CELEX: 62009CJ0371
2913/92/EGK rendelet
Vámkódex
212a. cikk
2454/93/EGK rendelet
292. cikk
88/97/EK rendelet
14. cikk
Dömpingellenes vám
Kerékpárvázak

Az előzetes döntéshozatali kérelem a 2000. november 16‑i 2700/2000/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL L 311.,
17. o.; magyar nyelvű különkiadás: 2. fejezet, 10. kötet, 239. o.) módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló,
1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet (HL L 302., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás: 2. fejezet, 4. kötet, 307. o.;
a továbbiakban: Vámkódex) 212a. cikkének és a 2000. július 24‑i 1602/2000/EK bizottsági rendelettel (HL L 188., 1. o., magyar
nyelvű különkiadás: 2. fejezet, 10. kötet, 51. o.) módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi
rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK bizottsági rendelet (HL L 253.,
1. o.; magyar nyelvű különkiadás: 2. fejezet, 6. kötet, 3. o., a továbbiakban: végrehajtási rendelet) 292. cikkének értelmezésére
irányul.
E kérelmet a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs és az Isaac International Limited (a továbbiakban: Isaac)
között a vám és a hozzáadottérték‑adó utólagos behajtása tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.

Jogi háttér

Az uniós jog
A Kínai Népköztársaságból származó kerékpárok a Közösségbe történő behozatalára végleges dömpingellenes vám kivetéséről és
az ideiglenes dömpingellenes vám végleges beszedéséről szóló, 1993. szeptember 8‑i 2474/93/EGK tanácsi rendelet (HL L 228.,
1. o.; magyar nyelvű különkiadás: 11. fejezet, 51. kötet, 3. o.) dömpingellenes vámot vezetett be.
E dömpingellenes vámot a Kínai Népköztársaságból származó kerékpárokra a 2474/93/EGK rendelettel kivetett végleges dömpingellenes
vámnak a Kínai Népköztársaságból származó egyes kerékpáralkatrészek behozatalára való kiterjesztéséről, és az ilyen, a 703/96/EK
rendelet alapján nyilvántartott behozatalra kiterjesztett vám kivetéséről szóló, 1997. január 10‑i 71/97/EK tanácsi rendelet
(HL L 16., 55. o.) kiterjesztette egyes kerékpáralkatrészekre.
A 2474/93/EGK tanácsi rendelettel kivetett dömpingellenes vám 71/97/EK tanácsi rendelettel való kiterjesztése alóli mentességnek
egyes Kínai Népköztársaságból származó kerékpáralkatrészek behozatalára vonatkozó engedélyezéséről szóló, 1997. január 20‑i
88/97/EK bizottsági rendelet (HL L 17, 17. o., magyar nyelvű különkiadás: 11. fejezet, 25. kötet, 158. o.; a továbbiakban:
„mentességi rendelet”) pontos iránymutatásokat ad az érdekeltek részére a dömpingellenes vám alóli mentesség rendszerének
működését illetően.
