CELEX: 62002CJ0116
Brysselin yleissopimus
21 artikla
Vireilläolovaikutus
17 artikla
Oikeuspaikkalauseke
Oikeuspaikkalausekkeessa osoitetun muun tuomioistuimen kuin sen, jossa kanne on ensin nostettu, velvollisuus keskeyttää asian käsittely
Sen valtion tuomioistuimessa käytävän oikeudenkäynnin kohtuuttomalla kestolla, jossa kanne on ensin nostettu, ei ole merkitystä

Oberlandesgericht Innsbruck on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 25.3.2002 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen
tuomioistuimeen 2.4.2002, tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevan 27 päivänä
syyskuuta 1968 allekirjoitetun yleissopimuksen tulkitsemisesta yhteisöjen tuomioistuimessa 3 päivänä kesäkuuta 1971 tehdyn
pöytäkirjan (jäljempänä pöytäkirja) nojalla useita ennakkoratkaisukysymyksiä edellä mainitun 27.9.1968 allekirjoitetun yleissopimuksen
(EYVL 1972, L 299, s. 32) 21 artiklan tulkinnasta, sellaisena kuin tämä yleissopimus on muutettuna Tanskan kuningaskunnan,
Irlannin sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan
9 päivänä lokakuuta 1978 tehdyllä yleissopimuksella (EYVL L 304, s. 1; yleissopimus muutoksineen, s. 77), Helleenien tasavallan
liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 25 päivänä lokakuuta 1982 tehdyllä yleissopimuksella (EYVL L 388,
s. 1), Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 26 päivänä
toukokuuta 1989 tehdyllä yleissopimuksella (EYVL L 285, s. 1) ja Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan
liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 29 päivänä marraskuuta 1996 tehdyllä yleissopimuksella (EYVL 1997,
C 15, s. 1; jäljempänä Brysselin yleissopimus).
Nämä kysymykset on esitetty riita-asiassa, jossa asianosaisina ovat Itävallan oikeuden mukaan perustettu yhtiö Erich Gasser
GmbH (jäljempänä Gasser) ja Italian oikeuden mukaan perustettu yhtiö MISAT Srl (jäljempänä MISAT) ja jossa on kyse asianosaisten
välisten liikesuhteiden katkeamisesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Brysselin yleissopimuksen johdanto-osan mukaan sen tarkoituksena on helpottaa tuomioistuinten päätösten vastavuoroista tunnustamista
ja täytäntöönpanoa EY 293 artiklan mukaisesti ja vahvistaa Euroopan yhteisössä sinne sijoittautuneiden henkilöiden oikeussuojaa.
Johdanto-osassa todetaan myös, että tätä varten on välttämätöntä määritellä sopimusvaltioiden tuomioistuinten kansainvälinen
toimivalta.
Toimivaltaa koskevat määräykset ovat Brysselin yleissopimuksen II osastossa. Yleissopimuksen 2 artiklassa määrätään pääsäännöstä,
jonka mukaan toimivaltaisia ovat sen valtion tuomioistuimet, jossa vastaajalla on kotipaikka. Kyseisen yleissopimuksen 5 artiklassa
määrätään kuitenkin, että sopimusta koskevassa asiassa henkilöä vastaan voidaan nostaa kanne sen paikkakunnan tuomioistuimessa,
jossa kanteessa tarkoitettu velvoite on täytetty tai täytettävä.
Brysselin yleissopimuksen 16 artiklassa määrätään lisäksi yksinomaista toimivaltaa koskevista säännöistä. Esimerkiksi 16 artiklan
1 kohdan a alakohdan mukaan asianosaisen kotipaikasta riippumatta yksinomainen toimivalta asiassa, joka koskee esineoikeutta
kiinteään omaisuuteen tai kiinteän omaisuuden vuokraa, on sen sopimusvaltion tuomioistuimilla, jossa kiinteistö sijaitsee.
Kyseisen yleissopimuksen 17 ja 18 artikla koskevat tuomioistuimen toimivaltaa koskevia sopimuksia. Yleissopimuksen 17 artikla on sanamuodoltaan seuraavanlainen:Jos asianosaiset, joista ainakin yhdellä on kotipaikka jossakin sopimusvaltiossa, ovat sopineet, että jonkin sopimusvaltion
tuomioistuimen tai tuomioistuinten on ratkaistava jo syntynyt riita tai tietystä oikeussuhteesta syntyvät vastaiset riidat,
ovat ainoastaan tuo tuomioistuin tai tuon valtion tuomioistuimet toimivaltaisia ratkaisemaan asian. Tällainen tuomioistuimen
toimivaltaa koskeva sopimus on tehtävä:
a)
kirjallisesti tai, jos se on tehty suullisesti, vahvistettava kirjallisesti, tai
b)
sellaisessa muodossa, joka vastaa asianosaisten välille muodostunutta käytäntöä, tai
c)
kansainvälisessä kaupassa sellaista muotoa noudattaen, joka vastaa sellaista kauppatapaa, jonka asianosaiset tunsivat tai
joka heidän olisi pitänyt tuntea ja joka on kyseisen tyyppisten sopimusten osapuolten kyseisellä kaupan alalla laajalti tuntema
ja säännöllisesti noudattama.
─ ─Tuomioistuimen toimivaltaa koskevat sopimukset ─ ─ ovat tehottomia, jos ne ovat ristiriidassa [vakuutusasioita ja kuluttajansuojaa
koskevia riita-asioita koskevien] 12 tai 15 artiklan määräysten kanssa tai jos ne tuomioistuimet, joiden toimivalta on sopimuksella
poissuljettu, ovat 16 artiklan mukaan yksinomaisesti toimivaltaisia.─ ─ .
Yleissopimuksen 18 artiklassa määrätään seuraavaa: Sen toimivallan lisäksi, joka sopimusvaltion tuomioistuimella on tämän sopimuksen muiden määräysten nojalla, se on toimivaltainen,
jos vastaaja vastaa siinä tuomioistuimessa. Tätä määräystä ei kuitenkaan sovelleta, jos vastaaja on vastannut ainoastaan kiistääkseen
tuomioistuimen toimivallan tai jos toinen tuomioistuin 16 artiklan mukaan on yksinomaisesti toimivaltainen.
Brysselin yleissopimuksen tarkoituksena on myös ehkäistä ristiriitaiset tuomiot. Näin ollen vireilläoloa koskevassa yleissopimuksen
21 artiklassa määrätään seuraavaa: Jos eri sopimusvaltioiden tuomioistuimissa nostetaan samojen asianosaisten välillä samaa asiaa koskevia kanteita, muiden tuomioistuinten
kuin sen, jossa kanne on ensin nostettu, on omasta aloitteestaan keskeytettävä asian käsittely, kunnes on ratkaistu, että
tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on toimivaltainen.Kun on ratkaistu, että se tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on toimivaltainen, tulee muiden tuomioistuinten tuon
tuomioistuimen toimivallan vuoksi jättää asia tutkimatta.
Tuomioiden tunnustamista koskevassa yleissopimuksen 27 artiklassa määrätään seuraavaa: Tuomiota ei tunnusteta:─ ─
3)
jos tuomio on ristiriidassa sellaisen tuomion kanssa, joka on annettu samojen asianosaisten välillä siinä valtiossa, jossa
tunnustamista pyydetään ─ ─ .
