CELEX: 62003TJ0390
Közösségi védjegy
Felszólalási eljárás
A "capital markets CM" kifejezést tartalmazó korábbi ábrás védjegy
A "CM" alkotóelemet tartalmazó közösségi ábrás védjegy bejelentése
Viszonylagos kizáró ok
Összetéveszthetőség
40/94/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja

A jogvita előzményei
1       1999. december 7-én a Caja Ahorros de Murcia (a továbbiakban: bejelentő) a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20-i
40/94/EK módosított tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) alapján
közösségi védjegybejelentést nyújtott be a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalhoz (védjegyek és formatervezési minták) (a továbbiakban:
OHIM) az alábbi, sárga vonallal áthúzott, fehér színű „C” és „M” betűket magában foglaló, piros négyzetből álló ábrás megjelölésre
vonatkozóan:
2       A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
1957. június 15-i Nizzai Megállapodás szerinti 1.– 42. osztályba tartozó árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban tették.
3       A védjegybejelentést a
Közösségi Védjegyértesítő
2000. október 23-i, 84/2000. számában hirdették meg.
4       2001. január 23-án a CM Capital Markets Holding felszólalást tett a bejelentett védjegy lajstromozása ellen a 2 000 040.,
2 000 041., 2 000 042. és 2 000 043. számon a 35., 36., 38. és 42. osztályba tartozó szolgáltatásokkal kapcsolatban spanyol
védjegyként lajstromozott, alábbi ábrás megjelölésre (a továbbiakban: korábbi védjegy) hivatkozva:
5       A felszólalást a korábbi védjeggyel oltalmazott valamennyi szolgáltatásra alapították, és a közösségi védjegybejelentésben
feltüntetett áruk és szolgáltatások egy része ellen irányult. A hivatkozott jogalap a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének
a) és b) pontja, valamint ugyanezen cikk (4) bekezdése volt.
6       2003. január 27-i határozatával a felszólalási osztály részben helyt adott a felszólalásnak azon szolgáltatások vonatkozásában,
amelyek azonosnak vagy hasonlónak tekinthetők: így a 35. osztályba tartozó „kereskedelmi ügyletek, kereskedelmi adminisztráció,
irodai munkák”; a 36. osztályba tartozó „biztosítások, pénzügyi ügyletek, valutaügyletek, banki ügyletek, ingatlanügyletek”,
a 38. osztályba tartozó „távközlés”, a 42. osztályba tartozó „jogi szolgáltatások, tudományos és ipari kutatási szolgáltatások”
vonatkozásában azzal az indokolással, hogy a spanyol vásárlóközönség szempontjából fennáll az összetéveszthetőség ezen szolgáltatásokat
illetően.
7       2003. március 25-én a bejelentő fellebbezést nyújtott be a felszólalási osztály határozata ellen.
8       2003. szeptember 17-i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) az első fellebbezési tanács helyt adott a fellebbezésnek,
és hatályon kívül helyezte a felszólalási osztály határozatát. A fellebbezési tanács kimondta, hogy az érintett megjelölések
között nincsen hasonlóság, következésképpen elutasította az összetéveszthetőség fennállását.

A felek kérelmei
9       A felperes keresetében azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
–       következésképpen egészében adjon helyt a felszólalásnak;
–       utasítsa az OHIM felszólalási osztályát arra, hogy utasítsa el a szóban forgó védjegy lajstromozását;
–       az OHIM-ot kötelezze a költségek viselésére.
10     Az OHIM azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       a keresetet mint megalapozatlant utasítsa el;
–       a felperest kötelezze a költségek viselésére.
11     A tárgyaláson a felperes visszavonta arra irányuló második kérelmét, hogy az Elsőfokú Bíróság egészében adjon helyt a felszólalásnak.