Az említett rendelet „A végfelhasználásra [helyesen: meghatározott célú felhasználásra] vonatkozó ellenőrzéshez kötött mentesítés”
című 14. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„Amennyiben az alapvető kerékpáralkatrészekkel kapcsolatban a mentességet kapott [helyesen: kapó] féltől eltérő személy tesz
szabad kereskedelmi forgalomba bocsátási nyilatkozatot [helyesen: a {71/97} rendelet hatálybalépésének időpontját követően],
azokat az alkatrészeket mentesíteni kell a kiterjesztett vám alkalmazása alól, amennyiben velük kapcsolatban a III. mellékletben
szereplő TARIC‑rendszernek megfelelően, valamint a [Vámkódex] 82. cikkére és a [végrehajtási] rendelet 291–304. cikkére is
figyelemmel tesznek vámáru‑nyilatkozatot, amelyeket értelemszerűen akkor kell alkalmazni, ha:
a)      az alapvető kerékpáralkatrészeket valamely, a 7. és 12. cikk alapján mentességet kapott [helyesen: kapó] fél részére szállítják
le; vagy
b)      az alapvető kerékpáralkatrészeket az engedély egy eltérő jogosultja részére szállítják le a [végrehajtási] rendelet 291. cikke
szerint; vagy
c)      […] félhavi [helyesen: havi] alapon alapvető kerékpáralkatrészenként kevesebb mint 300 darab szabad forgalomba bocsátásáról
nyilatkozik, vagy a fenti darabszámot részére leszállítják. Azon alkatrészek számát, amelyekkel kapcsolatban bármely fél vámáru-nyilatkozatot
tett, vagy azokat részére leszállították [helyesen: amelyeket részükre leszállítottak], azon alkatrészek számára való hivatkozással
kell kiszámítani, amelyekkel kapcsolatban minden olyan fél tett vámáru‑nyilatkozatot – vagy amelyeket a részére [helyesen:
részükre] leszállítottak –, amelyek a fenti félhez kapcsolódnak, vagy amelyekkel annak kompenzációs megállapodása van.”
A Vámkódex 82. cikkének (1) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
„Az áru vámfelügyelet alatt marad, ha a meghatározott célra történő felhasználására tekintettel, csökkentett vagy nulla vámtétel
mellett bocsátják szabad forgalomba. A vámfelügyelet akkor szűnik meg, amikor az ilyen csökkentett vagy nulla vámtétel alkalmazására
megállapított feltételeket már nem lehet alkalmazni, ha az árut exportálták vagy megsemmisítették, vagy ha az árunak a csökkentett
vagy nulla vámtétel alkalmazására megállapított céltól eltérő célokra való felhasználását az esedékes vámterhek megfizetése
mellett engedélyezték.”
A Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
„A behozatalkor vámtartozás keletkezik:
a)      behozatalivám‑köteles áru vonatkozásában, annak átmeneti megőrzéséből vagy az adott vámeljárás alkalmazásából származó kötelezettségek
valamelyikének nem teljesítése miatt; vagy
b)      az árunak az ez alá az eljárás alá vonására vagy az áru meghatározott célra történő felhasználása alapján csökkentett vagy
nulla behozatali vámtétel megadására vonatkozó feltétel nem teljesítése alapján,
a 203. cikkben említett eseteken kívül, kivéve, ha megállapítják, hogy e mulasztások nincsenek jelentős hatással a szóban
forgó átmeneti megőrzés vagy vámeljárás helyes lefolytatására.”
A Vámkódex 212a. cikkének eredeti változatát a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK rendelet módosításáról
szóló, 1996. december 19‑i 82/97/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 1997. L 17., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás:
2. fejezet, 8. kötet, 179. o.) illesztette be.
A 82/97 rendelet (12) preambulumbekezdése kimondja:
„mivel ahol a közösségi jogszabályok a behozatali vagy kiviteli vámok alóli részleges vagy teljes mentességet írnak elő, az
ilyen részleges vagy teljes mentesség minden esetben alkalmazandó, tekintet nélkül a tartozás keletkezésének körülményeire;
mivel ilyen körülmények között a vámeljárási szabályok teljesítésének elmulasztása esetén a vám szokásos mértékének alkalmazása
nem tűnik megfelelő szankciónak.”
Az említett 212a. cikk az alábbiak szerint rendelkezik:
„Ha a vámjogszabályok az áru jellege vagy meghatározott célra történő felhasználása miatt kedvezményes tarifális elbánásról
vagy – a 21., 82., 145., vagy a 184–187. cikknek megfelelően – a behozatali vagy kiviteli vámok alóli mentességről, illetve
teljes vagy részleges mentességről rendelkeznek, az említett kedvezményes tarifális elbánást, vagy mentességeket olyan esetekben
is alkalmazni kell, amikor a vámtartozás a 202–205., 210. vagy 211. cikk alapján keletkezett, amennyiben az érintett személy
eljárása nem volt csalárd vagy nyilvánvalóan gondatlan, és [e személy] bizonyítani tudja, hogy a kedvezményes tarifális elbánás
[vagy] a mentesség alkalmazásához szükséges egyéb feltételek teljesülnek.”