Kyseisen yleissopimuksen 28 artiklan ensimmäisen kappaleen mukaan
tuomiota ei tunnusteta myöskään silloin, kun [vakuutusasioista ja kuluttajansuojaa koskevista riita-asioista annettuja tai
16 artiklassa tarkoitettuja] määräyksiä ei ole noudatettu ─ ─ .
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Gasserin kotipaikka on Dornbirn (Itävalta). Se on useiden vuosien ajan myynyt lastenvaatteita MISATille, jonka kotipaikka
on Rooma (Italia).
MISAT haastoi 19.4.2000 Gasserin Tribunale civile e penale di Romaan (Italia), jossa se vaati kyseistä tuomioistuinta toteamaan,
että asianosaisten välinen sopimus oli suoraan lain nojalla lakannut olemasta voimassa ja toissijaisesti että sopimus oli
lakannut olemasta voimassa kyseisten kahden yhtiön erimielisyyksien vuoksi. MISAT vaati mainittua tuomioistuinta toteamaan,
että sen syyksi ei voinut katsoa minkäänlaista sopimuksen täyttämättä jättämistä, ja velvoittamaan Gasserin lojaalisuusvelvollisuuden,
huolellisuusvelvollisuuden ja vilpittömän mielen periaatteen loukkaamisen perusteella korvaamaan MISATille aiheutuneen vahingon
ja tietyt sille aiheutuneet kulut.
Gasser nosti 4.12.2000 Landesgericht Feldkirchissä (Itävalta) MISATia vastaan kanteen saadakseen viimeksi mainitun maksamaan
maksamatta jätetyt laskut. Perustellakseen kyseisen tuomioistuimen toimivallan Gasser väitti, että kyseinen tuomioistuin oli
paitsi Brysselin yleissopimuksen 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu sopimusvelvoitteen täyttämispaikan tuomioistuin myös sellaisessa
oikeuspaikkalausekkeessa määritelty tuomioistuin, joka sisältyi kaikkiin Gasserin MISATille lähettämiin laskuihin ilman, että
viimeksi mainittu olisi esittänyt tältä osin pienintäkään vastalausetta. Gasserin mukaan nämä seikat osoittavat, että asianosaisten
välille muodostuneen käytännön ja Itävallan ja Italian välistä kauppaa koskevan kauppatavan perusteella asianosaiset olivat
sopineet Brysselin yleissopimuksen 17 artiklassa tarkoitetusta oikeuspaikkalausekkeesta.
MISAT vetosi siihen, ettei Landesgericht Feldkirchillä ole toimivaltaa sen takia, että Brysselin yleissopimuksen 2 artiklaan
sisältyvän yleisesti sovellettavan säännön mukaisesti toimivaltainen tuomioistuin on sen paikkakunnan tuomioistuin, jossa
MISATilla on kotipaikka. MISAT kiisti myös sen, että oikeuspaikkalausekkeesta olisi koskaan sovittu, ja totesi, että se oli
jo ennen kuin Gasser oli nostanut kanteen Landesgericht Feldkirchissä nostanut Tribunale civile e penale di Romassa samaa
liikesuhdetta koskevan kanteen.
Landesgericht Feldkirch päätti Brysselin yleissopimuksen 21 artiklan nojalla omasta aloitteestaan keskeyttää asian käsittelyn,
kunnes Tribunale civile e penale di Roman toimivaltaa koskeva kysymys olisi ratkaistu. Landesgericht vahvisti oman toimivaltansa
sopimuksen täyttämispaikkakunnan tuomioistuimena, mutta ei lausunut siitä, oliko oikeuspaikkalausekkeesta sovittu, vaan totesi,
että vaikka vastaajalle lähetetyissä laskuissa mainittiin järjestelmällisesti Dornbirnin tuomioistuimet kohdassa
toimivaltaiset tuomioistuimet, tilauksissa ei sitä vastoin ollut mainintaa oikeuspaikan valinnasta.
Gasser valitti tästä ratkaisusta Oberlandesgericht Innsbruckiin ja vaati, että Landesgericht Feldkirch todetaan toimivaltaiseksi
ja että riita-asian käsittelyä ei keskeytetä.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo aluksi, että käsiteltävänä olevassa asiassa on todellakin kyse vireilläolovaikutuksesta,
koska asianosaiset ovat samat ja koska Itävallan ja Italian tuomioistuimissa nostetut kanteet koskevat samaa asiaa Brysselin
yleissopimuksen 21 artiklassa tarkoitetulla tavalla, sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuin on kyseistä artiklaa tulkinnut
(ks. vastaavasti asia 144/86, Gubisch Maschinenfabrik, tuomio 8.12.1987, Kok. 1987, s. 4861, Kok. Ep. IX, s. 273)
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa ensiksi, että Landesgericht Feldkirch ei ole lausunut oikeuspaikkalausekkeen
olemassaolosta, minkä jälkeen se tarkastelee kysymystä siitä, voidaanko sitä, että yksi sopimuspuolista on toistuvasti ja
ilman vastalauseita maksanut toisen sopimuspuolen lähettämiä laskuja, vaikka kyseiset laskut sisälsivät oikeuspaikkalausekkeen,
pitää Brysselin yleissopimuksen 17 artiklan ensimmäisen kappaleen c kohdassa tarkoitettuna tuomioistuimen toimivaltaa koskevana
sopimuksena. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että sopimuspuolten tällainen käyttäytyminen vastaa sopimuspuoliin
sovellettavaa kansainvälistä kauppatapaa, jonka sopimuspuolet tunsivat tai joka heidän olisi pitänyt tuntea. Jos oikeuspaikkalausekkeen
olemassaolo todettaisiin, Landesgericht Feldkirch olisi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan Brysselin yleissopimuksen
17 artiklan mukaan ainoa toimivaltainen tuomioistuin käsittelemään kyseistä riita-asiaa. Tässä tilanteessa nousee esille kysymys
siitä, onko kyseisen yleissopimuksen 21 artiklassa määrättyä velvollisuutta keskeyttää asian käsittely kuitenkin noudatettava.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin nostaa esille myös kysymyksen siitä, missä määrin se, että oikeudenkäynnit siinä sopimusvaltiossa,
jossa se tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, sijaitsee, kestävät yleisesti liian kauan, on omiaan vaikuttamaan Brysselin
yleissopimuksen 21 artiklan soveltamiseen.
Oberlandesgericht on tässä tilanteessa päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat
ennakkoratkaisukysymykset:
1)
Voiko tuomioistuin, joka esittää ennakkoratkaisukysymyksiä yhteisöjen tuomioistuimelle, esittää nämä kysymykset tukeutuen
asianosaisen väitteisiin (joita ei ole osoitettu vääriksi) ─ olipa nämä väitteet (yksityiskohtaisesti) riitautettu tai ei
─ vai onko kyseiset väitteet ratkaistava todistelumenettelyssä aineelliset tosiseikat huomioon ottaen (ja jos on, niin missä
määrin)?
