CELEX: 62007CJ0387
Deșeuri
Noțiunea «stocare temporară»
Directiva 75/442/CEE
Decizia 2000/532/CE
Posibilitatea de a amesteca deșeuri care corespund unor coduri diferite
Noțiunea «amestec de ambalaje»

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea Directivei 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile (
JO L 194, p. 39
), astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 septembrie 2003 (
JO L 284, p. 1
, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 213, denumită în continuare „Directiva 75/442”), precum și a Deciziei 2000/532/CE a Comisiei din 3 mai 2000 de înlocuire a Deciziei 94/3/CE de stabilire a unei liste de deșeuri în temeiul articolului 1 litera (a) din Directiva 75/442/CEE a Consiliului privind deșeurile și a Deciziei 94/904/CE a Consiliului de stabilire a unei liste de deșeuri periculoase în temeiul articolului 1 alineatul (4) din Directiva 91/689/CEE a Consiliului privind deșeurile periculoase (
JO L 226, p. 3
, Ediție specială, 15/vol. 6, p. 69).
Această cerere a fost formulată în cadrul unei acțiuni introduse de MI.VER Srl (denumită în continuare „MI.VER”) și de domnul Antonelli împotriva unei ordonanțe-somație emise de Provincia di Macerata ca urmare a unui proces-verbal întocmit la 18 noiembrie 2005 de constatare a unei încălcări a articolului 15 din Decretul legislativ nr. 22 privind transpunerea Directivei 91/156/CEE privind deșeurile, a Directivei 91/689/CEE privind deșeurile periculoase și a Directivei 94/62/CE privind ambalajele și deșeurile de ambalaje (decreto legislativo n
o
22, attuazione delle direttive 91/156/CEE sui rifiuti, 91/689/CEE sui rifiuti pericolosi e 94/62/CE sugli imballaggi e sui rifiuti di imballaggio) din 5 februarie 1997 (supliment ordinar la GURI nr. 38 din 15 februarie 1997), astfel cum a fost modificat prin Decretul legislativ nr. 389 din 8 noiembrie 1997 (GURI nr. 261 din 8 noiembrie 1997, denumit în continuare „Decretul legislativ nr. 22/97”).
Cadrul juridic
Reglementarea comunitară
Articolul 1 din Directiva 75/442 prevede următoarele:
„În sensul prezentei directive:
(a)
«deșeu» înseamnă orice substanță sau obiect din categoriile cuprinse în anexa I, de care deținătorul se debarasează ori intenționează sau are obligația să se debaraseze.
Comisia, hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18, va întocmi, până la 1 aprilie 1993, o listă a deșeurilor care aparțin categoriilor enumerate în anexa I. Lista în cauză va fi reexaminată periodic și, în caz de necesitate, va fi revizuită în conformitate cu aceeași procedură;
(b)
«producător» înseamnă orice persoană ale cărei activități produc deșeuri («producător inițial») și/sau orice persoană care realizează operațiuni de prelucrare inițială, de amestecare sau alte operațiuni care au ca rezultat schimbarea naturii sau a compoziției acestor deșeuri;
(c)
«deținător» înseamnă producătorul de deșeuri sau persoana fizică sau juridică aflată în posesia acestora;
(d)
«gestionare» înseamnă colectarea, transportul, recuperarea și eliminarea deșeurilor, inclusiv supervizarea unor asemenea operațiuni și supravegherea spațiilor de eliminare după dezafectare;
(e)
«eliminare» înseamnă orice operațiune prevăzută în anexa II A;
(f)
«recuperare» înseamnă orice operațiune prevăzută în anexa II B;
(g)
«colectare» înseamnă adunarea, sortarea și/sau amestecarea deșeurilor în vederea transportului.” [traducere neoficială]
Articolul 4 din această directivă prevede:
„Statele membre iau măsurile necesare pentru a asigura că deșeurile se recuperează sau se elimină fără a periclita sănătatea oamenilor și fără a utiliza procedee sau metode care ar putea fi dăunătoare pentru mediu, în special:
—
fără riscuri pentru apă, aer sau sol sau pentru animale ori plante,
—
fără a cauza neplăceri prin zgomot sau mirosuri,
—
fără a afecta în mod negativ peisajele sau zonele de interes special.
