvērums).
479   Atbildētāja uzskata, ka J. Šolca ziņojumu, kas izstrādāts divas dienas pirms tam, kad prasītājs cēla prasību Pirmās instances
tiesā, nevar uzskatīt par 1999. gada 17. maija tikšanās protokolu un izmantot, lai pamatotu prasītāja iebildumus.
480   J. Šolca ziņojumā minēto vienkāršo
BASF
priekšlikumu ļaut saviem darbiniekiem Komisijai sniegt liecības nevar uzskatīt par izšķirošiem pierādījumiem, jo tas Komisijai
neļāva konstatēt pārkāpumu faktu.
481   Atbildētāja precizē, ka atbilstoši tam, ko tā atceras par 1999. gada 17. maija tikšanās norisi, prasītājs tikšanās laikā nav
spējis norādīt A vitamīna un E vitamīna tirgū pastāvošo prettiesisko nolīgumu saturu. Prasītājs pat esot norādījis, ka citus
dokumentus tas varētu iesniegt tikai tad, kad tiktu beigta civiltiesvedība pret to celtajās t.s. grupu prasībās (“class actions”).
Tā kā prasītājs pats paziņojis, ka tā rīcībā ir dokumenti, kurus tas Komisijai varētu iesniegt tikai vēlāk, Komisijas pārstāvji
varēja tikšanās laikā uzstāt, lai pēc tikšanās tiem tiktu iesniegti detalizēti pierādījumi. Ņemot vērā, ka šāds apstāklis
nav minēts J. Šolca ziņojumā, atbildētāja ierosina, ka Pirmās instances tiesai vajadzētu atbilstoši Reglamenta 65. panta 2. punkta
a) un c) apakšpunktam un 66. pantam uzklausīt to personu liecības, kas piedalījušās 1999. gada 17. maija sanāksmē un minētas
prasības pieteikuma 179. punktā.
482   Visbeidzot, attiecībā uz Paziņojuma par sadarbību B sadaļas e) punktā izvirzīto nosacījumu saistībā ar visiem pārkāpumiem,
par kuru izdarīšanu prasītājam piemērots naudas sods, atbildētāja norāda, ka, pirmkārt, prasītājs neapstrīd, ka ir uzņēmies
aizsācēja vai pamudinātāja lomu B 2 vitamīna tirgū pastāvošās aizliegtās vienošanās ietvaros, un, otrkārt, prasītāja īstenotā
aizsācēja vai pamudinātāja loma citu aizliegto vienošanos ietvaros Lēmumā ir pietiekami pierādīta. Ņemot vērā šādus apstākļus,
prasītājs nevar apgalvot, ka Komisija nepareizi piemērojusi Paziņojumu par sadarbību.
483   Replikas rakstā prasītājs ir izklāstījis trīs aizstāvības rakstā minētus faktus, kas, viņaprāt, ir svarīgi. Pirmkārt, prasītājs
uzsver, ka atbildētāja pēc būtības neapstrīd J. Šolca ziņojumā ietverto 1999. gada 17. maija tikšanās aprakstu un it īpaši
faktu, ka
BASF
ir aprakstījis būtiskus ar slepenajiem saskaņotajiem pasākumiem saistītus apstākļus, tostarp attiecībā uz A un E vitamīnu,
norādījis minēto pasākumu dalībniekus un to ilgumu. Otrkārt, prasītājs apgalvo, ka Komisija nav iebildusi pret prasītāja nostāju,
ka arī mutiskus paskaidrojumus var uzskatīt par izšķirošiem pierādījumiem Paziņojuma par sadarbību nozīmē. Treškārt, prasītājs
norāda, ka atšķirībā no labas prakses un tā, kas notika lietā, kurā pieņemts šī sprieduma 466. punktā minētais Lēmums par
citronskābi, Komisija nav saglabājusi sanāksmes protokolu un arī vēlāk nav pielikusi nekādas pūles, lai izstrādātu sanāksmes
norises kopsavilkumu, par ko varētu vienoties ar tās dalībniekiem.
484   Attiecībā uz jēdzienu “izšķirošie pierādījumi” – prasītājs apgalvo, ka tādas kompleksas, ilgstošas un daudzpusējas aizliegtas
vienošanās gadījumā, kāda vērtēta Lēmumā, nav nepieciešams, lai uzņēmums mutiski sniegtu ziņas par katru tikšanos, bet gan
pietiek ar to, ka nolīguma esamība ir atzīta un tā būtība – izskaidrota; tad, lai iegūtu precīzas detalizētas ziņas, Komisija
var tieši tā kā šajā lietā izlietot savas pilnvaras, kas tai piešķirtas Regulā Nr. 17. Prasītājs norāda, ka aizstāvības rakstā
atbildētāja neapstrīd, ka tās 1999. gada 26. maija lūgums sniegt paskaidrojumus atbilstoši 11. pantam ir balstīts uz paskaidrojumiem,
ko
BASF
sniedzis 1999. gada 17. maija tikšanās laikā.
485   Atbildē uz repliku atbildētāja precizē, ka atšķirībā no prasītāja pārliecības izšķirošiem pierādījumiem ir jābūt tādiem, lai,
pamatojoties uz tiem vien, Komisija varētu pieņemt lēmumu, kurā ir konstatēts pārkāpums, nevis vienkārši nosūtīt lūgumus sniegt
paskaidrojumus atbilstoši Regulas Nr. 17 11. pantam. Atbildētāja apgalvo, ka tikšanās laikā prasītājs vienkārši atzinis, ka
piedalījies kādā aizliegtā vienošanās, minot arī citus dalībniekus un sniedzot arī dažas sīkākas ziņas. Tas izriet no J. Šolca
ziņojuma (9. punkts), kā arī no iekšējām rakstveida piezīmēm, ko veikusi par lietu atbildīgā persona (“case handler”) un kuru
versija mašīnrakstā ir pieejama atbildes uz repliku D.3 pielikumā; minētās piezīmes izstrādātas tikšanās noslēgumā un kalpo
kā tikšanās rakstveida protokols. Atbildētājas skatījumā tikšanās laikā sniegtā informācija tai ļāvusi tik vien kā nosūtīt
lūgumus sniegt paskaidrojumus atbilstoši Regulas Nr. 17 11. pantam.
2.
Pirmās instances tiesas vērtējums
486   Šajā pamatā prasītājs vienlaikus apstrīd gan Komisijas vērtējumu, ka prasītājs attiecībā uz pārkāpumiem A vitamīna un E vitamīna
tirgū nav izpildījis nosacījumu, kas izvirzīts Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punktā, gan to, ka attiecībā uz visiem
astoņiem pārkāpumiem, par ko prasītājam ir piemēroti naudas sodi, prasītājs nav izpildījis tās pašas sadaļas e) punktā izvirzīto
nosacījumu.
a)     Par to, vai attiecībā uz pārkāpumiem A vitamīna un E vitamīna tirgū prasītājs ir izpildījis nosacījumu, kas izvirzīts Paziņojuma
par sadarbību B sadaļas b) punktā
487   Vispirms ir jānorāda, ka Paziņojumā par sadarbību Komisija ir noteikusi nosacījumus, atbilstoši kuriem uzņēmumus, kas ar to
sadarbojas, Komisijai veicot izmeklēšanu par aizliegtu vienošanos, var atbrīvot no naudas soda vai samazināt naudas soda apmēru,
kas citādāk tam būtu bijis jāpiemēro (skat. Paziņojuma par sadarbību A sadaļas 3. punktu).
488   Kā minēts Paziņojuma par sadarbību E sadaļas 3. punktā, tas ir radījis pamatu to uzņēmumu tiesiskai paļāvībai, kuri vēlas
Komisiju informēt par aizliegtas vienošanās pastāvēšanu. Ņemot vērā tiesisko paļāvību, ko uzņēmumiem, kuri vēlas sadarboties
ar Komisiju, varētu būt radījis minētais paziņojums, Komisijai šis paziņojums ir jāievēro, prasītājam piemērojamā naudas soda
apmēra noteikšanas nolūkā vērtējot prasītāja sadarbību (šajā sakarā skat. šī sprieduma 227. punktā minēto Pirmās instances
tiesas spriedumu apvienotajās lietās
HFB
u.c./Komisija, 608. punkts, un 2004. gada 8. jūlija spriedumu lietā T‑48/00
Corus
UK
/Komisija, Krājums, II‑2325. lpp., 192. un 193. punkts).
489   Tā kā tas ir precizēts, jānorāda, ka saskaņā ar Paziņojuma par sadarbību B sadaļu “naudas soda apmēra samazinājumu vismaz
75 % apmērā no naudas soda apmēra, kas tam būtu noteikts, ja uzņēmums nebūtu sadarbojies, vai pat pilnīgu atbrīvojumu no naudas
soda” saņem uzņēmums, kurš:
“a)      Komisijai par slepeno aizliegto vienošanos ziņo, pirms Komisija saskaņā ar lēmumu ir uzsākusi tajā iesaistīto uzņēmumu pārbaudes,
un ja turklāt Komisijas rīcībā jau nav pietiekami ziņu, lai pierādītu konkrētās aizliegtās vienošanās pastāvēšanu;
b)      pirmais sniedz izšķirošus pierādījumus par aizliegtās vienošanās pastāvēšanu;
c)      savu dalību prettiesiskajā darbībā izbeidzis, vēlākais, līdz ar brīdi, kad ziņo par aizliegtās vienošanās pastāvēšanu;
d)      Komisijai sniedz visas noderīgās ziņas, kā arī visus dokumentus un pierādījumus, kas ir tā rīcībā saistībā ar aizliegto vienošanos,
un uztur pastāvīgu un pilnīgu sadarbību visu izmeklēšanas laiku;
e)      nav nevienu citu uzņēmumu piespiedis piedalīties aizliegtajā vienošanās, ne arī pamudinājis uz prettiesiskajām darbībām vai
tajās spēlējis izšķirošu lomu.”
490   Konkrētāk – attiecībā uz b) punktā izvirzīto nosacījumu prasītājs apgalvo, ka A vitamīna un E vitamīna tirgū izdarītajos pārkāpumos
tas kopā ar
Roche
patiešām bijis pirmais uzņēmums, kas sniedzis izšķirošus pierādījumus aizliegtās vienošanās pastāvēšanai; prasītājs šādus
pierādījumus esot sniedzis mutiski, tiekoties ar Komisijas pārstāvjiem 1999. gada 17. maijā, t.i., divas dienas pirms tam,
kad
Aventis
iesniedzis pirmo rakstveida ziņojumu.
Par jēdzienu “izšķiroši pierādījumi” Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punkta nozīmē
491   Prasītāja nostāja, ko tas paudis, sniedzot atbildi uz rakstveida jautājumu, ko Pirmās instances tiesa uzdeva procesa organizatorisko
pasākumu ietvaros, ir tāda, ka, tiklīdz Komisijas rīcībā ir brīvprātīga atzīšanās par prettiesisku saskaņotu pasākumu pastāvēšanu,
par precēm, uz kurām šādi pasākumi attiecas, un par šādu pasākumu ģeogrāfiskajiem apmēriem un ilgumu, tai nevar būt nekādu
šaubu, ka tai ir “izšķiroši pierādījumi” par aizliegtas vienošanās pastāvēšanu Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punkta
nozīmē. Prasītājs uzskata, ka jēdziens “izšķirošie pierādījumi” nevar aptvert visus pierādījumus, kas Komisijai nepieciešami,
lai izstrādātu lēmumu, kurā konstatēts pārkāpums, bet gan tam vajadzētu apzīmēt pierādījumus, pēc kuriem Komisija var uzzināt
par aizliegtas vienošanās pastāvēšanu, izlietot savas pilnvaras veikt izmeklēšanu un iegūt jebkādu papildu informāciju, ko
tā uzskata par nepieciešamu, lai izstrādātu paziņojumu par iebildumiem un vēlāk arī lēmumu. Atbildētāja savukārt apgalvo,
ka pierādījumu var uzskatīt par izšķirošu, ja tas pats par sevi Komisijai ļauj pieņemt lēmumu, kurā ir konstatēts pārkāpums,
nevis vienkārši vērsties pie uzņēmumiem ar lūgumiem sniegt paskaidrojumus.
492   Šajā sakarā, pirmkārt, ir jānosaka, ka atšķirībā no atbildētājas nostājas “izšķiroši pierādījumi” nav tādi pierādījumi, ar
kuriem pietiek, lai konstatētu aizliegtas vienošanās pastāvēšanu, kā to apliecina salīdzinājums ar jēdzieniem, kas izmantoti
Paziņojuma par sadarbību B sadaļas a) punktā, starp kuriem ir jāmin apzīmētājs “pietiekami”, kas savukārt nav izmantots minētā
paziņojuma B sadaļas b) punktā (šajā sakarā skat. šī sprieduma 70. punktā minēto 2005. gada 15.jūnija spriedumu apvienotajās
lietās
Tokai Carbon
u.c./Komisija, 362. punkts).
493   Otrkārt, lai gan minētā paziņojuma B sadaļas b) punktā norādītajiem pierādījumiem nav jābūt pašiem par sevi pietiekamiem,
lai pierādītu aizliegtas vienošanās pastāvēšanu, tiem tomēr ir jābūt izšķirošiem šādā nolūkā. Tiem tātad ir jākalpo ne tikai
kā vienkāršiem informācijas avotiem Komisijas veiktās izmeklēšanas gaitā, bet arī kā apstākļiem, uz ko iespējams tieši balstīties
kā uz galvenajiem pierādījumiem, pieņemot lēmumu, kurā ir konstatēts pārkāpums.
494   Tas, vai konkrētajā gadījumā prasītājs ir izpildījis nosacījumu, kas izvirzīts Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punktā,
ir jāvērtē, ņemot vērā šādu, paplašinātu jēdziena “izšķiroši pierādījumi” nozīmi.