2)
Voiko ─ ─ Brysselin yleissopimuksen 21 artiklan ensimmäisessä kappaleessa tarkoitettu muu tuomioistuin kuin se, jossa kanne
on ensin nostettu, tutkia sen tuomioistuimen toimivallan, jossa kanne on ensin nostettu, sellaisessa tapauksessa, että ensiksi
mainitulla tuomioistuimella on yksinomainen toimivalta Brysselin yleissopimuksen 17 artiklassa tarkoitetun tuomioistuimen
toimivaltaa koskevan sopimuksen perusteella, vai onko sen oikeuspaikkalausekkeesta huolimatta toimittava Brysselin yleissopimuksen
21 artiklassa määrätyllä tavalla?
3)
Voiko se seikka, että oikeudenkäynnit pitkittyvät tietyssä sopimusvaltiossa (suurelta osin riippumatta asianosaisten toiminnasta)
jopa siihen pisteeseen, että kyseinen pitkittyminen saattaa vakavasti loukata asianosaisen etuja, aiheuttaa sen, että Brysselin
yleissopimuksen 21 artiklassa tarkoitetun muun tuomioistuimen kuin sen, jossa kanne on ensin nostettu, ei ole toimittava kyseisessä
artiklassa määrätyllä tavalla?
4)
Voidaanko 24.3.2001 annetussa Italian laissa nro 89 säädetyillä oikeussuojakeinoilla perustella se, että Brysselin yleissopimuksen
21 artiklaa sovelletaan siinäkin tapauksessa, että asianosaisen edut saattavat vaarantua italialaisessa tuomioistuimessa käytävän
oikeudenkäynnin mahdollisesti kohtuuttoman keston takia ja että tämän takia (ks. edellä esitetty kolmas kysymys) ei ole tarpeen
menetellä Brysselin yleissopimuksen 21 artiklassa määrätyllä tavalla?
5)
Millä edellytyksillä muu tuomioistuin kuin se, jossa kanne on ensin nostettu, voi tarvittaessa jättää soveltamatta Brysselin
yleissopimuksen 21 artiklaa?
6)
Kuinka tuomioistuimen on meneteltävä, jos sen ei kolmannessa kysymyksessä esitetyssä tilanteessa ole sovellettava Brysselin
yleissopimuksen 21 artiklan määräyksiä? Jos Brysselin yleissopimuksen 21 artiklaa on kuitenkin sovellettava myös kolmannessa kysymyksessä esitetyssä tilanteessa,
ei neljänteen, viidenteen ja kuudenteen kysymykseen ole tarpeen vastata.
Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessään, voiko kansallinen tuomioistuin
pyytää pöytäkirjan nojalla yhteisöjen tuomioistuinta tulkitsemaan Brysselin yleissopimusta, vaikka kyseinen tuomioistuin tukeutuu
pääasian asianosaisen esittämiin sellaisiin väitteisiin, joiden oikeellisuutta se ei ole vielä tarkistanut.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa tässä yhteydessä siihen, että toinen ennakkoratkaisukysymys perustuu olettamukseen,
jota pääasiaa käsittelevä tuomioistuin ei ole vielä vahvistanut ja jonka mukaan Brysselin yleissopimuksen 17 artiklassa tarkoitetun
oikeuspaikkalausekkeen mukaisesti pääasian olisi toimivaltainen ratkaisemaan se tuomioistuin, jonka tuomiopiiriin Dornbirn
kuuluu.
Tältä osin on muistettava, että ottaen huomioon pöytäkirjassa määrätyn ennakkoratkaisumenettelyä koskevan toimivallan jaon
yksinomaan kansallisen tuomioistuimen asiana on määrittää niiden kysymysten kohde, jotka se haluaa esittää yhteisöjen tuomioistuimelle.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta
ratkaisusta, tehtävänä on nimittäin kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian
ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta (asia C-220/95,
Van den Boogaard, tuomio 27.2.1997, Kok. 1997, s. I-1147, 16 kohta; asia C-295/95, Farrell, tuomio 20.3.1997, Kok. 1997, s. I-1683,
11 kohta; asia C-159/97, Castelletti, tuomio 16.3.1999, Kok. 1999, s. I-1597, 14 kohta ja asia C-111/01, Gantner Electronic,
tuomio 8.5.2003, 34 ja 38 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Se yhteistyön henki, jonka on vallittava ennakkoratkaisumenettelyn yhteydessä, merkitsee kuitenkin sitä, että kansallinen
tuomioistuin omalta osaltaan ottaa huomioon sen, että yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on myötävaikuttaa lainkäyttöön jäsenvaltioissa
eikä antaa neuvoa-antavia lausuntoja yleisluonteisista tai hypoteettisista kysymyksistä. Jotta yhteisöjen tuomioistuin voisi
esittää Brysselin yleissopimuksen hyödyllisen tulkinnan, on tarkoituksenmukaista, että kansallinen tuomioistuin määrittelee
sellaiset asiaa koskevat oikeussäännöt ja tosiseikat, joita pyydetty tulkinta koskee, ja on välttämätöntä, että se selittää,
minkä vuoksi se katsoo asian ratkaisemisen vaativan vastausta sen esittämiin kysymyksiin (ks. vastaavasti em. asia Gantner
Electronic, tuomion 35, 37 ja 38 kohta).
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämistä tosiseikoista ilmenee, että oikeuspaikkalausekkeen olemassaoloa koskeva
olettamus ei ole puhtaasti hypoteettinen.
Kuten yhtäältä komissio ja toisaalta julkiasiamies ratkaisuehdotuksensa 38─41 kohdassa ovat lisäksi todenneet, ennakkoratkaisua
pyytänyt tuomioistuin on katsonut tarpeelliseksi esittää yhteisöjen tuomioistuimelle toisen ennakkoratkaisukysymyksen, jolla
pyritään selvittämään, voidaanko oikeuspaikkalausekkeen olemassaolon perusteella jättää soveltamatta Brysselin yleissopimuksen
21 artiklaa ennen sen tutkimista, onko pääasiassa kyse Brysselin yleissopimuksen 17 artiklassa tarkoitetusta oikeuspaikkalausekkeesta
ja tähän liittyvästä kansainvälisestä kauppatavasta, mihin saatetaan tarvita monitahoisia ja kalliita selvityksiä. Jos mainittuun
kysymykseen vastataan myöntävästi, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on ratkaistava se, onko tällainen oikeuspaikkalauseke
olemassa, ja jos näin on, sen on todettava, että se on yksinomaisesti toimivaltainen ratkaisemaan pääasian. Käänteisessä tilanteessa
eli jos vastaus on kieltävä, Brysselin yleissopimuksen 21 artiklan määräyksiä on sovellettava, jolloin sillä, onko oikeuspaikkalauseketta
olemassa, ei enää ole merkitystä ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle.
Ensimmäiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että kansallinen tuomioistuin voi pöytäkirjan nojalla pyytää yhteisöjen
tuomioistuinta tulkitsemaan Brysselin yleissopimusta sellaistenkin pääasian asianosaisen väitteiden perusteella, joiden oikeellisuutta
se ei vielä ole varmistanut, kun se asian erityispiirteiden perusteella katsoo, että ennakkoratkaisu on tarpeen asian ratkaisemiseksi
ja että sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä on merkitystä asian kannalta. Kansallisen tuomioistuimen
on kuitenkin ilmoitettava yhteisöjen tuomioistuimelle sellaiset asiaa koskevat oikeussäännöt ja tosiseikat, joiden perusteella
yhteisöjen tuomioistuin voi esittää kyseistä yleissopimusta koskevan hyödyllisen tulkinnan, ja ilmoitettava ne syyt, joiden
perusteella se katsoo, että vastaus sen esittämiin kysymyksiin on tarpeellinen asian ratkaisemisen kannalta.
