CELEX: 62003TJ0130
Ühenduse kaubamärk
Vastulausemenetlus
Varasem siseriiklik sõnamärk TRIVASTAN
Ühenduse sõnamärgi TRAVATAN taotlus
Suhteline keeldumispõhjus
Segiajamise tõenäosus
Määruse (EÜ) nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkt b

Vaidluse taust
Alcon Inc. esitas 11. juunil 1998 nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994,
L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146) (muudetud kujul) alusel Siseturu Ühtlustamise Ametile (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused,
edaspidi „ühtlustamisamet”) ühenduse kaubamärgi taotluse.
Kaubamärk, mille registreerimist taotleti, on sõnamärk TRAVATAN.
Kaubad, mille jaoks kaubamärgi registreerimist taotleti, kuuluvad 15. juuni 1957. aasta kaubamärkide registreerimisel kasutatava
kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassi 5
ning vastavad järgmisele kirjeldusele: „oftalmoloogilised farmaatsiatooted”.
Kaubamärgi registreerimise taotlus avaldati 22. märtsi 1999. aasta väljaandes
Bulletin des marques communautaires
(Ühenduse Kaubamärgibülletään) nr 23/99.
Biofarma SA esitas 22. juunil 1999 määruse nr 40/94 artikli 42 alusel nimetatud ühenduse kaubamärgi registreerimise taotlusele
vastulause. Vastulause toetuseks oli välja toodud määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punktis b sätestatu. Vastulause rajanes
27. jaanuaril 1986 Itaalias numbri 394980 all registreeritud siseriikliku sõnamärgi TRIVASTAN olemasolul.
Vastulause oli suunatud kõikide kaupade vastu, mille jaoks ühenduse kaubamärgitaotlus oli esitatud. See tugines varasema kaubamärgiga
kaitstud kaupade kogumile, milleks on klassi 5 kuuluvad „farmaatsia-, veterinaaria- ja hügieenitarbed; dieetained lastele
ja haigetele; plaastrid, sidemematerjalid; hambaplommi- ja hambajäljendite tegemise materjalid; desinfektsioonivahendid; kahjuri-
ja umbrohutõrjevahendid”.
5. mai 2000. aasta kirjas taotles hageja, et menetlusse astuja esitaks vastavalt määruse nr 40/94 artikli 43 lõigetele 2 ja 3
tõendid selle kohta, et varasemat kaubamärki on liikmesriigis, kus kaubamärk on registreeritud, tegelikult kasutatud seoses
kaupadega, millel vastulause rajaneb, viie aasta jooksul enne ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse avaldamist. 29. mai
2000. aasta kirjas andis vastulausete osakond menetlusse astujale nimetatud tõendite esitamiseks kahekuulise tähtaja.
Menetlusse astuja esitas ühtlustamisametile 28. juulil 2000 dokumendid, millega ta soovis tõendada varasema kaubamärgi tegelikku
kasutamist Itaalias. Dokumentide seas olid muu hulgas arved, menetlusse astuja ravimiga seotud infoleht, väljavõte Itaalia
kataloogist
L’Informatore Farmaceutico
ja väljavõte kataloogist
Pharmaceutical Trade Mark Directory
.
26. septembri 2001. aasta otsusega leidis vastulausete osakond, et varasema kaubamärgi tegelik kasutamine on tõendatud seoses
teatava farmaatsiatootega, milleks on „perifeersete veresoonte laiendaja, mis on ette nähtud perifeerse ja ajuveresoonkonna
häirete ning silma ja kõrva veresoonkonna haiguste ravimiseks”, ning rahuldas vastulause kõigi taotletud kaupade osas. Seetõttu
keeldus vastulausete osakond taotletava kaubamärgi registreerimisest põhjusel, et esineb segiajamise tõenäosus, sealhulgas
varasema kaubamärgiga seostamise tõenäosus Itaalias, võttes arvesse, et märgid on sarnased visuaalselt ja foneetiliselt ning
et kaupade vahel on teatav sarnasus.
13. novembril 2001 esitas hageja määruse nr 40/94 artiklite 57–62 alusel ühtlustamisametile kaebuse vastulausete osakonna
otsuse peale.
Kolmas apellatsioonikoda jättis 30. jaanuari 2003. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus”) kaebuse rahuldamata. Apellatsioonikoda
leidis sisuliselt, et kuivõrd kõnealuste kaubamärkidega hõlmatud kaubad on väga sarnased ning märgid on visuaalsest ja foneetilisest
küljest märkimisväärselt sarnased, on olemas kõnealuste kaubamärkide segiajamise tõenäosus, sealhulgas varasema kaubamärgiga
seostamise tõenäosus.

