CELEX: 62003TJ0367
Kahju hüvitamise hagi
Rahvusvahelised lepingud
EMÜ-Türgi assotsiatsioonileping
Euroopa Ühenduse ja Türgi vaheline tolliliit
Kompenseeriv rahaline abi

Õiguslik ja faktiline raamistik
1       Leping assotsiatsiooni loomiseks Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahel (edaspidi „Ankara leping”) kirjutati 12. septembril
1963 Ankaras alla ühelt poolt Türgi Vabariigi ja teiselt poolt ühenduse ja selle liikmesriikide vahel. Nõukogu võttis 23. detsembril
1963 vastu otsuse 64/732/EMÜ Ankara lepingu sõlmimise kohta (EÜT 1964, 217, lk 3685).
2       Selle lepingu artikli 2 lõige 1 sätestab:
„Käesoleva lepingu eesmärgiks on kaasa aidata jätkuvale ja tasakaalustatud kaubandus- ja majandussidemete tugevnemisele poolte
vahel, samas täiel määral arvesse võttes vajadust kindlustada Türgi majanduse kiirendatud areng ning parandada Türgi rahva
tööhõivet ja elutingimusi.”
3       Ankara lepingu artikli 2 lõige 3 sätestab:
„Assotsiatsiooni osad:
a) ettevalmistav etapp;
b) üleminekuetapp;
c) lõppetapp.”
4       Kõnealuse lepingu artikli 3 lõige 1 näeb ette:
„Ettevalmistavas etapis tugevdab Türgi ühenduse abiga oma majandust, et olla võimeline täitma ülemineku‑ ja lõppetapis talle
osaks saavaid kohustusi.
Selle ettevalmistava etapi üksikasjalikud reeglid eelkõige ühenduse abi suhtes on sätestatud käesoleva lepingu esialgses protokollis
ja finantsprotokollis.”
5       Ankara lepingu artikkel 5 täpsustab:
„Lõppetapp rajaneb tolliliidul ja hõlmab lepinguosaliste majanduspoliitikate tihedamat koordineerimist.”
6       Lepingu artikkel 6 sätestab:
„Assotsiatsiooni rakendamiseks ja järkjärguliseks arendamiseks kohtuvad lepinguosalised assotsiatsiooninõukogus, mis tegutseb
talle käesoleva lepinguga antud volituste raames.”
7       Ankara lepingu artikli 30 kohaselt:
„Lepinguosaliste ühisel kokkuleppel moodustavad käesolevale lepingule lisatud protokollid selle lahutamatu osa.”
8       Ankara lepingule on muu hulgas lisatud protokoll nr 2 pealkirjaga „Finantsprotokoll”, mille eesmärk on näha ette majanduslikud
mehhanismid Türgi majanduse kiirendatud arengu edendamiseks.
9       23. novembril 1970 kirjutati alla lisaprotokoll (edaspidi „1970. aasta lisaprotokoll”) ja teine finantsprotokoll (EÜT 1972,
L 293, lk 4), mis lisati Ankara lepingule. Need protokollid jõustusid 1. jaanuaril 1973. Kolmas finantsprotokoll kirjutati
alla 12. mail 1977 (EÜT 1979, L 67, lk 14).
10     EÜ–Türgi assotsiatsiooninõukogu võttis 22. detsembril 1995 vastu otsuse nr 1/95 tolliliidu lõppetapi rakendamise kohta (EÜT 1996,
L 35, lk 1). Selle otsusega loodi ühenduse ja Türgi vaheline tolliliit põhimõtteliselt muude kaupade kui põllumajandustoodete
jaoks. Otsus näeb ette tollimaksude ja samaväärse toimega maksude kaotamise ning koguseliste piirangute ja samaväärse toimega
meetmete kaotamise.
11     Äriühing Yedaş Tarim ve Otomotiv Sanayi ve Ticaret AŞ (edaspidi „Yedaş Tarim”) on Türgi õiguse alusel asutatud juriidiline
isik. Äriühingu tegevusalaks on kuullaagrite importimine ja valmistamine ning muu hulgas põllumajandusseadmetes ja autotööstuses
varuosadena kasutatavate korpuste ja ülekanderihmade importimine.

Menetlus
12     Hagiavaldusega, mis saabus Esimese Astme Kohtusse 2. detsembril 2003, esitas hageja käesoleva hagi.
13     Komisjon ja nõukogu esitasid Esimese Astme Kohtusse 19. ja 26. märtsil 2004 saabunud eraldi menetlusdokumentidega Esimese
Astme Kohtu kodukorra artikli 114 alusel käesolevale hagile vastuvõetamatuse vastuväited. Hageja esitas oma märkused 17. mail
2004. Esimese Astme Kohtu 19. jaanuari 2005. aasta määrusega liideti vastuvõetamatuse vastuväited põhikohtuasjaga ja jäeti
kohtukulude küsimus edaspidiseks lahendamiseks.
