CELEX: 61992TJ0087
Selektivt distributionssystem
Luksuskosmetikvarer

Sagens faktiske omstaendigheder
1 Sagsoegeren, BVBA Kruidvat (herefter »Kruidvat«), er det belgiske datterselskab af en nederlandsk kaede paa ca. 300 forretninger, hvis virksomhed bygger paa konceptet »health & beauty«, og som driver virksomhed under navnet »Kruidvat«. Disse forretninger har en afdeling med kosmetiske produkter, en afdeling med helsekost og en parfumeriafdeling med forskellige konkurrerende maerker luksusparfumer, herunder af maerket Givenchy, erhvervet paa det parallelle marked. I Nederlandene betragtes Kruidvat-kaeden af forbrugerne som »den absolutte nr. 1« med hensyn til salg af luksusparfumer (jf. bilag 18 og 20 til replikken).
2 Parfums Givenchy SA (herefter »Givenchy«) er producent af kosmetiske luksusprodukter og hoerer til Louis Vuitton Moët-Hennessy-koncernen, som sammen med selskaberne Parfums Christian Dior og Parfums Christian Lacroix opererer paa det samme marked som Givenchy. Via disse tre selskaber har Louis Vuitton Moët-Hennessy-koncernen en andel paa over 10% af faellesskabsmarkedet for luksusparfumevarer.
3 Den 19. marts 1990 anmeldte Givenchy et netvaerk af selektive distributionsaftaler til Kommissionen om afsaetning i medlemsstaterne af selskabets parfumevarer og skoenhedsplejemidler, idet selskabet principalt fremsatte begaering om negativattest i henhold til artikel 2 i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter »forordning nr. 17«), subsidiaert om fritagelse i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3.
4 Det fremgaar af »aftalen for godkendte forhandlere i EOEF for parfumevarer« (herefter »aftalen«) og de dertil knyttede generelle salgsbetingelser i den anmeldte version, at Givenchy's distributionsnet er et lukket net, hvilket indebaerer, at dets medlemmer ikke maa saelge eller foretage indkoeb af Givenchy-maerkevarer uden for nettet. Givenchy forpligter sig til at sikre, at distributionen sker i overensstemmelse med gaeldende love og bestemmelser og til at traekke sit maerke tilbage fra de salgssteder, som ikke opfylder udvaelgelseskriterierne i aftalen.
5 De i aftalen fastsatte kriterier for udvaelgelse af godkendte forhandlere vedroerer i det vaesentlige personalets branchekendskab og de kurser, personalet skal deltage i, salgsstedets beliggenhed og indretning, forhandlerens butiksskilt og en raekke andre betingelser, som forhandleren skal opfylde, bl.a. med hensyn til oplagring af produkterne, et aarligt mindsteindkoeb, en forpligtelse til at tilbyde et tilstraekkeligt antal andre konkurrerende maerker, der kan fremhaeve Givenchy-produkternes image, og et samarbejde mellem forhandleren og Givenchy om reklamekampagner og salgsfremstoed.
6 Den 8. oktober 1991 offentliggjorde Kommissionen i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17 en meddelelse, hvori den tilkendegav, at den havde til hensigt at traeffe en positiv beslutning om aftalen, og opfordrede alle beroerte parter til inden en maaned at fremsaette eventuelle bemaerkninger hertil (EFT C 262, s. 2).
7 Efter offentliggoerelsen af meddelelsen modtog Kommissionen flere bemaerkninger, herunder fra Raad voor het Filiaal- en Grootwinkelbedrijf (herefter »Raad FGB«), som er indgivet den 29. november 1991. Paa dette tidspunkt var Kruidvat BV, et af Kruidvat's moderselskaber, medlem af Raad FGB.
8 Aftalen i den version, som er omhandlet i Kommissionens beslutning 92/428/EOEF af 24. juli 1992 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/33.542 - Parfums Givenchy's selektive distributionssystem) (EFT L 236, s. 11, herefter »beslutningen«), traadte i kraft den 1. januar 1992 (jf. punkt I.C, andet afsnit, i beslutningen).
9 Den 3. juli 1992 staevnede Copardis SA (herefter »Copardis«), Givenchy's eneforhandler i Belgien, Kruidvat til den 8. juli 1992 at give moede for praesidenten for Rechtbank van koophandel, Dendermonde, i en sag om foreloebige forholdsregler. Copardis kraevede, at Kruidvat ophoerte med at saelge produkter af maerket Givenchy i Belgien, isaer med den begrundelse, at en forhandler, som ikke indgaar i Givenchy's selektive distributionsnet, men som ikke desto mindre saelger dettes produkter, goer sig skyldig i illoyal konkurrence i henhold til den belgiske lovgivning om handelspraksis. Kruidvat gjorde under denne sag til sit forsvar gaeldende, at Givenchy's selektive distributionsnet er ulovligt, fordi det er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1 og 2.
10 Kommissionen vedtog beslutningen den 24. juli 1992. I artikel 1 i de dispositive bestemmelser hedder det:
»Artikel 1
Bestemmelserne i EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, erklaeres i henhold til artikel 85, stk. 3, uanvendelige paa standarddistributionsaftalen mellem Givenchy, eller i givet fald Givenchy's eneforhandlere, og selskabets specialiserede forhandlere i EF samt paa de generelle salgsbetingelser i bilaget dertil.
Denne beslutning gaelder fra den 1. januar 1992 til den 31. maj 1997.«
11 Det fremgaar af sagens akter, at praesidenten for Rechtbank van koophandel, Dendermonde, den 24. februar 1993 fastslog, at Copardis' krav ikke skulle tages til foelge, og at Copardis indbragte denne afgoerelse for Hof van Beroep, Gent, den 28. april 1993.
