CELEX: 62009CJ0371
Määrus (EMÜ) nr 2913/92
Tolliseadustik
Artikkel 212a
Määrus (EMÜ) nr 2454/93
Artikkel 292
Määrus (EÜ) nr 88/97
Artikkel 14
Dumpinguvastane tollimaks
Jalgrattaraamid

Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik
(EÜT 1992, L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2000. aasta määrusega (EÜ)
nr 2700/2000 (EÜT L 311, lk 17; ELT eriväljaanne 02/10, lk 239), (edaspidi „tolliseadustik”) artikli 212a ning komisjoni 2. juuli
1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse
ühenduse tolliseadustik (EÜT L 253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3), muudetud komisjoni 24. juuli 2000. aasta määrusega (EÜ)
nr 1602/2000 (EÜT L 188, lk 1; ELT eriväljaanne 02/10, lk 51), (edaspidi „rakendusmäärus”) artikli 292 tõlgendamist.
Eelotsusetaotlus esitati Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs’i ning Isaac International Limited’i (edaspidi
„Isaac”) vahelises õigusvaidluses seoses nõudega tasuda tollivormistusjärgselt tollimaks ja käibemaks.

Õiguslik raamistik

Liidu õigus
Dumpinguvastane tollimaks viidi sisse nõukogu 8. septembri 1993. aasta määrusega (EMÜ) nr 2474/93 lõpliku dumpinguvastase
tollimaksu kehtestamise kohta Hiina Rahvavabariigist pärinevate jalgrataste impordile ühendusse ja ajutise dumpinguvastase
tollimaksu lõpliku sissenõudmise kohta (EÜT L 228, lk 1; ELT eriväljaanne 11/51, lk 3).
Tulenevalt nõukogu 10. jaanuari 1997. aasta määrusest (EÜ) nr 71/97, millega laiendati määrusega (EMÜ) nr 2474/93 Hiina Rahvavabariigist
pärinevatele jalgratastele kehtestatud lõpliku dumpinguvastase tollimaksu ulatust Hiina Rahvavabariigist pärinevate teatud
jalgrattaosade impordile ning mis puudutas laiendatud tollimaksu kehtestamist sellele impordile, mis on deklareeritud vastavalt
määrusele (EÜ) nr 703/96, (EÜT L 16, lk 55) hõlmas see dumpinguvastane tollimaks teatavaid jalgrattaosi.
Komisjoni 20. jaanuari 1997. aasta määruse (EÜ) nr 88/97 Hiina Rahvavabariigist pärit teatud jalgrattavaruosade impordi vabastamise
kohta nõukogu määrusega (EMÜ) nr 2474/93 kehtestatud dumpinguvastase tollimaksu nõukogu määrusega (EÜ) nr 71/97 kehtestatud
laiendamisest (EÜT L 17, lk 17; ELT eriväljaanne 11/25, lk 158; edaspidi „erandimäärus”) annab huvitatud isikutele selged
juhised, kuidas kasutada dumpinguvastase tollimaksu erandisüsteemi.
Selle määruse artikkel 14 pealkirjaga „Vabastus, mille suhtes on vaja rakendada eesmärgipärase kasutamise kontrolli” sätestab:
„Kui […]määruse [nr 71/97] jõustumise kuupäevast alates deklareeritakse oluliste jalgrattavaruosade import vabasse ringlusesse
laskmiseks teise isiku poolt kui vabastatud isik, vabastatakse need laiendatud tollimaksu kohaldamisest, kui need deklareeritakse
vastavalt III lisas toodud TARICi struktuurile ja vastavalt tingimustele, mis sätestatakse määruse (EMÜ) nr 2913/92 artikli 82
ja määruse (EMÜ) nr 2454/93 artiklite 291–304 kohaselt, mida kohaldatakse
mutatis mutandis
, kui:
a)      olulised jalgrattavaruosad tarnitakse artikli 7 või 12 kohaselt vabastatud isikule;
b)      olulised jalgrattavaruosad tarnitakse teisele loa omanikule [rakendus]määruse artikli 291 tähenduses; või
c)      isik deklareerib vabasse ringlusesse laskmiseks või talle tarnitakse kuus vähem kui 300 ühikut oluliste jalgrattavaruosade
liigi kohta. Iga isiku deklareeritud või talle tarnitud varuosade arv arvutatakse kõigi isikute deklareeritud või neile tarnitud
varuosade arvu alusel, mis on seotud kompensatsioonilepinguga või mille puhul selle isikuga on sõlmitud kompensatsioonileping.”