14     Tuginedes kodukorra artikli 47 lõikele 1 oli Esimese Astme Kohus (viies koda) seisukohal, et menetlusdokumentide teistkordne
vahetamine ei ole vajalik.
15     Ettekandja ettekande alusel otsustas esimese astme kohus (viies koda) algatada suulise menetluse.
16     Esimese Astme Kohtusse 18. juulil 2005 saabunud kirjas palus hageja, et vajadusel nimetataks ekspert.
17     Poolte kohtukõned ja vastused Esimese Astme Kohtu suulistele küsimustele kuulati ära 8. septembri 2005. aasta kohtuistungil.
Kostjad esitasid kohtuistungil oma märkused ekspertiisi tegemise taotluse kohta.

Poolte nõuded
18     Hageja palub Esimese Astme Kohtul:
–       kohustada kostjaid hüvitama tekitatud kahju;
–       mõista kohtukulud välja kostjatelt.
19     Nõukogu ja komisjon paluvad Esimese Astme Kohtul:
–       jätta hagi rahuldamata;
–       mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus

Poolte argumendid
20     Hageja väidab, et talle tekkinud kahju on tingitud viisist, kuidas ühendus on ellu viinud otsusega nr 1/95 loodud tolliliidu.
Esiteks heidab hageja ühendusele ette rahalise toetuse andmata jätmist hageja väitel Kreeka vastuseisu tõttu. Selles osas
täpsustab hageja, et ühendus vastutab selle eest, kuna ta ei ole esitanud Kreeka seisukoha tõttu tema vastu hagi. Järgmiseks
vaidlustab hageja nende lepingute tagajärjed, mille ühendus on sõlminud muude kolmandate riikidega. Veel väidab hageja, et
ühendus jättis võtmata teatavad institutsionaalsed meetmed. Eelkõige jäeti Türgi Vabariik muu hulgas tolliliiduga otseselt
seotud valdkondades kõrvale ühise kaubanduspoliitika alastest läbirääkimistest. Näiteks ei olnud Türgi võimuesindajatel võimalik
osaleda EÜ artikli 133 alusel asutatud erikomitees. Lõpuks väidab hageja, et komisjon ei ole Türgi Vabariiki nõustanud ja
ei ole tolliliidu raames olnud vastu menetlustavadele, mis on vastuolus ausa konkurentsi väljakujunemisega.
21     Kohtuistungil esitas hageja avalduse, milles märkis lisaks eelnevale sisuliselt seda, et ta pole väitnud, nagu oleks kahjustavaks
asjaoluks otsuse nr 1/95 või mõne muu institutsiooni akti vastuvõtmine, vaid viis, kuidas kostjad seda otsust rakendasid.
Samuti täpsustas hageja, et kahjustav asjaolu on kostjate tegevusetus. Esimese Astme Kohus kandis selle kohtuistungi protokolli.
22     Hageja põhistab eespool kirjeldatud käitumise õigusvastasust Ankara lepingu artikli 2 lõikega 1, artikli 3 lõike 1 esimese
lõiguga ja artikliga 6. Samuti tugineb ta lepingule lisatud finantsprotokollile ja hilisematele lisaprotokollidele. Neid tekste
tuleb EÜ artikli 310 alusel pidada ühenduse teisesteks õigusaktideks. Samuti väidab hageja, et ühendus ei ole täitnud kohustust
anda Türgile 2,5 miljardit eurot rahalist toetust; see kohustus võeti EÜ–Türgi assotsiatsiooninõukogu istungil, mille tulemusena
võeti vastu otsus nr 1/95, millele võetud kohustus lisati ühepoolse deklaratsioonina. Lõpuks väidab hageja, et Euroopa–Vahemere
partnerluse raames ei ole täidetud abi andmise kohta antud lubadusi ja on esinenud raskusi toetuste andmisel.
23     Hagejale tekkinud kahju ja ühenduse õigusvastase käitumise vahelise põhjusliku seose osas rõhutab hageja esiteks, et tolliliidul
on olnud negatiivne mõju Türgi majandusele tervikuna.