Poolte nõuded
Hageja palub Esimese Astme Kohtul:
–        tühistada vaidlustatud otsus;
–        mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.
Ühtlustamisamet palub Esimese Astme Kohtul:
–        jätta hagi rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.
Menetlusse astuja palub Esimese Astme Kohtul:
–        jätta hagi rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus
Hagi toetuseks toob hageja sisuliselt välja kaks väidet. Esimene väide puudutab määruse nr 40/94 artikli 43 lõigete 2 ja 3
rikkumist, mis seisneb selles, et menetlusse astuja esitatud tõendid varasema kaubamärgi tegeliku kasutamise kohta ei kinnita
varasema kaubamärgi kasutamist oftalmoloogiliste toodete jaoks. Teine väide puudutab sama määruse artikli 8 lõike 1 punkti b
rikkumist.
Kohtuistungil tõi hageja esile ka määruse nr 40/94 artikli 43 lõigete 2 ja 3 rikkumist puudutava väite, mille kohaselt varasema
kaubamärgi tegeliku kasutamise tingimused olid täitmata.

Kohtuistungil esitatud väite vastuvõetavus
Kohtuistungil viitas hageja Esimese Astme Kohtu 8. juuli 2004. aasta otsusele T‑334/01: MFE Marienfelde
v.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Vétoquinol (HIPOVITON) (EKL 2004, lk II‑2787) eesmärgiga tuua välja, et tegeliku kasutamise
nõuded ei olnud täidetud, seda eelkõige varasema kaubamärgi väikesemahulise käibe tõttu.
Ühtlustamisamet ja menetlusse astuja leiavad, et kohtuistungil esitatud väide või argument ei ole vastuvõetav, võttes arvesse,
et esimest korda esitati see alles Esimese Astme Kohtule.
Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 48 lõike 2 esimese lõigu kohaselt ei või menetluse käigus esitada uusi väiteid, kui
need ei tugine õiguslikele või faktilistele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus.
Kõigepealt tuleb sedastada, et hagiavalduses ei heitnud hageja apellatsioonikojale ette määruse nr 40/94 artikli 43 lõigete 2
ja 3 rikkumist seoses varasema kaubamärgi tegeliku kasutamise tingimuse täitmata jätmisega, vaid piirdus väitmisega, et menetlusse
astuja esitatud tõendid tegeliku kasutamise kohta ei tõendanud, et varasemat kaubamärki oleks kasutatud oftalmoloogiliste
toodete jaoks.
Järgnevalt tuleb märkida, et hageja ei ole tõendanud, et esineb mõni uus faktiline või õiguslik asjaolu kodukorra artikli 48
lõike 2 esimese lõigu tähenduses.
Järelikult tuleb kohtuistungil esitatud väide vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
Igal juhul, isegi kui kõnealust väidet tuleks käsitleda hagiavalduses esitatud esimese väitega seotud argumendina, tuleb märkida,
et antud hagiavalduse esemeks on kontrollida ühtlustamisameti apellatsioonikoja otsuse seaduslikkust (Esimese Astme Kohtu
6. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑128/01: DaimlerChrysler
v.
Siseturu Ühtlustamise Amet (Calandre), EKL 2003, lk II‑701, punkt 18, ja 3. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑129/01: Alejandro
v.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Anheuser-Busch (BUDMEN), EKL 2003, lk II‑2251, punkt 67). Järelikult ei saa Esimese Astme Kohtu
poolt teostatav kontroll minna kaugemale apellatsioonikoja poolt käsitletud faktilisest ja õiguslikust raamistikust (Esimese
Astme Kohtu 5. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑194/01: Unilever
v.
Siseturu Ühtlustamise Amet (munakujuline tablett), EKL 2003, lk II‑383, punkt 16, ja 22. juuni 2004. aasta otsus kohtuasjas
T‑66/03: „Drie Mollen sinds 1818”
v.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Nabeiro Silveira (Galáxia), EKL 2004, lk II‑1765, punkt 45).
Antud juhul on vastulausete osakond tuvastanud, et tegeliku kasutamise tingimused on täidetud. Toimikust nähtub, et ei ühtlustamisameti
menetluse käigus ega vastulausete osakonna või apellatsioonikoja menetluses ei vaidlustanud hageja asjaolu, et menetlusse
astuja esitatud tõendid tõendavad varasema kaubamärgi tegelikku kasutamist teatava kauba jaoks. Vastulausete osakonna menetluses
teatas hageja koguni ise, et on „võtnud teatavaks kaubamärgi TRIVASTAN tegelikku kasutamist Itaalias tõendava dokumentatsiooni”,
ning avaldas, et tal „puuduvad selle kohta vastuväited”. Seevastu tõi ta välja, et menetlusse astuja esitatud dokumendid ei
viidanud kõnealuse, varasema kaubamärgiga kaitstud kauba kasutamisele oftalmoloogilise tootena, vaid kõigest võimalusele seda
sel eesmärgil kasutada.