A jogkérdésről

A felperes kérelmeinek elfogadhatóságáról
12     A felperes harmadik kereseti kérelme arra irányul, hogy az Elsőfokú Bíróság utasítsa az OHIM felszólalási osztályát arra,
hogy az tagadja meg a szóban forgó védjegy lajstromozását. A felperes lényegében azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság rendelje
el azt, hogy az OHIM utasítsa el a bejelentett védjegy lajstromozását a szóban forgó áruk és szolgáltatások vonatkozásában.
13     E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az OHIM egyik fellebbezési tanácsának határozata ellen közösségi bíróhoz benyújtott
keresetnél a 40/94 rendelet 63. cikkének (6) bekezdése alapján az OHIM megteszi a Bíróság ítéletének végrehajtásához szükséges
intézkedéseket. Ennélfogva az Elsőfokú Bíróságnak nem utasíthatja az OHIM-ot. Ez utóbbinak kötelessége ugyanis az Elsőfokú
Bíróság ítéleteinek rendelkező részéből és indokolásából levonni a következtetéseket. A fentieknek megfelelően a felperes
arra irányuló kérelme, hogy az Elsőfokú Bíróság rendelje el azt, hogy az OHIM a bejelentett védjegy lajstromozását tagadja
meg, elfogadhatatlan (az Elsőfokú Bíróság T‑331/99. sz., Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld kontra OHIM [Giroform] ügyben 2001.
január 31-én hozott ítéletének [EBHT 2001., II‑433. o.] 33. pontja; a T‑388/00. sz., Institut für Lernsysteme kontra OHIM – Educational
Services [ELS] ügyben 2002. október 23-án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑4301. o.] 19. pontja és a T‑34/00. sz., Eurocool
Logistik kontra OHIM (EUROCOOL) ügyben 2002. február 27-én hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑683. o.] 12. pontja).

Az ügy érdeméről
14     A felperes egyetlen jogalapként a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére hivatkozik.
A felek érvei
15     A felperes szerint a fellebbezési tanács tévesen vizsgálta a jogvita tárgyát képező védjegyek összetéveszthetőségét.
16     Előadja, hogy a fellebbezési tanács tévesen értékelte a védjegyek közötti eltéréseket. Bár megállapítható, hogy a korábbi
védjegy a „CM” alkotóelemből, valamint a „capital markets” kifejezésből áll, ez utóbbit azonban nem kell figyelembe venni,
mivel itt a korábbi védjegy által oltalmazott szolgáltatásokra vonatkozó, általános kifejezésről van szó.
17     A felperes ezenkívül arra hivatkozik, hogy a bejelentett védjegy a korábbi védjegy megkülönböztetésre leginkább alkalmas részét
ismétli meg, amely az összetévesztés veszélyét idézi elő különösen akkor, ha a szóban forgó szolgáltatásokról hangreklám készül,
mivel ebben az esetben nincsen jelentősége az említett védjegyek írott alakjának és színeinek.
18     A felperes a védjegy hangzásbeli elemének jelentőségét hangsúlyozza, valamint hogy ez nagyobb súllyal esik latba a vizuális
elemhez képest azon jelentés miatt, amelyet a kereskedelemben a reklámok és a vásárló fogyasztók révén a szóbeli közlés kölcsönöz
a védjegyeknek. Nem hanyagolható el az ütköző védjegyek közötti nagyfokú hangzásbeli hasonlóság.
19     A felperes vitatja annak jelentőségét, amelyet a fellebbezési tanács az ütköző védjegyek színeinek és írott alakjának tulajdonított,
ez ugyanis csupán másodlagos szempont ahhoz képest, hogy a védjegyek mindegyikében szerepel a „CM” alkotóelem, illetve az
alkalmazási körük is azonos vagy nagyon hasonló, ez pedig a fogyasztóknak az érintett védjegyekről alkotott átfogó képét illetően
döntő jelentőségű és alkalmas arra, hogy összetéveszthetőséget idézzen elő.