A végrehajtási rendelet 292. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1)      Ha valamely rendelkezés szerint az árukat a meghatározott célú felhasználás vámfelügyelete alá kell vonni, a kedvezményes
tarifális elbánásnak a Vámkódex 21. cikke szerinti megadásához írásbeli engedély szükséges.
Ha az árut meghatározott célú felhasználása miatt csökkentett vagy nulla vámtétellel bocsátják szabad forgalomba, és a hatályos
rendelkezések kötelezővé teszik, hogy az áru a Vámkódex 82. cikke szerint vámfelügyelet alatt maradjon, a meghatározott célú
felhasználás vámfelügyeletének alkalmazásához írásbeli engedély szükséges.
(2)      A kérelmet írásban kell benyújtani a 67. mellékletben megadott minta szerint. A vámhatóságok engedélyezhetik, hogy az engedély
megújítása vagy módosítása iránt egyszerű írásbeli kérelemmel lehessen folyamodni.
(3)      Különleges körülmények fennállása esetén a vámhatóságok lehetővé tehetik, hogy a szabad forgalomba bocsátásra vonatkozó vámáru‑nyilatkozat,
amelyet rendes eljárásban írásban vagy adatfeldolgozási eljárással tettek, engedély iránti kérelemnek minősüljön, feltéve
hogy:
–        a kérelem csak egy vámigazgatást érint,
–        a kérelmező teljes egészében az előírt meghatározott célú felhasználás alá vonja az árut, és
–        biztosítják a műveletek szabályszerű elvégzését.
–        […]
(5)      Amikor egységes engedélyért folyamodnak, az alábbi eljárás szerint a hatóságok előzetes beleegyezése szükséges.
A kérelmet az azon hely szerint illetékes vámhatósághoz kell benyújtani,
–        ahol a kérelmezőnek a számviteli bizonylatok vizsgálatán alapuló ellenőrzést lehetővé tevő főkönyveit vezetik, és ahol az
engedélyben érintett műveleteknek legalább egy részét végzik, illetve
–        egyéb esetben az a hely [helyesen: ott], ahol az árut meghatározott célú felhasználás alá vonják.
Ezek a vámhatóságok közlik a kérelmet és az engedélytervezetet a többi érintett vámhatósággal, amelyek 15 napon belül visszaigazolják
a kézhezvétel napját [helyesen: kézhezvételt].
A többi érintett vámhatóság az engedélytervezet kézhezvételének napjától számított 30 napon belül közli esetleges kifogásait.
Amennyiben a fent említett időszakon belül kifogás érkezik, és ezekről nem születik megegyezés, a kérelmet a kifogással érintett
részében el kell utasítani.
A vámhatóságok kiadhatják az engedélyt, ha 30 napon belül nem érkezett kifogás az engedélytervezettel kapcsolatban.
Az engedélyt kiadó vámhatóságok másolatot küldenek minden érintett vámhatóságnak.
(6)      Ha kettő [helyesen: két] vagy több vámigazgatás között általános megegyezés születik az egységes engedély megadásának kritériumairól
és feltételeiről, az említett vámigazgatások abban is megállapodhatnak, hogy egyszerű értesítéssel helyettesítik az előzetes
konzultációt. Az ilyen értesítésnek mindig elegendőnek kell lennie, amikor az egységes engedélyt megújítják vagy visszavonják.”

A nemzeti jog
A végrehajtási rendelet 292. cikkének (3) bekezdésével összhangban, az egyszerűsített engedélyezés az Egyesült Királyságban
további feltételektől függ, amelyeket az Egyesült Királyság integrált vámtarifája (a továbbiakban: UK Tariff) határoz meg.
