CELEX: 62007CJ0038
Apellatsioonkaebus
Imporditollimaksu vähendamine
Komisjoni otsus
Tolliseadustiku artikkel 239
Eriolukorra olemasolu
Pettuse puudumine
Importija ilmne hooletus

Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV (edaspidi „H & S”) palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 30. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T-382/04: Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods
vs.
komisjon (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega jäeti rahuldamata nõue tühistada komisjoni . aasta otsus REM 19/2002 (edaspidi „vaidlusalune otsus”), milles leiti, et tollimaksu vähendamine ei ole konkreetsel juhul õigustatud.
Õiguslik raamistik
Riispaberi tariifset klassifitseerimist reguleerivad õigusnormid
Nõukogu 23. juuli 1987. aasta määrus (EMÜ) nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta (
EÜT L 256, lk 1
; ELT eriväljaanne 02/02, lk 382) kehtestas ühenduses impordi- või eksporditehingute esemeks olevate kaupade täieliku nomenklatuuri (edaspidi „KN”), mis on esitatud nimetatud määruse I lisas.
Käesolevas asjas olid kohaldatavad KN-i alamrubriigid 19019099 ja 19059020, mis tulenesid komisjoni 13. augusti 1997. aasta määruses (EÜ) nr 1624/97, millega muudetakse nõukogu määruse nr 2658/87 I lisa (
EÜT L 224, lk 16
), toodud KN-i redaktsioonist.
Eesti keeles võib vaadeldaval ajal kehtinud KN-i rubriikide 1901 ja 1905 ning alamrubriikide sisu edasi anda järgmiselt:
„1901
Linnaseekstrakt; jäme- ja peenjahust, tangudest, tärklisest või linnaseekstraktist valmistatud mujal nimetamata toiduained, mis ei sisalda kakaod […]; mujal nimetamata toiduained rubriikidesse 0401–0404 kuuluvatest kaupadest, mis ei sisalda kakaod […]:
[…]

1901 90 99
– – –
muud:
[…]

Leiva- ja saiatooted, valikpagaritooted, koogid, küpsised jms pagaritooted, kakaoga või kakaota; armulaualeib, tühjad kapslid farmaatsiatööstusele, oblaadid, riispaber jms:
[…]

1905 90
–
muud:
[…]

1905 90 20
– –
armulaualeib, tühjad kapslid farmaatsiatööstuse jaoks, oblaadid, kuivatatud jahu- või tärklisetainast lehed jms.” [mitteametlik tõlge]
KN-i hollandikeelses versioonis on rubriik 1905 ja vastavad alamrubriigid kirjeldatud järgmiselt:
„1905
Brood, gebak, biscuits en andere bakkerswaren, ook indien deze producten cacao bevatten; ouwel in bladen, hosties, ouwels voor geneesmiddelen, plakouwels en dergelijke producten van meel of van zetmeel:
[…]

1905 90
–
andere:
[…]

1905 90 20
– –
ouwel in bladen, hosties, ouwels voor geneesmiddelen, plakouwels en dergelijke producten, van meel of van zetmeel.”
KN-i ühetaoliseks rakendamiseks ühenduses võib Euroopa Ühenduste Komisjon anda määruse nr 2658/87 artikli 9 lõike 1 punkti a esimese taande alusel määrusi seoses konkreetsete kaupade klassifitseerimisega KN-is.
Komisjoni 27. juuni 1997. aasta määruse (EÜ) nr 1196/97 teatavate kaupade klassifitseerimise kohta koondnomenklatuuris (
EÜT L 170, lk 13
; ELT eriväljaanne 02/08, lk 314; edaspidi „klassifitseerimismäärus”) lisa kohaselt kuuluvad KN-i alamrubriiki 19059020„[k]uivade poolläbipaistvate erineva suurusega lehtede kujuli[sed] riisijahust, soolast ja veest valmistatud toiduaine[d]”. Nimetatud lisas on veel täpsustatud, et „[l]ehtedele painduvuse andmiseks niisutatakse neid vees ja kasutatakse […] kevadrullide ja samalaadsete toodete „ümbriste” valmistamiseks”.