20     A felperes az OHIM korábbi, az R 223/2001‑4. sz. ügyben 2002. szeptember 4-én hozott határozatára hivatkozik, amelyben a negyedik
fellebbezési tanács úgy ítélte meg, hogy a korábbi védjegy és a „CM 1824” védjegy összeegyeztethetetlen, mivel a „CM” alkotóelem
mindkét védjegyben döntő súlyú annak ellenére, hogy írott alakjuk és ábrázolásuk különbözik, illetve hogy a „CM” alkotóelemhez
más elemek is társulnak. A fellebbezési tanács ebben a határozatában kitért arra, hogy a „capital markets” kifejezés a korábbi
védjegy által oltalmazott valamennyi szolgáltatásra vonatkozik és a fogyasztók ezt a kifejezést nem a védjegy alkotóelemeként
értik. Ezért azt állapította meg, hogy az új bejelentés lajstromozása az összetévesztés veszélyét idézné elő.
21     A felperes szerint az ebben a határozatban megállapított feltételeket a szóban forgó ügyre alkalmazva ki kell emelni a döntő
súlyú alkotóelem, a „CM” hangzásbeli egyezőségét és az ütköző védjegyek alkalmazási körének azonosságát, amely erősíti a védjegyek
képzettársításának és összetévesztésének veszélyét.
22     Az OHIM előadja, hogy a fellebbezési tanács nem követett el ténybeli hibát vagy jogban való tévedést, és helyesen alkalmazta
a közösségi jogszabályokat és ítélkezési gyakorlatot, amikor arra az eredményre jutott, hogy a szóban forgó megjelölések nem
azonosak és nem hasonlóak, valamint hogy nem áll fenn a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerint az összetévesztés
veszélye.
Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
23     A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelemében a korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján a megjelölés
nem részesülhet védjegyoltalomban, ha azt azon a területen, ahol a korábbi védjegy oltalom alatt áll, a fogyasztók összetéveszthetik
a korábbi védjeggyel való azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága
miatt.
24     A 40/94 rendelet 8. cikke (2) bekezdése a) pontjának ii) alpontja értelmében korábbi védjegynek kell tekinteni a valamely
tagállamban, lajstromozott védjegyet, amelynek bejelentési napja korábbi, mint a közösségi védjegybejelentés bejelentési napja.
25     A jelen ügyben a felszólalásban hivatkozott korábbi védjegy Spanyolországban élvez oltalmat. Annak megítélésénél, hogy az
ütköző védjegyek között fennállhat-e az összetévesztés veszélye, a spanyolországi érintett vásárlóközönség szempontját kell
figyelembe venni.
26     Az Elsőfokú Bíróság e tekintetben elfogadja a fellebbezési tanácsnak a célközönségről adott meghatározását. A fellebbezési
tanács jogosan állapította meg, hogy a jelen ügyben szereplő védjegyekkel jelölt szolgáltatások sajátos személyi kört céloznak
meg, amelybe egyrészt szakemberek, másrészt olyanok tartoznak, akik pénzügyi, jogi vagy kereskedelmi témájú szakmai tanácsot
igényelnek, többek között például a bankok vagy az ügyvédi irodák ügyfelei. Következésképpen egy viszonylag szakavatott és
tájékozott fogyasztói körről van szó. Meg kell továbbá jegyezni, hogy a felperes sem vitatja ezt a meghatározást.
27     Az összetéveszthetőséget tehát egy igen figyelmes és körültekintő spanyol fogyasztó vonatkozásában kell megítélni.
28     Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint akkor áll fenn összetéveszthetőség, ha a vásárlóközönség azt hiheti, hogy a szóban
forgó áruk vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól vagy adott esetben gazdaságilag egymással kapcsoltban álló vállalkozástól
származnak.
29     Ezen ítélkezési gyakorlat értelmében az összetéveszthetőséget átfogóan kell értékelni az alapján, hogy az érintett vásárlóközönség
milyen képet alkot a megjelölésről és a szóban forgó árukról vagy szolgáltatásokról, és figyelembe kell venni valamennyi,
a jelen ügyre jellemző tényezőt, különösen a megjelölések és a megjelölt áruk vagy szolgáltatások hasonlósága közötti kölcsönös
függőséget (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑162/01. sz., Laboratorios RTB kontra OHIMI – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY
HILLS) ügyben 2003. július 9-én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑2821. o.] 31-33. pontját és a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
30     Először is arra kell rámutatni, hogy nem vitatott, hogy a szóban forgó védjegyekkel érintett szolgáltatások azonosak.