Retsforhandlinger og parternes paastande
12 Ved staevning indleveret til Rettens justitskontor den 16. oktober 1992 har Kruidvat anlagt naervaerende sag.
13 I et saerligt dokument indleveret den 3. marts 1993 har Kommissionen paastaaet sagen afvist. I et dokument indleveret den 14. april 1993 har Kruidvat fremsendt sine bemaerkninger og paastaaet sagen fremmet.
14 Givenchy, Comité de liaison des syndicats européens de l'industrie de la parfumerie et des cosmétiques (herefter »Colipa«), Fédération européenne des parfumeurs détaillants (herefter »FEPD«) og Yves Saint Laurent Parfums SA (herefter »Yves Saint Laurent«) har ved begaeringer indleveret henholdsvis den 11. marts 1993, den 18. marts 1993 og, for de to sidstnaevntes vedkommende, den 22. marts 1993 anmodet om tilladelse til at intervenere til stoette for Kommissionens paastande.
15 I dokumenter indleveret den 7., 15. og 19. april 1993 har Kruidvat anmodet Retten om ikke at tage begaeringerne om intervention fra FEPD, Colipa og Yves Saint Laurent til foelge. I et dokument indleveret den 2. april 1993 har Kommissionen udtrykt tvivl om, hvorvidt Yves Saint Laurent har en berettiget interesse i at intervenere.
16 Ved kendelse af 8. november 1993 blev formalitetsindsigelsen henskudt til afgoerelse i forbindelse med sagens realitet.
17 Ved kendelser af 8. december 1993 fik FEPD, Colipa og Givenchy tilladelse til at intervenere til stoette for Kommissionens paastande (jf. kendelserne i sag T-87/92, Kruidvat mod Kommissionen, henholdsvis Sml. II, s. 1363, s. 1369 og s. 1383). Ved kendelse af samme dato bestemte Retten, at Yves Saint Laurent's begaering om intervention ikke skulle tages til foelge (jf. Sml. II, s. 1375).
18 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling og har som led i foranstaltningerne med henblik paa sagens tilrettelaeggelse anmodet Kommissionen, Givenchy og FEPD om inden retsmoedet skriftligt at besvare en raekke spoergsmaal og fremlaegge visse dokumenter. Parterne har indgivet deres besvarelse af spoergsmaalene mellem den 12. og den 24. januar 1996.
19 Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret spoergsmaal fra Retten i retsmoedet, som fandt sted den 28. og 29. februar 1996.
20 Sagsoegeren, Kruidvat, har nedlagt foelgende paastande:
- Sagen antages til realitetsbehandling.
- Beslutningen annulleres.
- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
21 Sagsoegte, Kommissionen, har nedlagt foelgende paastande: - Principalt afvisning.
- Subsidiaert frifindelse.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
22 Intervenienten Givenchy har nedlagt foelgende paastande:
- Principalt afvisning.
- Subsidiaert frifindelse.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale alle sagens omkostninger, herunder de omkostninger, Givenchy's intervention har givet anledning til.
23 Intervenienten Colipa har nedlagt foelgende paastande:
- Principalt afvisning.
- Subsidiaert frifindelse.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder Colipa's omkostninger.
24 Intervenienten FEPD har nedlagt foelgende paastande:
- Frifindelse.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale alle sagens omkostninger, herunder de omkostninger, FEPD's intervention har givet anledning til.
25 Sagsoegeren har i replikken nedlagt foelgende paastande:
- Hvis det skoennes noedvendigt, traeffes der bestemmelse om anvendelse af bevismidler i henhold til procesreglementets artikel 65 ff.
- Kommissionen og de tre intervenienter tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Parternes anbringender og argumenter
26 Kruidvat har fremsat tre realitetsanbringender. Med det foerste anbringende, at Kommissionen har undladt at foretage en omhyggelig undersoegelse af de faktiske omstaendigheder, goer Kruidvat gaeldende, at Kommissionen har vedtaget beslutningen paa grundlag af en »undersoegelse paa papiret« uden at vaere i besiddelse af de noedvendige faktiske oplysninger. Kruidvat's andet anbringende, at traktatens artikel 85, stk. 1, er tilsidesat, og der foreligger utilstraekkelig begrundelse i den henseende, er opdelt i to led. For det foerste goer Kruidvat gaeldende, at Givenchy-produkternes saerlige kendetegn ikke noedvendiggoer et selektivt distributionssystem. For det andet foer Kruidvat gaeldende, at kriterierne i aftalen under alle omstaendigheder er subjektive, og at de er strengere end noedvendigt. Endelig goer Kruidvat med sit tredje anbringende gaeldende, at traktatens artikel 85, stk. 3, er tilsidesat, som ogsaa er opdelt i to led, for det foerste gaeldende, at Kommissionen har overskredet sine befoejelser og har tilsidesat denne bestemmelse, idet artikel 1 i beslutningens dispositive bestemmelser ogsaa omfatter udvaelgelseskriterier, som ifoelge Kommissionen ikke er omfattet af artikel 85, stk. 1. For det andet goer Kruidvat gaeldende, at Kommissionen har tilsidesat traktatens artikel 85, stk. 3, ved at give fritagelse for visse af de i beslutningens punkt II.A.6 omhandlede forpligtelser, nemlig forpligtelsen til at foretage et aarligt mindsteindkoeb, at have et bestemt lager af produkter, at tilbyde et tilstraekkeligt antal andre konkurrerende maerker og at fremme salget af Givenchy's produkter, samt for proceduren for adgang til nettet.
27 Kommissionen har paastaaet sagen afvist og har subsidiaert anfaegtet Kruidvat's argumenter med hensyn til realiteten. Givenchy og Colipa har ogsaa paastaaet sagen afvist. Alle intervenienterne stoetter Kommissionens standpunkt vedroerende realiteten.