Imporditollimaksu vähendamist reguleerivad õigusnormid
Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (
EÜT L 302, lk 1
; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu . aasta määrusega (EÜ) nr 82/97 (
EÜT 1997, L 17, lk 1
; ELT eriväljaanne 02/08, lk 179), (edaspidi „tolliseadustik”) artikkel 5 sätestab:
„1.   Artikli 64 lõikes 2 sätestatud tingimustel ja vastavalt artikli 243 lõike 2 punkti b raames vastuvõetud sätetele võib iga isik määrata tolliga suhtlemiseks oma esindaja, kes teeb tollieeskirjades ettenähtud toiminguid ja täidab tollieeskirjades ettenähtud formaalsusi.
2.   Selline esindamine võib olla:
—
otsene, millisel juhul esindaja tegutseb teise isiku nimel ja tema eest,
või
—
kaudne, millisel juhul esindaja tegutseb enda nimel, aga teise isiku eest.
[…]”
Tolliseadustiku artikkel 239 näeb ette:
„1.   Impordi- või eksporditollimaksu võib tagasi maksta või vähendada muudes kui artiklites 236, 237 ja 238 nimetatud juhtudel:
—
mis määratakse kindlaks kooskõlas komiteemenetlusega,
—
mille on põhjustanud asjaolud, mille puhul asjaomast isikut ei saa süüdistada pettuses või ilmses hooletuses. Olukorrad, mille puhul seda sätet võib kohaldada ja kord, mida tuleb järgida, määratakse kooskõlas komiteemenetlusega. Tollimaksu tagasimaksmiseks või vähendamiseks võib kehtestada eritingimused.
2.   Tollimaks makstakse tagasi või vähendatakse lõikes 1 ettenähtud põhjustel taotluse alusel, mis tuleb esitada asjakohasele tolliasutusele kaheteistkümne kuu jooksul arvestades kuupäevast, kui tollimaksu summa võlgnikule teatati […].”
Vaidluse aluseks olevad asjaolud vaidlustatud kohtuotsuses
Madalmaades asutatud H & S impordib Vietnamist riispaberit. Ta kasutab selleks tolliagent Switch Customs Brokers BV teenuseid, kellele ta on andnud tolliseadustiku artikli 5 lõike 2 tähenduses otsese esindamise volituse.
H & S deklareeris imporditava riispaberi KN koodi 19019099 all. Madalmaade toll (edaspidi „toll”) teatas 21. märtsi 1996. aasta kirjas hagejale, et kõnealune riispaber tuli tõesti selle koodi alla klassifitseerida.
Komisjon andis 27. juunil 1997 klassifitseerimismääruse, mis avaldati Euroopa Ühenduste Teatajas ja mis jõustus sama aasta .
H & S jätkas vaatamata klassifitseerimismääruse olemasolule riispaberi importimist KN koodi 19019099 all ja toll aktsepteeris sellise klassifikatsiooniga 6 kuu jooksul veel 29 deklaratsiooni (olles kontrollinud dokumente ja ühel juhul ka kaupa). 16. märtsil 1998 teatas ta siiski hagejale, et kõnealune kaup tuli klassifitseerida mitte KN-i alamrubriiki 19019099, vaid KN-i alamrubriiki 19059020. Hiljem samal päeval tunnistas ta siiski vastavaks ühe deklaratsiooni, milles riispaber oli klassifitseeritud KN-i alamrubriiki 19019099. Alates importis hageja riispaberit, klassifitseerides selle KN-i alamrubriiki 19059020.
Toll teatas 22. novembri 2000. aasta kirjas H & S-le, et ta nõuab ajavahemiku kuni eest imporditollimaksu kogusummas 645399,50 Hollandi kuldnat (ehk 292869,52 eurot) sisse tollivormistusjärgselt, kuna arvestades seda, et klassifitseerimismäärusele vastab KN kood 19059020, on see äriühing nimetatud ajavahemikul kõnealuse kauba valesti klassifitseerinud. Pärast täpsustamist kinnitati summaks siiski 636518,40 Hollandi kuldnat, mis vastab ajavahemikul kuni esitatud deklaratsioonidele, milles oli vale klassifikatsioon KN-i alamrubriiki 19019099.