Tolliseadustiku artikli 82 lõige 1 sätestab:
„Kui kaup lubatakse vabasse ringlusse imporditollimaksu vähendatud või nullmääraga kauba eesmärgipärase kasutuse tõttu, jääb
see tollijärelevalve alla. Tollijärelevalve lõpetatakse, kui tingimused imporditollimaksu vähendatud või nullmäära kohaldamiseks
ei ole enam täidetud, kui kaup eksporditakse või hävitatakse või kui tasumisele kuuluvate tollimaksude maksmise korral lubatakse
kaupa kasutada muul eesmärgil kui see, mis oli imporditollimaksu vähendatud või nullmäära kohaldamise tingimuseks.”
Tolliseadustiku artikli 204 lõige 1 sätestab:
„Tollivõlg impordil tekib, kui ei täideta:
a)      kohustust, mis tuleneb sellise kauba ajutisest ladustamisest, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, või tolliprotseduuri
kasutamisest, millele nimetatud kaup on suunatud, või
b)      tingimust, mis on seotud kauba suunamisega nimetatud protseduurile või kaubale imporditollimaksu vähendatud või nullmäära
kohaldamisega kauba eesmärgipärase kasutuse tõttu,
välja arvatud artiklis 203 nimetatud juhtudel, kui ei tehta kindlaks, et nimetatud kohustuste ja tingimuste eiramine ei avalda
ajutise ladustamise või muu kõnealuse tolliprotseduuri nõuetekohasele käigule olulist mõju.”
Tolliseadustiku artikli 212a esialgne versioon lisati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ)
nr 82/97, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT 1997, L 17, lk 1;
ELT eriväljaanne 02/08, lk 179).
Määruse nr 82/97 põhjendus 12 sätestab:
„kui ühenduse õigusaktidega nähakse ette osaline või täielik vabastamine impordi- või eksporditollimaksudest, tuleb seda osalist
või täielikku vabastamist kohaldada kõikidel juhtudel, sõltumata olukorrast, milles tollivõlg tekib; kui sellisel juhul tolliprotseduuri
eeskirju eiratakse, ei näi hariliku tollimaksu määra kohaldamine kohase sanktsioonina”.
Nimetatud artikkel 212a sätestab:
„Kui tollialaste õigusaktidega nähakse ette kauba soodustatud tariifimenetlus selle laadi või lõppkasutuse tõttu või täielik
või osaline vabastamine impordi- või eksporditollimaksudest vastavalt artiklitele 21, 82, 145 või 184–187, kohaldatakse soodustatud
tariifimenetlust või osaliselt või täielikult tollimaksudest vabastamist ka juhtudel, kui tollivõlg on tekkinud vastavalt
artiklitele 202–205, 210 või 211, kui asjaomase isiku käitumist ei saa tõlgendada pettusena ega ilmse hooletusena ja see isik
tõendab, et muud tingimused soodustatud tariifimenetluse või osalise või täieliku tollimaksudest vabastamise taotlemiseks
on täidetud.”
Rakendusmääruse artikkel 292 sätestab:
„1.      Soodustatud tariifimenetlus määratakse vastavalt seadustiku artiklile 21 kirjaliku loa alusel, tingimusel et kauba eesmärgipärase
kasutamise suhtes kohaldatakse tollijärelevalvet.
Kui kaup lubatakse selle eesmärgipärase kasutamise tõttu vabasse ringlusse tollimaksu vähendatud või nullmääraga ja kehtivad
sätted nõuavad, et kaup jääks tollijärelevalve alla vastavalt seadustiku artiklile 82, on eesmärgipärase kasutamise tollijärelevalve
kohaldamise jaoks vajalik kirjalik luba.