E2 mellékletének 3. kötetében különösen az alábbiak szerint rendelkezik:
„940069
1.      Áruk, amelyekre vonatkozik: az egyszerűsített, meghatározott célú felhasználáshoz kötött eljárással, csökkentett vagy nulla
vámtétellel behozott áruk, melyeket az Európai Közösségen belül meghatározott célra használnak […]
[…]
9.      Megjegyzések
[…]
9.2      Csak az Egyesült Királyság vámhatóságait érinti
[…]
9.5      Ezt a CPC‑kódot csak légi járművekre, légijármű‑motorokra és »egyedi« helyzetekre lehet alkalmazni. Tilos hagyományos behozatalra
alkalmazni.”
Az Egyesült Királyság integrált vámtarifája, amelyet évente többször frissítenek, szabadon megtekinthető a Nagy Britannia
és Észak‑Írország Egyesült Királysága adó‑ és vámhatóságának irodáiban, egyes nyilvános könyvtárakban, valamint a hatóság
kérelemre ingyenesen megadja a vonatkozó kivonatokat. Nem érhető el ingyenesen az interneten, de a közigazgatástól éves előfizetéssel
beszerezhető.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az Isaac németországi fiókteleppel rendelkező, az Egyesült Királyság joga szerint bejegyzett társaság. Az Egyesült Királyságban
irodája és raktára, Németországban pedig raktára és elosztóközpontja van. Az Egyesült Királyságban öt alkalmazottat foglalkoztat,
akik a behozatallal kapcsolatos feladatokat látják el, és további személyzettel rendelkezik Németországban, ahol marketing
és értékesítési tevékenysége folyik.
Az Isaac fő tevékenységi körét Kínából származó kerékpáralkatrészek behozatala képezi. Minden ilyen alkatrészt először az
Egyesült Királyságba importálnak, majd azonnal a németországi elosztóközpontba továbbítanak.
Az Isaac által behozott minden kerékpáralkatrész „alapvető kerékpáralkatrésznek” minősül a 2474/93 bizottsági rendelet, illetve
mentességi rendelet alkalmazásában, tekintettel a 71/97 rendelet általi kiterjesztésre.
2003. november 18. és 2005. április 11. között az Isaac 33 alkalommal hozott be kerékpárvázakat, amelyeket a meghatározott
célú felhasználás ellenőrzése mellett szabad forgalomba bocsátott a 940069 CPC‑kód alatt annak érdekében, hogy mentességet
kapjon a dömpingellenes vám alól a mentességi rendelet 14. cikkének c) pontja alapján. A jelen jogvita tárgyát képező 33 behozatalt
illetően az Isaac a vonatkozó időszakban havonta kevesebb, mint 300 darabot importált.
Abban az időszakban, amikor az említett 33 behozatalt végrehajtotta, az Isaac nem olvasta, illetve más módon sem vette tekintetbe
a Vámkódex, a végrehajtási rendelet, illetve a mentességi rendelet vonatkozó rendelkezéseit. Az Isaac egy jó hírnevű importügynök
szolgáltatásait vette igénybe annak érdekében, hogy az eleget tegyen a behozatal alaki követelményeinek.
Az Isaac nem rendelkezett előzetes meghatározott célú felhasználásra vonatkozó engedéllyel a mentességi rendelet 14. cikke
c) pontjának értelmében, de úgy vélte, hogy igénybe veheti a végrehajtási rendelet 292. cikkének (3) bekezdésében meghatározott
egyszerűsített engedélyt.
Az említett időszakban az Isaac nem tájékozódott az adóhatóságoknál az egyszerűsített engedélyezési eljárás igénybevételével
kapcsolatban.
A Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs megállapította, hogy az Isaac nem rendelkezett az ahhoz szükséges engedéllyel,
hogy részesüljön a dömpingellenes vám alóli mentességben a mentességi rendelet 14. cikkének c) pontja alapján, és utólagos
beszedést írt elő 161 120,76 GBP összegű vámra és 28 196,13 GBP összegű hozzáadottérték‑adóra.
Az Isaac 2006. április 18‑án engedély iránti kérelmet nyújtott be a végrehajtási rendelet 292. cikkének (2) bekezdése alapján.
Ezen engedélyt a végrehajtási rendelet 294. cikkének (3) bekezdése alapján legfeljebb egyéves visszamenőleges hatállyal kapta
meg. Következésképpen nem írtak elő utólagos beszedést a 2005. április 18‑a után történt behozatalok vonatkozásában.
Az Isaac keresete alapján eljárva a VAT and Duties Tribunal kimondta, hogy jóllehet az Isaac nem rendelkezik meghatározott
célú felhasználásra vonatkozó érvényes engedéllyel, és nem jogosult az egyszerűsített eljárás igénybevételére, részesülhet
a Vámkódex 212a. cikke szerinti mentességben, mivel nem járt el nyilvánvalóan gondatlanul, amikor az egyszerűsített eljárást
alkalmazhatónak vélte. A vámhatóságok fellebbeztek a fenti döntés ellen.
E feltételek között a High Court of Justice (England and Wales) Chancery Division az eljárás felfüggesztéséről határozott,
és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a bíróság elé:
„1.)      Amikor, mint a jelen ügyben, valamely importőr két tagállamban működik és rendelkezik székhellyel, továbbá az egyik tagállamba
importál árukat, majd azonnal a másik tagállamba szállítja át azokat, a [végrehajtási] rendelet 292. cikke (3) bekezdésének
alkalmazásában egynél több vámhatóságot érint‑e a [mentességi] rendelet 14. cikkének c) pontja által a dömpingellenes vám
alóli mentesség megszerzéséhez előírt meghatározott célú felhasználásra vonatkozó engedély?
2.)      Amikor, mint a jelen ügyben, valamely importőr nem szerezte be a [mentességi] rendelet 14. cikkének c) pontja által a meghatározott
célú felhasználási eljárás alkalmazásához előírt engedélyt, alkalmazható‑e mégis a [Vámkódex] 212a. cikke alapján a dömpingellenes
vám alóli mentesség?
3.)      Amennyiben a második kérdésre adott válasz igenlő, annak mérlegelésekor, hogy az Isaac helyzetében lévő kereskedő nyilvánvalóan
gondatlan volt‑e,
a)      elég világosak‑e a [mentességi] rendelet 14. cikkének c) pontja és a [végrehajtási] rendelet 292. cikkének (3) bekezdése alatt
található rendelkezések a tekintetben, hogy azt a gazdasági szereplőt, aki nem tájékozódott az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
arról, hogy egynél több vámhatóság érintettsége miatt nem veheti igénybe az egyszerűsített engedélyezést, nyilvánvalóan gondatlannak
kell tekinteni?
b)      Másfelől, ha a vonatkozó rendelkezések összetettnek minősülnek, a gazdasági szereplőre hárul‑e a kötelesség, hogy a behozatalok
végrehajtása előtt tisztázza a helyzetet az adóhatóságokkal? Az erre a kérdésre adott válasz függ‑e attól, hogy a gazdasági
szereplő szubjektíven – de tévesen – úgy ítélte meg, hogy a vonatkozó rendelkezések alkalmazása egyértelmű?
c)      Hogyan értékelhető az olyan gazdasági szereplő, mint az Isaac tapasztaltsága, akinek a fő üzleti tevékenysége kerékpáralkatrészek
behozatala Kínából, akinek öt alkalmazottja van a behozatalok elvégzésére, és aki 16 hónap alatt 33 hasonló behozatalt hajtott
végre? Különösen, tapasztaltnak kell‑e tekinteni az ilyen gazdasági szereplőt?