De asemenea, statele membre iau măsurile necesare pentru a interzice abandonarea, descărcarea sau eliminarea necontrolată a deșeurilor.” [traducere neoficială]
În anexa II A la Directiva 75/442 sunt enumerate operațiunile de eliminare și, printre acestea, stocarea efectuată anterior celorlalte operațiuni de eliminare, „excluzând stocarea temporară, până la colectare, în locul unde se produc deșeurile”. Aceeași excludere însoțește stocarea de deșeuri efectuată anterior celorlalte operațiuni de recuperare, care figurează, la rândul său, în anexa II B la directiva menționată, în care sunt enumerate operațiunile de recuperare.
Prin Decizia 2000/532, Comisia a adoptat o listă de deșeuri stabilită în temeiul articolului 1 litera (a) din Directiva 75/442 și al articolului 1 alineatul (4) din Directiva 91/689/CEE a Consiliului din 12 decembrie 1991 privind deșeurile periculoase (
JO L 377, p. 20
, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 91). În această listă, anexată la decizia menționată, deșeurile sunt clasificate pe rubrici cărora le corespunde un cod. Rubrica „amestec de ambalaje” corespunde codului 15 01 06. Lista menționată cuprinde de asemenea o rubrică „ambalaje compozite” care corespunde codului 15 01 05.
Ambalajul compozit este definit la articolul 2 alineatul (1) litera (a) din Decizia 2005/270/CE a Comisiei din 22 martie 2005 de stabilire a tabelelor corespunzătoare sistemului de baze de date în conformitate cu Directiva 94/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind ambalajele și deșeurile de ambalaje (
JO L 86, p. 6
, Ediție specială, 13/vol. 49, p. 7) ca fiind „un ambalaj confecționat din diferite materiale care nu pot fi separate manual, niciunul nedepășind un procentaj dat din masă”.
Reglementarea națională
Reglementarea comunitară privind deșeurile a fost transpusă în ordinea juridică italiană prin Decretul legislativ nr. 22/97. Articolul 6 alineatul 1 litera a) din acest decret preia definiția deșeului cuprinsă în Directiva 75/442 și face trimitere la anexa A la decretul menționat, ce cuprindea, în versiunea inițială a acestuia, un „catalog european al deșeurilor”, care a fost înlocuit cu o listă de deșeuri în care, la fel ca în lista stabilită prin Decizia 2000/532, este realizată o clasificare a deșeurilor pe rubrici cărora le corespunde un cod. Rubrica „amestec de ambalaje” corespunde, la fel ca în Decizia 2000/532, codului 15 01 06.
Articolul 6 alineatul 1 litera m) din Decretul legislativ nr. 22/97 definește stocarea temporară ca fiind amestecarea deșeurilor, până la colectare, în locul unde se produc acestea. Articolul menționat stabilește condițiile stocării temporare, mai ales durata maximă a acesteia până la recuperare sau până la eliminare, și prevede în special că această stocare trebuie să fie efectuată pe tipuri de deșeuri omogene și cu respectarea normelor tehnice corespunzătoare. În anexele B și C la Decretul legislativ nr. 22/97 sunt enumerate operațiunile de eliminare, respectiv operațiunile de recuperare, care cuprind stocarea efectuată anterior acestor operațiuni, cu aceeași excludere precum cea prevăzută în Directiva 75/442 privind stocarea temporară.
Articolul 15 din Decretul legislativ nr. 22/97 prevede că transportul deșeurilor efectuat de organisme sau de întreprinderi trebuie să fie însoțit de un formular de identificare în care trebuie să figureze, printre altele, numele și adresa producătorului sau a deținătorului, originea, tipul și cantitatea de deșeuri, instalația de destinație, data transportului și traseul urmat, precum și numele și adresa destinatarului. Modelul de formular de identificare cuprinde o rubrică destinată în special descrierii deșeurilor și mențiunii codului european al acestora. Potrivit articolului 20 din Decretul legislativ nr. 22/97, provinciile au competențe în materie de control al aplicării legislației pertinente. Articolul 52 din acest decret prevede amenzi administrative, în special în cazul nerespectării dispozițiilor articolului 15 din decretul menționat.