Rahuldades H & S-i vastavasisulise taotluse, palus Madalmaade Kuningriik 13. septembril 2002 komisjonil otsustada tolliseadustiku artikli 239 alusel, kas nimetatud ettevõtja imporditollimaksu vähendamine oli õigustatud.
Komisjon võttis 17. juunil 2004 vastu vaidlusaluse otsuse. Selles otsuses tõdes ta, et oli tegemist eriolukorraga tolliseadustiku artikli 239 tähenduses. Samas leidis ta, et H & S oli olnud ilmselt hooletu, kuna vaatamata sellele, et ta on kogenud ettevõtja ja klassifitseerimismäärus vähendas võimalikku varasemat õiguslikku keerukust, ei võtnud ta midagi ette, et teada saada, kas tolli tegevus, mis oli nimetatud määrusega ilmses vastuolus, on õige.
Menetlus Esimese Astme Kohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
H & S esitas Esimese Astme Kohtu kantseleisse 23. septembril 2004 saabunud avaldusega vaidlusaluse otsuse peale hagi, milles ta palus esiteks, et kohus tühistaks otsuse osas, milles leiti, et tollimaksu vähendamise taotlus ei olnud õigustatud, ja teiseks, et ta mõistaks kohtukulud välja komisjonilt. Komisjon palus, et Esimese Astme Kohus jätaks hagi rahuldamata ja mõistaks kohtukulud välja hagejalt.
Oma hagi põhjenduseks esitas H & S kolm vaidlusaluse otsuse tühistamise väidet: esiteks tolliseadustiku artikli 239 rikkumine, asjaolude vale hindamine ja otsuse põhjendamata jätmine, teiseks hea halduse ja võrdse kohtlemise põhimõtete rikkumine ning kolmandaks proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine.
Vaidlustatud kohtuotsusega jättis Esimese Astme Kohus H & S-i hagi rahuldamata.
Oma esimeses väites märkis H & S eelkõige seda, et õiguslik regulatsioon on keeruline, kuna erinevalt teistest KN-i keeleversioonidest ei sisaldanud hollandikeelne versioon selget viidet „kuivatatud jahutainast lehtedele” (
feuilles de pâte de farine séchée
), mistõttu ettevõtja võis sarnaselt tolliga, kes oli nimetatud kauba varem klassifitseerinud KN-i alamrubriiki 19019099, heauskselt eeldada, et riisijahust lehed kuuluvad samasse alamrubriiki. Peale selle on klassifitseerimismäärus H & S-i arvates vastuolus KN-i hollandikeelse versiooniga, mistõttu ei saa tema puhul sellele tugineda.
H & S väitis veel, et ta ei olnud kogenud importija ja talle ei saa ette heita tema tolliagendi erialast kogemust. Sellega seoses kinnitas ta, et tema agendi – kes ei olnud teadlik Euroopa Ühenduste Teatajas avaldatud klassifitseerimismäärusest – võimalikku hooletust ei saa arvesse võtta talle enesele ilmse hooletuse etteheitmisel.
Olles vaidlustatud kohtuotsuse punktis 43 kõigepealt täpsustanud, et vaidlus puudutab vaid küsimust, kas komisjonil oli õigus süüdistada H&S-i ilmses hooletuses, tuletas Esimese Astme Kohus sama kohtuotsuse järgmises punktis meelde, et vastavalt 11. novembri 1999. aasta otsusest kohtuasjas
C-48/98: Söhl ja Söhlke (EKL 1999, lk I-7877
, punkt 56) tulenevale kohtupraktikale tuleb ilmse hooletuse hindamisel arvesse võtta eelkõige nende sätete keerukust, mille täitmata jätmise tõttu tekkis tollivõlg, ning samuti ettevõtja erialast kogemust ja hoolsust.