Formaliteten
Parternes argumenter
28 Parternes argumenter vedroerer spoergsmaalet om, hvorvidt Kruidvat er umiddelbart og individuelt beroert af beslutningen, jf. EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2 (nu artikel 173, stk. 4, i EF-traktaten, herefter »traktaten«).
29 Ifoelge Kommissionen er Kruidvat ikke umiddelbart beroert af beslutningen, fordi selskabet ikke foer beslutningens vedtagelse var godkendt Givenchy-forhandler og heller ikke oenskede at blive det. Desuden har Kruidvat ikke vanskeligt ved at skaffe sig de paagaeldende produkter, hvilket fremgaar af de markedsundersoegelser, selskabet har fremlagt i bilag 18 og 20 til replikken. Det lider saaledes ikke tab som foelge af beslutningen. Generaladvokat VerLoren van Themaat's forslag til afgoerelse i forbindelse med Domstolens dom af 22. oktober 1986 (sag 75/84, Metro mod Kommissionen, herefter »Metro II-dommen«, Sml. s. 3021, paa s. 3055) er ikke relevant i den foreliggende sag, da Metro til forskel fra Kruidvat ville godkendes som grossist af SABA-produkter og ikke havde anfaegtet det selektive distributionssystem, der var gaeldende i den paagaeldende sektor.
30 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt Kruidvat er »individuelt« beroert har Kommissionen under henvisning til Domstolens dom af 15. juli 1963 (sag 25/62, Plaumann mod Kommissionen, Sml. 1954-1964, s. 411, org. ref.: Rec. s. 197), af 10. december 1969 (forenede sager 10/68 og 18/68, Eridania mod Kommissionen, Sml. 1969, s. 117, org. ref.: Rec. s. 459) og Metro II-dommen, samt Rettens domme af 19. maj 1994 (sag T-465/93, Murgia Messapica mod Kommissionen, Sml. II, s. 361, praemis 25, og sag T-2/93, Air France mod Kommissionen, Sml. II, s. 323, praemis 42) gjort gaeldende, at Kruidvat ikke beroeres af beslutningen paa anden maade end en hvilken som helst anden detailhandler - store butiksenheder, kaedeforretninger, enkeltmandsvirksomheder m.fl. - som oensker at saelge Givenchy-produkter (jf. ogsaa Domstolens dom af 14.2.1989, sag 206/87, Lefebvre mod Kommissionen, Sml. s. 275, og Domstolens kendelser af 11.11.1987, sag 205/87, Nuova Ceam mod Kommissionen, Sml. s. 4427, og af 15.3.1989, sag 191/88, Co-Frutta mod Kommissionen, Sml. s. 793). Beslutningen har heller ikke »i vaesentligt omfang paavirket« Kruidvat's stilling paa markedet, jf. Domstolens domme af 28. januar 1986 (sag 169/84, Cofaz m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 391) og af 19. maj 1993 (sag C-198/91, Cook mod Kommissionen, Sml. I, s. 2487, praemis 23). I den henseende er der betydelig forskel i forhold til de faktiske omstaendigheder, der laa til grund for Domstolens dom af 16. maj 1991 (sag C-358/89, Extramet Industrie mod Raadet, Sml. I, s. 2501).
31 Kruidvat's stilling kan heller ikke sammenlignes med sagsoegernes stilling i de sager, der gav anledning til Domstolens dom af 29. juni 1994 (sag C-135/92, Fiskano mod Kommissionen, Sml. I, s. 2885), Rettens dom af 24. marts 1994 (sag T-3/93, Air France mod Kommissionen, Sml. II, s. 121) og de naevnte domme af 19. maj 1994 i sagerne Air France mod Kommissionen og Murgia Messapica mod Kommissionen. Derimod tyder Rettens dom af 28. oktober 1993 (sag T-83/92, Zunis Holdings m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1169, praemis 34) og Domstolens dom af 7. december 1993 (sag C-6/92, Federmineraria m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 6357, praemis 14 og 15) paa, at den af Kruidvat anlagte sag maa afvises.
32 Under retsmoedet har Kommissionen navnlig gjort gaeldende, at beslutningen ikke har givet nogen af Kruidvat's konkurrenter en fordel, da Kruidvat frit kan skaffe sig forsyninger paa det parallelle marked (jf. Domstolens dom af 15.2.1996, sag C-226/94, Grand garage albigeois m.fl., Sml. I, s. 651).
33 Endvidere har Kruidvat ikke deltaget i den administrative procedure. I skrivelsen fra Raad FGB af 29. november 1991 (jf. ovenfor, praemis 7) naevnes Kruidvat slet ikke. Intet tyder paa, at skrivelsen er sendt paa Kruidvat's vegne, og det er ikke godtgjort, at Kruidvat eller moderselskabet har haft nogen som helst indflydelse paa Raad FGB's beslutning om at fremsaette bemaerkninger. Hertil kommer, at det hverken er Kruidvat eller dets anpartshavere, som er medlemmer af Raad FGB, men det nederlandske moderselskab. Det er nytteloest, at Kruidvat paaberaaber sig Metro II-dommen, eftersom Metro i denne sag havde indgivet en klage til Kommissionen og havde fremsat skriftlige bemaerkninger under den administrative procedure. Det samme gjaldt i de sager, der ligger til grund for Domstolens dom af 25. oktober 1977 (sag 26/76, Metro mod Kommissionen, herefter »Metro I-dommen«, Sml. s. 1875) og af 11. oktober 1983 (sag 210/81, Demo-Studio Schmnidt mod Kommissionen, Sml. s. 3045).
34 Ifoelge Kommissionen ville Kruidvat's argumenter bane vejen for et praktisk talt ubegraenset antal sager, der var umulige at forudse. Formaalet med den meddelelse, der offentliggoeres i medfoer af artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17, er netop at sikre, at Kommissionen, foer den traeffer beslutning, er i besiddelse af alle de faktiske og retlige oplysninger, der er relevante for, at den kan traeffe afgoerelse med fuldt kendskab til sagen. Af procesoekonomiske grunde kan man ifoelge Kommissionen ikke tillade virksomheder, som har givet afkald paa at fremsaette deres synspunkter under den administrative procedure, at goere det for foerste gang for Retten.