d)      Amikor valamely tagállam adóhatóságai azt vizsgálják, hogy az Isaac helyzetében lévő gazdasági szereplő nyilvánvalóan gondatlan
volt‑e, hagyatkozhatnak‑e olyan közzétett jogszabályra, mint az Egyesült Királyság integrált vámtarifája, amely, bár ingyen
megtekinthető az adóhatóságok egyes irodáiban és más nyilvános könyvtárakban, az interneten csak éves előfizetés fizetése
ellenében érhető el?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Az első kérdésről
Az első előzetes kérdés a végrehajtási rendelet 292. cikkének (3) bekezdésében szereplő „a kérelem csak egy vámigazgatást
érint” kifejezésre vonatkozik.
E kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi a Bíróságtól, hogy az említett rendelkezésben szereplő
eljárás engedélynek minősülhet‑e a két tagállamban működő és székhellyel rendelkező olyan importőr esetében, amely az egyik
tagállamba importál árukat, majd azonnal a másik tagállamba szállítja át azokat annak érdekében, hogy a mentességi rendelet
14. cikkének c) pontja alapján élvezze a dömpingellenes vám alóli mentességet.
A végrehajtási rendelet 292 cikke (1) bekezdésének első albekezdése úgy rendelkezik, hogy ha az árukat a meghatározott célú
felhasználás vámfelügyelete alá kell vonni, a kedvezményes tarifális elbánás megadásához írásbeli engedély szükséges.
E rendelkezéstől eltérve az említett cikk (3) bekezdése „különleges körülmények fennállása esetén” lehetővé teszi, hogy a
vámhatóságok elismerjék, hogy a szabad forgalomba bocsátásra vonatkozó vámáru‑nyilatkozat engedély iránti kérelemnek minősül.
E lehetőség – az említett rendelkezés első francia bekezdéséből következően – többek között feltételezi, hogy „a kérelem csak
egy vámigazgatást érint”.
Annak meghatározása érdekében, hogy az alapügyben fennállókhoz hasonló körülmények között a kérelem – a végrehajtási rendelet
292. cikke (3) bekezdésének első francia bekezdése értelmében – egynél több vámigazgatást érint‑e, figyelembe kell venni,
hogy az e rendelkezés alapján megadható engedély milyen keretbe illeszkedik.
E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy a mentességi rendelet 14. cikke, amely bizonyos esetekben mentességet
ír elő a dömpingellenes vám alól, „A végfelhasználásra [helyesen: meghatározott célú felhasználásra] vonatkozó ellenőrzéshez
kötött mentesítés” címet viseli.
Ezenkívül az alapügyben szóban forgó – az említett rendelet 14. cikkének c) pontján alapuló –
de minimis
mentesség feltételezi, hogy „[…]havi alapon […] kevesebb mint 300 darab”‑ra vonatkozik. E rendelkezés pontosítja, hogy e
darabszámot „azon [kerékpár]alkatrészek számára való hivatkozással kell kiszámítani, amelyekkel kapcsolatban minden olyan
fél tett vámáru‑nyilatkozatot – vagy amelyeket a részükre leszállítottak –, amelyek a fenti félhez kapcsolódnak, vagy amelyekkel
annak kompenzációs megállapodása van”.
A végrehajtási rendelet 292. cikke szerint követendő eljárást illetően e szabályozási keretből következik, hogy az említett
eljárásnak biztosítania kell azon feltételek hatékony ellenőrzését, amelyektől a mentességi rendelet 14. cikkének c) pontja
alapján a mentesség függ, Az utóbbi vonatkozásában különösen hangsúlyozni kell, hogy e rendelkezés havi mennyiségi korlátot
ír elő, és pontosítja, hogy a darabszám kiszámítását valamennyi kapcsolódó vagy az importőrrel, illetve a bejelentővel kompenzációs
megállapodást kötő fél figyelembevételével kell elvégezni.