31     Ilyen feltételek mellett a kereset eredménye az érintett megjelölések hasonlóságának mértékétől függ. Azt kell tehát ezt követően
megvizsgálni, hogy a szóban forgó megjelölések oly mértékben hasonlítanak-e egymásra, hogy feltételezhető a védjegyek összetéveszthetősége.
32     Az ítélkezési gyakorlatból az is következik, hogy az ütköző megjelölések vizuális, hangzásbeli és fogalmi hasonlóságát illetően
az összetéveszthetőséget a védjegyek által keltett összbenyomást alapul véve, átfogóan kell értékelni, figyelembe véve különösen
megkülönböztető és meghatározó jegyeiket (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑292/01. sz., Phillips-Van Heusen kontra OHIM – Pash Textilvertrieb
und Einzelhandel (BASS) ügyben 2003. október 14-én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑4335. o.] 47. pontját és a hivatkozott
ítélkezési gyakorlatot).
33     A szóban forgó ügyben tehát össze kell hasonlítani az ütköző megjelöléseket vizuális, hangzásbeli és fogalmi szempontból.
34     Elsőként, az ütköző védjegyek vizuális összehasonlításával kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy a fellebbezési tanács
azt állapította meg, hogy a korábbi védjegyben a megjelölés két alkotóelemből, a fekete folyóírással írt „capital markets”
kifejezésből, illetve az egymáson elhelyezkedő „C” és „M” betűkből áll, míg a bejelentett védjegy csak a sárga vonallal áthúzott
piros négyzetben látható, fehér színű „C” és „M” szabványbetűkből áll. A fellebbezési tanács a megtámadott határozatban ezenkívül
azt is megállapította, hogy a bejelentett védjegyben a  „C” és „M” betűk nem egymáson, hanem egymás mellett helyezkednek el,
élénk színű négyzetben, továbbá fehér színűek, míg a korábbi védjegyben ezek a betűk fekete színűek. A fellebbezési tanács
szerint a két védjegy által keltett vizuális benyomás teljesen különbözik, és ezt a különbséget tovább erősíti a korábbi védjegyben
szereplő „capital markets” kifejezés jelenléte.
35     Egyúttal meg kell állapítani, hogy a bejelentett védjegy által igényelt ábrás elemek a korábbi védjegyétől eltérő, sajátos
grafikai egységet alkotnak. Mint ugyanis a fellebbezési tanács jogosan kifejtette, a „C” és „M” betűk nem egymáson, hanem
egymás mellett helyezkednek el, élénk színű négyzetben. Ezenkívül fehér színűek, míg a korábbi védjegyben ezek a betűk fekete
színűek
36     Egyebekben a korábbi védjegy vizuális érzékelésében a „capital markets” kifejezésnek van jelentősége, mivel a leginkább szembetűnő
helyen, elöl szerepel. Ennélfogva közvetlenül érzékelhető.
37     A  „capital markets” kifejezés jelentőségét természetesen tompítja, hogy a jelentése a korábbi védjegy által oltalmazott szolgáltatásokat
idézi fel. Így a két védjegyben a döntő súlyú alkotóelem az eltérő íráskép és ábrázolás ellenére is a közös „CM” elem. A „capital
markets” kifejezés csekélyebb jelentősége így a szóban forgó védjegyek között bizonyos vizuális hasonlóságot tesz láthatóvá.
38     Ennek a vizuális hasonlóságnak azonban csak csekélyebb kihatása van. A „CM” alkotóelem ugyanis mindegyik megjelölésben egymástól
eltérő kompozícióban, teljesen különböző színben és jellegben jelenik meg.