Par to, vai izšķirošus pierādījumus Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punkta nozīmē var iesniegt mutiski
495   Attiecībā uz to, vai izšķirošus pierādījumus Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punkta nozīmē var sniegt mutiski, atbildētāja,
šādu iespēju gan nenoliedzot, atbildē uz rakstveida jautājumu, ko Pirmās instances tiesa uzdevusi procesa organizatorisko
pasākumu ietvaros, ir precizējusi, ka, lai mutiski sniegtos pierādījumus varētu ņemt vērā, piemērojot minēto B sadaļu, tie
ir jāapstiprina rakstveidā. Atbildētāja šādu nostāju atkārtoti pauda tiesas sēdē. Tās pamatojumu varētu rast nepieciešamībā
dot citiem uzņēmumiem iespēju paust savus argumentus attiecībā uz katru pierādījumu, ko Komisija izmanto pret viņiem; šādā
nostājā gan ir jaušamas neskaidrības, it īpaši tādēļ, ka atbildētāja neprecizē, vai tādēļ, lai varētu uzskatīt, ka attiecīgais
uzņēmums ir izpildījis nosacījumu, kas izvirzīts Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punktā, rakstveida apstiprinājums,
kas seko šī paša uzņēmuma mutiski sniegtajiem pierādījumiem, obligāti jāsniedz, vēl pirms pierādījumus ir iesnieguši citi
uzņēmumi, kuri vēlas iegūt atvieglojumus, kas izriet no minētā paziņojuma piemērošanas.
496   Kā šajā sakarā tiesas sēdē pamatoti ir atgādinājis prasītājs, Pirmās instances tiesa attiecībā uz Paziņojuma par sadarbību
D sadaļas 2. punkta pirmā ievilkuma piemērošanu šī sprieduma 131. punktā minētajā spriedumā apvienotajās lietās
Tokai Carbon
u.c./Komisija (431. punkts) ir apstiprinājusi, ka mutisku ziņu sniegšanu Komisijai var ņemt vērā, vērtējot, vai ir piešķirami
minētajā paziņojumā paredzamie atvieglojumi. Pirmās instances tiesa ir piebildusi, ka norādītajā tiesību normā ir minēts,
ka par “pierādījumiem” var izmantot ne tikai “dokumentus”, bet arī “ziņas”, kas palīdz apstiprināt izdarītā pārkāpuma faktu;
Pirmās instances tiesa no tā ir secinājusi, ka šādas ziņas nav obligāti jāsniedz dokumentu formā.
497   Šādi apsvērumi
mutatis mutandis
ir attiecināmi arī uz Paziņojuma par sadarbību B sadaļas piemērošanu, tā kā b) punktā ir minēti “izšķiroši pierādījumi”, nevis
dokumenti, un d) punktā ietvertajā nosacījumā vienlaikus ir minētas gan “noderīgas ziņas”, gan “dokumenti”, gan “pierādījumi”.
498   Turklāt informācijas mutiskai sniegšanai nav nekādu vērā ņemamu trūkumu no tiesiskās drošības viedokļa, jo informāciju, kas
tikšanās laikā tiek sniegta pārvaldes iestādei, parasti var fiksēt un saglabāt, izmantojot skaņu ierakstu un/vai sagatavojot
rakstisku tikšanās protokolu.
499   Tiesas sēdē paustais atbildētājas apgalvojums, ka Komisijai nav pienākuma protokolēt tikšanās ar privātpersonām vai uzņēmumiem,
ir jāanalizē sīkāk.
500   Taisnība, ka atbildētājai iestādei nav šāda vispārīga pienākuma (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 1999. gada 28. aprīļa
spriedumu lietā T‑221/95
Endemol
/Komisija,
Recueil
, II‑1299. lpp., 94. punkts, un šī sprieduma 47. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās
Atlantic Container Line
u.c./Komisija, 351. punkts).
501   Tas, ka nav tādas tiesību normas, kurā būtu tieši paredzēts, ka Komisijai jāizstrādā tikšanās protokols, tomēr nenozīmē, ka
nevar pastāvēt tāda situācija, kurā Komisijai ir pienākums tai sniegtos paskaidrojumus fiksēt šāda dokumenta formā. Atkarībā
no konkrētās lietas apstākļiem šāds pienākums var tieši izrietēt no labas pārvaldības principa, uz kuru prasītājs atsaucies
tiesas sēdē; labas pārvaldības princips ir viena no Kopienu tiesiskajā sistēmā paredzētajām administratīvā procesa garantijām
(skat. šī sprieduma 192. punktā minēto spriedumu lietā
ABB Asea Brown Boveri
/Komisija, 99. punkts, un tajā minēto judikatūru).
502   Jāatzīst, ka gadījumā, kad uzņēmums sazinās ar Komisiju, lai ar to uzsāktu sadarbību, par kuru varētu iegūt atvieglojumus
atbilstoši Paziņojumam par sadarbību, un tādējādi tiek sarīkota iestādes ierēdņu un minētā uzņēmuma pārstāvju sanāksme, saskaņā
ar labas pārvaldības principu ir jāizstrādā tikšanās protokols, kurā ir fiksēts būtiskākais no tās laikā paustajiem apgalvojumiem,
vai vismaz jāveic skaņu ieraksts, ja minētais uzņēmums to ir lūdzis, vēlākais, tikšanās sākumā.
503   Mutiskām ziņām, protams, ir tāds trūkums, ka, lai tās varētu sniegt Komisijai, nepieciešama Komisijas sadarbība; līdz ar to
šādu ziņu sniegšanas iespēja ir atkarīga no tā, vai Komisijas ierēdņiem ir laiks, ko tam veltīt, un vai ir brīvi tam nepieciešamie
līdzekļi (sanāksmju telpas, ierakstu aparatūra u.c.). Šādas neērtības gan nav noteicošais apsvērums attiecībā uz to, vai Paziņojuma
par sadarbību B sadaļas piemērošanas nolūkā var pieņemt mutiskas ziņas.
504   Pirmkārt, ja nolūkā uzsākt sadarbību, kuras rezultātā ir iespējams saņemt atbrīvojumu no naudas soda vai tā samazinājumu,
ar Komisijas pārstāvjiem vēlas tikties vairāki uzņēmumi, Komisija var nodrošināt, ka pati neietekmē uzņēmumu konkurences apstākļus,
kas ir būtiski, piemērojot Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punktu, un tai arī ir pienākums to nodrošināt.
505   Otrkārt, tieši pamatojoties uz vajadzību pēc sadarbības arī no Komisijas puses, ziņu mutiska sniegšana jāuzskata par sadarbības
veidu, kas parasti ir lēnāks nekā rakstveida ziņu iesniegšana, saistībā ar kuru nav vajadzīga nekāda sadarbība no Komisijas
puses un kura tādējādi nav atkarīga no Komisijas līdzekļu pieejamības. Ja uzņēmums izvēlas ziņas sniegt mutiski, tam ir jāapzinās,
ka tādējādi tas uzņemas risku, ka kāds cits uzņēmums izšķirošus pierādījumus par aizliegtās vienošanās pastāvēšanu Komisijai
iesniedz ātrāk, tos formulējot rakstiskā veidā.
506   Jāsecina, ka izšķirošus pierādījumus Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punkta nozīmē var sniegt arī mutvārdos.
Par to, vai, 1999. gada 17. maijā tiekoties ar Komisijas ierēdņiem, prasītājs ir iesniedzis izšķirošus pierādījumus par aizliegtu
vienošanos pastāvēšanu attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu
507   Pirms atsaukties uz 1999. gada 17. maija sanāksmi, prasītājs apgalvoja, ka 1999. gada 6. maija vēstulē K. van Mirtam tas Komisiju
ir informējis par prettiesiskas aizliegtas vienošanās pastāvēšanu vitamīnu nozarē, sevi un
Roche
minot kā šo slepeno saskaņoto pasākumu dalībniekus. Vēstules teksts gan patiesībā liecina, ka prasītājs tajā tikai norādījis
uz vitamīnu ražotāju, tostarp arī prasītāja, pārbaudēm, kas, “pamatojoties uz aizdomām par tādu slepenu saskaņotu pasākumu
pastāvēšanu vitamīnu nozarē, kas ir pretrunā ar konkurences tiesībām”, veiktas Amerikas Savienotajās Valstīs. Līdz ar to ir
jākonstatē, ka minētajā vēstulē prasītājs nav Komisijai ziņojis par prettiesisku aizliegtu vienošanos pastāvēšanu vitamīnu
nozarē un savu līdzdalību tajās, bet gan tikai norādījis uz “Amerikas Savienotajās Valstīs [..] noritošajām [..] pārbaudēm”
un “aizdomām par slepeniem saskaņotiem pasākumiem”, ko diez vai var uzskatīt par atzīšanos pārkāpuma izdarīšanā. Fakts, ka
prasītājs arī ir precizējis, ka tas sniedzis atbalstu Amerikas Savienotajās Valstīs veiktajā izmeklēšanā, un tāpat kā
Roche
vēlējies lietu apspriest ar Komisiju “nolūkā uzsākt sadarbību Kopienas sodu atvieglošanas programmas ietvaros”, nemaina šādu
konstatējumu.
508   Tā kā tas ir precizēts, jāidentificē ziņas, ko prasītājs Komisijai sniedzis 1999. gada 17. maija tikšanās laikā.
509   Ir skaidrs, ka ne minētās tikšanās laikā, ne pēc tam nav izstrādāts nekāds tās norises protokols un nav veikts arī skaņas
ieraksts, ko varētu atšifrēt. Prasītājs iebilst pret šādu Komisijas bezdarbību formālo prasību izpildē, taču nemin, ka būtu
Komisijai lūdzis veikt šādus pasākumus. Līdz ar to Komisijai nevar pārmest šādu bezdarbību.
510   Turklāt, pat ja šāda bezdarbība būtu prettiesiska, šajā lietā ar to vien nepietiktu, lai prasītāja apgalvojumus atzītu par
pamatotiem.
511   No prasītāja iesniegtajiem dokumentiem izriet (skat. it īpaši prasības pieteikuma 180. un 183. punktu un replikas raksta 117. un
120. punktu), ka 1999. gada 17. maija tikšanās laikā prasītājs Komisiju informējis par šādiem apstākļiem:
a)      par to, ka pastāv EEZ tirgu ietekmējoši prettiesiski saskaņoti pasākumi attiecībā uz noteiktu skaitu vitamīnu, tostarp A vitamīnu
un E vitamīnu;
b)      par minēto pasākumu galvenajiem dalībniekiem, tostarp norādot visus četrus uzņēmumus, kas iesaistīti pasākumos attiecībā uz
A vitamīnu un E vitamīnu (
Roche
,
BASF
,
Aventis
un
Eisai
);
c)      par minēto pasākumu raksturu, t.i., ka pastāv nolīgumi cenu noteikšanai un tirdzniecības apjoma un jaudas sadalei;
d)      par minēto pasākumu darbības laiku (1989.–1999. gads).
512   Atbildētāja nav apstrīdējusi, ka prasītājs minētās tikšanās laikā sniedzis šādas ziņas, tomēr neuzskata, ka tās uzskatāmas
par “izšķirošiem pierādījumiem” Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punkta nozīmē.
513   Prasītājs savukārt nav apgalvojis, ka minētās tikšanās laikā viņa pārstāvji būtu Komisijai snieguši konkrētas ziņas par izpausto
aizliegto vienošanos darbību, ražotāju sanāksmēm un precīzu lēmumu saturu, par ko ražotāji šādās sanāksmēs vienojušies. Turklāt
no J. Šolca ziņojuma izriet, ka minētā tikšanās ilgusi tikai aptuveni vienu stundu; šāds laiks diez vai ir bijis pietiekams,
lai divi uzņēmumi varētu sīki aprakstīt aizliegtās vienošanās.
514   Vēl ir jānorāda, ka arī atbildētāja iesniegtais to rakstveida piezīmju atšifrējums, ko minētās tikšanās laikā veicis par lietu
atbildīgais ierēdnis (turpmāk tekstā – “rakstveida piezīmes”), neliecina, ka 1999. gada 17. maija sanāksmes ietvaros notikušās
Komisijas,
Roche
un
BASF
pārstāvju apspriedes gaitā ir tikusi atklāta šāda informācija. Lai arī prasītājs sūdzējies, ka tas nav saņēmis rakstveida
piezīmju kopiju, neraugoties uz vairākkārtējiem lūgumiem Komisijai, kas iesniegti pat vēl pirms prasības pieteikuma iesniegšanas,
tas tomēr nav apstrīdējis ne rakstveida piezīmju atklāšanu, ne to saturu, un pat ir norādījis, ka tās vairākos aspektos pat
apstiprina prasītāja paustos faktiskos un tiesiskos argumentus attiecībā uz minēto tikšanos.
515   Rakstveida piezīmes turklāt liecina par to, ka papildus šī sprieduma 511. punktā minēto ziņu sniegšanai minētā apspriešanās
attiekusies ne tik daudz uz konkrētajām aizliegtajām vienošanām, kā uz kārtību, kādā abi uzņēmumi sadarbotos ar Komisiju.
Piezīmēs īpaši skaidri redzams, ka
Roche
un
BASF
pārstāvji bijuši diezgan piesardzīgi un likuši nojaust nevēlēšanos Komisijai sniegt precīzākas ziņas vai dokumentus, pirms
beigusies tiesvedība grupu prasībās (skat. šī sprieduma 481. punktu), kas pret tiem celtas Amerikas Savienotajās Valstīs.
Rakstveida piezīmes liecina, ka
Roche
pārstāvji pat paziņojuši, ka viņu rīcībā nav faktiskas dabas pierādījumu un ka viņi tos plāno iegūt no
Roche
advokātiem Amerikas Savienotajās Valstīs.
516   Katrā ziņā Pirmās instances tiesai nav jāspriež par to, vai atbilstoši atbildētājas paustajai nostājai prasītājs 1999. gada
17. maija sanāksmes laikā izrādījis nevēlēšanos iesniegt dokumentus pirms tiesvedības beigām grupu prasībās, jo būtiski ir
vienīgi tas, kurus pierādījumus prasītājs patiešām sniedzis minētās tikšanās laikā, un tas, vai šādus pierādījumus var uzskatīt
par “izšķirošiem”, lai pierādītu attiecīgo pārkāpumu izdarīšanas faktu.
