CELEX: 62006CJ0014
Direktyva 2002/95/EB
Elektros ir elektroninė įranga
Tam tikrų pavojingų medžiagų naudojimo apribojimas
Dekabromo difenileteris (DecaBDE)
Komisijos sprendimas 2005/717/EB
DecaBDE atleidimas nuo draudimo naudoti
Ieškinys dėl panaikinimo
Komisijos įgyvendinimo įgaliojimai
Įgaliojimus suteikiančios nuostatos pažeidimas

Savo ieškiniu, įregistruotu numeriu C-14/06, Europos Parlamentas prašo panaikinti 2005 m. spalio 13 d. Komisijos sprendimą 2005/717/EB, iš dalies keičiantį Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/95/EB dėl tam tikrų pavojingų medžiagų naudojimo elektros ir elektroninėje įrangoje apribojimo priedą siekiant jį suderinti su technikos pažanga (
OL L 271, p. 48
, toliau – skundžiamas sprendimas).
2006 m. liepos 10 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi Danijos Karalystei, Portugalijos Respublikai, Suomijos Respublikai, Švedijos Karalystei ir Norvegijos Karalystei buvo leista įstoti į bylą Parlamento pusėje, o Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystei buvo leista įstoti į bylą Europos Bendrijų Komisijos pusėje.
Savo 2006 m. sausio 9 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu ieškiniu, įregistruotu numeriu T-5/06, Danijos Karalystė taip pat prašė panaikinti skundžiamą sprendimą. 2006 m. birželio 27 d. Nutartimi Pirmosios instancijos teismas, remdamasis Teisingumo Teismo statuto 54 straipsnio ketvirtąja pastraipa ir Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 80 straipsniu, atsisakė savo jurisdikcijos, kad Teisingumo Teismas galėtų priimti sprendimą dėl panaikinimo prašymo. Byla buvo įtraukta į Teisingumo Teismo registrą numeriu C-295/06.
2006 m. rugsėjo 13 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi Portugalijos Respublikai, Suomijos Respublikai, Švedijos Karalystei ir Norvegijos Karalystei buvo leista įstoti į bylą Danijos Karalystės pusėje, o Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystei buvo leista įstoti į bylą Komisijos pusėje.
2006 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos C-14/06 ir C-295/06 buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma rašytinė proceso dalis, kiek ji dar nebuvo baigta, žodinė proceso dalis ir priimamas galutinis sprendimas.
Teisinis pagrindas
2003 m. sausio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/95/EB dėl tam tikrų pavojingų medžiagų naudojimo elektros ir elektroninėje įrangoje apribojimo (
OL L 37, p. 19
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 31 t., p. 127) 5, 6 ir 11 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(5)
Turima informacija rodo, kad atliekų tvarkymo sunkumams, susijusiems su nagrinėjamais sunkiaisiais metalais ir antipirenais, sumažinti būtinos elektros ir elektroninės įrangos atliekų (EEĮA) surinkimo, apdorojimo, perdirbimo ir pašalinimo priemonės, kaip nurodyta 2003 m. sausio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2002/96/EB dėl elektros ir elektroninės įrangos atliekų (
OL L 37, p. 24
). Nepaisant šių priemonių, nemažai EEĮA tebebus randama esamuose laidojimų maršrutuose. Net jei EEĮA būtų surenkamos atskirai ir perduodamos perdirbti, jose esantis gyvsidabris, kadmis, švinas, chromas VI, (polibrominuoti bifenilai (PBB)) ir (polibrominuoti difenilo eteriai (PBDE)) greičiausiai keltų pavojų sveikatai ir aplinkai.
(6)
Atsižvelgiant į techninį ir ekonominį tinkamumą, veiksmingiausias būdas užtikrinti žymų su tomis medžiagomis susijusio pavojaus sveikatai ir aplinkai sumažinimą, kuriuo galėtų būti pasiektas pasirinktas apsaugos lygis Bendrijoje, yra tų medžiagų pakeitimas elektros ir elektroninėje įrangoje saugiomis arba saugesnėmis medžiagomis. Apribojus šių pavojingų medžiagų naudojimą greičiausiai pagerėtų EEĮA perdirbimo galimybės ir ekonominis pelningumas ir sumažėtų neigiamas poveikis perdirbimo įmonių dirbančiųjų sveikatai.