39     Az előző megállapításokból következik, hogy bár mindkét védjegyben közös a „CM” alkotóelem, nem elhanyagolható vizuális eltéréseket
jelenítenek meg. Ezért a szóban forgó megjelölések átfogó vizuális érzékelésében az egyes megjelölések sajátos elemei folytán
a megjelölések eltérő összbenyomást keltenek.
40     Következésképpen, mint ahogyan azt a fellebbezési tanács jogosan állapította meg, a szóban forgó megjelölések összességükben
vizsgálva vizuálisan nem hasonlítanak.
41     Másodszor, a hangzásbeli összehasonlítással kapcsolatban arra kell rámutatni, hogy a felperes a hangzásbeli elem jelentőségére
hivatkozik, valamint arra, hogy ez a vizuális elemhez képest nagyobb súllyal esik latba a védjegynek az üzletmenetben és a
reklámokban történő használatánál. A felperes előadja, hogy nem hanyagolható el az ütköző védjegyek hangzásbeli elemének nagyfokú
hasonlósága.
42     Meg kell állapítani azt is, hogy a fellebbezési tanács a szóban forgó védjegyeket külön a hangzásuk szempontjából nem hasonlította
össze.
43     E tekintetben általánosságban meg kell jegyezni, hogy két védjegy akkor hasonló, ha az érintett vásárlóközönség szempontjából
egy vagy több releváns tényező tekintetében legalább részben egyeznek (az Elsőfokú Bíróság T‑6/01. sz., Matratzen Concord
kontra OHIM – Hukla Germany (MATRATZEN) ügyben 2002. október 23-án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑4335. o.] 30. pontja
és a T‑286/02. sz., Oriental Kitchen kontra OHIM – Mou Dybfrost (KIAP MOU) ügyben 2003. november 25-én hozott ítéletének [EBHT 2003.,
II‑4953. o.] 38. pontja).
44     A jelen ügyben meg kell jegyezni, hogy a „CM” alkotóelem egyidejűleg a bejelentett védjegy szóeleme és a korábbi védjegyet
alkotó egyik szóelem is. Ezért meg kell állapítani, hogy a bejelentett védjegy hangzásában megegyezik a korábbi védjegy egyik
alkotóelemével. Az ítélkezési gyakorlat szerint azonban ez a megállapítás önmagában nem elegendő annak kimondásához, hogy
a szóban forgó – összességükben vizsgált – védjegyek hasonlóak (a MATRATZEN-ítélet [hivatkozás a 43. pontban] 31. pontja).
45     Ugyanis mint ahogyan az már említésre került, a két védjegy hasonlóságát az általuk keltett összbenyomást alapján kell értékelni,
figyelembe véve különösen megkülönböztető és meghatározó jegyeiket (lásd értelemszerűen a Bíróság C‑251/95. sz. SABEL-ügyben
1997. november 11-én hozott ítéletének [EBHT 1997., I‑6191. o.] 23. pontját és a C‑342/97. sz., Lloyd Schuhfabrik Meyer ügyben
1999. június 22-én hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑3819] 25. pontját).
46     Az ítélkezési gyakorlat szerint valamely összetett védjegy akkor tekinthető hasonlónak valamely másik olyan védjegyhez, amely
egyik alkotóelemével megegyezik vagy ahhoz hasonlít, ha ez az alkotóelem az összetett védjegy által keltett összbenyomás meghatározó
eleme. Ez akkor van így, ha ez az alkotóelem önmagában is alkalmas arra, hogy annyira belevésődjön az érintett vásárlóközönség
emlékezetébe a védjegyről kialakított képpel kapcsolatban, hogy a védjegy által keltett összbenyomásban elhanyagolható a többi
alkotóelem szerepe (a MATRATZEN-ítélet [hivatkozás a 43. pontban] 33. pontja).