Eelnevast järeldub, et hageja argumendid tuleb tagasi lükata. Seetõttu tuleb sisuliselt hinnata ainult ühtlustamisametile
esitatud väiteid, mis on toodud eespool punktis 15.

Esimene väide, mis puudutab määruse nr 40/94 artikli 43 lõigete 2 ja 3 rikkumist
Poolte argumendid
Hageja leiab, et apellatsioonikoda leidis ekslikult, et varasema kaubamärgi tegelikku kasutamist kinnitavad tõendid tõendavad,
et kaubamärk on Itaalias tõepoolest kasutusel oftalmoloogiliste toodete jaoks. Menetlusse astuja esitatud dokumendid viitasid
ainult võimalusele antud kaupa kasutada oftalmoloogilise ravimina.
Ühtlustamisamet märgib, et tulenevalt määruse nr 40/94 artikli 43 lõigetest 2 ja 3 ei olnud menetlusse astujal üldse kohustust
tõendada oma kaubamärgi konkreetset kasutamist taotletava kaubamärgi registreerimise taotlusega hõlmatud kaupade tähistamiseks.
Märgi kasutamine kaubamärgina tähendab muu hulgas, et tähist on kasutatud ühendava lülina kaubamärgiga kaitstud kaupade ja
teenuste ning nende turustamise eest vastutava isiku või ühingu vahel, s.o kauba päritolu tähistajana. Hageja ei vaidlusta,
et esitatud dokumendid tõendavad varasema kaubamärgi kasutamist kaubamärgina, mis tähistab kaupa, mida võidakse kasutada oftalmoloogilise
ravi raames.
Menetlusse astuja on seisukohal, et ta on esitanud tõendid, mis kinnitavad, et oftalmoloogiline ravi oli üks varasema kaubamärgiga
kaitstud kaupade Itaalia tervishoiu ametivõimude poolt heaks kiidetud ravinäidustustest ja et ravimit müüdi mitme aasta jooksul
(täpsemalt 1995–1999). Ei saa nõuda tõendeid, et silma veresoonkonna haiguste all kannatavad patsiendid ka tõepoolest ravimit
tarvitasid.
Esimese Astme Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb märkida, et kuigi hageja ei tugine otseselt määruse nr 40/94 artikli 43 lõigetele 2 ja 3, tuleb tema argumenti
mõista kui väidet, mis puudutab nimetatud sätte rikkumist. Kuivõrd hageja väidab sisuliselt, et menetlusse astuja poolt kasutamise
kohta esitatud tõendid ei kinnita, et viimane oleks kaubamärki kasutanud oftalmoloogiliste kaupade jaoks, tuleb kõigepealt
anda hinnang osutatud sätte võimalikule rikkumisele ning alles seejärel kaupade võimalikule ekslikule võrdlusele sama määruse
artikli 8 lõike 1 punkti b raames.
Ühtlustamisameti menetluses ei vaidlustatud seda, et varasemat kaubamärki kasutati meditsiinitoote tähistamiseks. Toimikust
ning iseäranis menetlusse astuja toodetud ravimiga seotud infolehelt ja Itaalia kataloogi
L’Informatore Farmaceutico
väljavõttest selgub, et kaubamärk TRIVASTAN tähistab perifeersete veresoonte laiendajat, mida kasutatakse neuroloogias, otorinolarüngoloogias,
oftalmoloogias, angioloogias ja geriaatrias ning täpsemalt, et see on ette nähtud „perifeerse ja ajuveresoonkonna häirete
ning silma ja kõrva veresoonkonna haiguste” ravimiseks.
Tuleb märkida, et kui teatava ravimi üks ravinäidustustest on silma veresoonkonna haiguste ravi ning kui seda on müüdud mitme
aasta jooksul, ei ole võimalik vaidlustada, et seda võidi nimetatud häirete raviks kasutada. Sellistel asjaoludel oleks üleliigne
ja raske nõuda, et tõendataks, et silma veresoonkonna haiguste all kannatavad patsiendid ka tõepoolest ravimit tarvitasid.