<…>
(11)
Išimtys tokiems pakeitimo reikalavimams turėtų būti leidžiamos, jei pakeitimas neįmanomas moksliniu ir techniniu požiūriu arba jei pakaitalo neigiamas poveikis aplinkai ar sveikatai greičiausiai nusvertų pakeitimo privalumus žmonėms ir aplinkai. Pavojingos medžiagos elektros ir elektroninėje įrangoje turėtų būti taip pat keičiamos su elektros ir elektroninės įrangos (EEĮ) vartotojų sveikata ir sauga suderinamu būdu.“
Direktyvos 2002/95 4 straipsnio „Prevencija“ 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad nuo 2006 m. liepos 1 d. į rinką teikiamoje elektros ir elektroninėje įrangoje nebūtų švino, gyvsidabrio, kadmio, šešiavalenčio chromo, (PBB) arba (PBDE). Iki 2006 m. liepos 1 d. gali būti taikomos nacionalinės priemonės, apribojančios arba uždraudžiančios naudoti šias medžiagas elektros ir elektroninėje įrangoje, kurios buvo patvirtintos laikantis Bendrijos teisės aktų iki šios direktyvos priėmimo.
2.   Šio straipsnio 1 dalis netaikoma priede nurodytai paskirčiai naudojamoms medžiagoms.“
Šios direktyvos 5 straipsnio „Derinimas su mokslo ir technikos pažanga“ 1 dalyje numatyta:
„1.   Bet kokie pakeitimai, būtini suderinti priedą su mokslo ir technikos pažanga toliau nurodytais tikslais, priimami 7 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka:
<…>
b)
4 straipsnio 1 dalies reikalavimų netaikymas elektros ir elektroninės įrangos medžiagoms, jei jų eliminavimas ar konstrukcijos arba medžiagų pakeitimas ar panaudojant komponentus, kuriems nereikia jokių iš nurodytųjų medžiagų, yra techniškai ar moksliškai neįmanomas arba dėl pakeitimo atsiradęs neigiamas poveikis aplinkai, sveikatai ir (arba) vartotojų saugai nusvertų jų naudą aplinkai, sveikatai ir (arba) vartotojų saugai;
[b) 4 straipsnio 1 dalies reikalavimų netaikymas elektros ir elektroninės įrangos medžiagoms, jei jų eliminavimas ar pakeitimas keičiant konstrukciją arba panaudojant medžiagas ir komponentus, kuriems nereikia jokių iš nurodytųjų medžiagų, yra techniškai ar moksliškai neįmanomas arba dėl pakeitimo atsiradęs neigiamas poveikis aplinkai, sveikatai ir (arba) vartotojų saugai nusvertų jų naudą aplinkai, sveikatai ir (arba) vartotojų saugai]
<…>“
Direktyvos 2002/95 7 straipsnyje numatyta, kad Komisijai padeda 1975 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 75/442/EEB dėl atliekų (
OL L 194, p. 39
) 18 straipsniu įkurtas komitetas.
Direktyvos 2002/95 priedas pavadintas „Švino, gyvsidabrio, kadmio ir šešiavalenčio chromo naudojimo atvejai, kai netaikomi 4 straipsnio 1 dalies reikalavimai“.
Šio priedo 10 punktas suformuluotas taip:
„7 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka Komisija vertina paraiškas dėl:
—
dekabromo difenileterio,
—
paprastose fluorescencinėse specialios paskirties lempose esančio gyvsidabrio,
—
serverių, atminties ir atminties matricų sistemų, tinklų infrastruktūros perjungimo, signalų, perdavimo įrangos ir telekomunikacijų valdymo tinklo lydmetaliuose esančio švino (siekiant nustatyti konkretų šios išimties taikymo laikotarpį), ir
—
šviesos lempų,
pirmumo tvarka, siekdama kuo greičiau nustatyti, ar reikia atitinkamai iš dalies pakeisti šiuos punktus.“
2005 m. spalio 13 d. Komisija priėmė skundžiamą sprendimą. Jis grindžiamas Direktyva 2002/95, visų pirma jos 5 straipsnio 1 dalies b punktu.
