CELEX: 62000TJ0308
Valstybės pagalba
EAPB sutarties 4 straipsnio c punktas, EAPB sutarties 67 ir 95 straipsniai
Finansinė parama įmonei Salzgitter
Siena su buvusia Vokietijos Demokratine Respublika ir buvusia Čekoslovakijos Respublika
Pagalba, apie kurią nebuvo pranešta
Šeštasis pagalbos juodajai metalurgijai kodeksas
Teisinis tikrumas

BFM ir EFIM prieš Komisiją
(T‑126/96 ir T‑127/96, Rink. p. II‑3437, 67 punktas), pagal kuriuos „iš esmės, kad įvykdytų savo funkciją užtikrinti teisinį
saugumą, senaties terminas Bendrijos teisės aktų leidėjo turi būti nustatytas iš anksto“. Atsakovė pastebi, kad šiuo atveju
taip nėra.
155   Dėl argumento, susijusio su subsidiariu Reglamento Nr. 659/1999 taikymu, atsakovė pažymi, kad pastarasis galioja tik EB sutarties
taikymo srityje, ir jo taikymo sritis teisės aiškinimo keliu negali būti išplėsta į EAPB sutarties taikymo sritį. Tai gali
padaryti tik teisės aktų leidėjas. 90 punkte cituotas sprendimas
Acciaierie di Bolzano prieš Komisiją
šiuo atveju nieko nekeičia. Nors minėtas Reglamentas iš tikrųjų galiojo ginčijamo sprendimo priėmimo momentu, išlieka aplinkybė,
kad EAPB sutartis nenumato senaties termino, todėl toks terminas yra netaikomas.
156   Galiausiai atsakovė, atsakydama į Pirmosios instancijos teismo pateiktus raštiškus klausimus, nurodė, kad nėra svarbu, ar
ji gavo ieškovės pateiktas metines ataskaitas, nes jų pateikimas negalėjo pakeisti pranešimo, būtino pagal valstybės pagalbą
reglamentuojančią procedūrą.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
157   Visų pirma pastebėtina, kad ginčijamo sprendimo 81 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė:
„Remiantis EAPB sutartimi, bet kokia nacionalinė valstybės pagalba yra draudžiama, išskyrus specialaus leidimo (pagal pagalbos
juodajai metalurgijai taisykles), priimtas (AP) 95 straipsnio pagrindu, atveju. Ši situacija iš esmės skiriasi nuo situacijos,
reglamentuojamos (EB) 87 straipsnio 1 ir 3 dalimis, kuriomis remdamasi Komisija turi didelę diskreciją ir susiduria ne su
absoliučiu pagalbos draudimu, o tik su galimu nesuderinamumu. Tiesa, Reglamente (…) Nr. 659/1999 numatyta senaties termino
nuostata teisinio saugumo principo atžvilgiu yra reikalinga EB sutarties reglamentavimo sferoje, tačiau senaties terminas
neturi prasmės EAPB sutarties taikymo srityje, nes ji ir toliau paklūsta absoliučiam pagalbos „draudimui“. Būtent šis EAPB
sutartyje nustatytas „draudimas“ užtikrina teisinį saugumą, nes be specialaus leidimo suteikta valstybės pagalba yra neteisėta.
Priemonių patikrinimo galimybės apribojimas laiko atžvilgiu prieštarautų šiam pagrindiniam EAPB sutarties principui.“
158   Šis nagrinėjimas negali patvirtinti šių argumentų.
159   Tam, kad atliktų savo funkciją, senaties terminas turi būti įtvirtintas iš anksto. Šio termino ir jo taikymo taisyklių įtvirtinimas
priklauso Bendrijos teisės aktų leidėjo kompetencijai. Tačiau jis nesiėmė jokių veiksmų, kad įtvirtintų senaties terminą valstybės
pagalbos kontrolės pagal EAPB sutartį srityje (šiuo klausimu žr. 62 punkte cituoto sprendimo
Falck ir Acciaierie di Bolzano prieš Komisiją
139 punktą).