Seetõttu tuleb asuda seisukohale, et apellatsioonikoda, jõudes järeldusele, et menetlusse astuja poolt esitatud tõendid kinnitavad
varasema kaubamärgi tegelikku kasutamist „veresoonte laiendajana perifeerse ja ajuveresoonkonna häirete ning silma ja kõrva
veresoonkonna haiguste ravimiseks”, ei ole rikkunud määruse nr 40/94 artikli 43 lõikeid 2 ja 3.
Seetõttu tuleb hageja esimene väide tagasi lükata.

Teine väide, mis käsitleb määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumist
Poolte argumendid
Hageja leiab, et asjaomased kaubad ei ole piisavalt sarnased, et anda alust ühtlustamisameti otsusele, ning et vaidlusalused
kaubamärgid ei ole sarnased, kui võtta arvesse nende visuaalseid ja foneetilisi erinevusi, ning et seetõttu ei ole mingit
kaubamärkide segiajamise ega seostamise tõenäosust.
Seoses kaupade sarnasusega leiab hageja, et ühtlustamisamet on ebaõigesti jätnud arvesse võtmata kaupade vormi. Menetlusse
astuja kaup on suu kaudu manustatav tablett, samas kui hageja kaup esineb silmatilkade kujul.
Lisaks, kuna kõnealused kaubad on müügil ainult apteegis ja retsepti alusel, ostab tarbija kauba, mille arst on tema jaoks
juba välja valinud ja kindlaks määranud. Hageja leiab, et kuna kaubamärki TRAVATAN kasutatakse glaukoomi raviks mõeldud oftalmoloogilise
tootena, määrab sobiva ravi silmaarst, samal ajal kui ravimit TRIVASTAN kirjutab välja veresoonkonna haigustele spetsialiseerunud
arst. Mõlemaid tooteid kirjutab seega välja eriarst ning retsepti alusel tellib ja väljastab vastava ravimi farmatseut. On
äärmiselt ebatõenäoline, et farmatseut ajab segi toodete vormi või näidustused (s.o glaukoomi ravimiseks mõeldud silmatilgad
ja peamiselt veeniprobleemide raviks ettenähtud ja tabletina tarvitatava veresoonte laiendaja). Hageja toonitab, et menetlusse
astuja kaup paistab olevat mõeldud veresoonkonna haiguste üldiseks raviks.
Veelgi enam, hageja on oma kauba kirjelduse tahtlikult piiranud „glaukoomi raviks mõeldud oftalmoloogiliste farmaatsiatoodetega”,
vähendades veelgi kaupade sarnasust. Apellatsioonikoda ei ole seda asjaolu õigesti hinnanud.
Seoses tähiste sarnasusega väidab hageja visuaalset sarnasust käsitledes, et tervikmuljest lähtudes ei ole sarnasused, olgugi
et need on olemas, piisavad, et tähiseid sarnasteks pidada. Vastupidi apellatsioonikoja seisukohale ei ole kummagi sõna kaks
esimest tähte „t” ja „r” kummagi märgi eesliite kõige domineerivam osa, kuna eesliide „tr” on tähendusetu ilma täishäälikuta,
millega ta on seotud, ning just seesama täishäälik võimaldab tarbijal seda silpi hääldada. Seetõttu peaks korrektne võrdlus
lähtuma kummastki silbist kui tervikust, s.o eesliitest „tra” ja eesliitest „tri”.
Seoses foneetilise sarnasusega väidab hageja, et erinevused on piisavad, et kaubamärke eristada, iseäranis kui need erinevused
on kombineeritud visuaalsete erinevustega. Silpide „tra” ja „tri” itaaliakeelsel hääldusel on täiesti tajutav vahe. Veelgi
enam, kaashääliku „s” lisamisega antakse TRIVASTAN-ile tugev foneetiline omapära.
Seoses kontseptuaalse sarnasusega väidab hageja, et märgid on erinevad. Varasema kaubamärgi eesliitel „tri” on tähendus „triple”
ehk „kolm korda” ning silp „vas” viitab „vaskulaarsele”. Seepärast on varasema kaubamärgi TRIVASTAN tähendus erialaspetsialistide
jaoks, nagu arstid ja farmatseudid, kergesti väljaloetav selles mõttes, et see tähistab kolmekordse toimega toodet ja seda
kasutatakse vaskulaarsete haiguste puhul. Järelliitel „tan” ei ole tähendust ega eristusvõimet, ja kuigi see esineb mõlemas
kaubamärgis, esineb see samuti paljudes klassi 5 kuuluvaid kaupu tähistavates kaubamärkides. Taotletaval kaubamärgil TRAVATAN
ei ole mingit tähendust, sest tegemist on väljamõeldud sõnaga, olgugi et selle esimesed neli tähte tulenevad sõnast „Travoprost”,
mis on hageja kauba rahvusvaheline mittekaubanduslik nimi.