35 Desuden er indholdet af Raad FGB's skrivelse betydelig mere nuanceret end Kruidvat's standpunkt. Klagepunkterne i staevningen stemmer nemlig ikke overens med de indvendinger, Raad FGB har fremsat under den administrative procedure, idet Kruidvat i det vaesentlige er af den opfattelse, at parfumevarer ikke egner sig til selektiv distribution. Raad FGB har vaeret meget mindre kategorisk.
36 Det har heller ingen betydning at vaere part i en civil sag for en national ret (jf. ovenfor, praemis 9). Med hensyn til dette spoergsmaal er generaladvokat VerLoren van Themaat's forslag til afgoerelse i forbindelse med Metro II-dommen ikke afgoerende, da Domstolen ikke har tillagt det saerlig betydning, og omstaendighederne var anderledes. I den foreliggende sag indgaar den af Copardis anlagte sag om foreloebige forholdsregler i en sag om illoyal konkurrence, og der er ikke nogen direkte forbindelse mellem beslutningens gyldighed og udfaldet af denne sag. Endvidere kan der manipuleres med Kruidvat's argument, for saa vidt som Kruidvat - hvis Copardis havde ventet med at anlaegge sagen ved den nationale ret, til den i traktatens artikel 173 omhandlede soegsmaalsfrist paa to maaneder var udloebet - ikke ville have haft mulighed for at paaberaabe sig sagens eksistens.
37 Under alle omstaendigheder saetter den verserende sag mellem Copardis og Kruidvat for den nationale ret ikke spoergsmaalstegn ved gyldigheden af Givenchy's distributionssystem, da beslutningen er bindende for den nationale ret, som i tvivlstilfaelde skal forelaegge spoergsmaalet for Domstolen (jf. Domstolens dom af 22.10.1987, sag 314/85, Foto-Frost, Sml. s. 4199). Ligeledes har skrivelsen af 17. juli 1992 fra Belluco, det faglige udvalg for en belgisk-luxembourgsk sammenslutning af producenter og forhandlere af hygiejne- og toiletartikler, som Kruidvat for sent har paaberaabt sig (jf. nedenfor, praemis 57), ikke noget at goere med den foreliggende sag.
38 Desuden har Domstolen i Lefebvre-dommen fastslaaet, at sagsoegeren ikke var individuelt beroert paa grund af, at selskabet havde indbragt sagen for de franske domstole og for Kommissionen. Over for Kruidvat's opfattelse kunne det - hvis den blev godtaget - indvendes, at domstolsproevelsen af Kommissionens retsakter ville bero paa omstaendigheder, den slet ikke havde nogen indflydelse paa.
39 Ligeledes fremgaar det af Domstolens dom af 9. marts 1994 (sag C-188/92, TWD Deggendorf, Sml. I, s. 833), at personer, som er umiddelbart og individuelt beroert af en beslutning, kun ved et annullationssoegsmaal efter traktatens artikel 173 kan anfaegte beslutningens lovlighed. Hvis man fulgte Kruidvat's opfattelse, ville tredjemaend, som befinder sig i samme situation som selskabet, derfor fremover vaere tvunget til systematisk at anlaegge sag ved Retten, hver gang der var mulighed for, at de blev impliceret i en sag med adressaten for den paagaeldende beslutning.
40 Endelig har Retten i dommen af 17. september 1992 (sag T-138/89, NBV og NVB mod Kommissionen, Sml. II, s. 2181, praemis 33) fastslaaet, at en sag ved en national domstol og anvendelse af traktatens artikel 177 kan vaere et acceptabelt alternativ til et direkte annullationssoegsmaal.
41 Givenchy har til disse argumenter tilfoejet, at Raad FGB ikke gyldigt kunne repraesentere Kruidvat under den administrative procedure. Givenchy har for det foerste gjort gaeldende, at Raad FGB er en nederlandsk organisation, mens Kruidvat fremtraeder som et belgisk selskab, for det andet, at Raad FGB ikke naevner Kruidvat i sine bemaerkninger, og for det tredje, at de punkter, der er rejst i bemaerkningerne, ikke svarer til dem, der er rejst i den af Kruidvat anlagte sag.
42 Desuden kan en sag for den nationale ret ikke traede i stedet for Kruidvat's deltagelse i den administrative procedure. Der er blot tale om en sag om foreloebige forholdsregler, hvorunder praesidenten for Rechtbank van koophandel, Dendermonde, ikke har undersoegt gyldigheden af det selektive distributionssystem for Givenchy-parfumer, men blot har udtalt, at Kruidvat's distribution heraf ikke syntes at indvirke paa Givenchy-maerkets prestige. Det er heller ikke godtgjort, at Givenchy har godkendt Belluco's skrivelse af 17. juli 1992.
43 Endelig fremgaar det af Kruidvat's vedtaegter, at dets hovedformaal er at saelge levnedsmidler, som ikke har nogen forbindelse med luksusparfumer, og beslutningen har derfor ingen saerlige foelger for Kruidvat.
44 Ifoelge Colipa er Kruidvat ikke »individuelt« beroert, fordi beslutningen for det foerste ikke er truffet paa grundlag af en klage fra selskabet; for det andet har det ikke deltaget i den administrative procedure, og for det tredje har det ikke indgivet en ansoegning om godkendelse, som er blevet afslaaet. Kruidvat er kun beroert som foelge af sin handelsvirksomhed, som til enhver tid kan udoeves af en hvilken som helst erhvervsdrivende (jf. Rettens kendelse af 9.8.1995, sag T-585/93, Greenpeace mod Kommissionen, Sml. II, s. 2205).