2.      Taotlused esitatakse kirjalikult, kasutades lisas 67 esitatud näidist. Toll võib lubada, et loa uuendamiseks või muutmiseks
esitatakse lihtne kirjalik taotlus.
3.      Erijuhtudel võib toll lubada esitada tavalise korra kohaselt vabasse ringlusse lubamise deklaratsiooni kirjalikult või andmetöötlussüsteemi
kasutades, kui:
–        taotlus hõlmab ainult üht tolliametit,
–        taotleja kasutab kaupa täielikult ettenähtud eesmärgil, ja
–        on tagatud toimingute nõuetekohane tegemine.
[…]
5.      Kui taotletakse ühtset luba, on vajalik asutuste eelnev nõusolek vastavalt järgmisele korrale.
Taotlus esitatakse selle koha jaoks määratud tolliasutusele,
–        kus on taotleja keskne raamatupidamine, mis hõlbustab audiitorkontrolle ja kus vähemalt osa loaga hõlmatud toimingutest tehakse;
või
–        kus kaubale määratakse ettenähtud eesmärgipärane kasutus.
Tolliasutus edastab taotluse ja loa projekti teistele asjaomastele tolliasutustele, kes teatavad nende saamise kuupäeva 15 päeva
jooksul.
Teised asjaomased tolliasutused teatavad oma vastuväidetest 30 päeva jooksul alates loa projekti saamise kuupäevast. Kui vastuväited
on eespool nimetatud ajavahemiku jooksul esitatud ja kokkuleppele ei ole jõutud, lükatakse taotlus tagasi nende punktide osas,
mille kohta vastuväited esitati.
Tolliasutused võivad loa välja anda, kui loa projektile ei ole 30 päeva jooksul vastuväiteid esitatud.
Luba välja andev tolliasutus saadab koopia kõikidele asjaomastele tolliasutustele.
6.      Kui kaks või enam tolliametit on ühtse loa andmise kriteeriumide ja tingimuste osas üldjoontes kokku leppinud, võivad kõnealused
tolliametid kokkuleppe korral asendada eelnevad läbirääkimised lihtsa teatisega. Sellisest teatisest piisab alati, kui ühtset
luba uuendatakse või see tühistatakse.
[…]”.

Siseriiklik õigus
Rakendusmääruse artikli 292 lõike 3 kohaselt kehtivad Ühendkuningriigis selle lihtsustatud loa kasutamise suhtes täiendavad
lisatingimused, mis on määratletud Ühendkuningriigi tollitariifistikus (UK Tariff). Nimelt näeb selle lisa E2 osas 3 ette
järgmist:
„940069
1.      Asjaomane kaup: eesmärgipärase kasutamise kontrolli lihtsustatud korra alusel vähendatud tollimaksu määraga või tollimaksuvabalt
imporditav kaup, tingimusel et kaupa kasutatakse Euroopa Ühenduses eesmärgipäraselt […]
[…]
9.      Märkused
[…]
9.2      Seotud ainult Ühendkuningriigi tolliga.
[…]
9.5      Seda tolliprotseduuri koodi kasutatakse ainult tsiviilõhusõidukite ja õhusõidukimootorite jaoks ning „ainukordsetes” olukordades.
Seda ei saa importimisel kasutada regulaarse meetmena.”
Ühendkuningriigi tollitariifistik, mida ajakohastatakse mitu korda aastas, on tutvumiseks tasuta saadaval Suurbritannia ja
Põhja-Iiri Ühendkuningriigi maksu- ja tolliameti büroodes ja mitmes rahvaraamatukogus ning taotluse korral annab maksuamet
selle asjakohastest osadest tasuta väljavõtteid. Internetis seda tasuta saadaval ei ole, kuid sealt saab selle aastase abonemendi
alusel, mida pakub maksu- ja tolliamet.

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Isaac on Ühendkuningriigi äriühing, millel on Saksamaal tütarettevõtja. Tal on büroo ja ladu Ühendkuningriigis ning ladu ja
jaotuskeskus Saksamaal. Isaacil on Ühendkuningriigis viis töötajat, kes tegelevad impordiga, ja lisapersonal Saksamaal, kus
toimub äriühingu turundus‑ ja müügitegevus.