Seejärel leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 58, et klassifitseerimismääruse avaldamine lõpetas regulatsiooni võimaliku keerukuse, mis oli tekkinud seetõttu, et KN-i hollandikeelse versiooni alamrubriigi 19059020 sõnastuses puudusid teatavad sõnad. Nimetatud kohtuotsuse punktis 70 otsustas Esimese Astme Kohus, et tolliagendi võimaliku hooletuse, sealhulgas tema erialase kogemuse eest peab vastutama H & S. Lõpuks tuletas Esimese Astme Kohus kohtuotsuse punktis 75 meelde, et kui ettevõtjal on kahtlusi, kas on kohaldatud õigesti sätteid, mille täitmata jätmine võib tekitada tollivõla, on viimase ülesanne hankida teavet ja püüda saada kõiki võimalikke selgitusi, et mitte minna nende sätetega vastuollu.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 87 jõudis Esimese Astme Kohus järeldusele, et kuna H & S ja tema agent ei küsinud tollilt, miks tema klassifitseerimispraktika ei vasta klassifitseerimismääruse sätetele, siis ei tegutsenud nad tolliseadustiku artiklis 239 nõutud hoolsusega.
Nendel tingimustel otsustas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 96, et H & S ei olnud tõendanud, et komisjon oleks rikkunud tolliseadustiku artiklit 239, hinnanud valesti asjaolusid või jätnud vaidlusaluse otsuse põhjendamata, ning lükkas seetõttu esimese väite tagasi.
Teise väitega heitis H & S komisjonile ette, et ta oli olnud liiga range, rikkudes hea halduse põhimõtet ning jättes importija hoolsuse hindamisel arvesse võtmata tolli vead.
Sellega seoses leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 103, et tolli hooletus oli juba eriolukorra olemasolu hindamisel arvesse võetud, kuid see ei vabasta hagejat siiski tagajärgedest, mis tulenevad tema enese hooletusest.
Kolmanda väite kohta tõdes Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 111, et kui tolliseadustiku artikli 239 kohaldamise tingimused ei ole täidetud, siis ei kujuta tollimaksu vähendamisest keeldumine endast proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist.
Apellatsioonkaebus
Oma apellatsioonkaebuses palub H & S tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja vaidlusalune otsus ning mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub jätta apellatsioonkaebus põhjendamatuse tõttu rahuldamata ja mõista kohtukulud välja H & S-lt.
H & S esitab oma apellatsioonkaebuse toetuseks sisuliselt üheainsa väite, mis käsitleb tolliseadustiku artikli 239 rikkumist Esimese Astme Kohtu poolt, kui viimane hindas, kas on täidetud ettevõtja ilmse hooletuse puudumise tingimus. Nimetatud väide jaguneb kolmeks osaks vastavalt kolmele asjaolule, mis on kohtupraktikas seoses niisuguse hindamisega kinnitust leidnud: õigusliku regulatsiooni keerukus, erialane kogemus ja importija hoolsus.
Komisjon leiab, et Esimese Astme Kohus kohaldas tolliseadustiku artiklit 239 õigesti. Täpsustades, et ta ei kavatse esitada vastuvõetamatuse vastuväidet, tõdeb ta, et H & S kordab kohati sõna-sõnalt täpselt samu väiteid, mille ta esitas Esimese Astme Kohtus.
Vastuvõetavus
Tuleb meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleneb EÜ artiklist 225, Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 112 lõike 1 punktist c, et apellatsioonkaebuses näidatakse täpselt otsuse, mille tühistamist taotletakse, kritiseeritavad osad, samuti seda taotlust konkreetselt toetavad õiguslikud argumendid (3. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-499/03 P: Biegi Nahrungsmittel ja Commonfood
vs.
komisjon, EKL 2005, lk I-1751
, punkt 37 ja viidatud kohtupraktika).
Apellatsioonkaebus, mis piirdub Esimese Astme Kohtus esitatud väidete ja argumentide kordamise või sõnasõnalise ülevõtmisega, ei vasta nimetatud sätetest tulenevale põhjendamiskohustusele (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Biegi Nahrungsmittel ja Commonfood
vs.
komisjon, punkt 38 ja viidatud kohtupraktika).
Seevastu võib esimeses kohtuastmes kontrollitud õiguslikke asjaolusid apellatsioonimenetluses uuesti arutada juhul, kui apellatsioonkaebuse esitaja vaidlustab selle, kuidas Esimese Astme Kohus on ühenduse õigust tõlgendanud või kohaldanud. Kui apellatsioonkaebuse esitajal ei oleks võimalik oma apellatsioonkaebuses tugineda Esimese Astme Kohtus juba esitatud väidetele ja argumentidele, kaotaks apellatsioonimenetlus osaliselt oma mõtte (eespool viidatud kohtuotsus Biegi Nahrungsmittel ja Commonfood
vs.
komisjon, punkt 39 ja viidatud kohtupraktika).
Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et korrates juba Esimese Astme Kohtus oma tühistamishagi põhjendamiseks esitatud arutluskäiku, vaidlustab apellant ka tõlgenduse, mis Esimese Astme Kohus on andnud nendele tingimustele, mis peavad olema täidetud, et oleks täidetud ettevõtja ilmse hooletusega seonduv tingimus, nii nagu see on ette nähtud tolliseadustiku artiklis 239.
Nendel tingimustel tuleb analüüsida käesolevat apellatsioonkaebust.
Väite esimene osa, mis käsitleb õigusliku regulatsiooni keerukust
Poolte argumendid
H & S-i sõnul ei ole riispaberi klassifitseerimine KN-i alamrubriiki 19059020 veel kindel, mida kinnitab ka asjaolu, et Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaad) esitas Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse, mille alusel algatatud kohtuasi on registreeritud numbri C-375/07 all. Nimetatud kohtuasi toetab apellandi seisukohta, kes leiab, et tegemist on keeruka regulatsiooniga eelkõige selle tõttu, et KN-i hollandikeelne versioon on redaktsiooniliste puudustega ja toll aktsepteerib endiselt väidetavalt vale klassifikatsiooni. Apellant leiab veel, et vastupidi Esimese Astme Kohtu seisukohale ei saanud klassifitseerimismäärus kaotada kõnealuse kauba klassifitseerimisega seonduvat ebaselgust, kuna selle määrusega kehtestatud klassifikatsioon on vastuolus KN-i ja Euroopa Kohtu praktikaga, mis põhineb 11. augusti 1995. aasta otsusel kohtuasjas
C-12/94: Uelzena Milchwerke (EKL 1995, lk I-2397)
.
Komisjoni sõnul ei ole kehtiv regulatsioon keerukas ning klassifitseerimismäärus, mille kohaldatavus on käesolevas asjas kahtluse alla seatud, selgitas kehtivat regulatsiooni. H & S-i argumendid keskenduvad tegelikult riispaberi klassifitseerimise keerukusele. See argumentatsioon ei puuduta aga tollimaksu vähendamist, vaid tollivõla olemasolu ehk kaebust, mille H & S esitas siseriiklikule kohtule vaidlustamaks seda, et toll klassifitseeris nimetatud kauba KN-i alamrubriiki 19059020.
Euroopa Kohtu hinnang
Tuleb meelde tuletada, et hindamaks, kas tegemist on ilmse hooletusega tolliseadustiku artikli 239 tähenduses, tuleb arvesse võtta eelkõige nende sätete keerukust, mille täitmata jätmise tõttu tekkis tollivõlg, ning samuti ettevõtja erialast kogemust ja hoolsust (13. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-443/05 P: Common Market Fertilizers
vs.
komisjon, EKL 2007, lk I-7209
, punkt 174 ja viidatud kohtupraktika).
Oluline näitaja, mis tõendab lahendamist vajava probleemi keerukust, on see, kui teatava kauba klassifitseerimisel erinevates liikmesriikides esinevaid erinevusi arvestades on vaja anda määrus, mis lõpuks selgitab, millisesse tariifirubriiki tuleb see kaup klassifitseerida (vt 1. aprilli 1993. aasta otsus kohtuasjas
C-250/91: Hewlett Packard France, EKL 1993, lk I-1819
, punkt 23).
Käesoleval juhul tuleb siiski tõdeda, et H & S palus tollimaksu vähendamist just seoses nende imporditehingutega, mis olid tehtud pärast klassifitseerimismääruse jõustumist. Kuigi on tõsi, et kõnealuse kauba klassifitseerimise osas võis KN-i hollandikeelse versiooni alamrubriigi 19059020 sõnastus näida ebatäpsem kui teistes keeleversioonides, kirjeldab see vahetult kohaldatav ja tervikuna siduv klassifitseerimismäärus sõnaselgelt ja üheselt mõistetavalt tooteid, mis tuleb klassifitseerida nimetatud alamrubriiki ning millele vastavad ka apellandi imporditud kaubad (vt selle kohta 20. novembri 2008. aasta otsus kohtuasjas
C-375/07: Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading, EKL 2008, lk I-8691
, punkt 52).