160   Vis dėlto pažymėtina, kad pagrindinis įvairiais būdais pasireiškiančio teisinio saugumo tikslas – užtikrinti, kad būtų galima
numatyti teisines aplinkybes bei santykius, kuriems taikoma Bendrijos teisė (1996 m. vasario 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Duff ir kt.
, C‑63/93, Rink. p. I‑569, 20 punktas ir 1997 m. kovo 19 d. Sprendimo
Oliveira prieš Komisiją
, T‑73/95, Rink. p. II‑381, 29 punktas).
161   Priešingai nei teigė Komisija Pirmosios instancijos teisme, šiuo atveju galimybės, kad Komisija pažeidė teisinio saugumo principą,
negalima atmesti dėl to, jog nėra nustatytas senaties terminas, ir dėl to, jog Vokietijos Federacinė Respublika iš anksto
nepranešė apie nagrinėjamą pagalbą EAPB sutartyje numatyta tvarka.
162   Šiuo atveju visų pirma pastebėtina, kad byloje, kurioje buvo priimtas 62 punkte cituotas sprendimas
Falck ir Acciaierie di Bolzano prieš Komisiją
, Teisingumo Teismas neatmetė galimybės, jog gali būti konstatuotas bei prireikus sankcionuotas teisinio saugumo principo
pažeidimas, kurį padarė Komisija priimdama sprendimą, kuriuo reikalaujama susigrąžinti valstybės pagalbą, nepaisant to, jog
nėra nustatytas senaties terminas ir apie pagalbą nebuvo pranešta iš anksto (62 punkte cituoto sprendimo
Falck ir Acciaierie di Bolzano prieš Komisiją
140 punktas).
163   Be to, teisinio saugumo principo pažeidimą nurodo ieškovė, pasinaudojusi nagrinėjama valstybės pagalba. Valstybės pagalbos
kontrolės bei patikrinimo mechanizmas, kurį numato šeštosios pagalbos juodajai metalurgijai taisyklės, nenustato jokios specialios
pareigos pagalbos gavėjui. Viena vertus, pareiga pranešti apie valstybės pagalbą ir draudimas iki tol įgyvendinti planuojamas
pagalbos priemones pagal šeštųjų pagalbos juodajai metalurgijai taisyklių 6 straipsnį yra skirti valstybei narei. Kita vertus,
jai taip pat skiriamas sprendimas, kuriuo Komisija konstatuoja pagalbos nesuderinamumą su bendrąja rinka bei ragina ją sustabdyti
per nustatytą terminą (žr. pagal analogiją EB sutarties taikymo srityje 1996 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo
SFEI ir kt.
, C‑39/94, Rink. p. II‑3547, 73 punktas). Kadangi valstybė narė yra vienintelis institucinis Komisijos partneris vykdant valstybės
pagalbos kontrolę pagal EAPB sutartį (šiuo klausimu žr. 1998 m. kovo 31 d. Pirmosios instancijos teismo
sprendimo Preussag Stahl prieš Komisiją
, T-129/96, Rink. p. II-609, 80 punktą), ieškovė negali būti traukiama atsakomybės už tai, kad apie valstybės pagalbą nebuvo
pranešta iš anksto.
164   Jei būtų pritarta Komisijos argumentams, tai reikštų, kad jos reikalavimas susigrąžinti pagalbą negalėtų būti kvestionuojamas
vien todėl, jog valstybė narė iš anksto nepranešė apie šią valstybės pagalbą, nors šis pažeidimas nėra priskirtinas pagalbos
gavėjui.