24     Teiseks väidab hageja konkreetselt endaga seoses, et ta otsustas 1990. aastal investeerida kuullaagrite valmistamisse, kuna
kodumaist tootmist ühelt poolt ergutati erilisatasude ja – subsiidiumidega ja teisalt kaitsti eritollitariifiga. Hageja lisab,
et sel ajal arvati, et Türgi osalemine tolliliidus ühendusega saab teoks kõige varem kümne aasta pärast. Hageja tootmisüksus
alustas tegevust 1993. aastal. Tolliliidu jõustumisega 1. jaanuaril 1996 kaotati kõik kuullaagrite ja korpuste impordi‑ ja
tollimaksud ning muud impordiga seotud lõivud. Nõnda vallutasid Türgi turu ühenduse liikmesriikidest pärinevad kõrge kvaliteediga
ja Kaug-Ida riikidest pärinevad soodsa hinnaga ja madalama kvaliteediga importtooted. Selle tulemusel tekkis hageja kuullaagreid
valmistaval tootmisüksusel aastatel 1996–2003 kahjum. Lisaks sellele väidab hageja, et tollimaksude kaotamise tõttu alates
1. jaanuarist 1996 on tolliliit negatiivselt mõjutanud hageja turustusosakonna imporditegevust, kuna tema imporditud kauba
müük on tihenenud konkurentsi mõjul vähenenud.
25     Raamatupidamis‑ ja majandusaruandele tuginedes väidab hageja oma hagiavalduses, et talle tekkinud kahju suurus on 1 200 000 eurot.
Kostjate vastuvõetamatuse vastuväidete kohta esitatud märkustes nõuab hageja siiski, et kostjatelt mõistetaks tema kasuks
välja 4 578 518 euro suurune summa.
26     Kostjad esitavad esiteks kolm asja läbivaatamist takistavat asjaolu. Nad rõhutavad, et hageja nõuab otsusega nr 1/95 väidetavalt
tekitatud kahju hüvitamist; see otsus ei ole aga ei komisjoni ega ka nõukogu akt, nii et see ei saa olla kahju hüvitamise
nõude aluseks. Samuti väidavad kostjad, et Euroopa Kohtu põhikirja artikli 46 kohaselt on hageja nõue aegunud. Lõpuks väidavad
kostjad et hagiavaldus ei ole täpne ja et see ei vasta kodukorra artikli 44 lõikes 1 sätestatud tingimustele.
27     Teiseks, seoses põhiküsimusega vaidlustavad kostjad võimaluse, et ühenduse suhtumine oleks võinud kostjale tekitada väidetava
kahju. Eelkõige kummutab nõukogu väited Türgile antud finantsabi väidetava ebapiisavuse kohta. Komisjon märgib, et asjaolu,
et Türgit ei ole hõlmatud kolmandatest riikidest imporditud kaupadelt tasutavate tollimaksude vähendamise või kaotamisega,
ei riku ühtegi hageja poolt viidatud sätet. Igal juhul ei saa ükski ettevõtja tolli‑ või muude kaubandustõkete kaotamise korral
väita, et tal on omandiõigus mainitud tõketega varem kaitstud turu osale. Selline turuosa kujutab endast üksnes majanduslikku
hetkeolukorda, mida muutuvad asjaolud võivad mõjutada. Samuti on kostjad seisukohal, et hagiavaldus ei sisalda ühtki asjaolu,
mis kinnitaks, et väidetava õigusvastase käitumise ja väidetava kahju vahel oleks põhjuslik seos. Viimasena vaidlustavad nad
kahju tekkimise.

Esimese Astme Kohtu hinnang
Esialgsed märkused
28     Hageja poolt kohtuistungil esitatud avaldusest (vt eespool punkt 21) tuleneb, et hageja kirjalikes märkustes esitatud argumentidega,
mis tuginevad otsuse nr 1/95 või komisjoni või nõukogu akti õigusvastasusel, ei ole vaja arvestada.
29     Järelikult ei ole vaja uurida ka seda asja läbivaatamist takistavat asjaolu, mille kostjad on esitanud kõnealuse otsuse olemuse
alusel.
30     Lisaks on Esimese Astme Kohtu ülesanne hinnata, kas hea õigusemõistmine kaalutlustel võib hagi sisulistel põhjustel rahuldamata
jätta, ilma et tehtaks otsus kostjate esitatud vastuvõetamatuse vastuväidete kohta (Euroopa Kohtu 26. veebruari 2002. aasta
otsus kohtuasjas C‑23/00 P: nõukogu
vs.
Boehringer, EKL 2002, lk‑1873, punkt 52). Käesoleva kohtuasja asjaoludel on Esimese Astme Kohus seisukohal, et hagi aegumisele
tugineva asja läbivaatamist takistava asjaolu kohta ei ole otsust vaja teha.