45 Desuden vedroerer den tvist, de belgiske retter skal paakende, ikke et afslag paa adgang som i sagerne Metro I og Demo-Studio Schmidt, men et spoergsmaal om »snylteri«. Kruidvat kan ikke paaberaabe sig en tvist, som udelukkende vedroerer selskabets aktiviteter som »free rider«, som paaskud for at goere gaeldende, at det er umiddelbart og individuelt beroert af beslutningen.
46 Med henblik paa at godtgoere, at det er »umiddelbart« beroert, har Kruidvat navnlig henvist til generaladvokat VerLoren van Themaat's forslag til afgoerelse i forbindelse med dommen i Metro II-sagen og til Kommissionens argumenter i samme sag. Beslutningen fratager umiddelbart Kruidvat de individuelle rettigheder, selskabet har i henhold til forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1 og 2. Endvidere ville eneforhandlerne og detailhandlerne uden beslutningen om fritagelse frit have kunnet levere til Kruidvat, og uden kvantitative forpligtelser (saasom forpligtelsen til at tilbyde et tilstraekkeligt antal andre konkurrerende maerker, at have et bestemt lager af produkter og at foretage et aarligt mindsteindkoeb) ville Kruidvat kunne ansoege om adgang til det selektive net uden at give afkald paa sin egen afsaetningsmetode. Indkoeb paa det »graa marked« - som Kruidvat legalt tager sin tilflugt til - er forbundet med aabenbare ulemper i forhold til indkoeb hos parfumefabrikanter eller deres forhandlere.
47 Med henblik paa at godtgoere, at det er »individuelt« beroert af beslutningen, har Kruidvat, navnlig under henvisning til dommene i sagerne Metro I, Metro II, Demo Studio Schmidt og Extramet Industrie mod Raadet og til Domstolens dom af 9. juli 1987 (sag 43/85, Ancides mod Kommissionen, Sml. s. 3131), fremsat tre hovedargumenter.
48 Med det foerste argument goer Kruidvat gaeldende, at selskabet faktisk har deltaget i den administrative procedure via Raad FGB, som ved skrivelse af 29. november 1991 har fremsat sine bemaerkninger til Kommissionen i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17. Skrivelsen fra Raad FGB er bl.a. sendt paa begaering og paa vegne af Kruidvat. Ifoelge artikel 3 i Raad FGB's vedtaegter har dette til formaal at varetage de oekonomiske og sociale interesser for kaedeforretninger og store butiksenheder inden for detailhandelen i Nederlandene. I det mindste et af Kruidvat's moderselskaber, nemlig Kruidvat BV, er medlem af Raad FGB. Naar Raad FGB sender en skrivelse med sine bemaerkninger til Kommissionen, sker det derfor paa Kruidvat BV's og dermed paa Kruidvat's vegne.
49 I denne skrivelse, der er fremlagt som bilag 8 til staevningen, har Raad FGB kritiseret Kommissionens standpunkt, saaledes som det er kommet til udtryk i meddelelsen af 8. oktober 1991, i en raekke henseender. Kommissionen har indirekte besvaret denne kritik i beslutningen. Desuden fremgaar det af Kommissionens skrivelse af 20. december 1991, at den har taget hensyn til Raad FGB's bemaerkninger. Kruidvat har derfor faktisk deltaget i den administrative procedure.
50 Med hensyn til det forhold, som Kommissionen har gjort gaeldende, at en antagelse af sagen til realitetsbehandling ville bane vejen for et ubegraenset antal sager anlagt af medlemmer af organisationer, som har deltaget i den administrative procedure, er dette en konsekvens, man maa acceptere. Under alle omstaendigheder maa denne »risiko« ses i det rette perspektiv, da en meddelelse i henhold til artikel 19, stk. 3, i mange tilfaelde ikke fremkalder reaktioner. Hertil kommer, at hvis konsekvensen af at benytte en organisation som Raad FGB til at varetage sine faglige interesser var, at virksomheden selv ikke laengere kunne anlaegge annullationssoegsmaal, var den hver gang noedt til selv at goere Kommissionen bekendt med sine synspunkter. Dette ville vaere absurd og alt for formalistisk.
51 Det er desuden forkert at sige, at skrivelsen fra Raad FGB ikke afspejler Kruidvat's holdning. Raad FGB har i skrivelsen anfoert, at det ikke er enigt med Kommissionen i, at selektiv distribution inden for parfumesektoren er en noedvendighed, men at det har vaeret tilboejeligt til at affinde sig med, at der findes et saadant system, saafremt udvaelgelseskriterierne er klare, objektive og ikke-diskriminerende. Raad FGB fandt, at det ikke var tilfaeldet her, og det har udtrykkeligt fremsat indvendinger mod forpligtelserne med hensyn til forsyninger og mindsteindkoeb samt kurser og mod de rent subjektive kriterier vedroerende salgsstedets beliggenhed og indretning, som Kruidvat ogsaa har anfaegtet under den sag, selskabet har anlagt.
52 Som svar paa Rettens spoergsmaal, der navnlig vedroerte det forhold, at Kruidvat ifoelge sine vedtaegter foerst blev stiftet i Belgien den 23. marts 1992, har selskabet praeciseret, at det er et helejet datterselskab af den nederlandske koncern Evora, som dengang kontrolleredes af selskaberne Profimarkt BV og Kruidvat BV. Af rent skattemaessige og administrative grunde maatte Evora-koncernen stifte en selvstaendig juridisk person - nemlig Kruidvat - for at kunne faa en afdeling i Belgien. Da Kruidvat og dets moderselskaber udgoer en oekonomisk enhed (jf. Domstolens dom af 12.7.1984, sag 170/83, Hydrotherm, Sml. s. 2999, praemis 11, og Rettens domme af 10.3.1992, sag T-11/89, Shell mod Kommissionen, Sml. II, s. 757, praemis 311, og af 12.1.1995, sag T-102/92, Viho mod Kommissionen, Sml. II, s. 17, praemis 50), gaelder ét af moderselskabernes, nemlig Kruidvat NV's, deltagelse i den administrative procedure gennem Raad FGB for hele Evora-koncernen, herunder Kruidvat. Det er derfor ikke afgoerende, om Raad FGB kan repraesentere belgiske virksomheder. Under alle omstaendigheder kan det ikke bestrides, at den nederlandske Evora-koncerns »oekonomiske interesser« i den forstand, hvori udtrykket anvendes i Raad FGB's vedtaegter, ogsaa omfatter det belgiske datterselskabs oekonomiske interesser.