165   Bendrijos teismai yra nustatę, kad, išskyrus išskirtines aplinkybes, gavėjas negali turėti teisėtų lūkesčių dėl pagalbos suteikimo
teisėtumo, jei ji buvo suteikta nesilaikant išankstinės valstybės pagalbos kontrolės nuostatų. Apdairus ūkio subjektas turėtų
paprastai įsitikinti, kad šios procedūros buvo laikytasi (1990 m. rugsėjo 20 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, C‑5/89, Rink. p. I‑3437, 14 punktas ir 1997 m. sausio 14 d. Sprendimo
Ispanija prieš Komisiją
, C‑169/95, Rink. p. I‑135, 51 punktas; 163 punkte cituoto Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Preussag Stahl prieš Komisiją
77 punktas; 2000 m. rugsėjo 29 d. sprendimo
CETM prieš Komisiją
, T‑55/99, Rink. p. II‑3207, 121 punktas ir 110 punkte cituoto sprendimo
Elbe-Stahlwerke Feralpi prieš Komisiją
182 punktas).
166   Tačiau ieškovė nesiremia teisėtais lūkesčiais, kad pagalba buvo suteikta tinkamai, o teigia, jog buvo pažeistas teisinio saugumo
principas, kurio neriboja pagalbos gavėjo teisėtų lūkesčių atsiradimo sąlygos.
167   Taigi reikia patikrinti, ar Komisija šiuo atveju pažeidė teisinio saugumo principą.
168   Reikėtų pradėti nuo situacijos, kuri atsirado dėl 1971 m. rugpjūčio 4 d. Komisijos sprendimo, kuriuo ji neprieštaravo ZRFG
3 straipsnyje numatytų pagalbos schemų taikymui.
169   Kaip nurodyta šio sprendimo 67 punkte, iki pirmųjų pagalbos juodajai metalurgijai taisyklių galiojimo pabaigos 1981 m. gruodžio
31 d. Komisija laikėsi kitokio aiškinimo nei ginčijamame sprendime, pagal kurį bendros ir regioninės pagalbos juodajai metalurgijai
schemų taikymo kontrolė priklausė Komisijai, remiantis AP 67 straipsniu ir EB 87 bei 88 straipsniais, o ne AP 4 straipsnio
c punktu.
170   Remiantis šiuo aiškinimu, buvo galima daryti prielaidą, kad iki 1981 m. gruodžio 31 d. bendros ir regioninės pagalbos schemos,
kurioms Komisija neprieštaravo pagal EB 87 ir 88 straipsnius, kaip ir buvo šiuo atveju po 1971 m. rugpjūčio 4 d. Komisijos
sprendimo dėl ZRFG 3 straipsnio, galėjo būti teisėtai taikomos juodosios metalurgijos įmonėms.
171   O 1982 m. sausio 1 d. įsigaliojus antrosioms pagalbos juodajai metalurgijai bei vėliau priimtoms taisyklėms Komisija sukūrė
vieningą sistemą, kuri turėjo užtikrinti vienintelę visos pagalbos juodajai metalurgijai vertinimo procedūrą bei apimti ir
specialiąją valstybės pagalbą (t. y. tą, kuri suteikiama pagal schemą, kurios paskirtis ar pagrindinis poveikis yra sudaryti
palankias sąlygas juodosios metalurgijos įmonėms), ir nespecialiąją pagalbą, ypač tokią, kuri dažniausiai suteikiama pagal
bendrąsias ar regionines pagalbos schemas. Tokia sistema buvo sukurta stengiantis paskatinti būtiną krizėje atsidūrusios juodosios
metalurgijos restruktūrizaciją, laipsniškai mažinant valstybės pagalbą. Tačiau antrosiose pagalbos juodajai metalurgijai taisyklėse
nebuvo numatytos naujos sistemos pasekmės ankstesnėms bendrosioms ar regioninėms pagalbos schemoms.