Isaaci põhitegevusala on jalgrattavaruosade import Hiinast. Kõik varuosad imporditakse kõigepealt Ühendkuningriiki ja saadetakse
seejärel kohe Saksamaal asuvasse jaotuskeskusse.
Kõik Isaaci imporditud jalgrattavaruosad olid „olulised jalgrattavaruosad” määruse nr 2474/93 ning erandimääruse tähenduses,
mis puudutab määruse nr 71/97 alusel laiendamist.
Ajavahemikus 18. novembrist 2003 kuni 11. aprillini 2005 importis Isaac 33 korral jalgrattaraame ja deklareeris need vabasse
ringlusse laskmiseks eesmärgipärase kasutamise kontrolli alusel, kasutades tolliprotseduuri koodi 940069, et saada vabastus
dumpinguvastasest tollimaksust vastavalt erandimääruse artikli 14 punktile c. Mis puudutab käesoleva õigusvaidluse esemeks
olevat 33 importimist, importis Isaac viiteperioodil vähem kui 300 ühikut kuus.
Ajal, mil ta viis läbi need 33 importimist, ei olnud Isaac lugenud tolliseadustiku, rakendamismääruse ega erandimääruse asjakohaseid
sätteid ega muul viisil tutvunud nendega. Impordiformaalsuste täitmiseks kasutas Isaac maineka impordiagendi teenuseid.
Isaacil ei olnud eesmärgipärase kasutamise luba erandimääruse artikli 14 punkti c tähenduses, kuid ta uskus, et ta saab kasutada
rakendusmääruse artikli 292 lõikega 3 ette nähtud lihtsustatud korras antud luba.
Sel ajal ei teinud Isaac maksuhaldurile mingeid päringuid seoses sellega, et ta kasutab lihtsustatud korras antud luba.
Olles järeldanud, et Isaacil ei olnud erandimääruse artikli 14 punkti c kohaselt dumpinguvastasest tollimaksust vabastamiseks
vajalikku luba, esitasid Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs nõude tasuda tollivormistusjärgselt tollimaks
summas 161 120,76 Inglise naela ja käibemaks summas 28 196,13 Inglise naela.
Isaac esitas 18. aprillil 2006 rakendusmääruse artikli 292 lõike 2 alusel taotluse loa saamiseks. See luba anti talle tagasiulatuva
jõuga maksimaalselt üks aasta, mida võimaldab rakendusmääruse artikli 294 lõige 3. Sellest tulenevalt ei ole esitatud tollivormistusjärgset
nõuet seoses kaubaga, mis imporditi pärast 18. aprilli 2005.
Isaaci kaebuse alusel otsustas VAT and Duties Tribunal, et kuigi Isaacil ei ole kehtivat eesmärgipärase kasutamise luba ning
tal ei ole õigust kasutada lihtsustatud korda, võidakse ta tollimaksust vabastada tolliseadustiku artikli 212a alusel, kuna
ta ei ole üles näidanud ilmset hooletust, kui ta leidis, et lihtsustatud kord võib tema suhtes olla kohaldatav. Maksuhaldur
kaebas selle otsuse edasi.
Neil asjaoludel otsustas High Court of Justice (England & Wales) Chancery Division menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule
järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kui importija asukoht ja tegevuskoht on kahes liikmesriigis ning ta impordib kauba esimesse liikmesriiki ning seejärel veab
selle kohe teise liikmesriiki, siis kas sellistel asjaoludel nagu käesolevas kohtuasjas on [erandi]määruse [...] artikli 14
punkti c kohaselt dumpinguvastasest tollimaksust vabastamiseks nõutava eesmärgipärase kasutamise loa puhul [rakendus]määruse
[...] artikli 292 lõike 3 kohaldamise seisukohalt hõlmatud rohkem kui ühe liikmesriigi toll?
2.      Kui importija ei ole saanud [erandi]määruse artikli 14 punktis c ette nähtud eesmärgipärase kasutamise kontrolli korra kohaldamiseks
vajalikku luba, siis kas sellistel asjaoludel nagu käesolevas kohtuasjas võib siiski kohaldada dumpinguvastasest tollimaksust
vabastamist vastavalt [tolliseadustiku] artiklile 212a?