53 Med sit andet argument har Kruidvat gjort gaeldende, at der paa det tidspunkt, hvor beslutningen blev vedtaget, ved en belgisk ret (jf. ovenfor, praemis 9) verserede en konkret sag mellem Copardis og Kruidvat selv vedroerende gyldigheden af Givenchy's distributionssystem. Kruidvat er af den opfattelse, at da beslutningen bevirker, at selskabet fratages sin ret til som en indsigelse under denne sag at goere gaeldende, at der foreligger en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, boer det anses for at vaere individuelt beroert. Selskabet henviser i den forbindelse til Metro I-dommen, praemis 13, og Metro II-dommen, praemis 23, samt til generaladvokat VerLoren van Themaat's forslag til afgoerelse i forbindelse med sidstnaevnte dom (Sml. 1986, s. 3056), hvoraf fremgaar, at Kommissionen udtrykkeligt har anlagt dette synspunkt.
54 Denne opfattelse er ikke i modstrid med dommen i sagen Lefebvre mod Kommissionen, som Kommissionen har henvist til. I denne sag fandt Domstolen, at sagen maatte afvises, fordi det ikke var bevist, at der paa tidspunktet for vedtagelsen af den paagaeldende beslutning verserede en sag i medlemsstaten. I den foreliggende sag har beslutningen tilbagevirkende gyldighed til den 1. januar 1992, dvs. foer det tidspunkt, hvor Copardis staevnede Kruidvat, nemlig den 3. juli 1992.
55 Endvidere - og i modsaetning til, hvad Kommissionen har anfoert - er der en direkte forbindelse mellem beslutningens retsgyldighed og udfaldet af sagen for den nationale ret. Under sagen for den nationale ret har Copardis principalt gjort gaeldende, at den blotte omstaendighed, at Kruidvat saelger produkter af maerket Givenchy uden at vaere medlem af det selektive distributionssystem, der er fritaget i henhold til beslutningen, er i strid med de belgiske bestemmelser om illoyal konkurrence. Hvis beslutningen blev annulleret, maatte Givenchy's distributionsnet imidlertid anses for uforeneligt med artikel 85, stk. 1, og Copardis ville i saa fald ikke have noget retligt grundlag for at forhindre Kruidvat i at saelge Givenchy-produkter. Det samme ville gaelde, saafremt Copardis stoettede sit soegsmaal paa, at der forelaa tilskyndelse til misligholdelse eller paa, at der paa Givenchy-produkterne staar: »Maa kun saelges af en godkendt forhandler.«
56 Som svar paa Kommissionens argument om, at sagen for den nationale ret for at vaere relevant skal vedroere et afslag paa godkendelse som forhandler, har Kruidvat anfoert, at den forbindelse, Kommissionen forlanger, er for snaever (jf. Domstolens dom af 13.1.1994, sag C-376/92, Cartier, Sml. I, s. 15, praemis 24).
57 Kruidvat har ligeledes paaberaabt sig en skrivelse af 17. juli 1992, der er fremlagt som svar paa Rettens spoergsmaal, og som er sendt til selskabet af Belluco, som repraesenterer alle de godkendte forhandlere for Belgien og Luxembourg inden for luksuskosmetiksektoren, herunder af Givenchy-produkter. Belluco anfoerte i denne skrivelse efter et moede med Kruidvat den 8. juli 1992, at Kruidvat ikke kom i betragtning som godkendt forhandler, navnlig fordi navnet »Kruidvat« ikke er foreneligt med luksuskosmetikkens image, og fordi en ikke-godkendt forhandlers salg af maerkevarer er ulovligt. Desuden opfordrede Belluco Kruidvat til inden 14 dage at ophoere med at saelge de paagaeldende kosmetikvarer i hele Belgien, idet Belluco ellers ville goere brug af de retsmidler, det havde til raadighed.
58 Endelig har Kruidvat med hensyn til dommen i sagen TWD Deggendorf, som Kommissionen har paaberaabt sig, gjort gaeldende, at kun tredjemaend, der, som Kruidvat, allerede foer beslutningen blev vedtaget, var impliceret i en sag vedroerende gyldigheden af den aftale, for hvilken Kommissionen senere har meddelt fritagelse, er individuelt beroert i henhold til traktatens artikel 173.
59 Med sit tredje argument har Kruidvat gjort gaeldende, at sagen maa antages til realitetsbehandling, for at der kan gives de rettigheder, traktatens artikel 85 tillaegger selskabet, en fuldstaendig og effektiv retsbeskyttelse. I dette tilfaelde udgoer en sag for den nationale ret, kombineret med et praejudicielt spoergsmaal i medfoer af traktatens artikel 177, en retsbeskyttelse, der klart er utilstraekkelig, sammenlignet med et direkte annullationssoegsmaal paa grundlag af traktatens artikel 173 (jf. generaladvokat Jacobs' forslag til afgoerelse i forbindelse med ovennaevnte dom i sagen Extramet Industrie mod Raadet, Sml. I, s. 2523).