Toinen kysymys
Kansallinen tuomioistuin tiedustelee toisella ennakkoratkaisukysymyksellään, onko Brysselin yleissopimuksen 21 artiklaa tulkittava
siten, että muu tuomioistuin kuin se, jossa kanne on ensin nostettu ja jolla on oikeuspaikkalausekkeen nojalla yksinomainen
toimivalta, voi kyseisestä artiklasta poiketen ratkaista riita-asian ennen kuin se tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu,
toteaa, ettei se ole asiassa toimivaltainen.
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
Gasser ja yhdistyneen kuningaskunnan hallitus toteavat, että kysymykseen on vastattava myöntävästi. Ne vetoavat tulkintansa
tueksi asiassa C-351/89, Overseas Union Insurance ym., 27.6.1991 annettuun tuomioon (Kok. 1991, s. I-3317), jonka mukaan
jollei sellaisesta tapauksesta, että muulla tuomioistuimella kuin sillä, jossa kanne on ensin nostettu, on yleissopimuksessa
ja erityisesti sen 16 artiklassa määrätty yksinomainen toimivalta, muuta johdu, yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että Brysselin yleissopimuksen 21 artiklaa on tulkittava siten, että kun sen tuomioistuimen,
jossa kanne on ensin nostettu, toimivalta riitautetaan, muun tuomioistuimen ainoa mahdollisuus ─ siinä tapauksessa, ettei
se jätä asiaa tutkimatta ─ on keskeyttää asian käsittely, eikä se voi itse tutkia sen tuomioistuimen toimivaltaa, jossa kanne
on ensin nostettu. Gasserin ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen mukaan kyseisen yleissopimuksen 16 ja 17 artiklaa ei
ole aihetta käsitellä eri tavalla vireilläolovaikutuksen kannalta.
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus korostaa, että vaikka 17 artiklalla on Brysselin yleissopimuksessa määrättyjen toimivaltaperusteiden
hierarkiassa alempi asema kuin 16 artiklalla, sillä on kuitenkin korkeampi asema kuin muilla toimivaltaperusteilla, kuten
saman yleissopimuksen 2 artiklalla ja 5 ja 6 artiklassa olevilla erityistä toimivaltaa koskevilla säännöillä. Kansalliset
tuomioistuimet ovat näin ollen velvollisia omasta aloitteestaan arvioimaan, onko 17 artiklaa sovellettava ja onko niiden sen
perusteella tarvittaessa todettava, ettei niillä ole toimivaltaa.
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus toteaa lisäksi, että Brysselin yleissopimuksen 17 ja 21 artiklan välistä suhdetta on tutkittava
ottaen huomioon kansainvälisen kaupan tarpeet. Kauppatapaa sopia riita-asioissa toimivaltaisista tuomioistuimista on Yhdistyneen
kuningaskunnan hallituksen mukaan tuettava ja kannustettava. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus toteaa, että tällaisilla
lausekkeilla nimittäin edistetään oikeusvarmuutta kauppasuhteissa, koska niiden avulla osapuolet voivat riidan syntyessä helposti
määritellä ne tuomioistuimet, jotka ovat toimivaltaisia ratkaisemaan kyseisen riidan.
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus toteaa, että yhteisöjen tuomioistuin on perustellut Brysselin yleissopimuksen 21 artiklassa
määrättyä yleisesti sovellettavaa sääntöä edellä mainitussa asiassa Overseas Union Insurance ym. antamansa tuomion 23 kohdassa
toteamalla, että muu tuomioistuin kuin se, jossa kanne on ensin nostettu, ei missään tapauksessa ole paremmassa asemassa kuin
se tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, lausuakseen viimeksi mainitun tuomioistuimen toimivallasta. Näitä perusteluja
ei Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen mukaan voida kuitenkaan soveltaa sellaisissa tapauksissa, joissa muulla tuomioistuimella
kuin sillä, jossa kanne on ensin nostettu, on yksinomainen toimivalta Brysselin yleissopimuksen 17 artiklan nojalla. Tällaisissa
tapauksissa oikeuspaikkalausekkeessa osoitettu tuomioistuin voi pääsääntöisesti paremmin lausua kyseisen lausekkeen vaikutuksesta,
koska sovelletaan sen jäsenvaltion aineellista oikeutta, jonka alueella osoitettu tuomioistuin sijaitsee.
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus myöntää lopuksi, että sen kannattama näkemys saattaa aiheuttaa keskenään ristiriitaisia
tuomioita koskevan vaaran. Tämän vaaran poistamiseksi Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus kehottaa yhteisöjen tuomioistuinta
toteamaan, että tuomioistuimen, jossa kanne on ensin nostettu ja jonka toimivalta on riitautettu oikeuspaikkalausekkeen nojalla,
on keskeytettävä asian käsittely, kunnes tuomioistuin, joka on määrätty oikeuspaikkalausekkeessa ja jossa kanne on nostettu
myöhemmin, on lausunut toimivallastaan.
MISAT, Italian hallitus ja komissio kannattavat sitä vastoin Brysselin yleissopimuksen 21 artiklan soveltamista ja näin ollen
muuta tuomioistuinta kuin sitä, jossa kanne on ensin nostettu, koskevaa velvollisuutta keskeyttää asian käsittely.
Komissio ja Italian hallitus katsovat, että poikkeusta, joka tehdään sen tuomioistuimen toimivallan hyväksi, jossa kanne on
nostettu myöhemmin, sillä perusteella, että sillä on Brysselin yleissopimuksen 16 artiklan nojalla yksinomainen toimivalta,
ei voida laajentaa koskemaan sellaista tuomioistuinta, joka on osoitettu toimivaltaista tuomioistuinta koskevassa sopimuksessa.
Komissio perustelee sen, että 21 artiklassa määrätystä säännöstä poiketaan 16 artiklaa sovellettaessa, Brysselin yleissopimuksen
28 artiklan ensimmäisellä kappaleella, jonka mukaan tuomioita, jotka on annettu siinä valtiossa, jossa sijaitsee se tuomioistuin,
jossa kanne on ensin nostettu, ja loukattu samalla sen tuomioistuimen, jossa kanne on nostettu myöhemmin, kyseisen yleissopimuksen
16 artiklaan perustuvaa yksinomaista toimivaltaa, ei voida tunnustaa missään sopimusvaltiossa. Näin ollen olisi epäjohdonmukaista
velvoittaa kyseisen yleissopimuksen 21 artiklan nojalla viimeksi mainittu tuomioistuin, jolla on yksinomainen toimivalta,
keskeyttämään asian käsittelyn ja jättämään asia tutkimatta sellaisen tuomioistuimen hyväksi, joka ei ole toimivaltainen.