Šio sprendimo 2–4 ir 7 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(2)
Tam tikroms medžiagoms ir sudėtinėms dalims, kuriose yra švino, gyvsidabrio, kadmio, šešiavalenčio chromo, polibromintų bifenilų (PBB) arba polibrominto difenilo eterių (PBDE) neturėtų būti taikomas draudimas, kadangi šių pavojingų medžiagų pašalinimas ar pakeitimas šiose konkrečiose medžiagose ir sudėtinėse dalyse vis dar neįmanomas.
(3)
Kadangi atlikus dekabromo difenileterio (
DecaBDE
) rizikos įvertinimą pagal 1993 m. kovo 23 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 793/93 dėl esančių medžiagų rizikos įvertinimo ir kontrolės (
OL L 84, p. 1
, iš dalies pakeistą Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1882/2003,
OL L 284, p. 1
), buvo nustatyta, kad, be jau taikomų priemonių, skirtų sumažinti šios medžiagos vartotojams keliamus pavojus, šiuo metu nereikia imtis kitų priemonių, tačiau reikalingi papildomi rizikos įvertinimo tyrimai, dekabromo difenileteriui gali būti netaikomi Direktyvos 2002/95/EB 4 straipsnio 1 dalies reikalavimai iki kito pranešimo. Jei dėl naujos informacijos atsirastų kitokios rizikos įvertinimo išvados, šis sprendimas prireikus būtų iš naujo išnagrinėtas ir pakeistas. Be to, pramonės sektoriuje yra įgyvendinama savanoriška išmetamų teršalų kiekio mažinimo programa.
(4)
Siekiant laipsniškai nutraukti pavojingų medžiagų naudojimą elektros ir elektroninėje įrangoje, reikėtų apriboti draudimo išimčių taikymo sritį tam tikroms konkrečioms medžiagoms ar sudėtinėms dalims, jei šių medžiagų tokioje įrangoje galima nenaudoti.
<…>
(7)
<…> Komisija šiame sprendime numatytas priemones pateikė balsavimui pagal Direktyvos 75/442/EEB <…> 18 straipsnį įsteigtame Komitete. Už šias priemones nebuvo nubalsuota kvalifikuota balsų dauguma. Todėl laikantis Direktyvos 75/442/EEB 18 straipsnyje nustatytos tvarkos 2005 m. birželio 6 d. pasiūlymas dėl Tarybos sprendimo pateiktas Tarybai. Kadangi pasibaigus Direktyvos 2002/95/EB 7 straipsnio 2 dalyje nustatytam laikotarpiui, Taryba nepriėmė pasiūlytų priemonių ir neišreiškė savo nepritarimo, remdamasi 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimo 1999/468/EB, nustatančio Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką (
OL L 184, p. 23
), 5 straipsnio 6 dalimi, šias priemones turėtų priimti Komisija.“
Vieninteliame skundžiamo sprendimo straipsnyje numatyta, kad Direktyvos 2002/95 priedas iš dalies keičiamas, kaip nurodyta šio sprendimo priede.
Sprendimo priede nustatyta:
„Direktyvos 2002/95/EB priedas iš dalies keičiamas taip:
1)
pavadinimas pakeičiamas taip:
„Švino, gyvsidabrio, kadmio, šešiavalenčio chromo, polibromintų bifenilų (PBB) arba polibrominto difenilo eterių (PBDE), kuriems netaikomi 4 straipsnio 1 dalies reikalavimai, naudojimas.“;
2)
įterpiamas toks 9a punktas:
„9a.
Dekabromo difenileteris, kai jis naudojamas polimeriniu pavidalu.“
3)
įterpiamas toks 9b punktas:
„9b.
Švinas iš švino ir bronzos pagamintuose guolių įdėkluose ir įvorėse“.“
Nagrinėjama medžiaga
DecaBDE
yra bromo pagrindu pagaminta PBDE priklausanti antipirenų rūšis. Jis daugiausia naudojamas kaip antipirenas polimeruose, visų pirma naudojamuose elektros ir elektroninės įrangos korpusuose ir apmušaluose.
Ši medžiaga buvo įvertinta pagal Reglamentą Nr. 793/93. Jungtinė Karalystė buvo atsakinga už jos poveikio aplinkai įvertinimą, o Prancūzijos Respublikai buvo pavesta įvertinti jos poveikį žmonių sveikatai.