Acțiunea principală și întrebările preliminare
Cu ocazia unui control efectuat la 17 noiembrie 2005, poliția provincială din Macerata a constatat că un camion, condus de domnul Antonelli, transporta deșeuri constituite din diferite tipuri de ambalaje, cum ar fi saci de nailon, lăzi de polistiren, palete și ambalaje din carton. Această încărcătură era însoțită de un formular de identificare a deșeurilor care menționa codul 15 01 06 ce corespunde „amestecului de ambalaje”. Întrucât au considerat că acest cod nu putea fi atribuit deșeurilor transportate deoarece era vorba despre ambalaje din materiale diferite, amestecate între ele, agenții însărcinați cu controlul au întocmit procese-verbale de constatare a unei încălcări a articolului 15 din Decretul legislativ nr. 22/97, pe de o parte, împotriva producătorului deșeurilor și, pe de altă parte, împotriva domnului Antonelli și a MI.VER, șoferul camionului, respectiv transportatorul deșeurilor. La finalizarea procedurii administrative, Provincia di Macerata a emis o ordonanță-somație împotriva domnului Antonelli și a MI.VER, prin care aceștia au fost obligați la plata în solidar a sumei totale de 540 de euro. La 4 decembrie 2006, domnul Antonelli și MI.VER au introdus o acțiune împotriva acestei ordonanțe-somație la Tribunale di Ancona.
În fața acestei instanțe, reclamanții din acțiunea principală au susținut că acel cod indicat în formularul de identificare era corect și, în subsidiar, că răspunderea pentru eventuala eroare aparținea numai producătorului deșeurilor. În ceea ce privește Provincia di Macerata, aceasta a susținut că, în cadrul unei stocări temporare, deșeurile care au coduri diferite nu pot fi amestecate. În caz contrar, ar fi vorba despre o activitate de gestionare, care este supusă unei autorizații. În plus, aceasta a arătat că, presupunând că un astfel de amestec de deșeuri ar fi admis, codul 15 01 06 care corespunde „amestecului de ambalaje” se aplică numai ambalajelor „fabricate din mai multe materiale”, și nu deșeurilor constituite din ambalaje din materiale diferite, amestecate între ele.
Dorind să se stabilească dacă producătorul de deșeuri din ambalaje are obligația de a le separa pe categorii, prin utilizarea codurilor aferente din lista anexată la Decizia 2000/532, înainte de a le preda transportatorului sau destinatarului, Tribunale di Ancona a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Noțiunea «stocare temporară» prevăzută de Directiva 75/442 […] permite producătorului să amestece deșeuri care poartă diferite coduri în catalogul european al deșeurilor, după cum se prevede în Decizia 2000/532 […]?
2)
În caz afirmativ, codul […] 15 01 06, «amestec de ambalaje», poate fi utilizat pentru a desemna deșeuri constituite din ambalaje compuse din materiale diferite, amestecate între ele, sau acest cod privește în mod exclusiv ambalajele fabricate din mai multe materiale ori constituite din componente separate fabricate din diferite materiale?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la admisibilitate
În observațiile scrise, Comisia ridică problema pertinenței întrebărilor adresate pentru soluționarea litigiului din acțiunea principală, în măsura în care acestea privesc obligațiile producătorului de deșeuri, deși, pe de o parte, articolul 15 din Decretul legislativ nr. 22/97, a cărui nerespectare constituie încălcarea imputată în acțiunea principală, se referă la transportul deșeurilor și, pe de altă parte, potrivit deciziei de trimitere, numai domnul Antonelli și MI.VER, și nu producătorul deșeurilor în cauză, au introdus o acțiune împotriva ordonanței-somație privind această încălcare.