31     Lõpuks tuleb meenutada, et tulenevalt Esimese Astme Kohtu suhtes artikli 53 esimese taande alusel kohalduva Euroopa Kohtu
põhikirja artiklist 21 ja vastavalt Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punktile c tuleb hagiavalduses märkida
hagi ese ja ülevaade fakti‑ ja õigusväidetest. Need peavad olema märgitud piisavalt selgelt ja täpselt, et kostja saaks valmistuda
enda kaitsmiseks ja Esimese Astme Kohus saaks vajaduse korral teha asjas otsuse täiendavate andmeteta. Õiguskindluse ja hea
õigusemõistmise tagamiseks peavad selleks, et hagi oleks vastuvõetav, selle aluseks olevad õiguslikud ja faktilised asjaolud
kasvõi kokkuvõtlikult, ent seostatult ja arusaadavalt tulenema hagiavalduse tekstist (vt Esimese Astme Kohtu 6. mai 1997. aasta
otsus kohtuasjas T‑195/95: Guérin automobiles
vs.
komisjon, EKL 1997, lk II‑679, punkt 20 ja viidatud kohtupraktika).
32     Nende nõuete täitmiseks peab ühenduse institutsiooni poolt väidetavalt tekitatud kahju hüvitamise hagi sisaldama asjaolusid,
mis võimaldaksid kindlaks teha institutsioonile hageja poolt etteheidetava käitumise, põhjused, miks hageja leiab, et selle
käitumise ja talle väidetavalt tekkinud kahju vahel on põhjuslik seos ning selle kahju olemuse ja ulatuse (vt Esimese Astme
Kohtu 3. veebruari 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑19/01: Chiquita Brands jt
vs.
komisjon, EKL 2005, lk II–315, punkt 65 ja viidatud kohtupraktika).
33     Samas tuleneb eespool punktist 22 jj, et hageja poolt kirjalikes avaldustes esitatud suur hulk argumente ja nende esitamise
viis välistavad hagi tervikuna vastuvõetamatuks tunnistamise.
Vastutuse tekkimise alused
34     Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on EÜ artikli 288 teise lõigu tähenduses ühenduse lepinguvälise
vastutuse tekkimiseks vaja, et samaaegselt on täidetud järgmised tingimused: institutsioonidele etteheidetav käitumine on
õigusvastane, kahju on tegelikult tekkinud ning väidetava käitumise ja tekkinud kahju vahel on põhjuslik seos (Euroopa Kohtu
29. septembri 1982. aasta otsus kohtuasjas 26/81: Oleifici Mediterranei
vs.
EMÜ, EKL 1982, lk 3057, punkt 16; Esimese Astme Kohtu 11. juuli 1996. aasta otsus kohtuasjas T‑175/94: International Procurement
Services
vs.
komisjon, EKL 1996, lk II‑729, punkt 44, ja 16. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑283/02: EnBW Kernkraft
vs.
komisjon, EKL 2005, lk II–913, punkt 84).
–       Kostjate käitumise väidetav õigusvastasus
35     Eespool loetletud tingimustest esimese puhul peab väljakujunenud kohtupraktika kohaselt olema tuvastatud üksikisikutele õigusi
andva õigusnormi piisavalt ilmne rikkumine (Euroopa Kohtu 5. märtsi 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑46/93 ja C‑48/93:
Brasserie du Pêcheur ja Factortame, EKL 1996, lk I‑1029, punkt 51; 4. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑352/98 P: Bergaderm
ja Goupil
vs.
komisjon, EKL 2000, lk I‑5291, punkt 42; 10. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑312/00 P: komisjon
vs.
Camar ja Tico, EKL 2002, lk I‑11355, punkt 53, ja 10. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑472/00 P: komisjon
vs.
Fresh Marine, EKL 2003, lk I‑7541, punkt 25 ning eespool punktis 34 viidatud kohtuotsus EnBW Kernkraft
vs.
komisjon, punkt 87).
36     Käesolevas asjas rõhutab Yedaş Tarim, et ühenduse antud rahalise toetuse ebapiisavusega ja ühenduse tegevusetusega on rikutud
esiteks Ankara lepingu artikli 2 lõiget 1, artikli 3 lõiget 1 ja artiklit 6, teiseks finantsprotokolle, kolmandaks 1970. aasta
lisaprotokolli, neljandaks kõrvuti otsuse nr 1/95 vastuvõtmisega ühenduse poolt võetud kohustust maksta Türgile 2,5 miljardit
eurot ning viiendaks muid Euroopa–Vahemere partnerluse raames abi andmise kohta antud lubadusi.
37     Peab märkima, et Ankara leping ja ülalmainitud protokollid on ühenduse ja liikmesriikide poolt kolmandate riikidega sõlmitud
rahvusvahelised lepingud.
38     EÜ artikli 300 lõike 7 kohaselt on sellised lepingud ühenduse institutsioonidele ja liikmesriikidele siduvad. Nende lepingute
sätted on lepingute jõustumisest alates ühenduse õiguskorra lahutamatu osa (Euroopa Kohtu 30. aprilli 1974. aasta otsus kohtuasjas 181/73:
Haegeman, EKL 1974, lk 449, punkt 5, ja 30. septembri 1987. aasta otsus kohtuasjas 12/86: Demirel, EKL 1986, lk 3719, punkt 7).