Pirmoji ataskaita, 2002 m. „European Union Risk Assessment Report“ (Europos Sąjungos pavojų vertinimo ataskaita, toliau – 2002 m. ataskaita), buvo pateikta Toksiškumo, ekotoksiškumo ir aplinkos moksliniam komitetui (TEAMK), kuris pateikė savo išvadą.
2004 m. gegužės mėn. Jungtinė Karalystė parengė pirmojo
DecaBDE
pavojų vertinimo aplinkos skyriaus atnaujinimą, pavadintą „Final environmental assessment report for
décaBDE
“ (Galutinė
DecaBDE
pavojų aplinkai vertinimo ataskaita, toliau – 2004 m. ataskaita). Ši ataskaita buvo pateikta Komisijos Sveikatos ir aplinkos pavojų moksliniam komitetui (SAPMK). Remiantis 2004 m. kovo 3 d. Komisijos sprendimu 2004/210/EB, įsteigiančiu mokslinius komitetus vartotojų saugos, visuomenės sveikatos ir aplinkos srityje (
OL L 66, p. 45
), šis komitetas pakeičia TEAMK. 2005 m. kovo 18 d. SAPMK pateikė savo išvadą.
2005 m. rugpjūčio mėn. Jungtinės Karalystės pranešėjas išplatino dokumentą, pavadintą „Addendum to the May 2004 Environmental Risk Assessment Report for
DecaBDE
“ (2004 m. gegužės mėn.
DecaBDE
pavojų aplinkai vertinimo ataskaitos priedas). Šiame dokumente buvo padaryta išvada, kad nėra būtina keisti minėtos ataskaitos dėl laikui bėgant paaiškėjusių naujų duomenų.
Dėl ieškinių dalyko
Šalių argumentai
Parlamentas prašo panaikinti skundžiamą sprendimą. Danijos Karalystė prašo panaikinti jo priedo 2 punktą, o todėl ir 1 punktą.
Komisija mano, kad Parlamentas nepaaiškina, kodėl reikia panaikinti skundžiamo sprendimo priedo 1 ir 3 punktus, ir prašo apriboti ieškinį tik šio priedo 2 punktu.
Dublike Parlamentas atsikerta, kad minėtame 1 punkte esančiame pavadinime nurodomas
DecaBDE
, ir teigia, kad minėto priedo 3 punktas dėl išimties taikymo „švinui iš švino ir bronzos pagamintuose guolių įdėkluose ir įvorėse“ nėra motyvuotas. Papildomai Parlamentas prašo Teisingumo Teismo pripažinti jo ieškinį priimtiną, kiek tai susiję su skundžiamo sprendimo priedo 1 ir 2 punktais.
Byloje C-14/06 pateiktame triplike Komisija pažymi, kad 2005 m. rugpjūčio 18 d. Sprendimo 2005/618/EB, iš dalies keičiančio Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2002/95/EB siekiant nustatyti didžiausią leistiną elektros ir elektroninėje įrangoje naudojamų tam tikrų pavojingų medžiagų koncentracijos vertę (
OL L 214, p. 65
), priėmimas gali apriboti ieškinio dalyką, nes šis sprendimas taikomas PBDE priemaišoms ir apsunkina prekybą
DecaBDE
.
Teisingumo Teismo vertinimas
Išnagrinėjus Parlamento ieškinį, nenustatyta jokio skundžiamo sprendimo priedo 3 punktui konkrečiai skirto pagrindo. Tačiau jo 2 punkto panaikinimas gali sukelti ir 1 punkto panaikinimą.
Šio 1 punkto nustatomas Direktyvos 2002/95 priedo pavadinimo pakeitimas, įtraukiant į jį nuorodą į PBDE, atrodo, yra būtinas užtikrinant šio pavadinimo ir minėtu 2 punktu keičiamo priedo turinio atitiktį.
Šiuo punktu į minėtą priedą įtraukiamas naujas 9a punktas, skirtas
DecaBDE
, PBDE kategorijai priklausančiai medžiagai. Iš to išplaukia, kad minėto 2 punkto galimo panaikinimo atveju skundžiamo sprendimo priedo 1 ir 2 punktai gali pasirodyti neatskiriami. Dėl šios priežasties Parlamento ieškinio dalyką reikia apriboti šiais dviem punktais.