3.      Kui vastus teisele küsimusele on jaatav ja tuleb anda hinnang sellele, kas ettevõtja, kes on niisuguses olukorras nagu Isaac,
on olnud ilmselt hooletu, siis:
a)      kas [erandi]määruse artikli 14 punktis c ja [rakendus]määruse artikli 292 lõikes 3 on piisavalt selgesti sätestatud, et ettevõtjat,
kes ei ole Euroopa Liidu Teatajaga tutvudes kindlaks teinud, et ta ei saa kasutada kõnealust loa taotlemise lihtsustatud korda,
sest hõlmatud on rohkem kui ühe liikmesriigi toll, tuleb pidada ilmselt hooletuks?
b)      teise võimalusena: kas ettevõtja on kohustatud – kui asjakohaseid sätteid tuleb pidada keerulisteks – paluma enne importimist
selgitust maksuhaldurilt? Kas vastus sellele küsimusele sõltuks asjaolust, et ettevõtja on subjektiivselt teinud eksliku järelduse,
et asjakohased sätted on oma kohaldamisala poolest selged?
c)      kuidas määratleda sellise ettevõtja kogemust, kes on samasuguses olukorras nagu Isaac ja kelle põhitegevusala on jalgrattavaruosade
import Hiinast ja kellel on viieliikmeline impordiga tegelev personal ja kellel on 16 kuu jooksul olnud 33 ühelaadset impordijuhtu?
Täpsemalt, kas niisugust ettevõtjat tuleb pidada kogenuks?
d)      kas hinnangu andmisel sellele, kas ettevõtja, kes on sellises olukorras nagu Isaac, on toiminud ilmselt hooletult, on liikmesriigi
maksuhalduril õigus tugineda niisugustele avaldatud õigusaktidele nagu Ühendkuningriigi tollitariifistik, mis on küll saadaval
tasuta tutvumiseks maksuhalduri teatavate ametnike juures ja rahvaraamatukogudes, kuid on Internetis saadaval ainult aastase
abonementtasu eest?”

Eelotsuse küsimused

Esimene küsimus
Esimene eelotsuse küsimus puudutab rakendusmääruse artikli 292 lõikes 3 asuvaid sõnu „taotlus hõlmab ainult üht tolliametit”.
Selle küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult sisuliselt teada, kas selles sättes ette nähtud korra
kohaselt võib anda loa importijale, kelle asukoht ja tegevuskoht on kahes liikmesriigis ning kes impordib kauba esimesse liikmesriiki,
et viia kaup kohe teise liikmesriiki, mistõttu ta vabastataks dumpinguvastasest tollimaksust erandimääruse artikli 14 punkti c
alusel.
Rakendusmääruse artikli 292 lõike 1 esimene lõik sätestab, et soodustatud tariifimenetlus määratakse kirjaliku loa alusel,
tingimusel et kauba eesmärgipärase kasutamise suhtes kohaldatakse tollijärelevalvet.
Sellest sättest kõrvale kaldudes võimaldab nimetatud artikli lõige 3 „erijuhtudel” tollil lubada, et vabasse ringlusse lubamise
deklaratsioon kujutab endast loa saamise taotlust.
See võimalus eeldab nimelt, nagu see tuleneb ka kõnealuse sätte esimesest taandest, et „taotlus hõlmab ainult üht tolliametit”.
Selleks et teha kindlaks, kas põhikohtuasjaga sarnastel asjaoludel hõlmab taotlus enam kui üht tolliametit rakendusmääruse
artikli 292 lõike 3 esimese taande tähenduses, tuleb arvesse võtta raamistikku, millesse kuulub luba, mis võidakse anda selle
sätte alusel.
Siinkohal tuleb kõigepealt meenutada, et erandimääruse artikkel 14, mis näeb ette teatavad dumpinguvastasest tollimaksust
vabastamise näidisjuhtumid, kannab pealkirja „Vabastus, mille suhtes on vaja rakendada eesmärgipärase kasutamise kontrolli”.