Sellest järeldub, et Esimese Astme Kohus ei rikkunud ühtegi õigusnormi, kui ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 58 otsustas, et klassifitseerimismääruse avaldamine lõpetas regulatsiooni võimaliku keerukuse, mis oli tekkinud seetõttu, et KN-i hollandikeelse versiooni rubriigi 1905, täpsemalt alamrubriigi 19059020 sõnastuses puudusid teatavad sõnad.
Seda tõdemust ei sea kahtluse alla ka asjaolu, et Euroopa Kohus leidis 26. juuni 1990. aasta otsuse kohtuasjas
C-64/89: Deutsche Fernsprecher (EKL 1990, lk I-2535)
punktis 20, et niisugusel juhul nagu antud asjas, kus ettevõtja oli kahel korral saanud kinnituse, et tolliprotseduuri aluseks olnud vale rubriik on tegelikult õige, aitab tolli korduv viga tõendada seda, et lahendatav probleem oli keerukas.
Nagu on täpsustatud nimetatud kohtuotsuse punktis 5, palus selle kohtuasja hageja saadud tollimaksuvabastuse põhjendatuses kaheldes, et toll kontrolliks tema olukorda uuesti, ning ta sai selle tolliasutuse direktorilt tollimaksuvabastuse kohta kinnituse. Käesolevas kohtuasjas on aga selge, et H & S ei saanud sellist kinnitust pärast seda, kui ta oli tolli poole pöördunud seoses viimase praktikaga, mis eiras klassifitseerimismääruse sisu. Ta vaid jätkas tollile oma deklaratsioonide esitamist, mida aktsepteeriti kuni ajani, mil toll sai aru, et klassifikatsioon on vale.
Eespool toodust tuleneb, nagu Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 58 ka otsustas, et kõnealune tariifiregulatsioon selle hollandikeelses versioonis, mis on käesolevas asjas kohaldatav, ei olnud eriti keerukas.
Järelikult tuleb väite esimene osa tagasi lükata.
Väite teine osa, mis käsitleb importija erialast kogemust
Poolte argumendid
H & S kinnitab, et Esimese Astme Kohus leidis ekslikult, et tema tolliagendi erialast kogemust tuli arvesse võtta kui tema enese kogemust. Ta rõhutab esiteks, et ta ei tegele tootmise ega kaubandusega ning ei ole seega mingil määral keskendunud imporditehingutele. Teiseks arvab ta, et Esimese Astme Kohtu tõlgendus on seadusandja tahtega vastuolus, kuna ettevõtja jaoks, keda tolliagent esindab otseselt, on vähem tõenäoline, et tollimaksu vähendatakse, kui ettevõtja jaoks, kes teeb oma tollideklaratsioonid ise.
Komisjoni arvates oli Esimese Astme Kohtul õigus, kui ta leidis, et tolliagendi erialast kogemust tuli arvesse võtta kui importijast ettevõtja enese kogemust, kuna otsese esindamise korral teeb agent deklaratsiooni importija nimel ja arvel. Pealegi oli Esimese Astme Kohus nagunii tõdenud, et apellant oli kogenud importija.
Euroopa Kohtu hinnang
Selleks et hinnata importija erialast kogemust, mida võetakse arvesse tingimuse puhul, mis puudutab ettevõtja ilmset hooletust tolliseadustiku artikli 239 tähenduses, tuleb uurida, kas tegemist on ettevõtjaga, kelle kutsetegevus seisneb peamiselt impordi- ja eksporditehingutes, ja kas ta on juba omandanud teatava kogemuse nende tehingute tegemisel (eespool viidatud kohtuotsus Söhl & Söhlke, punkt 57, ja eespool viidatud kohtuotsus Common Market Fertilizers
vs.
komisjon, punkt 188).
Samas näeb tolliseadustiku artikli 5 lõige 2 ette võimaluse, et ettevõtja võib lasta end esindada. Ettevõtja esindamine tollieeskirjades ette nähtud toimingute ja formaalsuste täitmiseks võib olla otsene, sel juhul tegutseb esindaja teise isiku nimel ja arvel, või kaudne, sel juhul tegutseb esindaja enda nimel, aga teise isiku arvel (eespool viidatud kohtuotsus Common Market Fertilizers
vs.
komisjon, punkt 184).