Kalbant apie Sprendimą 2005/618, Komisijos nuomone, galintį apsunkinti prekybą
DecaBDE
, neatrodo, kad dėl jo ieškinys praranda savo dalyką, nes prekybos sunkumai nėra tas pats kas visiškas naudojimo draudimas, kuris atsirastų panaikinus sprendimą taikyti šiai medžiagai išimtį.
Dėl ieškinių
Parlamento ir Danijos Karalystės ieškinių pagrindus galima sugrupuoti ir susisteminti taip: pirma, jie teigia, kad priimdama skundžiamą sprendimą Komisija nesilaikė Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalies b punkte nustatytų sąlygų ir taip viršijo teisės aktų leidėjo jai suteiktus įgaliojimus; antra, jie teigia, kad skundžiamam sprendimui trūksta motyvacijos, nes jame visai nenurodyta, kaip yra įvykdytos šiame sprendime numatytos sąlygos; trečia, jie teigia, kad priimdama skundžiamą sprendimą Komisija nesilaikė atsargumo principo. Be to, Parlamentas remiasi pagrindu, susijusiu su proporcingumo principo pažeidimu, nes skundžiamu sprendimu išimtis buvo suteikta visiems
DecaBDE
naudojimo polimeriniu pavidalu atvejams.
Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu ir įgaliojimų viršijimu ar piktnaudžiavimu jais
Šalių argumentai
Parlamentas ir Danijos Karalystė teigia, kad Komisija nesilaikė Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalies b punkte nustatytų sąlygų ir taip viršijo Bendrijos teisės aktų leidėjo jai suteiktus įgaliojimus.
Danijos Karalystė primena, kad tuo atveju, kai Parlamentas ir Taryba suteikia Komisijai įgyvendinimo įgaliojimus pagal EB 202 straipsnį, remiantis kompetencijos paskirstymo principu ji turi stengtis laikytis Bendrijos teisės aktų leidėjo nustatytų tikslų ir taikyti jo nustatytus kriterijus. Nagrinėjamoje byloje Komisija ne tik pažeidė Direktyvoje 2002/95 nustatytas sąlygas, bet taip pat pasinaudojo jai suteiktais įgaliojimais kad pakeistų teisės aktų leidėjo atliekamą pavojų vertinimą savuoju, ir taip piktnaudžiavo įgaliojimais.
Ieškovai mano, kad kadangi Direktyvos 2002/95 4 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas principinis draudimas naudoti joje išvardytas medžiagas, jos 5 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta galimybė taikyti išimtį turi būti aiškinama siaurai. Ši išimtis gali būti taikoma tik medžiagų naudojimui, o ne pačiai medžiagai, nes priešingu atveju būtų pažeistas direktyvos 4 straipsnis.
Grįsdami šį argumentą, ieškovai nurodo kitus Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalies b punkto pagrindu priimtus sprendimus, numatančius tik konkrečius naudojimo atvejus, taip pat skundžiamo sprendimo 4 konstatuojamąją dalį, pagal kurią „reikėtų apriboti draudimo išimčių taikymo sritį tam tikroms konkrečioms medžiagoms ar sudėtinėms dalims“.
Visų pirma ieškovai pažymi, kad nėra įvykdyta Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalyje nurodyta sąlyga, numatanti pakeitimus, „būtinus suderinti priedą su mokslo ir technikos pažanga“. Atvirkščiai, po šios direktyvos priėmimo gauti moksliniai duomenys tik sustiprina esamas abejones, susijusias su
DecaBDE
pavojingumu.
Anot ieškovų, Komisija taip pat neįrodė, kad viena iš Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalies b punkte numatytų dviejų sąlygų yra įvykdyta, tačiau taikė šioje direktyvoje nenumatytą, todėl neteisėtą kriterijų, skundžiamo sprendimo 3 konstatuojamojoje dalyje nurodydama, jog „atlikus dekabromo difenileterio (
DecaBDE
) rizikos įvertinimą pagal <…> Reglamentą (EEB) Nr. 793/93 <…>, buvo nustatyta, kad, be jau taikomų priemonių, skirtų sumažinti šios medžiagos vartotojams keliamus pavojus, šiuo metu nereikia imtis kitų priemonių“.