Seepärast, isegi kui tuleb tõdeda, et tähised on teataval määral visuaalselt või foneetiliselt sarnased, ei pea selle sarnasuse
mõju üle tähtsustama, eriti kui võtta arvesse erinevusi nende kahe kauba vormis ning meditsiinilist konteksti, milles neid
müüakse.
Lisaks väidab hageja, et varasemal kaubamärgil ei ole iseenesest eristusvõimet ning ei ole esitatud ühtegi tõendit selle maine
või tuntuse kohta. Kui varasemal kaubamärgil ei ole avalikkuse jaoks erilist tuntust ja see koosneb kujutisest, millel on
vähe fantaasiaelemente, ei ole lihtsalt kaubamärkide sarnasus piisav, et tekitada segiajamise tõenäosust (11. novembri 1997. aasta
otsus kohtuasjas C‑251/95: SABEL, EKL lk I‑6191, punkt 25).
Lisaks on Euroopa Ravimihindamisamet andnud loa hageja kaubamärki TRAVATAN kandvate kaupade turustamiseks kogu Euroopa Liidu
territooriumil.
Ühtlustamisamet ja menetlusse astuja toetavad apellatsioonikoja järeldusi.
Esimese Astme Kohtu hinnang
Määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b kohaselt ei registreerita taotletavat kaubamärki varasema kaubamärgi omaniku vastuseisu
korral, kui identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga kaitstud
kaupade või teenustega on tõenäoline, et territooriumil, kus varasem kaubamärk on kaitstud, võib avalikkus need omavahel segi
ajada. Segiajamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et kaubamärk seostatakse varasema kaubamärgiga. Määruse nr 40/94 artikli 8
lõike 2 punkti a alapunkti ii kohaselt tähendab „varasem kaubamärk” liikmesriigis registreeritud kaubamärki, mille registreerimise
taotluse kuupäev on varasem ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse kuupäevast.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt seisneb segiajamise tõenäosus selles, et avalikkus võib arvata, et kõnealused kaubad
või teenused pärinevad ühelt ja samalt ettevõtjalt või omavahel majanduslikult seotud ettevõtjatelt.
Vastavalt samale kohtupraktikale tuleb segiajamise tõenäosust hinnata igakülgselt, võttes aluseks selle, kuidas asjaomane
avalikkus kõnealuseid märke ning kaupu või teenuseid tajub, ja arvestades kõiki asjakohaseid tegureid, iseäranis kaubamärkide
sarnasuse ja nendega tähistatavate kaupade või teenuste sarnasuse vastastikust sõltuvust (vt 9. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas
T‑162/01: Laboratorios RTB
v.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), EKL 2003, lk II‑2821, punktid 31–33 ning viidatud
kohtupraktika).
Käesoleval juhul on varasem kaubamärk TRIVASTAN registreeritud Itaalias, mis on seega asjakohane territoorium määruse nr 40/94
artikli 8 lõike 1 punkti b kohaldamise seisukohast.
Ei ole kahtlust, et kõnealused kaubad on ravimid, mille puhul on enne apteekides lõpptarbijatele müümist nõutav arstiretsept.
Seega ei hõlma asjaomane avalikkus mitte ainult lõpptarbijaid, vaid ka erialaspetsialiste, s.o arste, kes kirjutavad ravimi
välja, ning farmatseute, kes väljakirjutatud ravimit müüvad.
Eeltoodud kaalutlusi silmas pidades tuleb kõigepealt võrrelda asjaomaseid kaupu ja seejärel vastandatud tähiseid.
–       Kaupade võrdlus
Kõigepealt tuleb teha otsus „glaukoomi raviks mõeldud oftalmoloogiliste farmaatsiatoodete” alla kuuluvate kaupade loetelu
nimekirja piiramise kohta, mida hageja on väidetavalt teinud. Sellega seoses tuleb meeles pidada, et määruse nr 40/94 artikli 8
lõike 1 punkti b kohaselt peab segiajamise tõenäosusele antav hinnang laienema kõikidele kaupadele, mille jaoks kaubamärgitaotlus
esitati. Selleks et kaubamärgitaotluses loetletud kaupade või teenuste nimekirja piiramist saaks arvesse võtta, peab see olema
tehtud teatava erikorra kohaselt, st taotluse muutmist tuleb taotleda määruse nr 40/94 artikli 44 ja komisjoni 13. detsembri
1995. aasta määruse (EÜ) nr 2868/95, millega rakendatakse nõukogu määrus nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT L 303, lk 1;
ELT eriväljaanne 17/01, lk 189), eeskirja nr 13 kohaselt (eespool viidatud otsus munakujulise tableti kohtuasjas, punkt 13,
ja Esimese Astme Kohtu 25. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑286/02: Oriental Kitchen
v.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Mou Dybfrost (KIAP MOU), EKL 2003, lk II-4953, punkt 30). Lisaks peab ühenduse kaubamärgi registreerimise
taotluses loetletud kaupade nimekirja piiramine olema väljendatud otsesõnu ja tingimusteta (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu
27. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑219/00: Ellos
v.