Tällainen ratkaisu johtaisi siihen, että asianosaiset saavat tuomioistuimelta, joka ei ole toimivaltainen, tuomion, jolla
voi olla oikeusvaikutuksia ainoastaan siinä sopimusvaltiossa, jossa se on annettu. Tällaisessa tapauksessa Brysselin yleissopimuksen
tavoite eli oikeussuojan parantaminen ja tässä tarkoituksessa sen varmistaminen, että yksityisoikeuden alalla annetut tuomiot
tunnustetaan ja pannaan täytäntöön rajat ylittäen, jäisi komission mukaan saavuttamatta.
Näitä näkökohtia ei komission mukaan voida kuitenkaan soveltaa silloin, kun on kyse toimivallasta, joka Brysselin yleissopimuksen
17 artiklan nojalla annetaan muulle tuomioistuimelle kuin sille, jossa kanne on ensin nostettu. Kyseisen yleissopimuksen 28 artiklaa
ei nimittäin sovelleta silloin kun 17 artiklaa ─ joka kuuluu kyseisen yleissopimuksen II osaston 6 jaksoon ─ on rikottu. Komissio
toteaa, että tuomio, joka annetaan loukaten sitä yksinomaista toimivaltaa, joka muulla tuomioistuimella kuin sillä, jossa
kanne on ensin nostettu, on oikeuspaikkalausekkeen perusteella, on tunnustettava ja pantava täytäntöön kaikissa sopimusvaltioissa.
Komissio korostaa myös, että Brysselin yleissopimuksen 21 artiklan tarkoituksena on paitsi välttää se, että annetaan ristiriitaisia
tuomioita, joita kyseisen yleissopimuksen 27 artiklan 3 kohdan mukaan ei tunnusteta, myös turvata prosessiekonomia, koska
muun tuomioistuimen kuin sen, jossa kanne on ensin nostettu, on ensiksi keskeytettävä asian käsittely ja sitten jätettävä
asia tutkimatta, jos se tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, todetaan toimivaltaiseksi. Komission mukaan tämä selvä
sääntö luo oikeusvarmuutta.
Komissio viittaa edellä mainitussa asiassa Overseas Union Insurance ym. annetun tuomion 23 kohtaan ja katsoo, että muu tuomioistuin
kuin se, jossa kanne on ensin nostettu, ei missään tapauksessa ole paremmassa asemassa kuin se tuomioistuin, jossa kanne on
ensin nostettu, lausumaan siitä, onko viimeksi mainittu tuomioistuin toimivaltainen. Käsiteltävänä olevassa asiassa italialainen
tuomioistuin on komission mukaan yhtä hyvässä asemassa kuin itävaltalainen tuomioistuin tutkimaan, onko se Brysselin yleissopimuksen
17 artiklan nojalla toimivaltainen sillä perusteella, että Itävallan ja Italian välistä kauppaa koskevan kauppatavan perusteella
asianosaiset ovat määränneet, että sillä tuomioistuimella, jonka tuomiopiiriin pääasian kantajan kotipaikka kuuluu, on yksinomainen
toimivalta.
Komissio ja Italian hallitus huomauttavat lopuksi, että Brysselin yleissopimuksen 17 artiklassa tarkoitettu toimivalta poikkeaa
kyseisen yleissopimuksen 16 artiklassa tarkoitetusta toimivallasta siten, että viimeksi mainitun artiklan soveltamisalalla
sopimuspuolet eivät voi tehdä kyseisen artiklan vastaisia tuomioistuimen toimivaltaa koskevia sopimuksia (17 artiklan kolmas
kappale). Sopimuspuolilla on komission ja Italian hallituksen mukaan lisäksi mahdollisuus milloin tahansa poistaa 17 artiklassa
tarkoitettu oikeuspaikkalauseke tai muuttaa sitä. Asia on näin esimerkiksi kyseisen yleissopimuksen 18 artiklan mukaisessa
tapauksessa, jossa sopimuspuoli nostaa kanteen muussa valtiossa kuin siinä, josta on sovittu oikeuspaikkalausekkeessa, ja
toinen sopimuspuoli vastaa kyseisessä valtiossa kiistämättä sen tuomioistuimen toimivaltaa, jossa kanne on nostettu (ks. tämänsuuntaisesti asia
150/80, Elefanten Schuh, tuomio 24.6.1981, Kok. 1981, s. 1671, 10 ja 11 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuimen vastaus
Aluksi on muistettava, että Brysselin yleissopimuksen 21 artikla sijaitsee toisiinsa liittyviä kanteita koskevan 22 artiklan
kanssa kyseisen yleissopimuksen II osaston 8 jaksossa ja että kyseisellä yleissopimuksella pyritään hyvän oikeudenkäytön turvaamiseksi
Euroopan yhteisössä välttämään rinnakkaiset oikeudenkäynnit eri sopimusvaltioissa ja tästä mahdollisesti aiheutuvat tuomioiden
ristiriitaisuudet. Kyseisellä säännöstöllä pyritään näin ollen mahdollisuuksien mukaan sulkemaan alusta alkaen pois kyseisen
yleissopimuksen 27 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun tilanteen kaltainen tilanne eli se, että tuomiota ei tunnusteta siksi,
että se on ristiriidassa samojen asianosaisten välillä siinä jäsenvaltiossa, jossa tunnustamista pyydetään, annetun tuomion
kanssa (ks. em. asia Gubisch Maschinenfabrik, tuomion 8 kohta). Tästä seuraa, että näiden tavoitteiden saavuttamiseksi 21 artiklaa
on tulkittava laajasti ja siten, että se kattaa lähtökohtaisesti kaikki tilanteet, jotka koskevat vireilläolovaikutusta sopimusvaltioiden
tuomioistuimissa, riippumatta asianosaisten kotipaikasta (em. asia Overseas Union Insurance ym., tuomion 16 kohta).
Brysselin yleissopimuksen 21 artiklan selvästä sanamuodosta ilmenee, että vireilläolovaikutus aiheuttaa, että muun tuomioistuimen
kuin sen, jossa kanne on ensin nostettu, on omasta aloitteestaan keskeytettävä asian käsittely, kunnes on ratkaistu, onko
tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, toimivaltainen, ja jos näin on, jätettävä asia tutkimatta viimeksi mainitun tuomioistuimen
hyväksi.
Kuten yhteisöjen tuomioistuin on myös edellä mainitussa asiassa Overseas Union Insurance ym. antamansa tuomion 13 kohdassa
todennut, 21 artiklassa ei mitenkään erotella Brysselin yleissopimuksessa määrättyjä toimivaltaperusteita.
On totta, että ennen kuin yhteisöjen tuomioistuin totesi edellä mainitussa asiassa Overseas Union Insurance ym. antamansa
tuomion 26 kohdassa, että Brysselin yleissopimuksen 21 artiklaa on tulkittava siten, että kun tuomioistuimen, jossa kanne
on ensin nostettu, toimivalta kiistetään, muun tuomioistuimen kuin sen, jossa kanne on ensin nostettu, ainoa mahdollisuus
─ siinä tapauksessa, ettei se jätä asiaa tutkimatta ─ on keskeyttää asian käsittely, eikä se voi itse tutkia sen tuomioistuimen
toimivaltaa, jossa kanne on ensin nostettu, yhteisöjen tuomioistuin teki kuitenkin varauman, joka koski tilannetta, jossa
muulla tuomioistuimella kuin sillä, jossa kanne on ensin nostettu, on kyseisessä yleissopimuksessa ja erityisesti sen 16 artiklassa
määrätty yksinomainen toimivalta.