172   Įsigaliojus trečiosioms pagalbos juodajai metalurgijai taisyklėms (1985 m. lapkričio 27 d. Komisijos sprendimas Nr. 3484/85/EAPB,
nustatantis bendras specialiosios pagalbos juodajai metalurgijai taisykles (OL L 340, p. 1)), kuris buvo taikomas nuo 1986 m.
sausio 1 d. iki 1988 m. gruodžio 31 d., Komisija šių taisyklių 6 straipsnyje patikslino, kad apie „ketinimus“ taikyti pagalbos
juodosios metalurgijos sektoriuje schemas, dėl kurių ji jau buvo priėmusi sprendimą pagal EB sutarties nuostatas, jai turi
būti pranešta per tokį terminą, kad ji galėtų pateikti savo nuomonę. Apie minėtų taisyklių 6 straipsnyje nurodytus ketinimus
suteikti valstybės pagalbą Komisijai turėjo būti pranešta iki 1988 m. birželio 30 dienos.
173   Taigi mažų mažiausiai trečiųjų pagalbos juodajai metalurgijai taisyklių priėmimas gali būti vertinamas kaip nebylus 1971 m.
Komisijos sprendimu suteikto valstybės pagalbos leidimo, susijusio su įmonėmis, patenkančiomis į EAPB sutarties taikymo sritį,
taigi ir su ieškove, panaikinimas nuo taisyklių priėmimo dienos. Be to, neaišku, ar vėliau taikant ZRFG 3 straipsnį ieškovei
egzistavo pareiga pranešti apie „ketinimus“ pagal trečiųjų pagalbos juodajai metalurgijai taisyklių 6 straipsnį. Ieškovei
dar iki taisyklių priėmimo kartą teisėtai pasinaudojus ZRFG 3 straipsnio lengvata, praktikoje šis straipsnis ir toliau buvo
taikomas.
174   Todėl po antrųjų ir trečiųjų taisyklių priėmimo susidariusiai situacijai buvo būdingi tokie Komisijos veiksmų sąlygoti netikrumo
bei neaiškumo elementai:
–       1971 m. Komisijos sprendimu suteikto leidimo nebylus – ir todėl nepakankamai aiškus – panaikinimas,
–       neaiškumas dėl pirmiau nurodyto leidimo dalinio panaikinimo apimties ypač susijusio su klausimu, ar apie vėlesnį ZRFG 3 straipsnio
taikymą turėjo būti pranešta kaip apie „ketinimus“ trečiųjų pagalbos juodajai metalurgijai taisyklių 6 straipsnio prasme.
175   Prie šios netikrumo ir nepakankamo aiškumo situacijos vėliau prisidėjo aplinkybės (žr. sprendimo 179 punktą), susijusios su
teisės normomis (žr. sprendimo 176–178 punktus), priimtomis konstatavus aiškią krizę juodosios metalurgijos sektoriuje.
176   Turėdama omenyje aiškią krizę, Komisija 1980 m. spalio 31 d. sprendimu Nr. 2794/80/EAPB, nustatančiu gamybos kvotų sistemą
juodosios metalurgijos pramonės įmonėms (OL 1980 L 291, p. 1), nustatė kvotų sistemą, kuria siekta atkurti pasiūlos bei paklausos
pusiausvyrą juodosios metalurgijos rinkoje, atsižvelgiant į gamybinių pajėgumų perviršį. Buvo numatyta, kad kvotų apskaičiavimas
bus pagrįstas kiekvienos juodosios metalurgijos įmonės referencine gamyba, tačiau taip pat turėjo būti atliktas tam tikras
derinimas, ypač atsižvelgiant į įmonių investicijas ar restruktūrizavimo pastangas. Kad galėtų taikyti kvotų sistemą, Komisija
reguliariai gaudavo atnaujintą informaciją apie atitinkamų įmonių produkciją bei tiekimus ir turėjo teisę tikrinti, taip pat
ir vietoje, jai teikiamą informaciją. Šios savo administruojamos kompleksinės kvotų nustatymo ir rinkos stebėjimo sistemos
taikymą Komisija keletą kartų pratęsė, siekdama ją patikslinti bei patobulinti.