Euroopa Kohus on täpsustanud, et ettevõtja, kes kasutab tolliagendi abi kas otsese või kaudse esindamise kaudu, on igal juhul tollivõla suhtes tolli ees võlgnik ning teda ei vabasta vastutusest see, kui ta viitab tolliagendi tehtud vigadele (vt eespool viidatud kohtuotsus Common Market Fertilizers
vs.
komisjon, punktid 186 ja 187).
Samuti ei vabane tolliagendi teenuseid kasutanud ettevõtja kohustusest tasuda tollimaksu tollivormistusjärgselt, tuginedes oma kogemustele tolliformaalsuste valdkonnas. Vastaval juhul võiksid ettevõtjad mööda hiilida erialase kogemusega seonduvast tingimusest, kasutades süstemaatiliselt tollivaldkonna spetsialistide teenuseid, ja vastupidi H & S kinnitatule oleksid tolliseadustiku artiklis 239 ette nähtud menetlust arvestades ebasoodsas olukorras just need ettevõtjad, kes täidavad tolliformaalsused ise. Nagu apellant ise apellatsioonkaebuse punktis 71 möönab, saab esindatav ettevõtja oma tolliagendi erialasest kogemusest vaieldamatult kasu.
Sellest tuleneb, et Esimese Astme Kohus ei rikkunud õigusnormi, kui ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 70 otsustas, et kuna tolliagent tegutses importija nimel ja arvel, siis tuleb importija hooletuse hindamisel arvesse võtta selle agendi võimaliku hooletusega seonduvaid asjaolusid, sealhulgas tema erialast kogemust.
Mis puudutab apellandi argumentatsiooni, millega ta soovib seada kahtluse alla Esimese Astme Kohtu hinnangu vaidlustatud kohtuotsuse punktis 63, mille kohaselt oli tal enesel teatav impordikogemus, siis tuleb meelde tuletada, et faktiliste asjaolude hindamine, välja arvatud Esimese Astme Kohtule esitatud tõendite väärtõlgenduse korral, ei ole õigusküsimus, mis alluks apellatsioonimenetluses Euroopa Kohtu kontrollile (vt eespool viidatud kohtuotsus Biegi Nahrungsmittel ja Commonfood
vs.
komisjon, punkt 40).
Seega tuleb see argumentatsioon vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
Eespool toodut arvestades tuleb tagasi lükata ka väite teine osa.
Väite kolmas osa, mis käsitleb importija hoolsust
Poolte argumendid
H & S kinnitab, et Esimese Astme Kohus rikkus tolliseadustiku artiklit 239, kui ta nõudis importijalt, et tema hoolsus peaks ulatuma selleni, et ta vaidlustab tollipoolse klassifitseerimise. Käesoleval juhul ei pidanud see äriühing põhjendatuks nii toimida, kuna esiteks näis „küpsetamata” toodete klassifitseerimine tariifirubriiki 19019099 talle KN-iga kooskõlas olevat ja teiseks sai klassifitseerimismäärus puudutada vaid „küpsetatud” tooteid. Peale selle leiab apellant, et ettevõtjatelt ei saa nõuda, et nad tunneksid kohaldatavaid sätteid Euroopa Ühenduste Teatajas avaldatud erinevates keeleversioonides. Seega, kui ta jätkas deklareerimist KN-i alamrubriiki 19019099, mida toll aktsepteeris, siis tegutses ta järelikult nõutava hoolsusega. Kui tegemist oli tõesti hooletusega, siis tulenes see tema tolliagendi tegevusest, mida ei saa talle ette heita. Lõpuks leiab H & S, et isegi kui ta oleks olnud hooletu, oleks see hooletus nimetatud tolli hooletusega võrreldes väga väike.
Komisjon väidab, et Esimese Astme Kohus ei rikkunud ettevõtja hoolsust puudutava tingimuse kohaldamisel õigusnormi. Ta tuletab meelde, et kohtupraktikast tuleneb, et kui ettevõtjal on kahtlusi, kas on õigesti kohaldatud sätteid, mille täitmata jätmine võib tekitada tollivõla, on viimase ülesanne hankida teavet ja püüda saada kõiki võimalikke selgitusi, et mitte minna nende sätetega vastuollu. Antud juhul on selge, et ei H & S ega tema tolliagent ei tutvunud Euroopa Ühenduste Teatajas avaldatud klassifitseerimismäärusega, mis on juba iseenesest hooletus.