Mainitun tuomion 20 kohdasta ilmenee kuitenkin, että koska pääasiassa ei ollut väitettykään, että muulla tuomioistuimella
kuin sillä, jossa kanne oli ensin nostettu, olisi ollut yksinomainen toimivalta, yhteisöjen tuomioistuin on ainoastaan jättänyt
ottamatta kantaa yleissopimuksen 21 artiklan tulkintaan siinä tapauksessa, jonka osalta se on tehnyt erityisen varauman.
Käsiteltävänä olevassa asiassa muun tuomioistuimen kuin sen, jossa kanne on ensin nostettu, toimivaltaan vedotaan yleissopimuksen
17 artiklan perusteella.
Tämä seikka ei kuitenkaan ole omiaan asettamaan kyseenalaiseksi kyseisen yleissopimuksen 21 artiklaan sisältyvän sellaisen
menettelysäännön soveltamista, joka perustuu selvästi ja yksinomaan siihen aikajärjestykseen, jossa kanteet on nostettu kyseisissä
tuomioistuimissa.
Lisäksi on todettava, että muu tuomioistuin kuin se, jossa kanne on ensin nostettu, ei ole missään tapauksessa paremmassa
asemassa kuin se tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, lausumaan siitä, onko viimeksi mainittu tuomioistuin toimivaltainen.
Tämä toimivalta nimittäin määräytyy suoraan Brysselin yleissopimuksen sellaisten sääntöjen perusteella, jotka ovat samat molemmille
tuomioistuimille ja joita kumpikin niistä voi tulkita ja soveltaa samalla auktoriteetilla (ks. vastaavasti em. asia Overseas
Union Insurance, tuomion 23 kohta).
Kun on olemassa Brysselin yleissopimuksen 17 artiklassa tarkoitettu oikeuspaikkalauseke, on paitsi niin, kuten komissio on
todennut, että asianosaisilla on aina mahdollisuus olla vetoamatta kyseiseen lausekkeeseen ja erityisesti että vastaajalla
on yleissopimuksen 18 artiklaan perustuva mahdollisuus vastata tuomioistuimessa, jossa kanne on ensin nostettu, vetoamatta
oikeuspaikkalausekkeen perusteella siihen, ettei kyseisellä tuomioistuimella ole toimivaltaa, myös niin, että kyseisten tilanteiden
ulkopuolella sen tuomioistuimen, jossa kanne on ensin nostettu, asiana on tarkistaa, onko kyseinen lauseke olemassa, ja jättää
asia tutkimatta, jos 17 artiklan perusteella todetaan, että asianosaiset ovat tosiasiassa sopineet, että muu tuomioistuin
kuin se, jossa kanne on ensin nostettu, on yksinomaan toimivaltainen.
Riippumatta siitä, että Brysselin yleissopimuksen 17 artiklassa viitataan kansainvälisiin kauppatapoihin, sen varmistaminen,
että sopimuspuolten tahdot ovat tosiasiallisesti yhtyneet, on kuitenkin yksi tämän määräyksen tavoitteista, joka perustuu
siihen, että heikompaa sopimuspuolta on suojattava estämällä se, että yhden sopimuspuolen sopimukseen sisällyttämät oikeuspaikkalausekkeet
jäisivät huomaamatta (ks. asia C-106/95, MSG, tuomio 20.2.1997, Kok. 1997, s. I-911, 17 kohta ja em. asia Castelletti, tuomion
19 kohta).
Näin ollen on todettava, että ottaen huomioon ne kiistat, joita voi nousta esille jopa siltä osin, ovatko sopimuspuolten tahdot
yhtyneet siten, että on noudatettu Brysselin yleissopimuksen 17 artiklassa ilmaistuja tiukkoja muotoedellytyksiä, kyseisen
yleissopimuksen tavoitteena olevan oikeusvarmuuden kanssa on yhdenmukaista se, että kun kyse on vireilläolovaikutuksesta,
on määriteltävä selvästi ja täsmällisesti se, kumpi kahdesta kansallisesta tuomioistuimesta toteaa, onko se kyseisen yleissopimuksen
sääntöjen mukaan toimivaltainen. Yleissopimuksen 21 artiklan sanamuodosta ilmenee selvästi, että tuomioistuimen, jossa kanne
on ensin nostettu, on ratkaistava omaa toimivaltaansa koskeva kysymys ottaen nyt käsiteltävänä olevassa tapauksessa huomioon
oikeuspaikkalauseke, johon kyseisessä tuomioistuimessa vedotaan ja jota on pidettävä sellaisena itsenäisenä käsitteenä, jota
arvioidaan ainoastaan kyseisen 17 artiklan vaatimusten perusteella (ks. vastaavasti asia C-214/89, Powell Duffryn, tuomio 10.3.1992,
Kok. 1992, s. I-1745, Kok. Ep. XII, s. I-29, 14 kohta).
Lisäksi on todettava, että edellä esitetystä seuraavaa Brysselin yleissopimuksen 21 artiklan tulkintaa vahvistaa kyseisen
yleissopimuksen 19 artikla, jossa määrätään sopimusvaltion tuomioistuimen velvollisuudesta jättää asia tutkimatta omasta aloitteestaan
ainoastaan niissä tapauksissa, joissa
nostettu kanne koskee pääasiallisesti asiaa, jonka toisen sopimusvaltion tuomioistuin on 16 artiklan mukaan yksinomaisesti
toimivaltainen tutkimaan. Brysselin yleissopimuksen 19 artikla ei koske yleissopimuksen 17 artiklaa.
Lopuksi on huomautettava, että sellaiset vaikeudet, joihin Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on vedonnut ja jotka johtuvat
sellaisten asianosaisten viivytystoimenpiteistä, jotka haluavat viivästyttää pääasian ratkaisemista ja jotka nostavat kanteen
sellaisessa tuomioistuimessa, jonka osalta ne tietävät, ettei se oikeuspaikkalausekkeen takia ole toimivaltainen, eivät ole
omiaan asettamaan kyseenalaiseksi Brysselin yleissopimuksen jonkin määräyksen tulkintaa, joka seuraa kyseisen määräyksen sanamuodosta
ja päämäärästä.
Edellä esitetty huomioon ottaen toiseen kysymykseen on vastattava, että Brysselin yleissopimuksen 21 artiklaa on tulkittava
siten, että muun tuomioistuimen, jonka toimivaltaan vedotaan oikeuspaikkalausekkeen perusteella kuin sen, jossa kanne on ensin
nostettu, on kuitenkin keskeytettävä asian käsittely, kunnes tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on todennut, ettei
se ole toimivaltainen.
Kolmas kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa kolmannella kysymyksellään pääasiallisesti selvittää, onko Brysselin yleissopimuksen
21 artiklaa tulkittava siten, että sen määräyksistä voidaan poiketa silloin, kun oikeudenkäynnit sen sopimusvaltion tuomioistuimissa,
jossa sijaitsee se tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, kestävät yleisesti kohtuuttoman kauan.