517   Kaut arī šī sprieduma 511. punktā izklāstītie pierādījumi, kurus prasītājs, kā tas apgalvo, esot sniedzis 1999. gada 17. maija
sanāksmes laikā, Komisijai noteikti ļautu izteikt lūgumus sniegt informāciju un pat likt veikt pārbaudes, Komisijas ziņā tomēr
faktiski pilnā apmērā paliktu faktu restaurēšana un pierādīšana, lai gan prasītājs atzinis savu atbildību pārkāpumu izdarīšanā;
to pašu nevar teikt par A vitamīna un E vitamīna tirgū veikto prettiesisko darbību sīko aprakstu, ko
Aventis
ietvēris savā 1999. gada 19. maija ziņojumā.
518   Pretēji atbildētājas lūgumam, nav nepieciešams uzklausīt liecinieku paskaidrojumus par prasītāja iespējamo nevēlēšanos iesniegt
dokumentus pirms tiesvedības beigām grupu prasībās, lai, pamatojoties uz šī sprieduma 492.–494. punktā izklāstītajiem apsvērumiem,
varētu konstatēt, ka Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punkta nozīmē norādītos pierādījumus nevar uzskatīt par “izšķirošiem,
lai pierādītu, ka pastāv” aizliegtas vienošanās attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu.
519   Līdz ar to ir jāsecina, ka prasītājs nav pierādījis, ka attiecībā uz minētajiem pārkāpumiem ir izpildījis minētajā normā izvirzīto
nosacījumu.
Par to, vai Komisija pārmērīgi aizkavējusi prasītāja piedāvāto ziņu iegūšanu
520   Prasītāja pakārtoti izvirzītais arguments, ka 1999. gada 17. maija sanāksmes laikā iesniegt izšķirošus pierādījumus par pārkāpumiem
A vitamīna un E vitamīna tirgū prasītājam liegusi Komisijas prettiesiskā prasība, ka pierādījumi ir iesniedzami rakstveidā
(skat. šī sprieduma 472.–474. punktu), būtībā sastāv no divām daļām. Pirmkārt, prasītājs kritizē to, ka Komisija ir atteikusies
pieņemt papildu pierādījumus, ko 1999. gada 17. maija sanāksmes laikā piedāvājis
BASF
, it īpaši – tuvākajā laikā uzklausīt aizliegto vienošanos īstenošanā iesaistīto
BASF
galveno darbinieku liecības. Otrkārt, prasītājs pārmet, ka Komisija nav vērsusi prasītāja uzmanību uz to, ka mutiski paskaidrojumi
nav pietiekami, lai uz prasītāju attiecinātu Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punktu.
521   Kā jau ir minēts šī sprieduma 495.–506. punktā, norādītajam nosacījumam attiecīgā gadījumā atbilst arī ziņu mutiska sniegšana,
līdz ar to pakārtotā argumenta otrā daļa nav derīga. Prasītājs turklāt ir vēlējies, lai, pamatojoties uz minēto argumenta
daļu, Pirmās instances tiesa konstatētu, ka Komisijai jebkurā gadījumā vajadzējis prasītājam norādīt uz to, ka 1999. gada
17. maija sanāksmes laikā sniegtās ziņas nav bijušas pietiekamas, lai piemērotu Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punktu,
un tādējādi vērst prasītāja uzmanību uz nepieciešamību minētās ziņas nekavējoties papildināt, taču jāpiekrīt atbildētājai,
ka Komisijai nav šāda pienākuma. Paziņojuma par sadarbību E sadaļas 2. punktā ir precizēts, ka “to, vai ir izpildīti B, C vai
D [sadaļā] izvirzītie nosacījumi, Komisija vērtē tikai lēmuma pieņemšanas brīdī”.
522   Attiecībā uz prasītāja pakārtotā argumenta pirmo daļu vispirms ir jānorāda, ka pat tad, ja Komisijai būtu jāpiekrīt uzņēmuma
ierosinājumam liecību sniegšanas nolūkā Komisijas rīcībā nodot savus darbiniekus, tas pats par sevi nebūtu pietiekami, lai
uzņēmums varētu izpildīt Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punktā izvirzīto nosacījumu. Šis nosacījums ietver prasību,
ka izšķirošie pierādījumi faktiski jāiesniedz Komisijai, un vienkāršs pierādījumu piedāvājums vai norāde uz avotu, kur šādus
pierādījumus iespējams rast, nav pietiekams.
523   Lai gan prasītājs prasības pieteikuma 189. punktā ir norādījis, ka “Komisija ir atteikusies pieņemt papildu pierādījumus,
ko sanāksmes laikā piedāvāja
BASF
”, prasītājs tomēr nemin, ka Komisijas ierēdņi būtu tā pārstāvjus kavējuši vai pat atrunājuši sanāksmes laikā iesniegt papildu
ziņas, kas prasītāja tobrīd iesniegtos pierādījumus būtu vērsušas par izšķirošiem pierādījumiem Paziņojuma par sadarbību B sadaļas
b) punkta nozīmē. Prasītājs vienīgi precizē, ka Komisija atteikusies tuvākajā laikā uzklausīt papildu liecības, un atsaucas
uz J. Šolca ziņojuma fragmentiem, kuros kā vienīgais pierādījumu veids ir minētas piedāvātās liecības. Prasītājs nav precizējis
arī to, kāda rakstura papildu ziņas tā pārstāvji būtu varējuši sniegt sanāksmes laikā, bet nesniedza tā iemesla dēļ, ka Komisijas
ierēdņi esot pieprasījuši pierādījumus iesniegt rakstveidā.
524   Līdz ar to jāvērtē, vai atteikums uzklausīt šādas liecības, ko atbildētāja nav apstrīdējusi, varējis prettiesiskā kārtā radīt
situāciju, kad, iesniedzot izšķirošus pierādījumus par attiecīgo pārkāpumu faktu, prasītāju apsteidzis cits uzņēmums (
Aventis
), ņemot gan vērā to, ka šāds atteikums nekādā ziņā nav uzskatāms par iemeslu, kāpēc prasītājs izšķirošus pierādījumus neiesniedza
1999. gada 17. maija sanāksmes laikā.
525   Nepievēršoties jautājumam, vai būtu jāpiekrīt atbildētājas nostājai, ka uz 1999. gada 17. maija sanāksmes laikā piedāvātajām
prasītāja mutiskajām liecībām neattiecas Komisijas pilnvaras, kas noteiktas Regulā Nr. 17 un Regulā Nr. 2842/98/EK, Pirmās
instances tiesa šajā sakarā atzīst, ka Komisijas atteikums pieņemt šādas liecības bija pamatots.
526   Prasītājam nekas netraucēja pašam nopratināt attiecīgos darbiniekus un nekavējoties Komisijai rakstveidā iesniegt tādējādi
iegūtās ziņas. Lai apkopotu darbinieku sniegtās ziņas, prasītājam nebija vajadzīga sadarbība no Komisijas puses, jo Komisijai
jebkurā gadījumā nebija nekādu pilnvaru prasītāja darbiniekus piespiest ierasties liecību sniegšanai. Ņemot vērā šādus apsvērumus,
Komisija bija tiesīga pieprasīt prasītājam turpināt rīkoties tā, lai atbilstoši ekonomijas principam un labas pārvaldības
principam bez vajadzības vēl vairāk nepalielinātu Komisijas noslogojumu. Turklāt, tā kā šādas liecības tāpat kā 1999. gada
17. maija tikšanās laikā sniegtās ziņas ir mutiska informācijas nodošana Komisijai, šī sprieduma 505. punktā izklāstīto iemeslu
dēļ tās, pretēji prasītāja nostājai, jāuzskata par pierādījumu sniegšanas veidu, kas principā ir lēnāks nekā rakstveida ziņu
iesniegšana, līdz ar to Komisijai nevar pārmest to, ka tā prasītāju aicinājusi izmantot otro minēto pierādījumu sniegšanas
veidu.
527   Tātad šajā lietā nekas neliecina, ka par iemeslu faktam, ka, iesniedzot izšķirošus pierādījumus par aizliegtu vienošanos pastāvēšanu
attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu, prasītāju ir apsteidzis
Aventis
, ir jāuzskata rīcība, kurā ir vainojama Komisija.
Secinājums
528   No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka prasītājs nav pierādījis, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā, Lēmumā
nosakot, ka saistībā ar A vitamīna un E vitamīna tirgū izdarītajiem pārkāpumiem
BASF
nevar saņemt atvieglojumus atbilstoši Paziņojuma par sadarbību B sadaļai tādēļ, ka nav izpildījis minētās sadaļas b) punktā
izvirzīto nosacījumu.
b)     Par to, vai prasītājs ir izpildījis Paziņojuma par sadarbību B sadaļas e) punktā izvirzīto nosacījumu attiecībā uz astoņiem
pārkāpumiem, par kuriem ir piemērots naudas sods
529   Lēmuma 744. apsvērumā Komisija ir noteikusi, ka “
Roche
un
BASF
ir uzņēmušies pamudinātāju lomu vai noteicošo lomu prettiesiskajās darbībās, kas ietekmējušas A, E, B 2, B 5, C un D 3 vitamīna,
beta karotīna un karotinoīdu tirgu, kā aprakstīts [567.–569. un 584. apsvērumā]”, un secinājusi, ka neviens no abiem minētajiem
uzņēmumiem nav izpildījis Paziņojuma par sadarbību B sadaļas e) punktā izvirzīto nosacījumu.
530   Prasītāja un atbildētāja iesniegtajos dokumentos norādītajos argumentos par šajā pamatā ietverto apstrīdēto Komisijas vērtējumu
lietas dalībnieki tik vien kā atsaucas uz argumentiem, kas izmantoti piektā pamata analīzē, lai, attiecīgi, noliegtu vai apstiprinātu,
ka
BASF
aizliegtajās vienošanās uzņēmies aizsācēja vai pamudinātāja lomu, kuras dēļ tam piemēroto naudas sodu pamatapmēri ir palielināti
par 35 % (skat. šī sprieduma 475. un 482. punktu).
531   Jānorāda tomēr, ka vērtējumu, ka
BASF
un
Roche
nav izpildījuši Paziņojuma par sadarbību B sadaļas e) punktā izvirzīto nosacījumu, Komisija Lēmumā (744. apsvērums) ir pamatojusi
ar to, ka uzņēmumiem pārkāpumos bijusi pamudinātāju loma vai noteicošā loma, kā ir aprakstīts Lēmuma 567.–569. un 584. apsvērumā,
bet Komisija tomēr
BASF
un
Roche
darbību aizsācēja un pamudinātāja lomā kā atbildību pastiprinošu apstākli vērtējusi Lēmuma 712.–718. apsvērumā, neatsaucoties
uz 567.–569. un 584. apsvērumu.
532   Lēmuma 567.–569. un 584. apsvērumā ar virsrakstu “Šajā lietā vērtējamo pārkāpumu raksturs” konkrēti attiecībā uz prasītāju
ir ietverti:
–       vispārīgi apsvērumi, kas līdzīgi Lēmuma 713.–717. apsvērumā izklāstītajiem apsvērumiem (par to, ka
Roche
un
BASF
bijuši divi galvenie vitamīnu ražotāji pasaulē, ka slepeno saskaņoto pasākumu izstrādāšanā un īstenošanā
Roche
un
BASF
ieņēmuši “vienotu nostāju” un par to kopīgo mērķi sadalīt visus dažādo vitamīnu tirgus), kā arī citi vispārīgi apsvērumi
(par to, ka
Roche
un
BASF
ievērojamu savas produkcijas daļu pārdevuši kā piedevas, kas sastāv no vairākiem vitamīniem);
–       vispārīgi konstatējumi attiecībā uz
Roche
un
BASF
lomu (slepeno saskaņoto pasākumu “pamudinātājs un galvenais ieguvējs” bijis
Roche
;
BASF
esot “bijusi ļoti svarīga loma pēc
Roche
”);
–       norādes uz faktiskajiem apstākļiem vai apsvērumi, kas saistīti ar konkrēti norādītiem faktiskajiem apstākļiem (“aizliegtā
vienošanās attiecībā uz B 1, B 2, B 5, B 6 un C vitamīnu un folskābi darbību pasaules mērogā sākusi vienā un tajā pašā laikā,
proti, kad
Roche
un
BASF
augsta līmeņa vadītāji 1991. gada 30. un 31. janvārī bijuši vizītē Japānā”; “[
Roche
un
BASF
] kopā panāca, ka
Eisai
pievienojas to “klubam” attiecībā uz E vitamīnu”).
533   Procesa organizatorisko pasākumu ietvaros lūgta precizēt apstākļus, ar ko ir pamatots vērtējums, ka
BASF
nav izpildījis Paziņojuma par sadarbību B sadaļas e) punktā izvirzītos nosacījumus, atbildētāja norādīja uz dažādiem Lēmumā
minētiem faktiskajiem apstākļiem, uz kuriem balstīta tās aizstāvība attiecībā uz piekto pamatu un ar kuriem ir pamatota atbildību
pastiprinoša apstākļa piemērošana prasītājam par aizsācēja un/vai pamudinātāja lomas uzņemšanos. Atbildē uz minēto lūgumu
atbildētāja tomēr vispār neatsaucās uz apsvērumiem, vērtējumiem vai faktiskajiem apstākļiem, kas izklāstīti Lēmuma 567.–569. un
584. apsvērumā, uz kuriem ir norāde Lēmuma 744. apsvērumā.
534   Ņemot vērā šādus apstākļus, jākonstatē, ka atbildētāja Pirmās instances tiesai ir sniegusi jaunu pamatojumu savam vērtējumam,
ka šajā lietā vērtētajos pārkāpumos
Roche
un
BASF
ir uzņēmušies pamudinātāja lomu vai noteicošu lomu. Pirmās instances tiesa šādu jaunu pamatojumu ņems vērā tikai tādā gadījumā,
ja nāksies atzīt, ka vērtējums, kas balstīts uz Lēmumā izklāstīto pamatojumu, ir prettiesisks, un līdz ar to – izmantot savu
neierobežoto kompetenci.
535   Jāpiebilst, ka Paziņojuma par sadarbību B sadaļas e) punktā ir norādīts uz pamudinātāja lomu vai noteicošo lomu prettiesiskajā
darbībā, bet Pamatnostādņu 2. punkta trešajā ievilkumā kā atbildību pastiprinošs apstāklis ir minēta pārkāpuma aizsācēja vai
pamudinātāja loma.