Márpedig az alapügyben szóban forgóhoz hasonló helyzetben, ahol az importőr két tagállamban működik és rendelkezik székhellyel,
továbbá az egyik tagállamba importál árukat, majd azonnal a másik tagállamba szállítja át azokat, az egyszerűsített eljárás
– amely feltételezi, hogy az eljárás csak egy vámigazgatást érint – nem alkalmas a mentességi rendelet 14. cikkének c) pontjából
következő feltételek hatékony ellenőrzésének biztosítására.
Ahogyan ugyanis az Egyesült Királyság és az Európai Közösségek Bizottsága állítja, a mennyiségi korlátot nem ellenőrizheti
kielégítő módon csupán az Egyesült Királyság vámigazgatása. Egyrészről a mennyiségi korlátokat könnyen meg lehet kerülni a
mind az Egyesült Királyságba, mind a Németországba irányuló behozatallal. Másrészről a meghatározott célú felhasználás ellenőrzését
a Vámkódex 82. cikkének (1) bekezdése alapján a teljes érintett időszak, azaz egy hónap során kell elvégezni annak ellenőrzése
érdekében, hogy tiszteletben tartották‑e a mennyiségi korlátot, tehát a havi 300 darabnál kisebb mennyiséget. Márpedig, amennyiben
az árukat azonnal másik tagállamba szállítják, az első tagállam vámhatóságai egyedül nem képesek az említett korlát tiszteletben
tartásának ellenőrzésére, hanem a másik állam hatóságainak együttműködésétől függnek, így szükségszerűen egynél több vámigazgatás
érintett.
A fentiekre tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a végrehajtási rendelet 292. cikkének (3) bekezdésében
szabályozott eljárás nem minősülhet engedélynek a két tagállamban működő és székhellyel rendelkező olyan importőr esetében,
amely az egyik tagállamba importál árukat, majd azonnal a másik tagállamba szállítja át azokat annak érdekében, hogy a mentességi
rendelet 14. cikkének c) pontja alapján élvezze a dömpingellenes vám alóli mentességet.

A második és a harmadik kérdésről
Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi a Bíróságtól, hogy a Vámkódex 212a. cikke lehetővé
teszi‑e a dömpingellenes vám alóli mentesség olyan importőr részére történő megadását, amely nem rendelkezik a mentességi
rendelet 14. cikkének c) pontja által az említett vám alóli mentesség megadásához előírt engedéllyel, de a mennyiségi korlát
tiszteletben tartásával teljesíti az anyagi jogi feltételeket.
A Vámkódex 212a. cikke szerint a vámszabályozás által előírt kedvezményes elbánás a 202–205. cikk alapján keletkező vámtartozások
esetében is alkalmazandó, amennyiben az érintett eljárása nem volt csalárd vagy nyilvánvalóan gondatlan, és az utóbbi bizonyítja,
hogy a kedvezményes elbánás „alkalmazásához szükséges egyéb feltételek” teljesülnek.
A kérdést előterjesztő bíróság abból az alapfeltevésből kiindulva, hogy a vámtartozás – a jelen esetben a dömpingellenes vám –
a Vámkódex 204. cikke alapján keletkezett, és az ilyen vám alóli mentességet a Vámkódex 212. cikke szerinti „kedvezményes
tarifális elbánásnak” kell tekinteni, úgy véli, hogy azt kell meghatározni, hogy azon körülmény, miszerint az Isaac tiszteletben
tartotta a mennyiségi korlátot, elegendő‑e annak a következtetésnek a levonásához, hogy az utóbbi rendelkezés értelmében vett
„alkalmazás[…]hoz szükséges egyéb feltételek” teljesültek.
Egyrészről a mentességi rendelet 14. cikke – amelyet a jogalkotó kevéssel a 212a. cikket a Vámkódexbe beillesztő 82/97 rendeletet
követően fogadott el – kifejezetten a végrehajtási rendelet 291–304. cikkében szereplő feltételekre hivatkozik azzal, hogy
a szóban forgó dömpingellenes vám alóli mentességet e feltételek mellett ítéli oda. E feltételek között szerepel az előzetes
engedély kibocsátására vonatkozó, a végrehajtási rendelet 292. cikkében kimondott feltétel.