Siiski ei saa nende lepingute mõju ühenduse õiguskorras hinnata, võtmata seejuures arvesse kõnealuste sätete rahvusvahelist
päritolu (Euroopa Kohtu 26. oktoobri 1982. aasta otsus kohtuasjas 104/81: Kupferberg, EKL 1982, lk 3641, punkt 17).
39     Eelkõige otsustamaks, kas hageja võib institutsioonidele etteheidetava käitumise õigusvastasuse tuvastamiseks tugineda ülalmainitud
lepingute teatavatele sätetele, tuleb uurida, kas need sätted võib olla vahetult kohaldatavad. Selles osas on Euroopa Kohus
eespool viidatud kohtuotsuses Demirel (punkt 14) otsustanud, et ühenduse ja kolmanda riigi vahel sõlmitud lepingu sätet tuleb
pidada vahetult kohaldatavaks, kui sätte sõnastust ning lepingu eesmärki ja olemust arvestades sisaldab see selget ja täpset
kohustust, mille täitmine või tagajärgede tekkimine ei eelda hilisema akti vastuvõtmist.
40     Euroopa Kohus jätkas sel teemal (eespool viidatud kohtuotsus Demirel, punkt 16) järgnevalt:
41     „[Ankara] lepingule on selle struktuurist ja sisust tulenevalt omane, et selles seatakse üldiselt assotsiatsiooni eesmärgid
ja määratletakse suunised nende eesmärkide saavutamiseks, ilma et lepingus endas nähtaks ette üksikasjalikke eeskirju nende
eesmärkide saavutamiseks. Vaid teatavates konkreetsetes küsimustes määratakse lepingule lisatud protokolle asendavais lisaprotokollides
kindlaks üksikasjalikud eeskirjad.”
42     Seega ei kuulu Ankara leping selle olemust ja ülesehitust arvestades nende normide hulka, mille alusel teostab Esimese Astme
Kohus institutsioonide tegevuse seaduslikkuse järelevalvet.
43     Eelkõige näeb kõnealuse lepingu artikli 2 lõige 1 üldiselt ette Ankara lepingu eesmärgi, milleks on kaubandus‑ ja majandussidemete
tugevnemine Türgi ja ühenduse vahel. Leping mainib samuti kahte üldist suunist, nimelt tugevnemise jätkuvat ja tasakaalustatud
iseloomu ning Türgi majanduse kiirendatud arenguga ja Türgi rahva tööhõive ja elutingimuste parandamisega arvestamist. Sellest
tulenevalt on see säte programmilise iseloomuga. Säte ei ole piisavalt täpne ja tingimusteta ja sõltub igal juhul nii rakendamise
kui ka mõju osas hiljem vastuvõetavatest aktidest, mis välistab sellega otseselt hageja seisundi reguleerimise. Lisaks ei
ole sätte eesmärk anda õigusi üksikisikutele.
44     Sama kehtib ka Ankara lepingu artikli 3 lõike 1 suhtes, mille esimene lõik näeb üldiselt ette Türgi ja ühenduse assotsiatsiooni
ettevalmistava etapi eesmärgi. Nõnda viitab Ankara lepingu artikli 3 lõike 1 teine lõik selle etapi üksikasjalikke reegleid
määratlevatele lepingu lisaks olevatele protokollidele. Lisaks oli see üksnes esimene lepingus ette nähtud kolmest etapist,
mis lõppes 1970. aasta lisaprotokolli jõustumisega.
45     Sama järelduse saab teha ka lepingu artikli 6 osas, mis on institutsiooniline säte, millega luuakse assotsiatsiooninõukogu.
46     Lisaks tugineb hageja Ankara lepingu lisaks olevale finantsprotokollile, täpsustamata, milliseid sätteid on rikutud. Selleks,
et väide õigusvastasuse kohta oleks kodukorra artikli 44 lõike 1 punkti c tähenduses vastuvõetav, peab selles olema määratletud
õigusvastane käitumine. Seda kohustust rõhutab käesoleva asja puhul asjaolu, et vahetut kohaldatavust ei saa hinnata üldiselt,
vaid see eeldab iga juhu puhul viidatava sätte olemuse, ülesehituse ja sõnastuse uurimist (Euroopa Kohtu 4. detsembri 1974. aasta
kohtuotsus 41/74: Van Duyn, EKL 1974, lk 1337, punkt 12). Sellest tuleneb, et kuna rikutud sätet ei ole täpsel nimetatud,
ei ole hageja argumentatsioon, mis põhineb ülalmainitud finantsprotokollil, vastuvõetav. Yedaş Tarim viitab ka teistele finantsprotokollidele.