536   Jāatzīst, ka minētajās tiesību normās lietotajiem jēdzieniem ir būtībā vienāda nozīme. Turklāt, atbildot uz procesa organizatorisko
pasākumu ietvaros izteikto lūgumu paust savu nostāju šajā jautājumā, atbildētāja ir norādījusi, ka jēdzieni “aizsācēja loma”
un “noteicošā loma” Lēmumā ir izmantoti kā sinonīmi, un nav sniegusi apstiprinošu atbildi uz Pirmās instances tiesas jautājumu,
vai
BASF
lomu šajā lietā vērtējamajos pārkāpumos var uzskatīt par “noteicošu” Paziņojuma par sadarbību B sadaļas e) punkta nozīmē
pat gadījumā, ja uzņēmumu nevar kvalificēt kā pārkāpumu aizsācēju.
537   Līdzīgi kā atzīts šī sprieduma 296.–300. punktā, šī sprieduma 532. punkta pirmajā ievilkumā minētie vispārīgie apsvērumi nav
pietiekami, lai pierādītu, ka prasītājs šajā lietā vērtējamajos pārkāpumos ir uzņēmies pamudinātāja vai aizsācēja lomu.
538   Tas pats jāsaka par apgalvojumu, ka “
BASF
ir bijusi ļoti svarīga loma pēc
Roche
”, atbilstoši kuram varētu secināt, ka prasītājs drīzāk ir bijis sekotājs, nevis aizsācējs.
539   Secinājums, ka “aizliegtā vienošanās pasaules mērogā attiecībā uz B 1, B 2, B 5, B 6 un C vitamīnu un folskābi ir sākusi darboties
vienā un tajā pašā laikā, proti, kad
Roche
un
BASF
augsta līmeņa vadītāji 1991. gada 30. un 31. janvārī bija vizītē Japānā”, ne tikai, šķiet, ir pretrunā ar Lēmumā pausto vispārējo
pieeju, ka attiecībā uz katru vitamīnu pastāvējusi atsevišķa aizliegta vienošanās, bet tam turklāt jebkurā gadījumā nav nozīmes
šajā kontekstā, jo fakts, ka
Roche
un
BASF
pārstāvji 1991. gada janvārī devušies uz Japānu, nenozīmē, ka minētie uzņēmumi bijuši ar norādītajām precēm saistīto pārkāpumu
pamudinātāji vai aizsācēji. Turklāt prasītājs nemaz nav piedalījies aizliegtajās vienošanās attiecībā uz B 6 vitamīnu un folskābi.
540   Visbeidzot, attiecībā uz apgalvojumu, ka
Roche
un
BASF
kopā panākuši
Eisai
pievienošanos aizliegtajai vienošanās attiecībā uz E vitamīnu, šī sprieduma 336. punktā jau ir atzīts, ka, pirmkārt, Komisija
Lēmumā uz šo apgalvojumu nemaz nav atsaukusies, lai apstiprinātu, ka prasītājs uzņēmies pamudinātāja lomu un ka tā rezultātā
tam pamatoti ir piemērojams naudas soda palielinājums atbildību pastiprinošu apstākļu dēļ, un, otrkārt, no Lēmuma 212. un
234. apsvēruma izriet, ka, lai panāktu
Eisai
pievienošanos aizliegtajai vienošanās, pie šī uzņēmuma vērsies
Roche
viens pats.
541   No iepriekš izklāstītā izriet, ka pamatojumā, uz kuru Komisija balstījusies, lai Lēmumā secinātu, ka prasītājs attiecībā uz
visiem šajā lietā vērtējamajiem pārkāpumiem nav izpildījis Paziņojuma par sadarbību B sadaļas e) punktā ietverto nosacījumu,
ir konstatējami trūkumi, kas ietekmē tā tiesiskumu.
542   Līdz ar to Pirmās instances tiesa, īstenojot savu neierobežoto kompetenci, kas izriet no šāda konstatējuma par prettiesiskumu,
ņems vērā atbildētāja norādītos faktiskos apstākļus, lai pierādītu, ka šajā lietā vērtējamajos pārkāpumos prasītājam ir bijusi
pamudinātāja loma vai noteicošā loma jeb, citiem vārdiem sakot, pamudinātāja loma vai aizsācēja loma, un ka prasītājs nav
izpildījis iepriekš norādīto nosacījumu.
543   Pirmās instances tiesa minētos apstākļus jau vērtējusi, analizējot piekto pamatu (skat. šī sprieduma 304.–463. punktu), un
ir secinājusi, ka ar tiem atbilstoši juridiskajām prasībām ir pierādīts, ka prasītājs uzņēmies aizsācēja lomu aizliegtajās
vienošanās attiecībā uz A, E un B 5 vitamīnu, savukārt atbilstoši juridiskajām prasībām nav pierādīts, ka prasītājs uzņēmies
aizsācēja vai pamudinātāja lomu pārkāpumos attiecībā uz C vitamīnu un D 3 vitamīnu, beta karotīnu un karotinoīdiem. Turklāt
lietas izskatīšanas gaitā nav apgalvots un no lietas materiāliem neizriet, ka prasītājs būtu piespiedis citus uzņēmumus piedalīties
pārkāpumos attiecībā uz otro minēto preču grupu.
544   Paturot prātā, ka prasītājs šajā prasības pieteikumā nav apstrīdējis aizsācēja vai pamudinātāja lomas uzņemšanos pārkāpumā
attiecībā uz B 2 vitamīnu, jāsecina, ka Paziņojuma par sadarbību B sadaļas e) punktā ietverto nosacījumu prasītājs nav izpildījis
pārkāpumos attiecībā uz A, E, B 2 un B 5 vitamīnu, bet ir izpildījis pārkāpumos attiecībā uz C vitamīnu un D 3 vitamīnu, beta
karotīnu un karotinoīdiem.
545   Līdz ar to atvieglojumus, kas izriet no Paziņojuma par sadarbību piemērošanas, prasītājs nevar saņemt saistībā ar pārkāpumiem
A, E, B 2 un B 5 vitamīna tirgū.
546   Savukārt attiecībā uz pārkāpumiem C vitamīna un D 3 vitamīna, beta karotīna un karotinoīdu tirgū Pirmās instances tiesai,
īstenojot savu neierobežoto kompetenci, ir jāvērtē, vai prasītājs ir izpildījis arī visus citus kumulatīvos nosacījumus, kas
izriet no Paziņojuma par sadarbību B sadaļas, lai tam, pamatojoties uz minēto sadaļu, naudas sodu varētu nepiemērot vai piešķirt
“ļoti lielu” tā apmēra samazinājumu.
c)     Par to, vai pārkāpumos attiecībā uz C vitamīnu un D 3 vitamīnu, beta karotīnu un karotinoīdiem prasītājs ir izpildījis Paziņojuma
par sadarbību B sadaļas no a) līdz d) punktā izvirzītos nosacījumus
Par a), c) un d) punktā izvirzītajiem nosacījumiem
547   Pamatojoties uz Lēmumā ietvertajām ziņām par attiecīgo pārkāpumu ilgumu, nav šaubu, ka pārkāpumos attiecībā uz C vitamīnu
un D 3 vitamīnu, beta karotīnu un karotinoīdiem prasītājs ir izpildījis Paziņojuma par sadarbību B sadaļas c) punktā izvirzīto
nosacījumu. It īpaši Lēmuma rezolutīvās daļas 1. panta 2. punkta b) apakšpunktā ir apstiprināts, ka minētie četri pārkāpumi
tika izbeigti, vēlākais, 1998. gada decembrī, tātad pirms prasītājs sācis sadarbību ar Komisiju tās veiktās izmeklēšanas ietvaros.
548   Pirmās instances tiesas noteikto procesa organizatorisko pasākumu ietvaros atbildētāja ir norādījusi, ka minētās sadaļas a) un
d) punktā izvirzītos nosacījumus prasītājs ir izpildījis visos četros attiecīgajos pārkāpumos. Lietā nav tādu materiālu, pamatojoties
uz kuriem Pirmās instances tiesa varētu spriest citādi.
Par b) punktā izvirzīto nosacījumu
549   Visbeidzot, attiecībā uz Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punktā izvirzīto nosacījumu ir jānorāda, ka Lēmuma 743. apsvēruma
pirmajā teikumā Komisija ir noteikusi, ka, “pateicoties dokumentiem, kas Komisijai iesniegti laikā no 1999. gada 2. jūnija
līdz 1999. gada 30. jūlijam,
Roche
un
BASF
bija pirmie uzņēmumi, kas Komisijai snieguši izšķirošus pierādījumus par slepenu saskaņotu pasākumu pastāvēšanu B 2, B 5 un
D 3 vitamīna, beta karotīna un karotinoīdu tirgū”. Minētā teikuma formulējums neļauj saprast, vai Komisija uzskatījusi, ka
B sadaļas b) punktā izvirzīto nosacījumu attiecībā uz katru no minētajiem pārkāpumiem
Roche
un
BASF
izpildījuši kopīgi. Turklāt minētā teikuma mērķis ir tikai pamatot 745. apsvēruma pirmajā teikumā ietverto secinājumu, ka
pārējie iesaistītie uzņēmumi nav varējušo izpildīt minēto nosacījumu.
550   Ņemot vērā Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punkta tekstu, kurā piešķirt ievērojamu naudas soda apmēra samazinājumu ir
paredzēts vienīgi tam uzņēmumam, kas patiešām bijis “pirmais”, kurš iesniedzis izšķirošus pierādījumus (šajā sakarā skat.
šī sprieduma 70. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās
Tokai Carbon
u.c./Komisija, 365. punkts), nevar apgalvot, ka Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punktā izvirzīto nosacījumu attiecībā
uz katru no pārkāpumiem C vitamīna un D 3 vitamīna, beta karotīna un karotinoīdu tirgū
Roche
un
BASF
izpildījuši kopīgi, jo no lietas materiāliem izriet, ka uzņēmumi šādus pierādījumus Komisijai nav snieguši vienā un tajā
pašā dienā.
551   Pirmkārt, pamatojoties uz apsvērumiem, kas ir piemēroti arī attiecībā uz citiem šajā lietā vērtētajiem pārkāpumiem, par A vitamīna
un E vitamīna tirgū izdarītajiem pārkāpumiem šī sprieduma 517. un 518. punktā jau ir atzīts, ka 1999. gada 17. maijā Komisijas
telpās notikušās sanāksmes laikā, kurā
Roche
un
BASF
piedalījās kopīgi, šie uzņēmumi nav iesnieguši izšķirošus pierādījumus par kāda pārkāpuma izdarīšanu. Otrkārt, no lietas
materiāliem izriet, ka Lēmuma 743. apsvērumā norādītajā laikā no 1999. gada 2. jūnija līdz 1999. gada 30. jūlijam
BASF
un
Roche
nav Komisijai iesnieguši nekādas ziņas vienā un tajā pašā dienā.
552   Līdz ar to Pirmās instances tiesai, īstenojot savu neierobežoto kompetenci, ir jānosaka, kurš uzņēmums – prasītājs vai
Roche
– pirmais iesniedzis izšķirošus pierādījumus par pārkāpumu pastāvēšanu C vitamīna un D 3 vitamīna, beta karotīna un karotinoīdu
tirgū.
–       Pārkāpums attiecībā uz D 3 vitamīnu
553   No lietas materiāliem izriet, ka vienīgie pierādījumi par pārkāpumu attiecībā uz D 3 vitamīnu, ko
BASF
Komisijai iesniedzis pēc 1999. gada 17. maijā Komisijas telpās notikušās sanāksmes, ir ietverti
BASF
1999. gada 15. jūnija ziņojumā, kuru Komisija saņēmusi tajā pašā dienā. Tajā ir norādīts konkrētā pārkāpuma ilgums (“no 1993. gada
līdz 1997. gadam”) un 16 turpmākajās rindiņās, no kurām tikai 9 attiecas uz aizliegto vienošanos, papildus pārkāpuma ilgumam
ir norādīti tikai aizliegtās vienošanās dalībnieki un tās “pamatideja”, proti, tirgus daļu nepalielināšanās. Norādīti trīs
iesaistīto uzņēmumu pārstāvju vārdi, taču nav sniegta nekāda informācija par konkrētiem faktiem, kas varētu veidot pārkāpumu.
Turklāt Lēmuma 459.–483. apsvērumā ietvertais ar aizliegto vienošanos saistīto faktu apraksts balstīts galvenokārt uz ziņām,
ko sniedzis
Roche
un it īpaši
Solvay
.
554   Ņemot vērā šādus apstākļus, ir jākonstatē, ka prasītājs nav pierādījis, ka administratīvās procedūras laikā Komisijai ir iesniedzis
izšķirošus pierādījumus par pārkāpuma pastāvēšanu D 3 vitamīna tirgū.
555   Līdz ar to ir jāsecina, ka attiecībā uz konkrēto pārkāpumu prasītājs nav izpildījis Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punktā
izvirzīto nosacījumu un līdz ar to nevar atsaukties uz minēto sadaļu.
–       Pārkāpumi attiecībā uz C vitamīnu, beta karotīnu un karotinoīdiem
556   Jānorāda, ka pēc 1999. gada 17. maija sanāksmes prasītājs pie Komisijas pirmo reizi vērsās ar 1999. gada 21. maija vēstuli
(Komisija to saņēma tajā pašā dienā), kurā saskaņā ar minētās sanāksmes laikā panākto vienošanos Komisijai nodeva kriminālprocesuālās
vienošanās kopiju (skat. šī sprieduma 468. punktu), ko prasītājs 1999. gada 20. maijā noslēdzis ar Amerikas Savienoto Valstu
Tieslietu ministriju, kā arī ar to saistīto paskaidrojuma rakstu.
557   Minētajos dokumentos prasītājs tomēr Komisijai nebija sniedzis izšķirošus pierādījumus par aizliegtu vienošanos pastāvēšanu,
konkrēti, C vitamīna, beta karotīna un karotinoīdu tirgū.