177   Siekdama suderinti šią sistemą, Komisija nustatė aiškų santykį tarp neleidžiamos pagalbos suteikimo ir gamybos kvotų, kad
būtų užkirstas kelias tokių priemonių kumuliacijai. Įsigaliojus 1983 m. liepos 28 d. Komisijos sprendimui Nr. 2177/83/EAPB
dėl priežiūros ir gamybos kvotų tam tikriems juodosios metalurgijos pramonės produktams sistemos taikymo pratęsimo (OL L 208,
p. 1), Komisija pagal jo 15A straipsnį galėjo „atitinkamai sumažinti įmonės kvotas, jeigu ji buvo nustačiusi, kad šiai įmonei
buvo suteikta pagalba, kuriai Komisija nebuvo pritarusi pagal Sprendimo Nr. 2320/81/EAPB (antrosios pagalbos juodajai metalurgijai
taisyklės), arba jei nebuvo patenkintos sąlygos, pagal kurias buvo suteiktas leidimas“. Pagal tą patį straipsnį „toks konstatavimas
taip pat sąlygoja, kad atitinkamai įmonei suteiktos kvotos nebus peržiūrimos pagal (Sprendimo Nr. 2177/83) 14, 14A, 14B, 14C
ar 16 straipsnius. Iš esmės tapačios formuluotės buvo pakartotos vėlesniuose sprendimuose dėl priežiūros ir gamybos kvotų
sistemos taikymo pratęsimo, būtent 1985 m. lapkričio 27 d. Komisijos sprendimo Nr. 3485/85/EAPB dėl priežiūros ir gamybos
kvotų tam tikriems juodosios metalurgijos pramonės produktams sistemos taikymo pratęsimo (OL L 340, p. 5) 15A straipsnyje
ir iki 1988 m. birželio 30 d. taikyto 1988 m. sausio 6 d. Komisijos sprendimo Nr. 194/88/EAPB dėl priežiūros ir gamybos kvotų
tam tikriems juodosios metalurgijos pramonės produktams sistemos taikymo pratęsimo (OL L 25, p. 1) 15A straipsnyje. Be to,
Teisingumo Teismas jau keletą kartų nusprendė, kad kvotų sistema ir pagalbos juodajai metalurgijai taisyklės kartu sudaro
vieningą sistemą, kuria siekiama bendro tikslo skatinti gamybos bei pajėgumų derinimui prie prognozuojamos paklausos būtiną
restruktūrizavimą bei atkurti Europos anglies ir plieno pramonės konkurencingumą; ir kad tai, jog vienos šių sistemų taikymo
duomenys buvo naudojami taikant kitą sistemą, nėra nei savavaliavimas, nei diskriminacija (1985 m. sausio 15 d. Teisingumo
Teismo sprendimo
Finsider prieš Komisiją,
250/83, Rink. p. 131, 9 punktas; 1985 m. spalio 15 d. Sprendimo
Krupp ir Thyssen prieš Komisiją
, 211/83, 212/83, 77/84 ir 78/84, Rink. p. 3409, 34 punktas ir 1987 m. balandžio 7 d. Sprendimo
Dillinger Hüttenwerke prieš Komisiją
, 226/85, Rink. p. 1621, 2 punktas).
178   Todėl Komisija būtinai turėjo tikrinti su gamyba susijusią informaciją, kurią ji gaudavo iš juodosios metalurgijos įmonių
ypač tam, kad galėtų nustatyti, ar gamybos pajėgumai nebuvo išsaugomi ar didinami dėl be leidimo gaunamos valstybės pagalbos,
kuri galėjo prieštarauti juodosios metalurgijos pramonės restruktūrizavimo tikslams. Be kita ko, šiais patikrinimais buvo
siekiama nustatyti, ar konkrečioms įmonėms periodiškai suteikiamos gamybos kvotos neturėtų būti sumažinamos. Be to, Komisija
negalėjo ignoruoti papildomų juodosios metalurgijos įmonių pareigų pranešti apie savo investicijų programas ir jų finansavimo
šaltinius, kad galėtų laiku pastebėti tendencijas, galinčias dar labiau pažeisti gamybos pajėgumų pusiausvyrą, kuriuos Komisija
nustatė 1981 m. lapkričio 18 d. sprendimu Nr. 3302/81/EAPB dėl informacijos apie juodosios metalurgijos įmonių investicijas
pateikimo (OL L 333, p. 35), pakeistą 1985 m. liepos 26 d. sprendimu Nr. 2093/85/EAPB (OL L 197, p. 19), galiojusiu iki 1991 m.