A fortiori
ei saanud nad tollilt küsida, millist tariifirubriiki tuleb KN-i nõuetekohasel kohaldamisel kasutada.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et impordi- või eksporditollimaksu tagasimaksmine või vähendamine, mida võidakse teha ainult teatavatel tingimustel ja konkreetselt ette nähtud juhtudel, on erand tavapärasest impordi- ja ekspordikorrast ning järelikult tuleb niisugust tagasimaksmist või vähendamist reguleerivaid sätteid tõlgendada kitsalt. Kuna „ilmse hooletuse” puudumine on impordi- või eksporditollimaksude tagasimaksmise või vähendamise taotlemisel
sine qua non
tingimus, tähendab see, et antud mõistet tuleb tõlgendada selliselt, et tagasimaksmise või vähendamise juhtude arv on piiratud (eespool viidatud kohtuotsus Söhl & Söhlke, punkt 52).
Tollitariifistikku reguleerivad ühenduse õigusnormid tuleb avaldada Euroopa Ühenduste Teatajas. Alates avaldamisest kujutavad nad endast selles valdkonnas ainsat positiivset õigust, mida keegi ei saa eirata (vt 12. juuli 1989. aasta otsus kohtuasjas
161/88: Binder, EKL 1989, lk 2415
, punkt 19).
Nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 42 tõdetud, kirjeldab klassifitseerimismäärus – mis avaldatakse regulaarselt Euroopa Ühenduste Teatajas, sh hollandi keeles, ja mis seetõttu on vahetult kohaldatav ja tervikuna siduv – sõnaselgelt ja üheselt mõistetavalt kaupu, mis tuleb klassifitseerida KN-i alamrubriiki 19059020 ning millele vastavad ka H & S-i imporditud kaubad.
Sellest järeldub, et apellandil ei ole alust kinnitada, et ta võis heauskselt eeldada, et see määrus ei puudutanud tema imporditavaid kaupu – antud juhul küpsetamata kaupu.
Mis puutub tolli vigadesse, mis olevat andnud apellandile kinnitust, et tema poolt imporditehingute tegemisel kasutatud KN-i alamrubriik 19019099 on õige, siis tuleb märkida, et hoolikas ettevõtja, kes on tutvunud niisuguse õigusaktiga, nagu on käesolevas asjas Euroopa Ühenduste Teatajas avaldatud klassifitseerimismäärus, ei või piirduda sellega, et jätkab oma toodete importi teatava KN koodi all ainuüksi seetõttu, et toll on seda klassifikatsiooni aktsepteerinud. Niisuguse hooletuse lubamine julgustaks ettevõtjaid tolli vigu enda huvides ära kasutama.
Nagu ka Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 103 õigesti märkis, ei vabasta tolli viga, mida juba võeti käesolevas asjas eriolukorra olemasolu hindamisel arvesse, ettevõtjat põhimõtteliselt tema enese hooletuse tagajärgedest.
Igal juhul tuleb rõhutada, et apellandi olukorras jääb ettevõtjale õigus tollivõla olemasolu vaidlustada, vajaduse korral klassifitseerimismääruse õigusvastasusele viidates, mida H & S tegi siseriiklikus kohtus, kes esitas Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse, mille alusel algatatud kohtuasjas on tehtud eespool viidatud kohtuotsus Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading.
Mis puutub H & S-i argumenti, millega ta soovib vaidlustada võimalust heita talle ette tema tolliagendi hooletust, siis käesoleva kohtuotsuse punktis 52 meenutatut arvestades ei saa selle argumendiga nõustuda.
Sellest tuleneb, et väite kolmas osa tuleb samuti tagasi lükata.
Kuna H & S-i apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitatud ainsa väite kõik kolm osa on tagasi lükatud, tuleb apellatsioonkaebus rahuldamata jätta.
Kohtukulud
Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2, mida sama kodukorra artikli 118 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja H & S on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista temalt.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:

1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV-lt.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hollandi.