Tutkittavaksi ottaminen
Komissio esittää epäilyksiä mainitun kysymyksen tutkittavaksi ottamisen edellytyksistä ja näin ollen myös kolmatta kysymystä
seuraavista kysymyksistä, jotka liittyvät kolmanteen kysymykseen, sillä perusteella, ettei ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
ole esittänyt konkreettisia seikkoja, joiden perusteella voitaisiin päätellä, että Tribunale civile e penale di Roma on laiminlyönyt
velvollisuuden ratkaista asia kohtuullisessa ajassa ja rikkonut siten ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn,
Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun yleissopimuksen (jäljempänä EIOS) 6 artiklaa.
Tätä kantaa ei voida hyväksyä. Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 87 kohdassa, ennakkoratkaisua pyytänyt
tuomioistuin on esittänyt kysymyksen siitä, voiko tuomioistuin, jossa kanne on nostettu myöhemmin, pätevästi jättää Brysselin
yleissopimuksen 21 artiklaa soveltamatta, ottaen huomioon nimenomaan sen, että sen sopimusvaltion tuomioistuimissa, jossa
kanne on ensin nostettu, oikeudenkäynnit kestävät yleisesti kohtuuttoman kauan. Jotta voidaan vastata tähän kysymykseen, jota
ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on pitänyt tarpeellisena pääasian ratkaisemisen kannalta, ei ole tarpeen, että kyseinen
tuomioistuin toimittaa tietoja oikeudenkäynnin kulusta Tribunale civile e penale di Romassa.
Kolmanteen kysymykseen on näin ollen vastattava.
Aineellinen kysymys
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
Gasserin mukaan Brysselin yleissopimuksen 21 artiklaa on joka tapauksessa tulkittava siten, että vältetään kohtuuttoman pitkät
(eli yli kolme vuotta kestävät) oikeudenkäynnit, jotka Gasserin mukaan ovat EIOS:n 6 artiklan vastaisia ja merkitsevät liikkumisvapauksiin
kohdistuvia rajoituksia, sellaisina kuin nämä vapaudet on taattu EY 28, EY 39, EY 48 ja EY 49 artiklassa. Gasserin mukaan
Euroopan unionin viranomaisten tai kansallisten tuomioistuinten olisi määritettävä ne valtiot, joissa oikeudenkäynnit tunnetusti
ovat kohtuuttoman pitkiä.
Gasser toteaa myös, että siinä tapauksessa, ettei minkäänlaista toimivaltaa koskevaa ratkaisua ole tehty kuudessa kuukaudessa
siitä, kun kanne nostettiin ensimmäisessä tuomioistuimessa, tai minkäänlaista toimivaltaa koskevaa lopullista ratkaisua ei
ole tehty vuoden kuluessa kyseisen kanteen nostamisesta, Brysselin yleissopimuksen 21 artiklaa on jätettävä soveltamatta.
Gasser väittää, että sen valtion tuomioistuimilla, jossa kanne on nostettu myöhemmin, on oikeus ratkaista itse toimivaltaa
koskeva kysymys ja hieman pidempien määräaikojen kuluttua myös pääasia.
Myös Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus katsoo, että Brysselin yleissopimuksen 21 artiklaa on tulkittava ottaen huomioon
EIOS:n 6 artikla. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus huomauttaa tältä osin, että kaupallisen riita-asian mahdollinen velallinen
nostaa usein valitsemassaan tuomioistuimessa kanteen, jossa se vaatii toteamaan, ettei se ole miltään osin vastuussa, tietoisena
siitä, että kyseinen oikeudenkäynti tulee kestämään erityisen kauan, ja tarkoituksenaan viivyttää itselleen vastaista tuomiota
useita vuosia.
Mainitun 21 artiklan automaattinen soveltaminen tällaisessa tilanteessa antaisi yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen mukaan
mahdolliselle velalliselle huomattavan ja perusteettoman edun, jonka avulla hän voisi kontrolloida oikeudenkäyntiä tai hän
voisi jopa saada aikaan sen, ettei velkoja esitä vaatimuksiaan oikeudessa.
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ehdottaa tässä tilanteessa yhteisöjen tuomioistuimelle, että tämä myöntäisi kyseistä 21 artiklaa
koskevan sellaisen poikkeuksen, joka mahdollistaisi sen, että tuomioistuin, jossa kanne on nostettu myöhemmin, voi tutkia
sen tuomioistuimen toimivallan, jossa kanne on ensin nostettu, silloin kun
1)kantaja on vilpillisessä mielessä nostanut kanteen sellaisessa tuomioistuimessa, joka ei ole toimivaltainen, estääkseen oikeudenkäynnin
toisen sopimusvaltion tuomioistuimissa, jotka ovat toimivaltaisia Brysselin yleissopimuksen nojalla, ja kun
2)
tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, ei ole päättänyt omasta toimivallastaan kohtuullisessa ajassa.
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus toteaa lisäksi, että kansallisten tuomioistuinten olisi arvioitava näitä edellytyksiä
kaikki asian kannalta merkitykselliset olosuhteet huomioon ottaen.
MISAT, Italian hallitus ja komissio tukevat sitä vastoin näkemystä siitä, että Brysselin yleissopimuksen 21 artiklaa on sovellettava
täysimääräisesti riippumatta siitä, että jossakin kyseisistä valtioista oikeudenkäynnit kestävät kohtuuttoman kauan.
MISAT toteaa, että kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen annettava myöntävä vastaus aiheuttaisi oikeudellista epävarmuutta
ja lisäisi riita-asian asianosaisille aiheutuvia taloudellisia kustannuksia, koska nämä olisivat pakotettuja käymään oikeutta
samanaikaisesti kahden eri valtion tuomioistuimissa ja vastaamaan kahdessa asiaa käsittelevässä tuomioistuimessa voimatta
ennakoida, kumpi kyseisistä tuomioistuimista ratkaisee asian ensin. Tuomioistuinten toimivaltaa koskevien, jo nyt runsaslukuisten
riitojen määrä kasvaisi tarpeettomasti, mikä edistäisi oikeusjärjestyksen lamaantumista.
Komissio muistuttaa, että Brysselin yleissopimus perustuu molemminpuoliseen luottamukseen ja sopimusvaltioiden tuomioistuinten
yhdenvertaisuuteen ja että siinä luodaan toimivaltaa koskeva sitova järjestelmä, jota kaikki kyseisen yleissopimuksen soveltamisalaan
kuuluvat tuomioistuimet ovat velvollisia noudattamaan. Yleissopimus mahdollistaa sen, että sopimusvaltioille asetetaan velvollisuus
vastavuoroisesti tunnustaa ja panna täytäntöön tuomioistuinten tuomioita yksinkertaisin menettelyin. Kyseinen tuomioistuinten
toimivaltaa koskeva sitova järjestelmä edistää komission mukaan samalla oikeusvarmuutta, koska Brysselin yleissopimuksen sääntöjen
ansiosta asianosaiset ja tuomioistuimet voivat säännönmukaisesti ja helposti määritellä kansainvälisen toimivallan. Kyseisessä
järjestelmässä mainitun yleissopimuksen II osaston 8 jakson tarkoituksena on ehkäistä toimivaltaa koskevat ristiriidat ja
toisistaan poikkeavat tuomiot.