558   Pirmkārt, 1999. gada 21. maija vēstulē ir tikai paziņots, ka
BASF
ir sācis izstrādāt izsmeļošu ziņojumu par darbībām, kas ietekmē Eiropas tirgu, un ka tas sazināšoties ar Komisiju, tiklīdz
šis ziņojums tiks pabeigts. Otrkārt, kriminālprocesuālās vienošanās un tās paskaidrojuma raksta tekstā – pat ja tos ņemtu
vērā konkrētajā nolūkā, neraugoties uz to, ka 1999. gada 20. maijā Amerikas Savienoto Valstu Tieslietu ministrija tos paziņojusi
publiski, ko apliecina preses paziņojumi, kas ietverti atbildei uz repliku pievienotajā Pielikumā Nr. D.4 un Nr. D.5, – ir
norādīts vienīgi vērtējamo slepeno saskaņo pasākumu raksturs un ilgums, kā arī vitamīni, uz kuriem tie attiekušies (turklāt
tostarp jebkurā gadījumā nav minēti karotinoīdi), kā arī, gan netieši, atsevišķu tajos iesaistīto
BASF
darbinieku vārdi, taču nav sniegtas nekādas konkrētas ziņas par pārkāpumu veidojošajiem faktiem.
559   Savukārt otrajā dokumentā, t.i., 1999. gada 15. jūnija ziņojumā, prasītājs Komisijai ir sniedzis izšķirošus pierādījumus par
aizliegtu vienošanos pastāvēšanu īpaši attiecībā uz C vitamīnu, beta karotīnu un karotinoīdiem; proti, minētie pierādījumi
attiecās ne tikai uz pārkāpumu dalībniekiem, raksturu un ilgumu, bet arī uz konkrētajiem pārkāpumu veidojošajiem faktiem.
560   Attiecībā uz aizliegto vienošanos C vitamīna tirgū minētajā ziņojumā papildus norādēm uz aizliegtās vienošanās dalībniekiem
un pārkāpuma ilgumu ir sniegtas ziņas par vairākām sanāksmēm, to norises vietu un dalībniekiem, aprakstīta aizliegtās vienošanās
attīstība, un precīzi norādīts dažādo uzskaitīto sanāksmju laikā notikušo sanāksmju saturs (ar skaitliskiem datiem par piešķirtajām
kvotām), kā arī izklāstītas
Takeda
un Eiropas ražotāju pretējās nostājas.
561   Attiecībā uz aizliegtajām vienošanām beta karotīna un karotinoīdu tirgū
BASF
1999. gada 15. jūnija ziņojumā sniegtie pierādījumi, kas attiecas uz katru no pārkāpumiem atsevišķi, satur katras aizliegtās
vienošanās vispārīgu aprakstu, kurā ir precizēti aizliegtās vienošanās dalībnieki un tās ilgums, tirgus stāvokļa raksturojumu
aizliegtās vienošanās izveidošanas brīdī, ziņas par dalībnieku motivāciju, aizliegtās vienošanās dibināšanas sanāksmes dienu,
norises vietu un dalībniekiem, to nolīgumu par tirdzniecības apjoma kvotām (ar skaitliskiem precizējumiem par piešķirtajām
kvotām), un turpmāko sanāksmju biežumu, norises vietu, galveno mērķi un dalībniekiem.
562   Atbildētāja neapstrīd, ka visus minētos pierādījumus prasītājs Komisijai iesniedzis brīvprātīgi, un to pat nevar apstrīdēt,
neraugoties uz Komisijas 1999. gada 26. maija lūgumu prasītājai sniegt paskaidrojumus. Ar 1999. gada 15. jūnija ziņojumu
BASF
izpildīja solījumu, ko tas bija sniedzis 1999. gada 17. maija sanāksmes laikā, kad jau tika pieminētas aizliegtās vienošanās,
kas īpaši skar C vitamīna un beta karotīna tirgu. Turklāt Komisijas 1999. gada 26. maija lūgums sniegt paskaidrojumus neattiecās
uz aizliegto vienošanos karotinoīdu tirgū. Kā aprakstīts šī sprieduma 556. punktā, 1999. gada 21. maija vēstulē Komisijai
BASF
turklāt apstiprināja, ka sācis izstrādāt pilnīgu ziņojumu par pārkāpumiem, kas ietekmē Eiropas tirgu, un ir paredzējis no
jauna sazināties ar Komisiju, tiklīdz minētais ziņojums būtu pabeigts.
563   Turklāt no lietas materiāliem izriet, ka vienīgie materiāli, ko pēc 1999. gada 17. maija sanāksmes
Roche
Komisijai bija iesniedzis līdz 1999. gada 15. jūlijam, ir
Roche
1999. gada 2. jūnija ziņojums, ko Komisija bija saņēmusi 1999. gada 4. jūnijā.
564   Minētais ziņojums, kura nekonfidenciālu redakciju, izpildot tiesas sēdē Pirmās instances tiesas noteiktos procesa organizatoriskos
pasākumus, lietas materiāliem pievienojusi atbildētāja, attiecas tikai uz pārkāpumiem A, E un C vitamīna tirgū.
565   Tātad, tā kā
Roche
1999. gada 2. jūnija ziņojums nesatur nekādus pierādījumus par aizliegtajām vienošanām beta karotīna un karotinoīdu tirgū,
jākonstatē, ka prasītājs, iesniedzot 1999. gada 15. jūnija ziņojumu, patiešām bijis pirmais uzņēmums, kas iesniedzis izšķirošus
pierādījumus par minēto aizliegto vienošanos pastāvēšanu. Tādējādi prasītājs Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punktā
izvirzīto nosacījumu ir izpildījis arī attiecībā uz aizliegtajām vienošanām abu minēto preču tirgū.
566   Līdz ar to atbilstoši prasītāja lūgumam tam kā atvieglojums attiecībā uz minētajiem pārkāpumiem ir jāpiemēro Paziņojuma par
sadarbību B sadaļa.
567   Savukārt attiecībā uz pārkāpumu C vitamīna tirgū ir jāsecina pretējais, jo, pamatojoties uz atbildētājas iesniegto nekonfidenciālo
Roche
1999. gada 2. jūnija ziņojuma redakciju, ir jāatzīst, ka, iesniedzot minēto ziņojumu,
Roche
bija pirmais uzņēmums, kas sniedzis izšķirošus pierādījumus, lai pierādītu aizliegtas vienošanās pastāvēšanu minētā vitamīna
tirgū.
568   Lai gan informācija, kas norādītajā
Roche
ziņojumā iekļauta attiecībā uz konkrēto aizliegto vienošanos, patiešām acīmredzami ir šaurāka nekā tā, kas ietverta
BASF
1999. gada 15. jūnija ziņojumā,
Roche
tomēr ir norādījis noteiktu skaitu sanāksmju, to norises vietu un dalībniekus, kā arī, lai arī ļoti konspektīvi, tomēr izklāstījis
sanāksmju mērķus. Jēdzienu “izšķiroši pierādījumi” nevar interpretēt tā, ka tas attiecas uz pierādījumiem, kas paši par sevi
ir pietiekami, lai pierādītu pārkāpuma faktu (skat. šī sprieduma 492. punktu), līdz ar to ir jāatzīst, ka, tā kā
Roche
minētajā ziņojumā ir sniedzis precīzas ziņas par pārkāpumu veidojošajiem faktiem, tas bija pirmais uzņēmums, kas attiecībā
uz pārkāpumu C vitamīna tirgū sniedzis izšķirošus pierādījumus Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punkta nozīmē.
569   Jāuzsver, ka pats prasītājs apsvērumos par dokumentiem, ko saistībā ar
Roche
sadarbību atbildētāja iesniedza pēc tiesas sēdes, pakārtoti vērtējot gadījumu, ka Pirmās instances tiesa varētu neatbalstīt
tā galveno argumentu, ka izšķirošos pierādījumus 1999. gada 17. maija sanāksmes laikā kopīgi iesnieguši
BASF
un
Roche
, par vienu no aizliegtajām vienošanām, attiecībā uz kurām tas būtu jāuzskata par pirmo uzņēmumu, kas iesniedzis izšķirošus
pierādījumus, nav uzskaitījis C vitamīna tirgū pastāvošo aizliegto vienošanos, jo uz to jau attiecoties
Roche
1999. gada 2. jūnija ziņojums. Prasītājs neapstrīd, ka
Roche
sadarbība, iesniedzot minēto ziņojumu, ir bijusi brīvprātīga; turklāt Komisijas 1999. gada 26. maija lūgums
Roche
sniegt paskaidrojumus to neietekmē to pašu iemeslu dēļ, kā attiecībā uz
BASF
1999. gada 15. jūnija ziņojumu norādīts šī sprieduma 562. punktā.
570   Tādējādi, tā kā prasītājs attiecībā uz pārkāpumu C vitamīna tirgū nav izpildījis Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punktā
izvirzīto nosacījumu, tas saistībā ar konkrēto pārkāpumu uz minēto nodaļu nevar atsaukties.
d)     Par Paziņojuma par sadarbību B sadaļas piemērošanu prasītājam saistībā ar pārkāpumiem attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem
571   Lai nodrošinātu tiesiskās paļāvības aizsardzību, uz ko prasītājs varētu paļauties, pamatojoties uz Paziņojuma par sadarbību
B sadaļu, Pirmās instances tiesai, īstenojot savu neierobežoto kompetenci, ir jānosaka pienācīgs naudas soda samazinājuma
apmērs, kas atbilstoši minētajai sadaļai prasītājam piešķirams par pārkāpumiem attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem
(šajā sakarā skat. šī sprieduma 190. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās
Tate
&
Lyle
u.c./Komisija, 162.–166. punkts, šī sprieduma 192. punktā minēto spriedumu lietā
ABB Asea Brown Boveri
/Komisija, 244., 245., 260. un 261. punkts, Pirmās instances tiesas 2003. gada 9. jūlija spriedumu lietā T‑230/00
Daesang
un
Sewon
/Komisija,
Recueil
, II‑2733. lpp., 144. un 145. punkts, un šī sprieduma 131. punktā minēto 2004. gada 29. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās
Tokai
Carbon
u.c./Komisija, 416.–418., 440. un 455. punkts).
572   Šajā sakarā Pirmās instances tiesa norāda, ka prasītājs sākotnēji vērsies pie Komisijas ilgu laiku pēc tam, kad Amerikas Savienoto
Valstu konkurences aizsardzības iestādes bija sākušas izmeklēšanu par slepenajiem saskaņotajiem pasākumiem vitamīnu nozarē,
un neilgi pirms tam, kad tika noslēgta kriminālprocesuālā vienošanās. Tādējādi
BASF
sadarbība, lai arī brīvprātīga (t.i., sadarbība nav sākta prasītājam piemērotu Komisijas izmeklēšanas darbību rezultātā),
tomēr notikusi, pateicoties spiedienam, ko radīja kriminālprocesuālās vienošanās noslēgšana un risks, ka varētu sekot arī
Komisijas izmeklēšana. Lai gan ir taisnība, ka atšķirībā no slepenajiem saskaņotajiem pasākumiem attiecībā uz beta karotīnu,
par kuriem, kā izriet no kriminālprocesuālajai vienošanās pievienotā paskaidrojuma raksta 3. un 4. lappuses, Amerikas Savienotajās
Valstīs tika veikta izmeklēšana, slepenie saskaņotie pasākumi attiecībā uz karotinoīdiem Amerikas Savienoto Valstu Tieslietu
ministrijas veiktajā izmeklēšanā netika apskatīti, nevar izslēgt, ka tos varētu konstatēt Komisijas izmeklēšanā, ja to sāktu,
pamatojoties uz to, ka ir noslēgta un publiskota kriminālprocesuālā vienošanās.
573   Turklāt attiecībā uz abiem konkrētajiem pārkāpumiem ir jāņem vērā, ka, lai arī
BASF
īstenotā loma šim uzņēmumam netraucēja izpildīt Paziņojuma par sadarbību B sadaļas e) punktā izvirzīto nosacījumu, tās nozīmīgums
divu uzņēmumu izveidotas aizliegtās vienošanās izpildē ir acīmredzams. Turklāt par to, ka
BASF
minētajos pārkāpumos ir bijusi aktīva loma, liecina fakts, ka uzņēmums veica kompensējošus pirkumus no
Roche
, kad tika konstatēts, ka tas ir pārsniedzis kopējo piešķirto beta karotīna kvotu (skat.
BASF
1999. gada 15. jūnija ziņojuma 15. un 16. lpp. un Lēmuma 521. apsvērumu), kā arī fakts, ka
BASF
sekmīgi vienojās ar
Roche
par ienākšanu tirgus astaksantīna – rozā karotinoīda – sektorā (skat.
BASF
1999. gada 15. jūnija ziņojuma 16. un 17. lpp. un Lēmuma 525. un 527. apsvērumu).
574   Ņemot vērā šādus apstākļus, Pirmās instances tiesa uzskata, ka, pamatojoties uz Paziņojuma par sadarbību B sadaļu, prasītājam
ir jāpiešķir 75 % samazinājums tiem naudas sodu apmēriem, kas par pārkāpumiem attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem
aprēķināti pirms minētā paziņojuma piemērošanas.
e)     Secinājums par sesto pamatu
575   Pēc šī pamata analīzes un Pirmās instances tiesas neierobežotās kompetences īstenošanas minētās analīzes rezultātā, pirmkārt,
ir jāapstiprina, ka saistībā ar pārkāpumiem attiecībā uz A, E, B 2, B 5, C un D 3 vitamīnu prasītājam nevar piemērot Paziņojuma
par sadarbību B sadaļu, un, otrkārt, pamatojoties uz minēto sadaļu, prasītājam ir jāpiešķir 75 % samazinājums tiem naudas
sodu apmēriem, kas par pārkāpumiem attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem ir aprēķināti pirms minētā paziņojuma piemērošanas.
F –
Par septīto pamatu, kas neatkarīgi no Paziņojuma par sadarbību attiecas uz to, ka sadarbības rezultātā prasītājam piešķirtais
naudas sodu apmēru samazinājums nav pietiekams
1.
Lietas dalībnieku argumenti
576   Prasītājs iebilst pret to, ka neatkarīgi no Paziņojuma par sadarbību Komisija tam nav piešķīrusi lielāku naudas soda samazinājumu,
ņemot vērā prasītāja sadarbību ar Komisiju izmeklēšanas gaitā, kas, pēc prasītāja domām, bijusi priekšzīmīga, jo tā bijusi
gan agrīna, gan pilnīga un pastāvīga.