Trebuie amintit în această privință că prezumția de pertinență a întrebărilor adresate cu titlu preliminar de instanțele naționale nu poate fi înlăturată decât în cazuri excepționale, mai ales atunci când este evident că interpretarea solicitată a dispozițiilor dreptului comunitar, menționate în aceste întrebări, nu are nicio legătură cu realitatea ori cu obiectul acțiunii principale (a se vedea printre altele Hotărârea din 15 decembrie 1995, Bosman,
C-415/93, Rec., p. I-4921
, punctul 61, precum și Hotărârea din 7 iunie 2007, van der Weerd și alții,
C-222/05-C-225/05, Rep., p. I-4233
, punctul 22).
În cazul de față, deși decizia de trimitere nu menționează consecințele juridice pe care le pot avea, pentru soluționarea litigiului din acțiunea principală, răspunsurile ce pot fi date la întrebările adresate, reiese din decizia menționată, precum și din observațiile scrise și orale formulate de Provincia di Macerata, că aceasta din urmă a aplicat o sancțiune administrativă atât producătorului, cât și transportatorului deșeurilor în cauză, întrucât a apreciat că aceștia erau responsabili în solidar de încălcarea imputată, fapt contestat de domnul Antonelli și de MI.VER. În consecință, nu rezultă că interpretarea dreptului comunitar solicitată nu are nicio legătură cu realitatea acestui litigiu, ceea ce Comisia a admis, de altfel, în cadrul ședinței.
În aceste condiții, cele două întrebări adresate de Tribunale di Ancona sunt admisibile.
Cu privire la fond
Cu privire la prima întrebare
Prin intermediul primei întrebări formulate, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă Directiva 75/442 și Decizia 2000/532 trebuie interpretate în sensul că producătorul de deșeuri poate amesteca deșeuri care corespund unor coduri diferite din lista anexată la decizia menționată, la stocarea temporară a acestora, până la colectare, în locul unde se produc deșeurile sau, dimpotrivă, în sensul că, încă din acest stadiu, producătorul trebuie să le trieze și să le stocheze separat, utilizând în acest scop codurile menționate.
Provincia di Macerata și guvernul italian apreciază că noțiunea de stocare temporară presupune că, pentru a putea să le stocheze temporar, producătorul de deșeuri trebuie să le grupeze pe categorii, urmând codurile din lista anexată la Decizia 2000/532.
Aceștia remarcă, în esență, că rezultă din jurisprudența Curții (Hotărârea din 5 octombrie 1999, Lirussi și Bizzaro,
C-175/98 și C-177/98, Rec., p. I-6881
, punctul 54) că stocarea temporară, deși precede adevărata gestionare a deșeurilor și nu necesită, așadar, o autorizație, trebuie reglementată de statele membre, astfel încât să îndeplinească obiectivele cuprinse în Directiva 75/442 privind protecția sănătății umane și a mediului. Or, a admite că producătorul de deșeuri poate amesteca fără autorizație deșeuri care au coduri diferite ar putea cauza pericole și ar fi o frână în calea recuperării reale și complete a acestora, ceea ce ar fi contrar atât obiectivelor stabilite prin directiva menționată, cât și finalității codificării stabilite prin Decizia 2000/532.
În această privință, trebuie arătat că stocarea temporară este menționată numai în anexele II A și II B la directiva menționată, în care sunt enumerate operațiunile de eliminare, respectiv operațiunile de recuperare a deșeurilor. Din aceste anexe, și anume din cuprinsul punctelor D 15 și R 13, reiese că stocarea temporară, până la colectare, în locul unde se produc deșeurile, este exclusă de pe lista operațiunilor calificate de Directiva 75/442 drept operațiuni de eliminare sau drept operațiuni de recuperare. Astfel cum a amintit Curtea la punctul 45 din Hotărârea Lirussi și Bizzaro, citată anterior, aceasta trebuie definită ca fiind operațiunea preliminară unei operațiuni de gestionare a deșeurilor, în sensul articolului 1 litera d) din această directivă.
Decizia 2000/532, prin care a fost adoptată lista de deșeuri stabilită în temeiul articolului 1 litera (a) din Directiva 75/442 și al articolului 1 alineatul (4) din Directiva 91/689, nu prevede în plus nicio măsură referitoare la stocarea temporară a deșeurilor, până la colectare, în locul unde sunt produse.