Isegi kui eeldada, et ta viitab 23. novembri 1970. aasta ja 12. mai 1977. aasta finantsprotokollidele, saab nende kohta teha
sama järelduse. Igal juhul teatas hageja kohtuistungil, et ühtegi hageja poolt nende protokollide raames esitatud investeerimisprojekti
ei ole tagasi lükatud, mille Esimese Astme Kohus kandis kohtuistungi protokolli.
47     Veel on hageja seisukohal, et ühendus on rikkunud otsuse nr 1/95 vastuvõtmisel esitatud ühepoolset deklaratsiooni, millega
ta võttis kohustuse anda Türgile 2,5 miljardit eurot rahalist toetust, tingimusi. Sellist deklaratsiooni ei ole siiski otsuse
nr 1/95 lisade hulgas. Neil tingimustel ei ole Yedaş Tarim’i väide piisavalt täpne selleks, et see oleks kodukorra artikli 44
lõike 1 punkti c tähenduses vastuvõetav. Lisaks ei tõenda hageja, et kõnealusel deklaratsioonil oleks õiguslik tähendus. Pealegi
pidi hagiavalduse enda sõnastuse kohaselt toetust makstama Türgi riigile, nii et see deklaratsioon ei anna õigusi üksikisikutele.
48     Samuti mainib hageja abi andmise kohta antud lubaduste täitmata jätmist seoses eritegevusprogrammiga, makromajandusabiga ja
halduskoostöö fondiga. Hageja väited ei ole siiski piisavad esiteks selleks, et kindlalt määratleda etteheidetav käitumine
ja teiseks selleks, et hinnata selle käitumise võimalikku õigusvastasust. Igal juhul ei tõenda hageja, kuidas nende lubaduste
alusel tekivad õigused üksikisikutel.
49     Lõpuks viitab hageja raskustele ja probleemidele, mis tekkisid Euroopa–Vahemere partnerluse raames. Samas ei põhista hageja
neid väiteid ega näita, kuidas need osutavad kostja õigusvastasele käitumisele.
50     Lõpuks tugineb Yedaş Tarim oma hagiavalduses 1970. aasta lisaprotokollile ja eriti asjaolule, et selles nähakse ette pooltevahelised
„vastastikused ja tasakaalustatud” kohustused. Seda tingimust on siiski mainitud vaid kõnealuse protokolli preambulis ja seega
puudub sellel iseenesest õiguslik tähendus. Sisuliselt tuleneb see nõue siiski Ankara lepingu artikli 2 lõikest 1. Selle sätte
programmiline olemus ja seega vahetu kohaldatavuse puudumine tuvastati eespool punktis 42.
51     Sõltumata eespool esitatud kaalutlustest on Esimese Astme Kohus seisukohal, et ühendus ei vastuta Türgile antava rahalise
toetuse väidetava ebapiisavuse eest, kuna hageja sõnul on see ebapiisavus tingitud liikmesriigi vastuseisust.
52     Mis puutub hageja etteheitesse, et ühendus ei esitanud selle liikmesriigi seisukoha tõttu tema vastu hagi, siis tuleb meenutada,
et isegi kui eeldada, et liikmesriigi seisukohta võib pidada liikmesriigi asutamislepingust tulenevate kohustuste rikkumiseks,
ei olnud komisjonil kohustust algatada EÜ artikli 226 alusel liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlust. Seega ei ole komisjoni
poolt selle menetluse algatamata jätmise puhul tegemist õigusvastase käitumisega, nii et see ei too kaasa ühenduse lepinguvälise
vastutuse tekkimist (vt Esimese Astme Kohtu 14. jaanuari 2004. aasta määrus kohtuasjas T–202/02: Makedoniko Metro ja Michaniki
AE
vs.
komisjon, EKL 2004, lk II–181, punkt 43 ja viidatud kohtupraktika).
53     Hageja väidab veel, et talle on tekkinud kahju ühenduse poolt kolmandate riikidega sõlmitud lepingute tagajärjel. Kuna ühelt
poolt on hageja kohtuistungil täpsustanud (vt eespool punkt 21), et ta ei vaidlusta ühenduse ametlikke toiminguid ja teisalt
on ta jätkuvalt neid lepinguid hukka mõistnud, siis tuleb asuda seisukohale, et hageja on kas asunud vastuolulisele seisukohale,
mille kohta Esimese Astme Kohus ei saa otsust teha, või siis heidab hageja ette seda, et ühendus ei ole neid lepinguid sõlmides
Türgi riigi huvidega piisavalt arvestanud. Viimasena mainitud oletuse osas on Esimese Astme Kohus seisukohal, et hagiavaldus
ei ole täpne ja selles ei osutata ühenduse tegevuse sellisele ebapiisavusele, mis oleks hageja tegevust konkreetselt mõjutanud.