Siseturu Ühtlustamise Amet (ELLOS), EKL 2002, lk II-753, punktid 61 ja 62, ja 10. novembri 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑396/02:
Storck
v.
Siseturu Ühtlustamise Amet (kompveki kuju), EKL 2004, lk II‑3821, punkt 20).
Käesoleval juhul on hageja oma 28. jaanuari 2002. aasta kaebuse põhjuseid selgitavas kirjas nentinud alljärgnevat:
„[Apellatsioonikoja] ülesande kergendamiseks kinnitavad kaebuse esitajad, et on nõus piirama taotluses nr 847590 loetletud
kaupade kirjelduse „glaukoomi raviks mõeldud oftalmoloogiliste farmaatsiatoodetega.”
Tuleb märkida, et väljend „kinnitavad […], et on nõus piirama” ei vasta piiramise erisätete nõuetele, sest hageja ei ole esitanud
kaubamärgitaotluse muutmise taotlust, mis oleks kooskõlas eespool viidatud sätetega.
Neil asjaoludel ei saa apellatsioonikojale ette heita ühenduse kaubamärgitaotluses sisalduvate kaupade väidetava piiramise
arvestamata jätmist.
Seetõttu on võrreldavateks kaupadeks „oftalmoloogilised farmaatsiatooted” ja „perifeersete veresoonte laiendaja, mis on ette
nähtud perifeerse ja ajuveresoonkonna häirete ning silma ja kõrva veresoonkonna haiguste ravimiseks”.
Kaupade ja teenuste sarnasuse hindamisel tuleb arvesse võtta kõiki kõnealuste kaupade või teenuste vahelist seost iseloomustavaid
asjaomaseid tegureid. Nende tegurite hulka kuuluvad eeskätt kaupade või teenuste olemus, otstarve ja kasutusviis ning samuti
see, kas kaubad konkureerivad teineteisega või täiendavad teineteist (vt analoogiline Euroopa Kohtu 29. septembri 1998. aasta
otsus kohtuasjas C‑39/97: Canon, EKL 1998, lk I-5507, punkt 23).
Käesoleval juhul, nagu ühtlustamisamet on õigesti leidnud, on kaupadel sama olemus (farmaatsiatooted), sama otstarve ehk eesmärk
(vaskulaarse või muu etioloogiaga silmahaiguste ravi), mõlemad on suunatud samadele tarbijatele (erialaspetsialistidele, sh
arstidele ja farmatseutidele ja tegelikele lõpptarbijatele, s.o silmavaevustega patsientidele), mõlemad kasutavad samu turustuskanaleid
(üldreeglina apteeke) ja neil on teineteist potentsiaalselt täiendav iseloom. Ei ole kahtlust, et neid võivad toota ja turustada
samad ettevõtjad.
Hageja argument, mille kohaselt kaubad ei ole sarnased, kuna menetlusse astuja kaup on suu kaudu manustatav tablett, samas
kui hageja kaup on silmatilkade kujul, tuleb tagasi lükata. Erinevus ravimi manustamisviisis ei tohiks käesoleval juhul üles
kaaluda kõnealuse kahe kauba ühesugust olemust ja otstarvet.
Lisaks, hageja argument, et tema ravimit kirjutab välja silmaarst, samal ajal kui menetlusse astuja ravimit kirjutab välja
veresoonkonna häiretele spetsialiseerunud arst, ei ole asjakohane. Võttes arvesse, et menetlusse astuja ravimit võib kasutada
silma veresoonkonna haiguste raviks, ei saa välistada, et seda tüüpi häirete all kannatavat patsienti ravib mitte veresoonkonna
haiguste arst, vaid silmaarst.
Seetõttu, võttes arvesse, et varasema kaubamärgiga kaitstud toodet võib kasutada silma veresoonkonna haiguste raviks, olgugi
et antud kaup on mõeldud veresoonkonna probleemide üldiseks ravimiseks, nagu rõhutab hageja, tuleb seda pidada oftalmoloogilise
farmaatsiatoote analoogiks, võttes arvesse, et mõlemal juhul on tegemist silmahaiguste raviga.