577   Prasītājs uzsver, ka bijis pirmais uzņēmums, kas piedāvājis sadarboties vēl pirms Komisijas izmeklēšanas sākuma un pilnībā
sadarbojies ar Komisiju visas izmeklēšanas laikā, it īpaši īsā laikā piedāvājot nodot Komisijas rīcībā
BASF
augstākā līmeņa darbiniekus, iesniedzot sīku un pilnīgu pārskatu par prettiesisko darbību, kā arī pat bez uzaicinājuma sniedzot
lietderīgus padziļinātus paskaidrojumus un ziņas, nosūtot Komisijai ārkārtīgi rūpīgi izstrādātus ziņojumus, kas izmantoti
par pamatu apjomīgiem Lēmuma teksta fragmentiem.
BASF
iesniegto pierādījumu nozīmīgums Lēmumā ir atzīts vairākkārt, un 745. apsvērumā ir tieši norādīts, ka minētie pierādījumi
ir bijuši noteicošie, lai konstatētu pārkāpumus attiecībā uz A, E, B 2, B 5, C un D 3 vitamīnu, beta karotīnu un karotinoīdiem.
Prasītājs turklāt norāda, ka tas pat pārsniedzis Paziņojuma par sadarbību B un C sadaļas prasības, jo uzņēmies bezprecedenta
iniciatīvu no darba atlaist vairākus vadošos darbiniekus, kas bija tieši atbildīgi par aizliegto vienošanos, un īstenojis
papildu programmas, lai sekmētu konkurenci reglamentējošo tiesību normu ievērošanu un izpratni, tādējādi vēršot vēl apjomīgākus
jau tā, viņaprāt, ievērojamos iepriekšējos centienus šajā jomā.
578   Prasītājs atgādina, ka Pirmās instances tiesai ir neierobežotas pilnvaras grozīt naudas sodu apmērus un to nesaista Pamatnostādnes
vai Paziņojums par sadarbību; šajā sakarā prasītājs atsaucas uz šī sprieduma 190. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās
Tate & Lyle
u.c./Komisija (163. punkts). Prasītājs it īpaši norāda uz to, ka minētajā spriedumā (165. punkts) Pirmās instances tiesa
ir atzinusi, ka
Tate & Lyle
piešķirtais samazinājums par 50 % no naudas soda apmēra, kas tiktu noteikts, ja uzņēmums nebūtu sadarbojies, nav bijis pietiekams,
ņemot vērā uzņēmuma sniegtās sadarbības nozīmīgumu un to, ka šī sadarbība ir bijusi pastāvīga un pilnīga; Pirmās instances
tiesa esot piešķīrusi samazinājumu 60 % apmērā, neraugoties uz nozīmīgo lomu, ko
Tate & Lyle
īstenojis aizliegtajā vienošanās, un atsevišķus trūkumus sadarbībā. Līdz ar to prasītājs lūdz Pirmās instances tiesu izmantot
savu rīcības brīvību, lai, pamatojoties uz prasītāja sadarbību ar Komisiju, vēl vairāk samazināt tam noteikto naudas sodu
apmēru.
579   Atbildētāja uzskata, ka prasītāja lūgums ārpus Paziņojuma par sadarbību piemērošanas jomas tam piešķirt naudas sodu samazinājumu,
kas pārsniedz 50 %, nav pamatots tāpēc, ka, pirmkārt, prasītāja rīcība Lēmumā jau ir ņemta vērā, piemērojot minētā paziņojuma
D sadaļu, un, otrkārt, prasītājs nekādā gadījumā nav pelnījis naudas sodu samazinājumu ārpus minētā paziņojuma piemērošanas
jomas.
2.
Pirmās instances tiesas vērtējums
580   Saskaņā ar Paziņojuma par sadarbību A sadaļas 3. punkta pirmo teikumu minētajā paziņojumā ir “definēti nosacījumi, atbilstoši
kuriem uzņēmumus, kas ar to sadarbojas, Komisijai veicot izmeklēšanu par aizliegtu vienošanos, var atbrīvot no naudas soda
vai samazināt naudas soda apmēru, kas citādāk tiem būtu bijis jāpiemēro”. Līdz ar to minētā paziņojuma D sadaļas 1. punktā
ir paredzēts, ka konkrētajam uzņēmumam var piešķirt naudas soda samazinājumu 10–50 % apmērā no “naudas soda, ko tam piemērotu,
ja tas nebūtu sadarbojies”.
581   Prasītājs, kuram, pamatojoties uz Paziņojuma par sadarbību D sadaļu, attiecībā uz visiem pārkāpumiem, par kuriem tam ir noteikts
naudas sods, piešķirts samazinājums 50 % apmērā, būtībā Pirmās instances tiesu lūdz prasītāja sadarbību novērtēt un atlīdzināt,
neņemot vērā minētā paziņojuma noteikumus, kas Pirmās instances tiesai nav saistoši.
582   Šajā sakarā ir jānorāda, ka kontrole, ko Pirmās instances tiesai lūgts īstenot pār lēmumu, kurā Komisija ir konstatējusi EKL
81. panta un EEZ līguma 53. panta pārkāpumu un noteikusi naudas sodus, var attiekties tikai uz šāda lēmuma tiesiskumu, jo
Pirmās instances tiesas neierobežoto kompetenci, kas izriet no EKL 229. panta un Regulas Nr. 17 17. panta, nepieciešamības
gadījumā var izmantot tikai tad, ja Pirmās instances tiesa ir konstatējusi trūkumus, kuri ietekmē lēmuma tiesiskumu un par
kuriem attiecīgais uzņēmums ir sūdzējies savā prasībā, un vienīgi nolūkā novērst šāda prettiesiskuma ietekmi uz noteiktā naudas
soda apmēra aprēķināšanu, ja nepieciešams, naudas sodu atceļot vai grozot tā apmēru.
583   Šajā lietā prasītājs, izvirzot šo pamatu, tomēr Komisijai nepārmet to, ka tā būtu pieļāvusi prettiesiskus trūkumus, saistībā
ar Paziņojumu par sadarbību vērtējot prasītāja sadarbību administratīvās izmeklēšanas gaitā, un neceļ arī iebildumu par minētā
paziņojuma prettiesiskumu; nav strīda arī par to, ka Komisija prasītājam ir piemērojusi minēto paziņojumu.
584   Prasītāja argumentu turklāt nekādi nevar pamatot, atsaucoties uz šī sprieduma 190. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās
Tate & Lyle
u.c. Pirmās instances tiesa minētajā spriedumā (skat. 157.–165. punktu) patiešām ir nospriedusi, ka, ņemot vērā
Tate & Lyle
sniegtās sadarbības nozīmīgumu un to, ka šī sadarbība ir bijusi pastāvīga un pilnīga, naudas soda apmēra samazinājums par
50 %, ko minētajam uzņēmumam piešķīrusi Komisija, nav bijis pietiekams, un tādēļ bijis nepieciešams samazinājuma apmēru palielināt
līdz 60 %, taču tas skaidrojams ar kļūdu, ko Komisija bija pieļāvusi, piemērojot minētā paziņojuma B sadaļas d) punktu. Līdz
ar to minēto spriedumu, kurā ir noteikts, ka Komisija atbilstoši Paziņojumam par sadarbību nepareizi ir novērtējusi attiecīgā
uzņēmuma sadarbības apjomu, nekādā ziņā nevar uzskatīt par precedentu nostājai, ka Pirmās instances tiesa varētu pārsniegt
minētā paziņojuma ietvarus, lai pēc saviem ieskatiem novērtētu un kompensētu uzņēmuma sadarbību.
585   Jāpiebilst tomēr, ka iespēja uzņēmumam, kurš procedūrā par konkurences tiesību normu pārkāpumu ir sadarbojies ar Komisiju,
piešķirt naudas soda samazinājumu ārpus Paziņojuma par sadarbību piemērošanas ietvariem, ir paredzēta Pamatnostādnēs; atbilstoši
to 3. punkta sestajam ievilkumam kā atbildību mīkstinošs apstāklis ir jāņem vērā “uzņēmuma efektīva līdzdalība tiesvedībā,
kas neattiecas uz jomu, kas ir noteikta [Paziņojumā par sadarbību]”.
586   Pat ja pieņemtu, ka, neraugoties uz to, ka šajā pamatā trūkst tiešas atsauces uz Pamatnostādņu 3. punkta sesto ievilkumu,
pamatu var interpretēt kā prasību atzīt, ka Komisijai bijis prasītājam jāpiešķir vēl viens naudas soda samazinājums atbilstoši
minētajai normai, tomēr jāatzīst, ka šajā lietā izskatītie pārkāpumi ietilpst Paziņojuma par sadarbību A sadaļas 1. punkta
pirmās daļas piemērošanas jomā, kas attiecas uz slepenām aizliegtām vienošanām, kuru mērķis ir cenu, ražošanas vai tirdzniecības
kvotu noteikšana, tirgu sadale vai importa vai eksporta aizliegumu noteikšana. Līdz ar to prasītājs nevar pamatoti iebilst,
ka Komisija tā sadarbības apjomu nav ņēmusi vērā kā atbildību mīkstinošu apstākli ārpus Paziņojuma par sadarbību tiesiskā
regulējuma ietvariem (šajā sakarā skat. šī sprieduma 227. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās
HFB
u.c./Komisija, 609. un 610. punkts, kas īpaši attiecībā uz šo jautājumu apstiprināts apelācijā ar šī sprieduma 48. punktā
minēto spriedumu apvienotajās lietās
Dansk Rørindustri
u.c./Komisija, 380.–382. punkts).
587   Galu galā šādu pārmetumu Komisijai nevarētu izteikt pat tādā gadījumā, ja būtu jāatzīst, ka sadarbību izmeklēšanā par horizontālām
aizliegtām vienošanām cenu noteikšanai un tirdzniecības sadalei var atlīdzināt atbilstoši Pamatnostādņu 3. punkta sestajam
ievilkumam.
588   Šādā gadījumā naudas soda samazinājuma piešķiršana atbilstoši minētajai normai noteikti nozīmētu, ka uzņēmuma sadarbību nav
bijis iespējams atlīdzināt, piemērojot Paziņojumu par sadarbību, kā arī to, ka tā bijusi efektīva, t.i., ļāvusi Komisijai
vieglāk izpildīt savu uzdevumu konstatēt un pārtraukt Kopienu konkurences tiesību normu pārkāpumus (šī sprieduma 269. punktā
minētais sprieduma lietā
Archer Daniels Midland
un
Archer Daniels Midland Ingredients
/Komisija, 300. punkts, un šī sprieduma 95. punktā minētais spriedums lietā
Mannesmannröhren‑Werke
/Komisija, 308. punkts).
589   Turpretim šajā lietā prasītājs atsaucas, pirmkārt, uz apstākļiem, proti, tiesvedības laikā iesniegtajiem pārskatiem, paskaidrojumiem
un pierādījumiem, par kuriem, kā pamatoti norāda atbildētāja, prasītājam jau tika piešķirts maksimālais naudas soda apmēra
samazinājums, kāds paredzēts Paziņojuma par sadarbību D sadaļā (50 %), un, otrkārt, uz apstākļiem – vairāku aizliegtajās vienošanās
iesaistīto vadošo darbinieku atlaišana no darba un papildu programmu īstenošana, lai sekmētu konkurenci reglamentējošo tiesību
normu ievērošanu un izpratni, ar kuriem nekādi netika atvieglots Komisijas uzdevums konstatēt un pārtraukt attiecīgos pārkāpumus.
Nekādu īpašu nozīmi nevar piešķirt arī Komisijai izteiktajam priekšlikumam tās rīcībā liecību sniegšanai nodot prasītāja augstākā
līmeņa darbiniekus, jo var uzskatīt, ka tās ziņas, ko minētie darbinieki šādā veidā būtu varējuši sniegt Komisijai, noteikti
bijušas ietvertas pārskatos, ko prasītājs Komisijai iesniedzis procedūras gaitā, vai katrā ziņā tās bijis iespējams ietvert
minētajos pārskatos.
590   Ņemot vērā šādus apstākļus, šis pamats ir jānoraida.
G –
Par astoto pamatu, kas attiecas uz profesionālā noslēpuma neievērošanu un labas pārvaldības principa pārkāpumu
1.
Lietas dalībnieku argumenti
591   Prasītājs apgalvo, ka, pirms Lēmuma pieņemšanas plašsaziņas līdzekļiem atklājot svarīgas Lēmuma daļas attiecībā uz
BASF
piemērotā naudas soda kopējo apmēru, Komisija ir pārkāpusi EKL 287. pantā paredzēto pienākumu aizsargāt profesionālo noslēpumu
un pienākumu nodrošināt labu pārvaldību. Tā 2001. gada 21. novembra rītā, t.i., vēl pirms komisāru kopsapulces norises izdevumā
Financial
Times
tika publicētas ārkārtīgi precīzas ziņas, norādot
BASF
vēlāk piemēroto rekordlielo naudas sodu. Tas pats raksts iepriekšējā dienā bija ievietots izdevuma
Financial
Times
tīmekļa vietnē. Laikā no 2001. gada 20. novembra līdz 21. novembrim tika publicēti arī citi līdzīgi raksti.
592   Prasītājs atgādina, ka Pirmās instances tiesa 2000. gada 6. jūlija spriedumā lietā T‑62/98
Volkswagen
/Komisija,
Recueil
, II‑2707. lpp., 281. punkts, ir atzinusi, ka procedūrās, kurās var noteikt naudas sodu, ierosinātā soda raksturs un apmērs
ir uzskatāmi par profesionālu noslēpumu līdz brīdim, kad sods ir galīgi apstiprināts un pasludināts. Prasītājs piebilst, ka
saskaņā ar minēto spriedumu šāds princips izriet īpaši no nepieciešamības respektēt attiecīgās personas reputāciju un cieņu
laikposmā, kad sods nav piespriests, un robežojas ne tikai ar pienākumu ievērot profesionālo noslēpumu, bet arī ar pienākumu
nodrošināt labu pārvaldību.