60 Den nationale ret har nemlig ikke kompetence til at annullere beslutningen, og en praejudiciel forelaeggelse vedroerende beslutningens gyldighed giver ikke altid Domstolen lejlighed til at undersoege sagen saa grundigt som under et direkte soegsmaal. En sag som den foreliggende rejser komplicerede retlige og faktiske spoergsmaal og kraever en fuldstaendig skriftlig forhandling.
Rettens bemaerkninger
61 I henhold til traktatens artikel 173 kan en fysisk eller juridisk person kun indbringe klage over en beslutning rettet til en anden person, hvis denne beslutning beroerer ham umiddelbart og individuelt. Da beslutningen er rettet til Givenchy, maa det foerst undersoeges, om beslutningen beroerer Kruidvat individuelt.
62 Ifoelge fast retspraksis vil andre personer end en beslutnings adressater kun kunne paastaa, at de beroeres individuelt, hvis beslutningen rammer dem paa grund af visse egenskaber, som er saerlige for dem, eller paa grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem paa lignende maade som adressaten (jf. ovennaevnte dom i sagen Plaumann mod Kommissionen, Sml. 1954-1954, s. 414, samt Rettens dom af 6.7.1995, forenede sager T-447/93, T-448/93 og T-449/93, AITEC m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1971, praemis 34).
63 Hverken Kruidvat, dets moderselskaber Profitmarkt BV og Kruidvat BV eller Evora-koncernen har indgivet klage til Kommissionen i medfoer af artikel 3 i forordning nr. 17, og de har heller ikke selv deltaget i den administrative procedure i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17 eller anmodet Givenchy om at faa adgang til dets selektive distributionsnet. Den foreliggende sag adskiller sig saaledes fra sagerne Metro I, Metro II og Demo-Studio Schmidt, som Kruidvat har paaberaabt sig.
64 Med hensyn til Raad FGB's deltagelse i den i artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17 foreskrevne procedure ved skrivelsen af 29. november 1991, er der - til trods for, at det er godtgjort, at et af Kruidvat's moderselskaber, nemlig Kruidvat NV, var medlem af Raad FGB paa det paagaeldende tidspunkt - intet i sagens akter, der tyder paa, at denne skrivelse blev sendt paa begaering af Kruidvat NV, eller at dette har deltaget i udarbejdelsen heraf eller har godkendt den eller blot haft indflydelse paa dens indhold.
65 Endvidere er der i det mindste en betydelig forskel mellem det standpunkt, Raad FGB har indtaget i sin skrivelse af 29. november 1991, og Kruidvat's standpunkt under denne sag, idet Kruidvat bl.a. anfaegter selve princippet om selektiv distribution i luksuskosmetiksektoren, mens Raad FGB i sin skrivelse erklaerer sig parat til at acceptere dette princip, forudsat at udvaelgelseskriterierne er objektive og ikke-diskriminerende [»... Nevertheless, in principle the Raad FGB does not object to the concept of selective distribution, provided, however, that the admission criteria are clear, objective, non-discretionary and non discriminating ...]« (»[... Ikke desto mindre har Raad FGB i princippet ingen indvendinger mod begrebet selektiv distribution, dog paa betingelse af, at kriterierne for godkendelse er klare, objektive og hverken diskretionaere eller diskriminerende ...«)].
66 Under disse omstaendigheder finder Retten ikke, at der er en forbindelse mellem Raad FGB's deltagelse i den administrative procedure ved skrivelsen af 29. november 1991 og Kruidvat NV's saerlige situation, der er tilstraekkelig til at »individualisere« sidstnaevnte i traktatens artikel 173's forstand med hensyn til en individuel beslutning om fritagelse i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3. Hvis skrivelsen fra Raad FGB af 29. november ikke er tilstraekkelig til at »individualisere« Kruidvat NV, gaelder dette saa meget desto mere for Kruidvat.
67 Imidlertid bevirker den omstaendighed, at Kruidvat ikke har deltaget i den administrative procedure, ikke i sig selv, at Retten kan fastslaa, at Kruidvat ikke er individuelt beroert af beslutningen (jf. Rettens domme af 27.4.1995 i sag T-96/92, CCE de la société générale des grandes sources m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1213, praemis 35 og 36, og i sag T-12/93, CCE de Vittel m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1247, praemis 46 og 47).
68 Det maa derfor undersoeges, om der foreligger andre omstaendigheder, der kan individualisere Kruidvat.
69 Det er rigtigt, at Kruidvat har tilkendegivet sit oenske om at forhandle Givenchy-produkter, og at selskabet derfor er konkurrent til Givenchy's godkendte forhandlere, som er omfattet af den fritagelse, der er givet ved beslutningen i henhold til artikel 85, stk. 3. Desuden er det ikke udelukket, at Kruidvat ikke opfylder Givenchy's udvaelgelseskriterier, og at selskabet som foelge af beslutningen ikke kan faa leveret Givenchy-produkter direkte fra Givenchy, dettes eneforhandlere eller godkendte forhandlere i Faellesskabet.
70 Retten finder imidlertid ikke, at disse forhold er tilstraekkelige til at individualisere Kruidvat i traktatens artikel 173's forstand. Kruidvat's situation er nemlig ikke forskellig fra den situation, en raekke andre erhvervsdrivende paa det parallelle marked befinder sig i.
71 Desuden har Kruidvat som erhvervsdrivende, der saelger luksuskosmetik erhvervet paa det parallelle marked, ikke godtgjort, at det som foelge af beslutningen hindres i at anvende de forsyningskilder for Givenchy-produkter, som det lovligt har benyttet indtil nu. Retten har i den forbindelse anfoert, at Domstolen i en lignende sammenhaeng har udtalt, at en gruppefritagelse for visse selektive distributionsnet ikke har til formaal at regulere virksomheden for tredjemaend, der kan virke paa markedet uden for de paagaeldende distributionsnet (jf. dommen i sagen Grand garage albigeois m.fl., praemis 16-19, og Domstolens dom af 15.2.1996, sag C-309/94, Nissan France m.fl., Sml. I, s. 677, praemis 16-19).