Järelikult ei teinud apellatsioonikoda viga, leides, et kõnealused kaubamärgid on suurel määral sarnased.
–       Kõnealuste märkide võrdlus
Nagu tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, peab segiajamise tõenäosuse igakülgne hindamine vaidlusaluste märkide visuaalse,
foneetilise ja kontseptuaalse sarnasuse osas rajanema neist tekkival tervikmuljel, arvestades iseäranis nende eristavaid ja
domineerivaid osi (vt Esimese Astme Kohtu 14. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑292/01: Phillips-Van Heusen
v.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS), EKL 2003, lk II‑4335, punkt 47 ning viidatud kohtupraktika).
Võrdlemisele kuuluvad sõnamärgid on järgmised:
–        TRAVATAN – taotletav kaubamärk;
–        TRIVASTAN – varasem kaubamärk.
Hageja väidab, et tähiste sarnasus ei ole piisav nende visuaalse identsuse sedastamiseks ning et apellatsioonikoda on ekslikult
eraldanud kõnealuste märkide kaks esimest tähte kui mõlema märgi eesliite kõige domineerivama osa, selle asemel et anda hinnang
esimesele silbile tervikuna.
Hageja argumendiga ei saa nõustuda. Apellatsioonikoda on õigesti leidnud, et visuaalses plaanis on kõnealused kaks märki enam-vähem
sama pikkusega ja koosnevad seitsmest ühesugustest tähest, „t”, „r”, „v”, „a”, „t”, „a”, ja „n”, mis paiknevad samas järjekorras.
Ka on ta põhjendatult kindlaks teinud, et need algavad samade tähtedega „t” ja „r”, ning mõlema lõpus on „tan”. Tuleb märkida,
et asjaolu, et kaks esimest tähte ei moodusta täielikult esimest silpi, ei ole antud juhul visuaalse võrdluse seisukohalt
oluline. Seetõttu tuleb järeldada, et visuaalse sarnasuse põhjal tekkiva tervikmulje alusel on tähised sarnased. Apellatsioonikoda
leidis õigesti, et kõnealuste tähiste vahelised erinevused, mis tulenevad asjaolust, et tähiste kolmas täht on erinev (täishäälikud
„i” ja „a”) ja varasemal kaubamärgil on üks lisatäht (kaashäälik „s”), on liialt vähemärgatavad, et seda muljet üles kaaluda.
Järelikult tuleb asuda seisukohale, et apellatsioonikoda ei eksinud, leides, et tähised on visuaalselt sarnased.
Foneetilist sarnasust käsitledes väidab hageja, et apellatsioonikoda ei ole piisavalt arvesse võtnud kaubamärkide nende eristavate
tunnuste foneetilist mõju, mida apellatsioonikoda ebaoluliseks pidas. Tähistevahelistest erinevustest piisab seega nende foneetiliseks
eristamiseks, sest need tähendavad itaalia keeles kõnelejate jaoks selgelt erinevat hääldust.
Selle koha pealt on apellatsioonikoda leidnud, et kuivõrd keskmisel tarbijal on harva võimalus erinevaid kaubamärke otse võrrelda
ning ta peab usaldama ebatäiuslikku foneetilist jälge, mis neist tema mällu on jäänud – võttes arvesse vaidlusaluste märkide
kahe esimese silbi väga sarnast kõla ja märkide viimase silbi identset kõla –, siis jätavad kaubamärgid keskmisele tarbijale
mulje sarnasest foneetilisest kogumist.
Sarnaselt menetlusse astujaga tuleb asuda seisukohale, et kõnealused tähised koosnevad sõnadest, millel on sama foneetiline
pikkus, samad algushäälikud („tr”), samad lõpuhäälikud (silp „tan”), peaaegu sarnased keskmised häälikud („va” ja „vas”) ja
sama rütm, kuna enamik häälikuid on identsed ja esinevad samas järjekorras. Tuleb märkida, et taoline ühesuguste osade arvukus
ei lase Itaalia tarbijal selgelt tajuda tähistevahelisi väikeseid erinevusi, ning see võib ta viia segiajamiseni.
Seetõttu ei teinud apellatsioonikoda viga, leides, et vastandatud tähised on foneetiliselt sarnased.
Seoses märkide võrdlemisega kontseptuaalsest seisukohast väidab hageja, et märgid on kontseptuaalses plaanis erinevad, sest
taotletaval kaubamärgil TRAVATAN ei ole tähendust, samas kui varasema kaubamärgi TRIVASTAN esimesel silbil on tähendus „triple”
(„kolmekordne”) ja teine silp viitab omadussõnale „vaskulaarne”. Ainsal silbil, mis mõlema märgi puhul on ühesugune, ei ole
klassi 5 kuuluvate kaupade puhul mingit konkreetset tähendust ega eristusvõimet.