593   Prasītājs norāda, ka saskaņā ar judikatūru naudas soda priekšlaicīgas atklāšanas dēļ attiecīgo lēmumu var pat atcelt, ja pierāda,
ka gadījumā, ja šāds trūkums netiktu pieļauts, lēmuma saturs varētu būt bijis citādāks (šī sprieduma 80. punktā minētais spriedums
apvienotajās lietās
Suiker Unie
u.c./Komisija, 91. punkts; Pirmās instances tiesas 1994. gada 7. jūlija spriedums lietā T‑43/92
Dunlop Slazenger
/Komisija,
Recueil
, II‑441. lpp., 29. punkts, un šī sprieduma 592. punktā minētais spriedums lietā
Volkswagen
/Komisija, 283. punkts). Katrā ziņā pieprasīt šādus pierādījumus šajā lietā nozīmētu prasītājam uzlikt nesamērīgu pierādīšanas
pienākumu, jo prasītājs nav piedalījies komisāru kopsapulcē, un tam nav pieejams minētajā kopsapulcē notikušo apspriežu protokols
vai kopsavilkums. Tādēļ prasītājs apgalvo, ka pienākumu pierādīt, ka tas, ka plašsaziņas līdzekļiem priekšlaicīgi atklātas
norādītās ziņas, nekādi nav ietekmējis lēmuma pieņemšanas procesu, būtu piemērotāk noteikt Komisijai, pretējā gadījumā Tiesas
un Pirmās instances tiesas judikatūra šajā jautājumā un, galu galā, arī EKL 287. pants un Komisijas pienākums nodrošināt labu
pārvaldību kļūtu neefektīvs.
594   Katrā ziņā priekšlaicīga precīzu ziņu atklāšana par
BASF
piemērojamo naudas soda kopējo apmēru ir uzskatāma par procesuālu pārkāpumu, kura dēļ komisāriem traucēts pienācīgi un neatkarīgi
novērtēt lietas apstākļus. Kā ir norādījis prasītājs, šāda ziņu atklāšana apgrūtināja iespēju komisāru kopsapulcei noteikt
mazāku naudas sodu, jo naudas sodu apmēra grozīšana būtu jāpaskaidro un apkaunotu viņu kolēģi – par konkurences lietām atbildīgo
Komisijas locekli.
595   Atbildētāja, pirmkārt, norāda, ka dažādu plašsaziņas izdevumu tīmeklī (
Internet
) publicēto rakstu fragmenti, ko prasītājs pievienojis lietas materiāliem, nepierāda, ka Lēmuma daļas, kas attiecas uz prasītāju,
tikušas publiskotas pāragri. Minētajos fragmentos, pēc atbildētājas domām, ir atrodamas tikai aptuvenas norādes uz abiem galvenajiem
ražotājiem –
Roche
un
BASF
– piemēroto naudas sodu kopējo apmēru.
596   Otrkārt, atbildētāja apgalvo, ka atbilstoši šī sprieduma 592. punktā minētajā spriedumā lietā
Volkswagen
/Komisija (283. punkts) paustajai Pirmās instances tiesas nostājai tas, ka Lēmuma saturs būtu bijis citādāks, ja plašsaziņas
līdzekļiem nebūtu atklātas minētās ziņas, jāpierāda prasītājam. Prasītājs nav pierādījis, ka šajā lietā Komisijas lēmuma pieņemšanas
procesu ir ietekmējis fakts, ka pirms Lēmuma pieņemšanas publicētas aptuvenas norādes uz naudas sodu apmēriem.
597   Prasītājs replikas rakstā norāda, ka prasības pieteikumam pievienotajos presē publicētajos rakstos ir sniegtas pārsteidzoši
līdzīgas un saskanīgas ziņas par prasītājam piemērojamo naudas sodu kopējo apmēru un tā rezultātā naudas sodu kopējais apmērs
ir ticis publiskots vēl pirms Lēmuma pieņemšanas, Lielākajā daļā rakstu ir minēts naudas sods “gandrīz 300 miljonu euro” apmērā,
un vienā rakstā pat norādīta summa 296 miljonu euro apmērā.
598   Atbildē uz repliku atbildētāja iebilst, ka replikas rakstā prasītājs pirmo reizi apgalvo, ka EKL 287. pants ir uzskatāms par
pārkāptu tāpēc, ka plašsaziņas līdzekļiem tika atklāts iecerētā naudas soda apmērs, nevis, kā norādīts prasības pieteikumā,
tāpēc, ka atklātas svarīgas Lēmuma daļas vai fragmenti. Atbildētāja uzskata, ka šādu apgalvojumu var uzskatīt par jaunu iebildumu,
un tas ir jāatzīst par nepieņemamu atbilstoši Reglamenta 48. panta 2. punktam.
599   Jautājumu vērtējot pēc būtības, atbildētāja īpaši uzsver, ka prasītājs nav varējis pierādīt savu apgalvojumu, ka presē publicētās
ziņas par naudas sodiem ir nākušas no Komisijas, savukārt šī sprieduma 592. punktā minētajā lietā
Volkswagen
/Komisija ir bijis skaidrs, ka priekšlaicīgi atklātās ziņas sniegusi Komisija.
2.
Pirmās instances tiesas vērtējums
600   Vispirms kā acīmredzami nepamatots ir jānoraida ar Reglamenta 48. panta 2. punktu pamatotais iebildums par nepieņemamību,
ko atbildētāja izvirzījusi pret prasītāja argumentu, ka iecerētā naudas soda kopējā apmēra atklāšana plašsaziņas līdzekļiem
ir uzskatāma par EKL 287. panta pārkāpumu.
601   Atšķirībā no tā, ko ir norādījusi atbildētāja, minētais arguments pirmo reizi nav ietverts prasītāja replikas rakstā. Prasības
pieteikumā prasītājs patiešām vietām (204. un 205. punktā) ir minējis, ka atklātas Lēmuma “daļas” par
BASF
piemērojamo naudas sodu. Izlasot prasības pieteikuma 204.–208. punktu, tomēr ir skaidri redzams, ka ar šo pamatu prasītājs
neiebilst tik daudz pret Lēmuma fragmentu izpaušanu, bet gan pret to, ka ir norādīts tam piemērotā kopējā naudas soda apmērs
(šajā sakarā skat. it īpaši šī pamata virsrakstu, kas sniegts pirms 204. punkta – “Komisijas veiktā
BASF
piemērojamā kopējā naudas soda atklāšana plašsaziņas līdzekļiem” – un apakšvirsrakstu pirms 205. punkta – “Plašsaziņas līdzekļu
rīcībā bija precīzas ziņas par
BASF
piemērojamo naudas sodu [..]”, kā arī 207. punkta pirmo teikumu – “Precīzu ziņu atklāšana par rekordlielo naudas sodu, ko
paredzēts piemērot
BASF
[..]”).
602   Skaidrs arī tas, ka, vērtējot pēc būtības, nekādas nozīmes nav atbildētājas argumentam, ka prasītāja iesniegtie rakstu fragmenti
neapliecina to, ka priekšlaicīgi ir publicēti Lēmuma fragmenti, kas attiecas uz prasītāju, bet vienīgi to, ka publicēta aptuvena
norāde uz prasītājam piemērojamo naudas sodu galīgo apmēru.
603   Tā kā atbildētāja īsti neapstrīd faktu, ka priekšlaicīgi atklājusi to, ka
BASF
, visticamāk, tiks piemērots naudas sods, un ļoti precīzi norādījusi iecerēto naudas soda apmēru, ir jāvērtē šāda fakta sekas.
604   Jāatgādina, ka uz sacīkstes principu balstītās procedūrās, kuru rezultātā ir iespējama soda piespriešana, ierosinātā soda
raksturu un apmēru, pamatojoties uz to nozīmi, līdz brīdim, kad sods galīgi apstiprināts un pasludināts, aizsargā profesionālais
noslēpums. Šāds princips izriet īpaši no nepieciešamības respektēt attiecīgās personas reputāciju un cieņu, kamēr tai nav
piemērots sods. Turklāt Komisijas pienākums presei neizpaust ziņas par konkrēto iecerēto sodu ir ne tikai pienākums ievērot
profesionālo noslēpumu, bet arī pienākums nodrošināt labu pārvaldību (šī sprieduma 592. punktā minētais 2000. gada 6. jūlija
spriedums lietā
Volkswagen
/Komisija, 281. punkts, kas apstiprināts apelācijā ar šī sprieduma 394. punktā minēto 2003. gada 18. septembra spriedumu lietā
Volkswagen
/Komisija).
605   Šajā lietā nav pierādīts, ka Komisijas dienesti ir bijuši atbildīgi par informācijas noplūdi, par kuru liecina prasītāja norādītie
raksti presē. To, ka informācijas noplūdes avots ir bijusi Komisija, nevar arī prezumēt.
606   Katrā ziņā, pat ja Komisijas dienesti būtu bijuši atbildīgi par informācijas noplūdi, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru šāda
trūkuma dēļ attiecīgo lēmumu var atcelt tikai tādā gadījumā, ja pierāda, ka, nepastāvot šādam trūkumam, minētais lēmums nebūtu
pieņemts vai tam būtu bijis citādāks saturs (skat. šī sprieduma 80. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās
Suiker
Unie
u.c./Komisija, 91. punkts, šī sprieduma 593. punktā minēto spriedumu lietā
Dunlop Slazenger
/Komisija, 29. punkts, šī sprieduma 188. punktā minēto 1998. gada 14. maija spriedumu lietā
Cascades
/Komisija, 58. punkts, šī sprieduma 592. punktā minēto 2000. gada 6. jūlija spriedumu lietā
Volkswagen
/Komisija, 283. punkts, un šī sprieduma 227. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās
HFB
u.c./Komisija, 370. punkts). Saskaņā ar norādīto judikatūru vismaz norādes, kas varētu pamatot šādu secinājumu, ir jāsniedz
prasītājam.
607   Atšķirībā no prasītāja argumentiem, kritērijs, ka tāda trūkuma dēļ, ko ir izraisījusi lēmuma daļas priekšlaicīga atklāšana,
lēmumu atcelt var tikai tādā gadījumā, ja pierāda, ka, nepastāvot šādam trūkumam, lēmumam būtu citādāks saturs, nenoved pie
tā, ka šāda rakstura trūkumi faktiski paliek nesodīti. Neatkarīgi no iespējas panākt attiecīgā lēmuma atcelšanu gadījumā,
ja pieļautais trūkums nebūtu ietekmējis lēmuma saturu, ieinteresētajai personai ir tiesības attiecīgo iestādi saukt pie atbildības
par kaitējumu, ko personai radījis šāds trūkums (šī sprieduma 394. punktā minētais 2003. gada 18. septembra spriedums lietā
Volkswagen
/Komisija, 165. punkts).
608   Šajā lietā prasītāja iesniegtajos dokumentos izklāstītie argumenti, kas balstīti uz loģikas apsvērumiem, nav pietiekami, lai
uzskatītu, ka prasītājs ir izpildījis tam uzlikto pierādīšanas pienākumu.
609   Prasītājs apgalvo, ka, priekšlaicīgi atklājot precīzas ziņas par kopējo naudas sodu, ko paredzēts piemērot prasītājam, komisāru
kopsapulcei ir bijusi apgrūtināta iespēja pienācīgi un neatkarīgi vērtēt lietas apstākļus. Pēc prasītāja domām, šādu ziņu
atklāšanas rezultātā komisāru kopsapulcei ir bijis ļoti grūti noteikt mazāku naudas sodu, jo par šādu naudas soda apmēra grozīšanu
būtu bijis jāsniedz paskaidrojumi, kā arī tādējādi tiktu apkaunots viņu kolēģis – par konkurences lietām atbildīgais Komisijas
loceklis.
610   Neraugoties uz šādiem argumentiem, skaidrs tomēr, ka, pirmkārt, komisāriem nebūtu bijis pienākuma sniegt pamatojumu, ja viņi
izvēlētos noteikt mazāku naudas sodu, nekā izziņots presē. Otrkārt, tā kā Komisijas lēmumi ir jāpieņem atbilstoši koleģialitātes
principam, uz kuru pamatoti ir norādījusi atbildētāja, nevar pieņemt, ka komisāru brīvi apsvērto vērtējumu būtu ierobežojušas
neiederīgas solidaritātes jūtas pret savu par konkurences lietām atbildīgo kolēģi.
611   Līdz ar to, ņemot vērā, ka trūkst argumentu, lai uzskatītu, ka gadījumā, ja nebūtu atklāts naudas sods, ko bija paredzēts
piemērot prasītājam, komisāru kopsapulce būtu grozījusi ierosināto naudas soda apmēru vai Lēmuma saturu, šis pamats ir jānoraida.
H –
Secinājums par prasītājam noteikto naudas sodu apmēru
612   Pamatojoties uz prasītāja izvirzīto pamatu analīzi un neierobežoto kompetenci, ko šīs analīzes rezultātā Pirmās instances
tiesai atsevišķos gadījumos nācies izlietot, Pirmās instances tiesa:
–       apstiprina naudas sodu apmēru, kas Lēmuma 3. panta b) punktā prasītājam ir noteikts par pārkāpumiem attiecībā uz A, E, B 2 un
B 5 vitamīnu;
–       groza naudas sodu apmēru, kas prasītājam noteikts par pārkāpumiem attiecībā uz C vitamīnu un D 3 vitamīnu, atceļot naudas
soda pamatapmēra palielinājumu par 35 %, kas piemērots atbildību pastiprinošu apstākļu dēļ;
–       groza naudas sodu apmēru, kas prasītājam noteikts par pārkāpumiem attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem, atceļot naudas
soda pamatapmēra palielinājumu par 35 %, kas piemērots atbildību pastiprinošu apstākļu dēļ, un no 50 % līdz 75 % palielinot
naudas soda samazinājuma apmēru, kas piemērots atbilstoši Paziņojumam par sadarbību.
613   Šādu grozījumu rezultātā naudas sodi, kas Lēmuma 3. panta b) punktā prasītājam ir noteikti par pārkāpumiem attiecībā uz C vitamīnu
un D 3 vitamīnu, beta karotīnu un karotinoīdiem, tiek samazināti līdz šādam apmēram:
–       par pārkāpumu attiecībā uz C vitamīnu: 10,875 miljoni euro;
–       par pārkāpumu attiecībā uz D 3 vitamīnu: 5,6 miljoni euro;
–       par pārkāpumu attiecībā uz beta karotīnu: 16 miljoni euro;
–       par pārkāpumu attiecībā uz karotinoīdiem: 15,5 miljoni euro.