În consecință, trebuie să se constate că nici Directiva 75/442, nici Decizia 2000/532 nu impun statelor membre să adopte măsuri prin care să oblige producătorul de deșeuri să trieze și să stocheze separat deșeurile, utilizând în acest scop codurile din lista anexată la decizia menționată, la momentul stocării temporare a acestora, până la colectare, în locul unde sunt produse.
Cu toate acestea, în Hotărârea Lirussi și Bizzaro, citată anterior, Curtea a declarat că, în ceea ce privește operațiunile de stocare temporară, autoritățile naționale competente sunt obligate să asigure respectarea obligațiilor care rezultă din articolul 4 din Directiva 75/442, care prevede, la primul paragraf, că statele membre iau măsurile necesare pentru a asigura că deșeurile se recuperează sau se elimină fără a periclita sănătatea oamenilor și fără a utiliza procedee sau metode care ar putea fi dăunătoare pentru mediu. Astfel cum a statuat Curtea la punctul 53 din hotărârea menționată, în măsura în care, chiar stocate temporar, deșeurile pot produce prejudicii importante mediului, este într-adevăr necesar să se considere că dispozițiile articolului 4 din Directiva 75/442, care au ca scop punerea în aplicare a principiului precauției, sunt de asemenea aplicabile în cazul operațiunii de stocare temporară.
Cu toate acestea, astfel cum a arătat deja Curtea în mai multe rânduri, articolul 4 primul paragraf din Directiva 75/442 nu precizează conținutul concret al măsurilor care trebuie luate pentru a asigura că deșeurile se elimină fără a periclita sănătatea oamenilor și fără a aduce atingere mediului, dar este obligatoriu pentru statele membre cu privire la obiectivele care trebuie atinse, lăsându-le în același timp o marjă de apreciere în evaluarea necesității unor astfel de măsuri (a se vedea printre altele Hotărârea din 9 noiembrie 1999, Comisia/Italia,
C-365/97, Rec., p. I-7773
, punctul 67, Hotărârea din 18 noiembrie 2004, Comisia/Grecia,
C-420/02, Rec., p. I-11175
, punctul 21, și Hotărârea din 26 aprilie 2007, Comisia/Italia,
C-135/05, Rep., p. I-3475
, punctul 37).
Rezultă că, deși Directiva 75/442 nu impune statelor membre să adopte măsuri specifice prin care să oblige producătorul de deșeuri să trieze și să stocheze separat deșeurile, utilizând în acest scop codurile din lista anexată la Decizia 2000/532, la momentul stocării temporare a acestora, până la colectare, în locul unde sunt produse, statele membre sunt obligate să adopte astfel de măsuri în cazul în care consideră că acestea sunt necesare pentru a atinge obiectivele stabilite la articolul 4 primul paragraf din directiva menționată.
Având în vedere considerațiile care precedă, trebuie să se răspundă la prima întrebare că Directiva 75/442 și Decizia 2000/532 nu se opun ca producătorul de deșeuri să amestece deșeuri care corespund unor coduri diferite din lista anexată la decizia menționată, la momentul stocării temporare a acestora, până la colectare, în locul unde sunt produse. Cu toate acestea, statele membre sunt obligate să adopte măsuri prin care să oblige producătorul de deșeuri să trieze și să stocheze separat deșeurile, la momentul stocării temporare a acestora, până la colectare, în locul unde sunt produse, utilizând în acest scop codurile din lista menționată, în cazul în care consideră că astfel de măsuri sunt necesare pentru a atinge obiectivele stabilite la articolul 4 primul paragraf din directiva menționată.
Cu privire la a doua întrebare
Prin intermediul celei de a doua întrebări formulate, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă, în cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, codul 15 01 06 din lista anexată la Decizia 2000/532, care corespunde „amestecului de ambalaje”, poate fi utilizat pentru a desemna deșeuri constituite din ambalaje compuse din materiale diferite, amestecate între ele, sau dacă acesta privește în mod exclusiv ambalajele „fabricate din mai multe materiale”.