Hagiavaldus, millega nõutakse ühenduse institutsiooni tekitatud kahju hüvitamist, peab selleks, et oleks täidetud kodukorra
artikli 44 lõike 1 punkti c nõuded nii nagu neid on tõlgendatud eespool punktis 32 viidatud kohtupraktikas, sisaldama asjaolusid,
mis võimaldaksid kindlaks teha institutsioonile hageja poolt etteheidetava käitumise. Seega ei ole see etteheide vastuvõetav.
54     Sama järjekindlusetus või ebatäpsus esineb seoses argumendiga, mida tuletati meelde kohtuistungil ja mille kohaselt olevat
Türgi jäetud kõrvale ühise kaubanduspoliitika alastest läbirääkimistest muu hulgas tolliliiduga otseselt seotud valdkondades.
Vastuvõetavuse seisukohalt on piisavalt selgelt esitatud kriitika selle kohta, et Türgi olevat jäetud välja EÜ artikli 133
alusel asutatud erikomiteest. Eeldades, et seda kriitikat tuleb tõlgendada kui etteheidet, et Türgit ei kutsutud selles komitees
osalema, tuleb märkida, et Türgi osalemine selles komitees ei ole seotud hageja ühegi õigusega.
55     Lõpuks väidab hageja, et komisjon ei ole täitnud Türgi nõustamise kohustust ja kohustust jälgida, kuidas tolliliitu rakendatakse,
et seista vastu mistahes ausa konkurentsi väljakujunemist takistavale tegevusele. Siiski on ka see etteheide kahju hüvitamise
hagi alusena liiga ebatäpne. Hageja viitab selles etteheites vaid reale ühenduse positsioonidele erinevates majandusvaldkondades,
kuid tema selgitus ei tugine ühelegi täpsele ja tema tegevusega seotud asjaolule.
56     Lõpuks tuletab Esimese Astme Kohus seoses etteheidetava käitumise õigusvastasusega seoses veel meelde, et v.a juhul, kui institutsiooni
kaalutlusõigus on väga väike või lausa olematu, on nõue, et õigusnormi rikkumine peab olema piisavalt oluline, täidetud vaid
siis, kui asjaomane ühenduse institutsioon on ilmselgelt ja tõsiselt ületanud oma kaalutlusõiguse piire. (eespool punktis 35
viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Camar ja Tico, punkt 54; Esimese Astme Kohtu 12. juuli 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑198/95, T‑171/96, T‑230/97,
T‑174/98 ja T‑225/99: Comafrica ja Dole Fresh Fruit Europe
vs.
komisjon, EKL 2001, lk II‑1975, punkt 134, ja eespool punktis 34 viidatud kohtuotsus EnBW Kernkraft
vs.
komisjon, punkt 87).
57     Käesolevas asjas ei ole hageja tõendanud, et ühendus on ületanud talle rahaliste toetuste valdkonnas kuuluva ulatusliku kaalutlusõiguse
piire. Sellekohase tõendusmaterjali tähendus on veelgi väiksem, kuna Yedaş Tarim on ise möönnud, et ühendus on Türgile andnud
mitmesugust abi ja nõukogu on viidanud teatava hulga Türgi kasuks mõeldud finantsmeetmete olemasolule. Lisaks sellele ei ole
tõendatud, et ühendus oleks kaalutlusõiguse piire ületanud, kui ta kolmandate riikidega lepinguid sõlmides jättis Türgi kõrvale
poliitikate määratlemisest või tolliliidu ja konkurentsi väljakujunemise tingimuste üle otsustamisest.
–       Põhjuslik seos
58     Eespool punktis 34 viidatud kolmanda tingimusega seoses tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et ühenduse lepinguvälise
vastutuse tekkimine eeldab, et hüvitise nõudja tõendab muuhulgas otsese põhjusliku seose olemasolu õigusvastase käitumise
ja tekkinud kahju vahel (eespool punktis 35 viidatud kohtuotsus Brasserie du Pêcheur ja Factortame, punkt 51; eespool punktis 35
viidatud kohtuotsus Bergaderm ja Goupil
vs.
komisjon, punktid 41 ja 42, ja eespool punktis 35 viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Camar ja Tico, punkt 53). Lisaks peab tõendid selle otsese seose olemasolu kohta esitama hageja (Esimese Astme Kohtu 18. septembri
1995. aasta otsus kohtuasjas T‑168/94: Blackspur jt
vs.
nõukogu, EKL 1995, lk II‑2627, punkt 40, ja 17. detsembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑146/01: DLD Trading
vs.
nõukogu, EKL 2003, lk II‑6005, punkt 73).