47     Az ítélkezési gyakorlat szerint ez nem jelenti azt, hogy az összetett védjegynek csak az egyik alkotóelemét kell figyelembe
venni és valamely másik védjeggyel összehasonlítani. Ellenkezőleg, a szóban forgó védjegyeket összességükben véve kell összehasonlítani
egymással. Ez azonban nem zárja ki, hogy adott körülmények között valamely összetett védjegy egy vagy több alkotóeleme ne
határozhatná meg a védjegy által az érintett vásárlóközönségben kialakított összbenyomást (a MATRATZEN-ítélet [hivatkozás
a 43. pontban] 34. pontja).
48     Ezen túlmenően emlékeztetni kell arra, hogy az érintett vásárlóközönség valamely összetett védjegy egyik leíró jellegű alkotóelemét
rendszerint nem tekinti megkülönböztető és az általa kiváltott összbenyomást meghatározó elemnek (vö. e tekintetben az Elsőfokú
Bíróság T‑129/01. sz., Alejandro kontra OHIM – Anheuser-Busch (BUDMEN) ügyben 2003. július 3-án hozott ítéletének [EBHT 2003.,
II‑2251. o.] 53. pontja és a T‑117/02. sz., Grupo El Prado Cervera kontra OHIM – Debuschewitz (CHUFAFIT) ügyben 2004. július
6-án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑0000. o.] 51. pontja).
49     A jelen ügyben a „capital markets” kifejezés jelentése a korábbi védjeggyel jelölt szolgáltatásokat idézi fel. Ezért a védjegy
domináns alkotóeleme a „CM” elem.
50     Mivel a bejelentett védjegy hangzásában megegyezik a korábbi védjegy meghatározó alkotóelemével, a szóban forgó megjelölések
hangzásukban hasonlítanak.
51     Természetesen meg kell jegyezni, hogy – mint azt az OHIM előadja – a szóban forgó védjegyek között bizonyos hangzásbeli eltérések
figyelhetők meg. Egyrészt míg ugyanis a korábbi védjegy spanyolul kiejtve öt szótagból („ca-pi-tal-mar-kets”) és két fonémából
(„sze-eme”) áll, addig a bejelentett védjegy csak két fonémát tartalmaz („sze-eme”). Másrészt a korábbi védjegy elején található
öt szótag („ca-pi-tal-mar-kets”) olyan hangzást kelt, amely nagyban eltér a bejelentett védjegyet alkotó fonémák hangzásától.
52     Meg kell azonban állapítani, hogy ezek az eltérések abból adódnak, hogy a korábbi védjegy a CM alkotóelem és a „capital markets”
kifejezés alkotta egységből áll. E tekintetben arra kell emlékeztetni, hogy a „capital markets” kifejezés jelentése a korábbi
védjeggyel érintett szolgáltatásokat idézi fel, és ezért jelentősége csökkent.
53     A fenti megállapításokból következik, hogy a szóban forgó megjelölések összességükben nézve bizonyos hangzásbeli hasonlóságot
mutatnak.
54     Harmadikként, a szóban forgó megjelölések fogalmi összehasonlítását illetően arra kell rámutatni, hogy a felperes arra hivatkozik,
hogy a korábbi védjegyben nem kell figyelembe venni a „capital markets” kifejezést, mivel itt a védjegy által oltalmazott
szolgáltatásokra vonatkozó, általános kifejezésről van szó.
55     A fellebbezési tanács a megtámadott határozatban nem hasonlította össze szemantikailag a szóban forgó megjelöléseket. A korábbi
védjegy megkülönböztető képességének vizsgálatánál azonban kifejtette, hogy nem szabad figyelmen kívül hagyni a „capital markets”
kifejezést, amelynek nem csupán az a rendeltetése, hogy a vállalkozás tevékenységi körére utaljon, de az is, hogy a „CM” alkotóelemmel
együtt segítsen beazonosítani a nyújtott szolgáltatások kereskedelmi eredetét, és így a fogyasztó a korábbi védjegyet „capital
markets CM” néven említse, és így emlékezzen rá, nem pedig csupán a „CM” alkotóelemmel jelölve.