spalio 16 dienos.
179   Būtent dėl šių ypatingų juodosios metalurgijos įmonių įsipareigojimų ieškovė, tuo metu dar veikusi kaip
Stahlwerke Peine – Salzgitter AG
, 1988-ųjų pabaigoje pateikė savo veiklos ataskaitą ir 1987–88 metų metinę ataskaitą, iš kurių matyti, kad remdamasi ZRFG
3 straipsniu ji išskyrė ypatingą atidėjimų eilutę (
Sonderposten mit Rücklageanteil
) investicijoms į savo juodosios metalurgijos padalinius Peine ir Salzgitter, esančius
Zonenrandgebiet
. Tokia pati informacija buvo pateikta ir veiklos bei metinėse ataskaitose, kurias ieškovė pateikė už vėlesnius metus. Taigi
šios informacijos, kurios pateikimo Komisija neginčijo, pagrindu ji turėjo pastebėti bei konstatuoti, kad apie šią valstybės
pagalbą nebuvo pranešta, ir pradėti atitinkamas procedūras. Be to, primintina, kad Komisija 1988 m. iš naujo išnagrinėjo ZRFG
3 straipsnyje numatytą pagalbos schemą ir po šio tikrinimo priimtame 1988 m. gruodžio 14 d. sprendime (SG (88) D/1748) jai
neprieštaravo.
180   Sprendimo 174 punkte aprašytas netikrumas ir nepakankamas aiškumas bei užsitęsęs Komisijos neveikimas, nepaisant jos žinių
apie ieškovės gautą valstybės pagalbą, lėmė, kad šiai institucijai pažeidžiant savo rūpestingumo pareigą susidarė dviprasmiška
situacija, kurią Komisija turėjo išaiškinti prieš priimdama sprendimą reikalauti grąžinti jau sumokėtą valstybės pagalbą (žr.
šiuo klausimu 1970 m. liepos 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, 26/69, Rink. p. 565, 28–32 punktus).
181   Tačiau Komisija tokio išaiškinimo nepateikė. Be to, vėlesnėse pagalbos juodajai metalurgijai taisyklių redakcijose Komisija
paprasčiausiai pakartojo trečiųjų pagalbos juodajai metalurgijai taisyklių 6 straipsnio formuluotę.
182   Todėl ypatingomis šios bylos aplinkybėmis Komisija negalėjo nurodyti ieškovei grąžinti nuo 1986 m. iki 1995m. jai suteiktą
valstybės pagalbą, nepažeisdama teisinio saugumo principo.
183   Taigi ieškinio pagrindas, susijęs su teisinio saugumo principo pažeidimu, yra pagrįstas, o ginčijamo sprendimo 2 ir 3 straipsniai
tiek, kiek jie įpareigoja Vokietijos Federacinę Respubliką susigrąžinti iš ieškovės nagrinėjamą valstybės pagalbą, yra panaikintini.