E feltételek mellett meg kell állapítani, hogy a jogalkotó a mentesség kedvezményét kifejezetten és különösen ilyen engedély
kibocsátásától tette függővé. Márpedig a Vámkódex 212a. cikkének az alapügyhöz hasonló ügyben való alkalmazása – azzal, hogy
azon egyedüli körülmény, miszerint az importőr megfelelt a mentességi rendelet 14. cikkének c) pontjából következő mennyiségi
korlátnak, elegendő annak a következtetésnek a levonásához, hogy az „alkalmazás[…]hoz szükséges egyéb feltételek” teljesültek –
az előzetes engedély e feltételének előírását kiüresítené. Márpedig mivel az említett cikk a dömpingellenes vám alóli mentességről
rendelkezik, és ily módon szigorúan értelmezendő (a Vámkódex 239. cikkét illetően lásd analógia útján a C‑48/98. sz. Söhl & Söhlke
ügyben 1999. november 11‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑7877. o.] 52. pontját), azt a Vámkódex 212a. cikkének értelmezése
céljából figyelembe kell venni.
Másrészről említést kell tenni arról, hogy a fent említett előzetes engedély különös jelentőséggel bír a mentességi rendelet
által felállított rendszer összefüggésében, amennyiben lehetővé teszi a vámhatóságok számára a tényállás megvalósulása időpontjában
annak ellenőrzését, hogy a szóban forgó dömpingellenes vám alóli mentesítéshez kapcsolódó valamennyi követelmény teljesült‑e.
Következésképpen a Vámkódex 212a. cikkének alkalmazása e feltételek mellett nem vezethet arra az eredményre, hogy a dömpingellenes
vám alóli ilyen, a mentességi rendeletnek a végrehajtási rendelet 292. cikkével együttesen értelmezett 14. cikke alapján eljárási
feltételektől függő mentesség az említett feltételek tiszteletben tartásának hiánya esetén is megadható legyen.
A fentiekre tekintettel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a Vámkódex 212a. cikke nem teszi lehetővé a dömpingellenes
vám alóli mentesség olyan importőr részére történő odaítélését, aki nem rendelkezik az ahhoz szükséges előzetes engedéllyel,
hogy a mentességi rendelet 14. cikkének c) pontja alapján e vámok alól mentességet élvezzen.
A második kérdésre adott válaszra tekintettel a harmadik kérdésre nem kell választ adni.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A 2000. július 24‑i 1602/2000/EK bizottsági rendelettel módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK
tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK bizottsági rendelet
292. cikkének (3) bekezdésében szabályozott eljárás nem minősülhet engedélynek a két tagállamban működő és székhellyel rendelkező
olyan importőr esetében, amely az egyik tagállamba importál árukat, majd azonnal a másik tagállamba szállítja át azokat annak
érdekében, hogy a 2474/93/EGK tanácsi rendelettel kivetett dömpingellenes vám 71/97/EK tanácsi rendelettel való kiterjesztése
alóli mentességnek egyes Kínai Népköztársaságból származó kerékpáralkatrészek behozatalára vonatkozó engedélyezéséről szóló,
1997. január 20‑i 88/97/EK bizottsági rendelet 14. cikkének c) pontja alapján élvezze a dömpingellenes vám alóli mentességet.
2)
A 2000. november 16‑i 2700/2000/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról
szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet 212a. cikke nem teszi lehetővé a dömpingellenes vám alóli mentesség
olyan importőr részére történő odaítélését, aki nem rendelkezik az ahhoz szükséges előzetes engedéllyel, hogy a 88/97 rendelet
14. cikkének c) pontja alapján e vámok alól mentességet élvezzen.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: angol.