56     E tekintetben mindenekelőtt nyomatékosan hangsúlyozni kell, hogy a korábbi védjegy meghatározó alkotóeleme a „CM” elem, mivel
a „capital markets” jelentése a védjegy által oltalmazott szolgáltatásokat idézi fel.
57     Mindazonáltal a jelen ügyben annak ellenére, hogy a „capital markets” kifejezés nem tekinthető a korábbi védjegy meghatározó
alkotóelemének, az OHIM-mal egyetértésben meg kell állapítani, hogy ez a kifejezés lényeges elem lehet a szóban forgó védjegyek
fogalmi elemzése szempontjából.
58     Először meg kell jegyezni ugyanis, hogy ha az érintett vásárlóközönség ismeri a „capital markets” kifejezés jelentését, akkor
a szóban forgó védjegyek fogalmi szempontból különbözőnek tűnnek neki, ha pedig nem ismeri, akkor a védjegyek közötti fogalmi
egybeesést sem veszi észre, mivel semmilyen jelentést nem tulajdonítana neki.
59     Másodszor a korábbi védjegyben meghatározó elemnek, a „CM” alkotóelemnek nincsen szemantikai értéke, ezért a „capital markets”
kifejezés a védjeggyel érintett szolgáltatásokat leíró jellege ellenére is nagyobb szerephez jut. E tekintetben meg kell jegyezni,
hogy – mint azt az OHIM előadja – a tőkepiacokra utaló angol kifejezést az érintett vásárlóközönség össze tudja kapcsolni
a kifejezést kísérő „CM” alkotóelemmel. Így a „capital markets” kifejezés szemantikai értéket kölcsönözhet a „CM” alkotóelemnek,
a tőkepiacokat juttatva benne kifejezésre. A bejelentett védjegy „CM” elemnek azonban önmagában véve elvileg nincsen jelentősége.
60     Harmadszor hozzá kell ehhez fűzni, hogy nem zárható ki teljesen az, hogy célzott vásárlóközönség fogalmi kapcsolatot teremt
a bejelentett védjegy és az ezen védjeggyel jelölt szolgáltatásokat nyújtó vállalkozás között, mivel a „CM” a bejelentő cégnevének,
a Caja de Ahorros de Murciának a rövidítése. E tekintetben azt kell figyelembe venni, hogy a jelen ügyben az érintett vásárlóközönséget
szakavatott fogyasztói kör alkotja, tehát igen figyelmes és körültekintő vásárlóközönségről van szó.
61     Az előző megállapításokból következik, hogy a szóban forgó megjelölések fogalmilag nem hasonlítanak egymásra.
62     A szóban forgó megjelölések vizuális, hangzásbeli és fogalmi összehasonlítását követően fel kell idézni, hogy a Bíróság ítélkezési
gyakorlatából következően valamely korábbi védjegy – akár a védjegy tulajdonságaiból, akár ismertségéből eredő – megkülönböztető
képességét kell figyelembe venni annak megállapításakor, hogy – mint az adott ügyben – a két védjegy által megjelölt áruk
vagy szolgáltatások közötti hasonlóság megalapozhatja-e az összetévesztés veszélyét (lásd értelemszerűen a Bíróságnak a C‑39/97. sz.
Canon-ügyben 1998. szeptember 29-én hozott ítéletének [EBHT 1997., I‑5507. o.] 18. és 24. pontját és a Lloyd Schuhfabrik Meyer
ítélet [hivatkozás a 45. pontban] 20. pontját). A Bíróság ezenkívül azt is megállapította, hogy minél jellegzetesebb a korábbi
védjegy, annál nagyobb az összetéveszthetőség veszélye (lásd értelemszerűen a SABEL-ítélet [hivatkozás a 45. pontban] 24. pontját),
és hogy azok a védjegyek, amelyek önmagukban vagy piaci ismertségüknél fogva erőteljes megkülönböztető képességgel rendelkeznek,
kiterjedtebb oltalmat élveznek védjegyként, mint azok, amelyek gyengébb megkülönböztető képességgel rendelkeznek (lásd értelemszerűen
a Canon-ítélet [hivatkozás a 45. pontban] 18. pontját és a Llyod Schuhfabrik Meyer ítélet [hivatkozás a 45. pontban] 20. pontját).