Apellatsioonikoda on leidnud, et sõnadel „trivastan” ja „travatan” ei ole Itaalia tarbija jaoks mingit tähendust.
Apellatsioonikoja seisukohta tuleb jagada. Ei tundu tõenäoline, et varasem kaubamärk TRIVASTAN tähendaks sihtgrupi jaoks,
isegi kui sinna kuuluvad erialaspetsialistid, et tootel on kolmekordne toime ja et seda kasutatakse veresoonkonna probleemide
korral. Isegi kui sihtgrupp mõistaks elementi „tri” kui viidet sõnale „triple”, ei oleks lihtne kindlaks teha, millisele „kolmekordsusele”
see viitab. Veelgi enam, nagu ühtlustamisamet on välja toonud, on itaalia keeles sõnu, mis algavad silbiga „tri”, kuid milles
sel ei ole mingit „kolmekordse” tähendust (nt
tributàrio
(fiskaalne või tribuudi maksmisega seonduv) või
tribolàre
(kannatusi tekitama)).
Seepärast tuleb asuda seisukohale, et sõnadel „trivastan” ja „travatan” ei ole Itaalia tarbija jaoks mingit konkreetset tähendust
ja järelikult puudub kõnealuste tähiste kontseptuaalne sarnasus.
Seepärast tuleb teha järeldus, et vastandatud tähised on visuaalselt olulisel määral sarnased ning foneetiliselt sarnased,
ent need ei ole sarnased kontseptuaalselt.
Võttes arvesse kaupade olulist sarnasust ning tähiste visuaalset ja foneetilist sarnasust, tuleb järeldada, et esineb tähiste
segiajamise tõenäosus.
Mis puudutab hageja argumenti, mille kohaselt varasem kaubamärk ei ole tuntud, siis tuleb märkida, et menetlusse astuja ei
ole kunagi tuginenud oma kaubamärgi mainele.
Lisaks, seoses hageja argumendiga, et varasem kaubamärk ei ole olemuslikult eristusvõimeline, tuleb märkida, et hageja ei
põhista seda argumenti kuidagi. Lisaks ei ole apellatsioonikoda rajanud segiajamise tõenäosust käsitlevat argumentatsiooni
varasema kaubamärgi tugevale eristusvõimele. Kuigi segiajamise tõenäosuse hindamisel tuleb arvestada varasema kaubamärgi eristusvõimet
(vt analoogiline eespool viidatud kohtuotsus Canon, punkt 24), on see vaid üks hindamise käigus arvesse võetavatest seikadest.
Seega isegi juhul, kui tegemist on nõrga eristusvõimega varasema kaubamärgiga, võib esineda segiajamise tõenäosus, ja seda
nimelt tähiste ja nendega kaitstud kaupade või teenuste sarnasuse tõttu (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 16. märtsi 2005. aasta
otsus kohtuasjas T‑112/03: L’Oréal
v.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Revlon (FLEXI AIR), EKL 2005, lk II‑949, punkt 61).
Lisaks, mis puudutab hageja mainitud asjaolu, et Euroopa Ravimihindamisamet on andnud loa hageja kaubamärki TRAVATAN kandvate
kaupade turustamiseks, siis piisab, kui tõdeda, et kuivõrd hageja ei maininud seda ühtlustamisameti menetluses ega esitanud
ühtlustamisametile selle kohta ühtegi tõendit, on see argument vastuvõetamatu. Lisaks ei ole see käesolevas vaidluses asjakohane,
sest nimetatud võimalikul loal ei ole tähtsust segiajamise tõenäosuse hindamisel määruse nr 40/94 rakendamise käigus.
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et kõnealuste kaupade ja tähiste sarnasuse aste on piisavalt suur, et saab järeldada,
et avalikkus võib arvata, et kõnealused kaubad pärinevad ühelt ja samalt ettevõtjalt või omavahel majanduslikult seotud ettevõtjatelt.
Seetõttu tuleb hageja teine väide tagasi lükata ning seega jätta hagi tervikuna rahuldamata.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud hageja kahjuks, mõistetakse kohtukulud vastavalt ühtlustamisameti ja menetlusse astuja
nõuetele välja hagejalt.
Esitatud põhjendustest lähtuvalt
ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja hagejalt.
Jaeger
Tiili
Czúcz
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 21. septembril 2005 Luxembourgis.
Kohtusekretär

Koja esimees
H. Jung

M. Jaeger
*
Kohtumenetluse keel: inglise.