72 Med hensyn til sagen mellem Copardis og Kruidvat for den nationale ret har Copardis der principalt gjort gaeldende, at artikel 93 og 94 i den belgiske lov om handelspraksis er tilsidesat alene som foelge af, at Kruidvat har solgt Givenchy-produkter uden at vaere godkendt forhandler. Kruidvat har under denne sag til sit forsvar anfoert, at det af Givenchy indfoerte distributionsnet er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, og at Copardis' soegsmaal derfor er helt ubegrundet. Copardis har i replikken gjort gaeldende, at Givenchy's net er lovligt efter traktatens artikel 85.
73 Selv om der er en vis forbindelse mellem udfaldet af denne sag og beslutningens gyldighed (jf. dommen i Cartier-sagen, praemis 24), skal Retten bemaerke, at sagen for den nationale ret principalt vedroerer anvendelsen af de belgiske bestemmelser om illoyal konkurrence. Sagen vedroerer altsaa hverken et afslag paa adgang til Givenchy-nettet, som Kruidvat aldrig har ansoegt om adgang til, eller et krav om erstatning paa grund af en paastaaet tilsidesaettelse af traktatens artikel 85, stk. 1.
74 Da beslutningen ifoelge Kruidvat bevirker, at det fratages sin ret til at paaberaabe sig en tilsidesaettelse af traktatens artikel 85, stk. 1, til sit forsvar under denne sag, anser Kruidvat sig for at vaere individuelt beroert, for saa vidt som selskabet er noedt til at anfaegte beslutningens lovlighed ved Retten for ved den nationale ret at kunne paaberaabe sig en eventuel afgoerelse om, at beslutningen er ulovlig. Imidlertid finder Retten ikke, at Kruidvat kan haevde, at det er tilstraekkelig individualiseret i traktatens artikel 173, stk. 4's forstand, blot fordi beslutningens lovlighed er relevant for afgoerelsen af den verserende sag for den nationale ret, eftersom enhver parfumeforhandler i givet fald kan have interesse i under en sag for en national ret at rejse spoergsmaalet om lovligheden af Givenchy's distributionssystem. Det maa desuden fastslaas, at det er et rent tilfaelde, at der verserede en saadan sag paa det tidspunkt, hvor beslutningen blev vedtaget. Hvis Copardis foerst havde anlagt sagen ved den nationale ret efter udloebet af to-maanedersfristen i traktatens artikel 173, stk. 5, ville Kruidvat ikke have kunnet goere gaeldende, at selskabet ved sagens anlaeg var individuelt beroert, fordi der var en sag ved den nationale ret. Under disse omstaendigheder finder Retten ikke, at den indirekte forbindelse, der maatte vaere mellem sagen for den nationale ret og beslutningens gyldighed, i sig selv er tilstraekkelig til at individualisere Kruidvat i traktatens artikel 173's forstand.
75 Hertil kommer, at hvis spoergsmaalet om beslutningens gyldighed kan have indflydelse paa udfaldet af sagen for den nationale ret, kan denne, hvis den finder det noedvendigt, goere brug af den praejudicielle forelaeggelse i henhold til traktatens artikel 177, stk. 1, litra b), og forelaegge Domstolen et praejudicielt spoergsmaal vedroerende gyldigheden eller fortolkningen af beslutningen. Foelgelig kan der ikke gives Kruidvat medhold i, at denne fremgangsmaade ikke giver selskabet tilstraekkelig retsbeskyttelse.
76 Med hensyn til Belluco's skrivelse af 17. juli 1992, som ikke er blevet paaberaabt under den skriftlige forhandling, men er blevet fremlagt for sent af Kruidvat som svar paa Rettens spoergsmaal, findes det ikke tilstraekkelig godtgjort, at Givenchy eller Copardis har godkendt, at den blev afsendt. Desuden er denne skrivelse ikke et svar paa en ansoegning fra Kruidvat om adgang til Givenchy-nettet. Den er derfor ikke relevant for bedoemmelsen af, om den foreliggende sag kan antages til realitetsbehandling.
77 Heraf foelger, at Kruidvat ikke er individuelt beroert af beslutningen.
78 Herefter vil sagen vaere at afvise, uden at det er noedvendigt at undersoege, om Kruidvat var umiddelbart beroert af beslutningen.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
79 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, foerste afsnit, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Ifoelge procesreglementets artikel 87, stk. 4, tredje afsnit, kan Retten traeffe afgoerelse om, at andre intervenienter end en medlemsstat eller en institution skal baere deres egne omkostninger.
80 Sagsoegeren har tabt sagen og boer derfor paalaegges at baere Kommissionens omkostninger. Det samme gaelder de omkostninger, der er afholdt af intervenienten Givenchy, som beslutningen er rettet til.
81 Med hensyn til intervenienterne Colipa og FEPD finder Retten, at disse to sammenslutningers interesse i sagens udfald var mindre direkte end Givenchy's. Da der er tale om en sag, hvor disse to andre intervenienter har fremsat generelle betragtninger af hensyn til deres medlemmer uden at tilfoeje afgoerende momenter til Kommissionens argumenter, finder Retten, at det vil vaere rimeligt i medfoer af procesreglementets artikel 87, stk. 4, at paalaegge dem at baere deres egne omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN
(Anden Udvidede Afdeling)
1) Sagen afvises.
2) Sagsoegeren baerer Kommissionens og intervenienten Parfums Givenchy SA's samt sine egne omkostninger.
3) Intervenienterne Comité de liaison des syndicats européens de l'industrie de la parfumerie et des cosmétiques og Fédération européenne des parfumeurs détaillants baerer deres egne omkostninger.