63      E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a felperes nem vitatja a fellebbezési tanácsnak a megtámadott határozatban kifejtett,
a korábbi védjegy megkülönböztető képességére vonatkozó megállapításait. A fellebbezési tanács ugyanis kimondta, hogy egyetért
a bejelentő elemzésével, miszerint a korábbi védjegy kevésbé alkalmas megkülönböztetésre.
64     Ezért abból kell kiindulni, hogy a korábbi védjegy nem rendelkezik erőteljes megkülönböztető képességgel.
65     Az összetéveszthetőség átfogó értékelésekor tehát az előző megállapításokból következően azt kell figyelembe venni, hogy az
összetéveszthetőséget egy igen figyelmes és körültekintő spanyol fogyasztó vonatkozásában kell megítélni, hogy a szóban forgó
védjegyekkel érintett szolgáltatások azonosak, hogy a szóban forgó megjelölések sem vizuálisan, sem fogalmi szempontból nem
hasonlóak, ám a két védjegy között bizonyos hangzásbeli hasonlóság tapasztalható, és végül, hogy a korábbi védjegy nem rendelkezik
erőteljes megkülönböztető képességgel.
66     Ezeket a körülményeket figyelembe véve meg kell jegyezni, hogy a szóban forgó védjegyek közötti hasonlóság nem kellően nagyfokú
ahhoz, hogy feltételezni lehetne az összetéveszthetőségük fennállását. Anélkül, hogy vizsgálni kellene a felperesnek azon
érvét, miszerint a védjegyben a hangzásbeli elem nagyobb súllyal esik latba a vizuális elemhez képest, elég ugyanis csupán
azt megállapítani, hogy a jelen ügyben a szóban forgó megjelölések közötti vizuális és fogalmi különbségek közömbösíteni tudják
a köztük lévő hangzásbeli hasonlóságot.
67     Ezt a következtetést megerősíti az a körülmény, hogy az érintett vásárlóközönség igen szakavatott az érintett szolgáltatások
terén, és ezért nagyfokú figyelmet tanúsít a szolgáltatások kiválasztásakor.
68     Végül, ami az OHIM állítólag eltérő döntési gyakorlatát illeti, arra kell emlékeztetni, hogy a fellebbezési tanács határozatainak
jogszerűségét kizárólag a 40/94 rendelet, illetve annak közösségi bíróság általi értelmezése alapján kell megítélni, nem pedig
a az OHIM korábbi döntési gyakorlata szerint (vö. a CHUFAFIT-ítélet [hivatkozás a 48. pontban] 57. pontjával és a hivatkozott
ítélkezési gyakorlattal). Ennélfogva nincsen jelentősége és nem fogadható el az arra vonatkozó érv, hogy a megtámadott határozat
esetlegesen eltér az OHIM negyedik fellebbezési tanácsának az R 223/2001‑4. sz. ügyben hozott határozatától.
69     A fentieket figyelembe véve a fellebbezési tanács jogosan állapította meg, hogy a szóban forgó védjegyek között nem áll fenn
az összetévesztés veszélye.
70     Következésképpen a keresetet el kell utasítani.

A költségekről
71      Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §-a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére,
ha a pernyertes fél ezt kérte. A felperest, mivel pervesztes lett, az OHIM és a beavatkozó kérelmének megfelelően kötelezni
kell a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján,
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (harmadik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A keresetet elutasítja.
2)
A felperest kötelezi a költségek viselésére.
Jaeger
Tiili
Czúcz
Kihirdetve Luxembourgban, a 2005. május 11‑i nyilvános ülésen.
H. Jung

M. Jaeger
hivatalvezető

elnök
*
Az eljárás nyelve: spanyol.