Astfel cum s-a arătat la punctul 22 din prezenta hotărâre, Decizia 2000/532 nu cuprinde nicio prevedere referitoare la stocarea temporară a deșeurilor, până la colectare, în locul unde sunt produse. Aceasta are numai obiectivul de a stabili o nomenclatură a deșeurilor, în conformitate cu articolul 1 litera (a) din Directiva 75/442 și cu articolul 1 alineatul (4) din Directiva 91/689, și nu dă naștere niciunei obligații.
Cu toate acestea, întrucât nomenclatura menționată este preluată în reglementarea italiană, trebuie să se răspundă la a doua întrebare și, în acest scop, să se interpreteze noțiunea „amestec de ambalaje” care corespunde codului 15 01 06 din lista anexată la decizia menționată în vederea asigurării unei interpretări uniforme a acestei noțiuni pentru cazul în care instanța de trimitere ar considera că aceasta trebuie aplicată în cauza principală, având în vedere în special răspunsul dat la prima întrebare (a se vedea în acest sens, printre altele, Hotărârea din 14 decembrie 2006, Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio,
C-217/05, Rec., p. I-11987
, punctul 20 și jurisprudența citată).
În această privință, trebuie să se arate că, întrucât nu stabilește decât o nomenclatură a deșeurilor, Decizia 2000/532 nu definește noțiunile ce corespund diferitelor coduri din lista de deșeuri care îi este anexată. În sens contrar, Decizia 2005/270 furnizează un anumit număr de definiții, dintre care cea a unui „ambalaj compozit”, care este pertinentă în măsura în care Decizia 2000/532 menționează codul 15 01 05 ce corespunde acestui tip de ambalaj. Un ambalaj compozit este astfel definit la articolul 2 alineatul (1) litera (a) din Decizia 2005/270 ca fiind „un ambalaj confecționat din diferite materiale care nu pot fi separate manual, niciunul nedepășind un procentaj dat din masă”.
Întrucât această definiție a ambalajului compozit corespunde calificării pe care instanța de trimitere o dă ambalajelor „fabricate din mai multe materiale” și întrucât, în lista anexată la Decizia 2000/532, acestui tip de ambalaje și amestecului de ambalaje le sunt atribuite coduri diferite, rezultă că noțiunea de amestec de ambalaje nu cuprinde ambalajele „fabricate din mai multe materiale”, dar se aplică deșeurilor constituite din ambalaje compuse din materiale diferite, amestecate între ele.
În consecință, trebuie să se răspundă la a doua întrebare că, din moment ce reglementarea națională preia lista deșeurilor anexată la Decizia 2000/532, codul 15 01 06 care corespunde „amestecului de ambalaje” poate fi utilizat pentru a desemna deșeuri constituite din ambalaje compuse din materiale diferite, amestecate între ele.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară:

1)
Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 septembrie 2003, și Decizia 2000/532/CE a Comisiei din 3 mai 2000 de înlocuire a Deciziei 94/3/CE de stabilire a unei liste de deșeuri în temeiul articolului 1 litera (a) din Directiva 75/442/CEE a Consiliului privind deșeurile și a Deciziei 94/904/CE a Consiliului de stabilire a unei liste de deșeuri periculoase în temeiul articolului 1 alineatul (4) din Directiva 91/689/CEE a Consiliului privind deșeurile periculoase nu se opun ca producătorul de deșeuri să amestece deșeuri care corespund unor coduri diferite din lista anexată la Decizia 2000/532, la momentul stocării temporare a acestora, până la colectare, în locul unde sunt produse. Cu toate acestea, statele membre sunt obligate să adopte măsuri prin care să oblige producătorul de deșeuri să trieze și să stocheze separat deșeurile, la momentul stocării temporare a acestora, până la colectare, în locul unde sunt produse, utilizând în acest scop codurile din lista menționată, în cazul în care consideră că astfel de măsuri sunt necesare pentru a atinge obiectivele stabilite la articolul 4 primul paragraf din Directiva 75/442, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul nr. 1882/2003.

2)
Din moment ce reglementarea națională preia lista deșeurilor anexată la Decizia 2000/532, codul 15 01 06 care corespunde „amestecului de ambalaje” poate fi utilizat pentru a desemna deșeuri constituite din ambalaje compuse din materiale diferite, amestecate între ele.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: italiana.