59     Käesolevas asjas ei saa ühenduse poolt Türgile tolliliidu raames antud abi ebapiisavusest tulenev väidetav makromajanduse
tasakaalu puudumine osutada sellisele otsesele põhjuslikule seosele selle ebapiisavuse ja hageja isikliku olukorra vahel.
Veel vähem osutab sellise tasakaalu puudumine põhjuslikule seosele ühelt poolt hagejale väidetavalt tekkinud kahju ning teisalt
selle vahel, et komisjon jättis Türgi kaasamata läbirääkimistesse, mida peeti tolliliiduga seotud valdkondades võetavate meetmete
üle, et väidetavalt puudus komisjonipoolne nõustamine ja et puudus konkurentsi järelevalve. Samuti ei näi hageja selgitustel
seoses käsitsi valmistatavate vaipade ja televiisorite ekspordi sektoritega, põllumajandus‑ ja eelkõige viigimarjade, pähklite
ja pistaatsiapähklite sektoriga ning tekstiili‑ ja rõivasektoriga olevat otsest seost hageja äriühingu tegevusalaga (vt eespool
p 11).
60     Asjaolu, et tolliliidu jõustumine langeb ajaliselt umbkaudu kokku hageja kasumi vähenemisega, ei ole samuti piisav tõendamaks
etteheidetavate asjaolude ja väidetava kahju vahelist otsest seost. Kasumi vähenemist on nimelt võinud mõjutada muud määravad
tegurid, nagu Türgi turu struktuur, Yedaş Tarim’i konkurentide mugandumine erinevate asjaomaste turgudega, omavääringu kõikumine
ja Türgi poolt sõlmitud muud kaubanduslepingud.
61     Veel väidab hageja, tema kuullaagrite tootmisüksuse raskused on niivõrd tõsised, et vaid kuullaagrite, korpuste ja veorihmade
importimine hoiab ära selle üksuse tegevuse lõpetamise. Hageja teatas, et alustas kuullaagrite valmistamist 1993. aastal arvestades,
et tollitõkked ja riigiabi säilivad, kuigi tolliliidu loomist võis ette näha alates 12. septembrist 1963, mil Ankara lepingule
alla kirjutati. Lisaks kehtestas 1970. aasta lisaprotokoll tolliliidu jõustumisele eelneva 22 aasta pikkuse üleminekuperioodi
jooksul võetavate meetmete ajakava. Viimati mainitud etapile üleminekul tekkinud viivitustele vaatamata tulenesid hageja tootmisüksuse
raskused seega riskist, mille ta arvas võivat võtta, lootes, et püsib olukord, mida Türgi ise soovis edasi arenevat. Selliselt
toimides on hageja ise endale kahju tekitanud, katkestades nii põhjusliku seose õigusvastase käitumise ja mainitud kahju vahel.
62     Eeltoodust nähtub, et käesolevas asjas puudub põhjuslik seos etteheidetava käitumise ja väidetava kahju vahel.
Järeldused
63     Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kui kasvõi üks eespool punktis 34 loetletud ühenduse lepinguvälise vastutuse tingimustest
ei ole täidetud, tuleb hagi jätta täies ulatuses rahuldamata, ilma et oleks vaja uurida teisi nimetatud vastutuse tingimusi
(Euroopa Kohtu 15. septembri 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑146/91: KYDEP
vs.
nõukogu ja komisjon, EKL 1994, lk I‑4199, punkt 81; Esimese Astme Kohtu 20. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑170/00:
Förde-Reederei
vs.
nõukogu ja komisjon, EKL 2002, lk II‑515, punkt 37; 19. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑273/01: Innova Privat-Akademie
vs.
Commission, EKL 2003, II‑1093, punkt 23, ja eespool punktis 34 viidatud kohtuotsus EnBW Kernkraft
vs.
komisjon, punkt 85). Käesolevas asjas on tuvastatud, et hagi ei vasta kahele eespool mainitud tingimustest.
64     Seega tuleb käesolev hagi jätta rahuldamata, ilma et oleks vaja teha otsus kostjate poolt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 46
alusel esitatud asja läbivaatamist takistava asjaolu kohta ega määrata hageja taotletud menetlustoimingut.

Kohtukulud
65     Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud hageja kahjuks, mõistetakse kohtukulud vastavalt kostjate nõudele välja hagejalt.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (viies koda)
otsustab :
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja hagejalt.
Vilaras
Dehousse
Šváby
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 30. märtsil 2006 Luxembourgis.
Kohtusekretär

Koja esimees
E. Coulon

M. Vilaras
*
Kohtumenetluse keel: inglise.