Lisaks eeldab
de minimis
erand selle määruse artikli 14 punkti c alusel kõnealuses põhikohtuasjas, et tegemist peab olema „kuus vähem kui 300 ühikut”.
See säte täpsustab, et see „arv arvutatakse kõigi isikute deklareeritud või neile tarnitud [jalgratta]varuosade arvu alusel,
mis on seotud kompensatsioonilepinguga või mille puhul selle isikuga on sõlmitud kompensatsioonileping”.
Mis puudutab rakendusmääruse artikli 292 kohaldamisel järgitavat korda, siis tuleneb sellest õigusnormist, et nimetatud kord
peab tagama nende tingimuste tõhusa kontrolli, millele on erandi andmine allutatud erandimääruse artikli 14 punkti c alusel.
Siinkohal tuleb eeskätt rõhutada, et see säte näeb ette igakuise mahulise piiri ning täpsustab, et ühikute hulga arvutamisel
võetakse arvesse varuosasid, mis on seotud kompensatsioonilepinguga või mille puhul on importija või deklarandiga sõlmitud
kompensatsioonileping.
Põhikohtuasjaga sarnases olukorras, kus importija asukoht ja tegevuskoht on kahes liikmesriigis ning ta impordib kauba esimesse
liikmesriiki ning seejärel veab selle kohe teise liikmesriiki, ei ole lihtsustatud kord, mis eeldab, et taotlus hõlmab ainult
üht tolliametit, kohane, et tagada erandimääruse artikli 14 punktist c tulenevate tingimuste tõhus kontroll.
Nimelt, nagu seda väidavad Ühendkuningriigi valitsus ja Euroopa Ühenduste Komisjon, ei saa mahulist piiri üksnes Ühendkuningriigi
toll rahuldavalt kontrollida. Esiteks saab mahulistest piiridest hõlpsalt kõrvale hoida importimisel nii Ühendkuningriiki
kui Saksamaale. Teiseks peab eesmärgipärase kasutamise kontroll toimuma tolliseadustiku artikli 82 lõike 1 kohaselt kogu viiteperioodi
jooksul, see tähendab ühe kuu, et kontrollida, kas järgitud on mahulist piiri, nimelt kuus vähem kui 300 ühikut. Kui kaup
on kohe viidud teise liikmesriiki, ei suuda esimese liikmesriigi toll ise selle piiri järgimist kontrollida, vaid toll on
sõltuv teise liikmesriigi ametivõimude koostööst, nii et taotlus hõlmab tingimata rohkem kui üht tolliametit.
Eespool toodut arvestades tuleb esimesele eelotsuse küsimusele vastata, et rakendusmääruse artikli 292 lõikes 3 sätestatud
korra kohaselt ei või anda luba importijale, kelle asukoht ja tegevuskoht on kahes liikmesriigis ning kes impordib kauba esimesse
liikmesriiki, et viia kaup kohe teise liikmesriiki, mistõttu ta vabastataks dumpinguvastasest tollimaksust erandimääruse artikli 14
punkti c alusel.

Teine ja kolmas eelotsuse küsimus
Teise eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult sisuliselt teada, kas tolliseadustiku artikkel 212
võimaldab vabastada dumpinguvastasest tollimaksust importija, kellel ei olnud nõutavat luba sellise maksuvabastuse saamiseks
erandimääruse artikli 14 punkti c alusel, kuid kes vastas sisulistele tingimustele ning järgis seejuures mahulist piiri.
Tolliseadustiku artikkel 212a sätestab, et tollialaste õigusaktidega ette nähtud kauba soodustatud tariifimenetlust kohaldatakse
ka juhtudel, kui tollivõlg on tekkinud vastavalt artiklitele 202–205, kui asjaomase isiku käitumist ei saa tõlgendada pettusena
ega ilmse hooletusena ja see isik tõendab, et „muud tingimused” soodustatud tariifimenetluse taotlemiseks on täidetud.
Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus lähtub eeldusest, et tollivõlg, käesoleval juhul võlg dumpinguvastasest tollimaksust
tekkis tolliseadustiku artikli 204 alusel ning sellisest maksust vabastamist tuleb lugeda „soodustatud tariifimenetluseks”
tolliseadustiku artikli 212a tähenduses, tuleb seega kindlaks teha, kas asjaolust, et Isaac järgis mahulist piiri, piisab
selleks, et järeldada, et „muud tingimused” viimati nimetatud sätte tähenduses olid täidetud.
Esiteks viitab erandimääruse artikkel 14, mille võttis seadusandja vastu veidi aega pärast määrust nr 82/97, millega viidi
tolliseadustikku artikkel 212a, sõnaselgelt rakendusmääruse artiklites 291–304 loetletud tingimustele, seades kõnealusest
dumpinguvastasest tollimaksust vabastamise sõltuvusse nendest tingimustest. Nende hulka kuulub tingimus, mis puudutab rakendusmääruse
artiklis 292 sätestatud eelneva loa andmist.
Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et seadusandja seadis maksust vabastamise tingimuseks sõnaselgelt eraldi sellise loa väljastamise.
Kui põhikohtuasjaga sarnasel juhtumil tolliseadustiku artiklit 212a kohaldades jõuda järeldusele, et ainsast asjaolust, et
importija täitis erandimääruse artikli 14 punktist c tulenevat mahulist piiri, piisab selleks, et järeldada, et „muud tingimused”
on täidetud, siis muutuks olematuks eelneva loa kõnealune kehtestatud tingimus. Kuna see artikkel näeb ette dumpinguvastasest
tollimaksust vabastamise ning lähtub seega kitsast tõlgendusest (vt tolliseadustiku artikli 239 tõlgendamise osas analoogia
alusel 11. novembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑48/98: Söhl & Söhlke, EKL 1999, lk I‑7877, punkt 52), tuleb seda sätet
arvesse võtta tolliseadustiku artikli 212a tõlgendamisel.
Teiseks tuleb märkida, et eespool viidatud eelneval loal on erandimäärusega loodud korra konteksti arvestades eriline tähendus,
kuna see võimaldab tollil asjaolude toimumise hetkel kontrollida, et kõik kõnealusest dumpinguvastasest tollimaksust vabastamisega
seotud nõuded on täidetud.
Seega ei saa tolliseadustiku artikli 212a kohaldamine neil tingimustel viia tulemuseni, et dumpinguvastasest tollimaksust
vabastamine – mis on erandimääruse artikli 14 koostoimes rakendusmääruse artikliga 292 alusel allutatud menetluslikele tingimustele
– on võimalik isegi siis, kui neid tingimusi ei ole järgitud.
Eespool toodut arvestades tuleb teisele eelotsuse küsimusele vastata, et tolliseadustiku artikkel 212a ei võimalda vabastada
dumpinguvastasest tollimaksust importijat, kellel ei ole eelnevat luba sellise maksuvabastuse saamiseks erandimääruse artikli 14
punkti c alusel.
Arvestades teisele eelotsuse küsimusele antud vastust, puudub vajadus vastata kolmandale eelotsuse küsimusele.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
1.
Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92,
millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (muudetud komisjoni 24. juuli 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 1602/2000), artikli 292
lõikes 3 sätestatud korra kohaselt ei või anda luba importijale, kelle asukoht ja tegevuskoht on kahes liikmesriigis ning
kes impordib kauba esimesse liikmesriiki, et viia kaup kohe teise liikmesriiki, mistõttu ta vabastataks dumpinguvastasest
tollimaksust komisjoni 20. jaanuari 1997. aasta määruse (EÜ) nr 88/97 (Hiina Rahvavabariigist pärit teatud jalgrattavaruosade
impordi vabastamise kohta nõukogu määrusega (EMÜ) nr 2474/93 kehtestatud dumpinguvastase tollimaksu nõukogu määrusega (EÜ)
nr 71/97 kehtestatud laiendamisest) artikli 14 punkti c alusel.
2.
Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (muudetud Euroopa
Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 2700/2000) artikkel 212a ei võimalda vabastada dumpinguvastasest
tollimaksust importijat, kellel ei ole eelnevat luba sellise maksuvabastuse saamiseks määruse nr 88/97 artikli 14 punkti c
alusel.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: inglise.