Par atsevišķu Lēmumā ietverto datu konfidencialitāti
614   Lai aizsargātu uzņēmējdarbības noslēpumu, tabulās, kas ietvertas Lēmuma publicētās versijas 123. apsvērumā, atsevišķi dati
par konkrētās preces apgrozījumu pasaulē pēdējā pilnajā pārkāpuma īstenošanas gadā un par pārkāpuma īstenošanas gaitā kontrolētajām
tirgus daļām ir izlaisti vai aizvietoti ar norādēm uz minimālo un maksimālo robežvērtību. Precīzāk, tas attiecas uz datiem
par A, E un B 5 vitamīna, beta karotīna un karotinoīdu tirgu.
615   Ne prasītājs, ne Komisija sākotnēji Pirmās instances tiesai nav lūgušas attiecībā uz norādītajiem datiem ievērot konfidencialitāti.
616   Tā kā Norādījumu Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas sekretāram (OV 1994, L 78, 32. lpp.), kuros jaunākie grozījumi izdarīti
2002. gada 5. jūnijā (OV 2002, L 160, 1. lpp.), 17. panta 4. punktā ir paredzēts, ka “pēc lietas dalībnieka lūguma vai pēc
savas iniciatīvas [..] ar lietu saistītajās publikācijās var izlaist atsevišķus datus, ja pastāv leģitīmas intereses [..]
šādus datus saglabāt konfidenciālus”, Pirmās instances tiesa procesa organizatorisko pasākumu ietvaros lietas dalībniekiem
lūdza paust nostāju jautājumā, vai, viņuprāt, pastāv leģitīmas intereses ar lietu saistītajās publikācijās ievērot konfidencialitāti
attiecībā uz šī sprieduma 614. punktā norādītajiem datiem.
617   Prasītājs atbildēja, ka, ņemot vērā laikposmu, uz kuru dati attiecas, vairs nav nepieciešams ar lietu saistītajās Pirmās instances
tiesas publikācijās attiecībā uz tiem ievērot konfidencialitāti. Atbildētāja piekrita ar prasītāju saistīto datu publicēšanai
ar prasītāja piekrišanu, taču precizēja, ka datus par citiem uzņēmumiem nevar atklāt, jo dati ir uzskatāmi par uzņēmējdarbības
noslēpumu un uzņēmumi ir lūguši Lēmuma publicēšanā tos uzskatīt par slepeniem datiem.
618   Tā kā norādītie dati attiecas uz laika posmiem (kuri ilgst līdz pat 1998. gadam) vairāk nekā sešus gadus atpakaļ un tiem nav
stratēģiskas nozīmes, Pirmās instances tiesa, uzskatot, ka tādējādi dati ieguvuši vēsturisku raksturu (šajā sakarā skat. Pirmās
instances tiesas 1996. gada 19. jūnija rīkojumu apvienotajās lietās T‑134/94, no T‑136/94 līdz T‑138/94, T‑141/94, T‑145/94,
T‑147/94, T‑148/94, T‑151/94, T‑156/94 un T‑157/94
NMH Stahlwerke
u.c./Komisija,
Recueil
, II‑537. lpp., 25. un 32. punkts), nolemj, ka ar lietu saistītajās publikācijās attiecībā uz norādītajiem datiem nav jāievēro
konfidencialitāte. Līdz ar to šajā spriedumā var norādīt atsevišķus datus par A, E un B 5 vitamīna, beta karotīna un karotinoīdu
tirgu (ne tikai attiecībā uz prasītāju, bet arī uz citiem uzņēmumiem) vai arī ļaut šādus datus spriedumā secināt netieši,
tādējādi cita starpā palīdzot skaidrāk saprast Pirmās instances tiesas argumentus attiecībā uz trešo pamatu.

Par tiesāšanās izdevumiem
619   Atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Atbilstoši Reglamenta
87. panta 3. punkta pirmajai daļai, ja abiem lietas dalībniekiem spiedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, Pirmās
instances tiesa var nolemt, ka tiesāšanās izdevumi ir jāsadala.
620   Tā kā šajā lietā sprieduma būtiska daļa ir nelabvēlīga prasītājam, taisnīgi novērtējot lietas apstākļus, prasītājam ir jāpiespriež
atlīdzināt četras piektdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem un četras piektdaļas no Komisijas tiesāšanās izdevumiem, bet
Komisijai jāpiespriež atlīdzināt vienu piektdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem un vienu piektdaļu no prasītāja tiesāšanās
izdevumiem.
Ar šādu pamatojumu
PIRMĀS INSTANCES TIESA
(ceturtā palāta)
nospriež:
1)
naudas sodi, kas Komisijas 2001. gada 21. novembra Lēmuma 2003/2/EK par EK līguma 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas
procedūru (Lieta COMP/E‑1/37.512 – Vitamīni) 3. panta b) punktā prasītājam noteikti par pārkāpumiem attiecībā uz C un D 3 vitamīnu,
beta karotīnu un karotinoīdiem, ir piemērojami šādā apmērā:
–       par pārkāpumu attiecībā uz C vitamīnu: 10,875 miljoni euro;
–       par pārkāpumu attiecībā uz D 3 vitamīnu: 5,6 miljoni euro;
–       par pārkāpumu attiecībā uz beta karotīnu: 16 miljoni euro;
–       par pārkāpumu attiecībā uz karotinoīdiem: 15,5 miljoni euro;
2)
pārējā daļā prasību noraidīt;
3)
prasītājs atlīdzina četras piektdaļas no saviem tiesāšanās izdevumiem un četras piektdaļas no Komisijas tiesāšanās izdevumiem,
bet Komisija atlīdzina vienu piektdaļu no saviem tiesāšanās izdevumiem un vienu piektdaļu no prasītāja tiesāšanās izdevumiem.
Legal
Mengozzi
Wiszniewska‑Białecka
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā, 2006. gada 15. martā.
Sekretārs

Priekšsēdētājs
H. Jung

H. Legal
Satura rādītājs
Prāvas priekšvēsture
Process un lietas dalībnieku prasījumi
Par prasījumiem atcelt un samazināt kopējo naudas sodu
A– Par pirmo un otro pamatu, kas ir saistīti ar tiesību uz aizstāvību pārkāpumu
1. Lietas dalībnieku argumenti
a) Par pirmo pamatu, kas ir saistīts ar tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, kurš pieļauts, nesniedzot iepriekšēju paziņojumu
par Komisijas vērtējumu, ka pastāv vairākas atsevišķas aizliegtas vienošanās
b) Par otro pamatu, kas attiecas uz tiesību uz aizstāvību pārkāpumu, kas pieļauts, paziņojumā par iebildumiem nepietiekami
izskaidrojot apstākļus, kurus Komisija bija paredzējusi ņemt vērā naudas sodu apmēra noteikšanā
2. Pirmās instances tiesas vērtējums
B – Par trešo pamatu, kas attiecas uz samērīguma principa un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumiem, nosakot atsevišķu
prasītājam piemērotu naudas sodu pamatapmērus
1. Lietas dalībnieku argumenti
2. Pirmās instances tiesas vērtējums
a) Ievada piezīmes
b) Par vispārīgo pamatapmēru pielāgošanu atbilstoši attiecīgo tirgu lielumam
c) Par konkrētajiem prasītājam noteiktajiem pamatapmēriem
E vitamīns
B 5 un C vitamīns
Beta karotīns un karotinoīdi
C – Par ceturto pamatu, kas attiecas uz prasītājam noteikto naudas sodu pamatapmēru palielināšanu preventīvos nolūkos
1. Lietas dalībnieku argumenti
a) Pirmā daļa: nepietiekams pamatojums preventīvos nolūkos piemērotajam palielinājumam par 100 %
b) Otrā daļa: prasītāja gadījumā preventīvos nolūkos nebija vajadzības piemērot palielinājumu
c) Trešā daļa: preventīvos nolūkos piemērotais palielinājums par 100 % ir pretrunā ar Pamatnostādnēm un no tām izrietošajiem
tiesiskās paļāvības apsvērumiem
d) Ceturtā daļa: preventīvos nolūkos piemērotais palielinājums par 100 % ir pārmērīgs un nesamērīgs
e) Piektā daļa: preventīvā ietekme bija jāvērtē pēc naudas soda kopējā apmēra, nevis pēc naudas soda pamatapmēra
2. Pirmās instances tiesas vērtējums
a) Par pienākuma norādīt pamatojumu ievērošanu (pirmā daļa)
b) Preventīvos nolūkos piemērotā 100 % palielinājuma pamatotība (otrā un piektā daļa)
Par otro un piekto daļu
– Par prevencijas prasību ņemšanu vērā, nosakot naudas soda apmēru
– Par to, cik piemēroti naudas sodu preventīvās ietekmes nodrošināšanai ir ņemt vērā uzņēmumu lielumu un vispārējos resursus
– Par naudas soda aprēķināšanas stadiju, kurā preventīvos nolūkos jāņem vērā uzņēmumu lielums un vispārējie resursi
– Par nepieciešamību prasītājam preventīvos nolūkos piemērot naudas soda palielinājuma koeficientu atbilstoši tā lielumam
un vispārējiem resursiem
Par trešo un ceturto daļu
Secinājums par Lēmuma 699. punktā minētā naudas sodu palielinājuma piemērošanu
Par apstākļiem, kas apliecinot zemo iespējamību, ka prasītājs varētu atkārtoti izdarīt pārkāpumu
– Par prasītāja veiktajiem pasākumiem atkārtotas pārkāpuma izdarīšanas novēršanai
– Par sadarbību ar Komisiju izmeklēšanas gaitā
– Par sodiem trešās valstīs
– Secinājums par prasītāja norādītajiem apstākļiem
c) Secinājums par ceturto pamatu
D – Par piekto pamatu, kas attiecas uz kļūdām vērtējumā, nosakot, ka prasītājs īstenojis aizsācēja un pamudinātāja lomu pārkāpumos
attiecībā uz A, E, B 5, C un D 3 vitamīniem, beta karotīnu un karotinoīdiem
1. Vispārīga rakstura sākotnēji jautājumi
a) Lietas dalībnieku argumenti
b) Pirmās instances tiesas vērtējums
Ievada piezīmes
Par paziņojuma par iebildumiem un Lēmuma neatbilstību saistībā ar aizliegtu vienošanos aizsācēja lomu
Par to, ka prasītājs savu aizsācēja lomu nav apstrīdējis administratīvās procedūras laikā
Par Lēmuma 713.–717. apsvērumā ietvertajiem vispārīgajiem apsvērumiem
Par faktiskajiem apstākļiem, uz ko atbildētājs ir atsaucies, lai pierādītu, ka prasītājs ikvienā pārkāpumā ir uzņēmies aizsācēja
un/vai pamudinātāja lomu
2. Prasītāja lomas vērtējums katrā pārkāpumā
a) Pārkāpumi attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
– Pamudinātāja loma
– Aizsācēja loma
– Secinājums par atbildību pastiprinoša apstākļa piemērošanu, izskatot pārkāpumus attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu
b) Pārkāpums attiecībā uz B 5 vitamīnu
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
c) Pārkāpums attiecībā uz C vitamīnu
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
d) Pārkāpums attiecībā uz D 3 vitamīnu
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
– Pamudinātāja loma
– Aizsācēja loma
e) Pārkāpumi attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
3. Secinājums par prasītājam noteikto naudas sodu pamatapmēra palielinājumu atbildību pastiprinošu apstākļu dēļ
E – Par sesto pamatu, kas attiecas uz Paziņojuma par sadarbību B sadaļas pārkāpumu un uz šo paziņojumu balstītās prasītāja
tiesiskās paļāvības pārkāpumu
1. Lietas dalībnieku argumenti
2. Pirmās instances tiesas vērtējums
a) Par to, vai attiecībā uz pārkāpumiem A vitamīna un E vitamīna tirgū prasītājs ir izpildījis nosacījumu, kas izvirzīts Paziņojuma
par sadarbību B sadaļas b) punktā
Par jēdzienu “izšķiroši pierādījumi” Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punkta nozīmē
Par to, vai izšķirošus pierādījumus Paziņojuma par sadarbību B sadaļas b) punkta nozīmē var iesniegt mutiski
Par to, vai, 1999. gada 17. maijā tiekoties ar Komisijas ierēdņiem, prasītājs ir iesniedzis izšķirošus pierādījumus par aizliegtu
vienošanos pastāvēšanu attiecībā uz A vitamīnu un E vitamīnu
Par to, vai Komisija pārmērīgi aizkavējusi prasītāja piedāvāto ziņu iegūšanu
Secinājums
b) Par to, vai prasītājs ir izpildījis Paziņojuma par sadarbību B sadaļas e) punktā izvirzīto nosacījumu attiecībā uz astoņiem
pārkāpumiem, par kuriem m ir piemērots naudas sods
c) Par to, vai pārkāpumos attiecībā uz C vitamīnu un D 3 vitamīnu, beta karotīnu un karotinoīdiem prasītājs ir izpildījis
Paziņojuma par sadarbību B sadaļas a)–d) punktā izvirzītos nosacījumus
Par a), c) un d) punktā izvirzītajiem nosacījumiem
Par b) punktā izvirzīto nosacījumu
– Pārkāpums attiecībā uz D 3 vitamīnu
– Pārkāpumi attiecībā uz C vitamīnu, beta karotīnu un karotinoīdiem
d) Par Paziņojuma par sadarbību B sadaļas piemērošanu prasītājam saistībā ar pārkāpumiem attiecībā uz beta karotīnu un karotinoīdiem
e) Secinājums par sesto pamatu
F – Par septīto pamatu, kas neatkarīgi no Paziņojuma par sadarbību attiecas uz to, ka sadarbības rezultātā prasītājam piešķirtais
naudas sodu apmēru samazinājums nav pietiekams
1. Lietas dalībnieku argumenti
2. Pirmās instances tiesas vērtējums
G – Par astoto pamatu, kas attiecas uz profesionālā noslēpuma neievērošanu un labas pārvaldības principa pārkāpumu
1. Lietas dalībnieku argumenti
2. Pirmās instances tiesas vērtējums
H – Secinājums par prasītājam noteikto naudas sodu apmēru
Par atsevišķu Lēmumā ietverto datu konfidencialitāti
Par tiesāšanās izdevumiem
*
Tiesvedības valoda – angļu.