184   Tokiomis aplinkybėmis, kadangi negalima reikalauti, jog ieškovė grąžintų nuo 1986 m. iki 1995 m. jai suteiktą valstybės pagalbą,
Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad nėra būtina nagrinėti ieškinio pagrindų, iš esmės susijusių su grąžintinos
valstybės pagalbos sumos sumažinimu ir apskaičiavimu. Teisinio pagrindo, susijusio su pagrindimo pareigos pažeidimu, pripažįstant
valstybės pagalbą nesuderinamą su bendrąja rinka, klausimu konstatuotina, kad Pirmosios instancijos teismo atliktas pirmų
trijų ieškinio pagrindų vertinimas parodo, jog šios pareigos buvo laikytasi.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
185   Pagal Pirmosios instancijos teismo darbo reglamento 87 straipsnio 3 dalį Pirmosios instancijos teismas gali paskirstyti išlaidas
arba nuspręsti, kad kiekviena šalis padengia savo išlaidas, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis
atmetama. Šiuo atveju buvo patenkinta didžioji dalis ieškovės reikalavimų.
186   Todėl, tinkamai įvertinęs bylos aplinkybes, Pirmosios instancijos teismas nusprendžia, kad ieškovė padengia vieną trečdalį
savo išlaidų, o Komisija, be savo išlaidų, taip pat padengia du trečdalius ieškovės išlaidų.
187   Remiantis Pirmosios instancijos teismo darbo reglamento 87 straipsnio 4 dalies pirmąja pastraipa, Vokietijos Federacinė Respublika
padengia savo išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (ketvirtoji išplėstinė kolegija),
nusprendžia:
1.
Panaikinti 2000 m. birželio 28 d. Komisijos sprendimo 2000/797/EAPB dėl Vokietijos Federacinės Respublikos suteiktos valstybės
pagalbos
Salzgitter AG, Preussag Stahl AG
ir grupės dukterinėms juodosios metalurgijos įmonėms, šiuo metu
Salzgitter AG - Stahl und Technologie (SAG),
2 ir 3 straipsnius.
2.
Ieškovė padengia trečdalį savo išlaidų.
3.
Komisija padengia savo ir du trečdalius ieškovės išlaidų.
4.
Vokietijos Federacinė Respublika padengia savo išlaidas.
Tiili
Pirrung
Mengozzi
Meij

Vilaras
Paskelbta 2004 m. liepos 1 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Sekretorius

Pirmininkas
H. Jung

V. Tiili
Turinys
Teisinis pagrindas
Ginčo aplinkybės
Procesas ir šalių reikalavimai
Dėl teisės
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su tuo, kad Komisija neteisingai aiškino valstybės pagalbos sąvoką
Dėl pirmos dalies, susijusios su neteisingu mokestinių ZRFG 3 straipsnio nuostatų kvalifikavimu, nes jos yra bendrojo pobūdžio
mokestinės nuostatos
– Šalių argumentai
– Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Dėl antros dalies, susijusios su tariamu kompensaciniu ZRFG 3 straipsnyje numatytų mokestinių priemonių pobūdžiu
– Šalių argumentai
– Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Dėl trečios dalies, susijusios su tariama būtinybe išnagrinėti Bendrijos valstybių narių mokesčių teisės aktus, siekiant nustatyti,
kas yra „įprasta“ mokesčių našta
– Šalių argumentai
– Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Dėl ketvirtosios dalies, susijusios su tariama Komisijos pareiga įrodyti, kad ZRFG 3 straipsnyje numatytų mokestinių priemonių
poveikis konkurencijai yra toks pat kaip ir klasikinės subsidijos poveikis
– Šalių argumentai
– Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Dėl antrojo teisinio pagrindo, susijusio su klaidingu AP 4 straipsnio c punkto ir AP 67 straipsnio i�ai�kinimu
Šalių argumentai
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su AP 95 straipsnio netaikymu
Šalių argumentai
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
– Pirminės pastabos
– Dėl tariamos vertinimo klaidos atsisakius taikyti AP 95 straipsnį
Dėl septintojo ieškinio pagrindo, susijusio su teisinio saugumo principo pažeidimu
Šalių argumentai
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Dėl bylinėjimosi išlaidų
*
Proceso kalba: vokiečių.