Brysselin yleissopimuksen filosofian ja tavoitteiden kanssa ei komission mukaan ole sovitettavissa yhteen se, että kansallisilla
tuomioistuimilla on velvollisuus noudattaa vireilläolovaikutusta koskevia sääntöjä ainoastaan silloin, kun ne katsovat, että
tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, ratkaisee asian kohtuullisessa ajassa. Kyseisessä yleissopimuksessa ei komission
mukaan missään kohdin määrätä, että tuomioistuimet voivat vedota oikeudenkäyntien viivästymiseen muissa sopimusvaltioissa
välttyäkseen soveltamasta yleissopimuksen määräyksiä.
Komissio toteaa lisäksi, että se hetki, josta alkaen oikeudenkäynti muodostuu kohtuuttoman pitkäksi siten, että kyseinen kesto
saattaa vakavasti vahingoittaa asianosaisen etuja, voidaan vahvistaa ainoastaan sellaisen arvioinnin perusteella, jossa otetaan
huomioon kaikki kyseisen tapauksen olosuhteet. Tätä kysymystä ei komission mukaan voida säännellä Brysselin yleissopimuksen
perusteella. Tämän asian tutkiminen kuuluu nimittäin Euroopan ihmisoikeustuomioistuimelle, eivätkä kansalliset tuomioistuimet
voi asettaa itseään edellä mainitun tuomioistuimen asemaan tukeutumalla Brysselin yleissopimuksen 21 artiklaan.
Yhteisöjen tuomioistuimen vastaus
Kuten yhtäältä komissio ja toisaalta julkisasiamies ratkaisuehdotuksensa 88 ja 89 kohdassa ovat todenneet, Brysselin yleissopimuksen
21 artiklan tulkitseminen siten, että kyseistä artiklaa on jätettävä soveltamatta tapauksessa, jossa tuomioistuin, jossa kanne
on ensin nostettu, on sellaisen jäsenvaltion tuomioistuin, jonka tuomioistuimissa käsittelyajat yleisesti kestävät kohtuuttoman
kauan, olisi selvästi kyseisen yleissopimuksen sanamuodon, systematiikan ja päämäärän vastaista.
Mainittu yleissopimus ei nimittäin yhtäältä sisällä mitään määräystä, jonka nojalla yleissopimuksen määräyksiä ja erityisesti
sen 21 artiklaa lakattaisiin soveltamasta sen takia, että asianomaisen sopimusvaltion tuomioistuimissa käytävät oikeudenkäynnit
ovat pitkäkestoisia.
Toisaalta on muistettava, että Brysselin yleissopimus perustuu välttämättä luottamukselle, jota sopimusvaltiot osoittavat
vastavuoroisesti toistensa oikeusjärjestyksille ja lainkäyttöelimille. Nimenomaan tämä keskinäinen luottamus on mahdollistanut
sellaisen toimivaltaa koskevan sitovan järjestelmän käyttöönoton, jota kaikki yleissopimuksen soveltamisalaan kuuluvat tuomioistuimet
ovat velvollisia noudattamaan, ja sen, että samat valtiot ovat vastaavasti luopuneet omista ulkomaisten tuomioiden tunnustamista
ja täytäntöönpanoa koskevista kansallisista säännöistään tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevan yksinkertaistetun
menettelyn hyväksi. On myös kiistatonta, että kyseisen yleissopimuksen tarkoituksena on näin ollen taata oikeusvarmuus antamalla
yksityisille mahdollisuus riittävällä varmuudella ennakoida toimivaltainen tuomioistuin.
Edellä esitetty huomioon ottaen kolmanteen kysymykseen on vastattava, että Brysselin yleissopimuksen 21 artiklaa on tulkittava
siten, ettei sen määräyksistä voida poiketa silloin, kun oikeudenkäynnit sen sopimusvaltion tuomioistuimissa, jossa sijaitsee
se tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, kestävät yleisesti kohtuuttoman kauan.
Neljäs, viides ja kuudes kysymys
Ottaen huomioon kolmanteen kysymykseen annettu vastaus ei ole tarpeen vastata neljänteen, viidenteen ja kuudenteen kysymykseen,
jotka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt ainoastaan siinä tapauksessa, että kolmanteen kysymykseen olisi
vastattu myöntävästi.
Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukselle ja komissiolle aiheutuneita
oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa
on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana
on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on ratkaissut Oberlandesgericht Innsbruckin 25.3.2002 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
1)
Kansallinen tuomioistuin voi tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevan 27 päivänä
syyskuuta 1968 allekirjoitetun yleissopimuksen tulkitsemisesta yhteisöjen tuomioistuimessa 3 päivänä kesäkuuta 1971 tehdyn
pöytäkirjan, sellaisena kuin tämä yleissopimus on muutettuna Tanskan kuningaskunnan, Irlannin sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin
yhdistyneen kuningaskunnan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 9 päivänä lokakuuta 1978 tehdyllä yleissopimuksella,
Helleenien tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 25 päivänä lokakuuta 1982 tehdyllä yleissopimuksella,
Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 26 päivänä toukokuuta
1989 tehdyllä yleissopimuksella ja Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisestä kyseiseen
yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 29 päivänä marraskuuta 1996 tehdyllä yleissopimuksella, nojalla pyytää yhteisöjen tuomioistuinta
tulkitsemaan kyseistä yleissopimusta pääasian asianosaisen sellaistenkin väitteiden perusteella, joiden oikeellisuutta se
ei vielä ole varmistanut, kun se asian erityispiirteiden perusteella katsoo, että ennakkoratkaisu on tarpeen asian ratkaisemiseksi
ja että sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä on merkitystä asian kannalta. Kansallisen tuomioistuimen
on kuitenkin ilmoitettava yhteisöjen tuomioistuimelle sellaiset asiaa koskevat oikeussäännöt ja tosiseikat, joiden perusteella
yhteisöjen tuomioistuin voi esittää kyseistä yleissopimusta koskevan hyödyllisen tulkinnan, ja ilmoitettava ne syyt, joiden
perusteella se katsoo, että vastaus sen esittämiin kysymyksiin on tarpeellinen asian ratkaisemisen kannalta.
2)
Mainitun 27.9.1968 allekirjoitetun yleissopimuksen 21 artiklaa on tulkittava siten, että muun tuomioistuimen, jonka toimivaltaan
vedotaan oikeuspaikkalausekkeen perusteella kuin sen, jossa kanne on ensin nostettu, on kuitenkin keskeytettävä asian käsittely,
kunnes tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on todennut, ettei se ole toimivaltainen.
3)
Mainitun 27.9.1968 allekirjoitetun yleissopimuksen 21 artiklaa on tulkittava siten, ettei sen määräyksistä voida poiketa silloin,
kun oikeudenkäynnit sen sopimusvaltion tuomioistuimissa, jossa sijaitsee se tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, kestävät
yleisesti kohtuuttoman kauan.
Skouris
Jann
Timmermans
Gulmann
Cunha Rodrigues
Rosas
Edward
La Pergola
Puissochet
Schintgen
Macken
Colneric
von Bahr
Julistettiin Luxemburgissa 9 päivänä joulukuuta 2003.
R. Grass
V. Skouris
kirjaaja
presidentti
–
Oikeudenkäyntikieli: saksa.