Taip Komisija rėmėsi pagal kitu požiūriu pagrįstą reglamentą atliktais tyrimais, kurie nebuvo atlikti siekiant nepažeisti atsargumo principo ir kuriais nebuvo siekiama patikrinti, ar tenkinama viena iš Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalies b punkte nustatytų sąlygų. Komisija iš naujo bendrai įvertino pavojų ir, šiuo pagrindu pritaikiusi išimtį pačiai nagrinėjamai medžiagai, apėjo Bendrijos teisės aktų leidėjo sprendimą bei padarė šią direktyvą neveiksmingą.
Danijos Karalystė teigia, kad Komisija visai nenagrinėjo
DecaBDE
pakeitimo galimybių, nors daugelis gamintojų nustojo jį naudoti ir tą numato savo aplinkosaugos strategijoje. Šiuo atžvilgiu skundžiamo sprendimo 2 konstatuojamoji dalis, pagal kurią „šių pavojingų medžiagų pašalinimas ar pakeitimas <…> vis dar neįmanomas“, yra klaidinga. Taigi Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta pirmoji sąlyga bet kuriuo atveju nėra įvykdyta.
Norvegijos Karalystė pabrėžia, kad Komisija selektyviai naudojo įvairių pagal Reglamentą Nr. 793/93 pateiktų ataskaitų išvadas, nepakankamai atsižvelgdama į šiose ataskaitose bei mokslinių komitetų nuomonėse aiškiai matomą stiprų susirūpinimą ir augantį su
DecaBDE
susijusių pavojų suvokimą. Konkrečiai kalbant, skundžiamo sprendimo 3 konstatuojamojoje dalyje Komisija užsiminė tik apie vartotojams kylantį pavojų, nors minėtose ataskaitose atskirai nagrinėjami darbuotojai, vartotojai ir netiesiogiai per aplinką paveikiami asmenys.
Komisija primena skundžiamo sprendimo priėmimo sunkumus ir teigia, kad Direktyvos 2002/95 5 straipsnis neturi būti aiškinamas siaurai.
Pirma, ji pažymi, kad po šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalies, draudžiančios naudoti kai kurias pavojingas medžiagas, iš karto eina tos pačios direktyvos 4 straipsnio 2 dalis, numatanti šio draudimo išimtis, ir kad todėl šios nuostatos įtvirtina siauresnį draudimą nei atrodytų.
Antra, ji nurodo, kad Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalis nesuteikia jai griežtai apibrėžtos kompetencijos, tačiau įpareigoja imtis veiksmų ir nepalieka vertinimo laisvės, jei viena iš šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalies b punkte numatytų sąlygų yra įvykdyta.
Galiausiai Komisija teigia, kad nors Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalies b punktas yra skundžiamo sprendimo teisinis pagrindas, vis dėlto reikia atsižvelgti į šios direktyvos priedo 10 punktą. Jis sukelia teisinių pasekmių, nes priskiria bet kokį su
DecaBDE
susijusį Komisijos veiksmą Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalies taikymo sričiai. Dėl šios priežasties ji neprivalo įrodinėti, kad kuris nors iš su
DecaBDE
susijusių jos veiksmų, patenkantis į Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, yra derinimas su mokslo ir technikos pažanga.
Šiuo klausimu Jungtinė Karalystė priduria, kad šis 10 punktas atspindi Bendrijos teisės aktų leidėjo neryžtingumą, nes jis pripažino papildomo vertinimo pagrįstumą. Be to, ši valstybė narė mano, kad vertindama šias technines problemas Komisija naudojasi didele diskrecija ir kad reikia įrodyti, jog ji padarė akivaizdžią klaidą.
Komisija teigia, kad šioje byloje Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta antroji sąlyga yra įvykdyta. Iš 2002 m. ataskaitos matyti, kad „šiuo metu nėra būtini jokie papildomi bandymai ir (arba) informacija ar rizikai sumažinti skirtos priemonės, be jau taikomų priemonių“.
Šią išvadą patvirtino TEAMK ir 2004 m. ataskaitoje suformuluota politinė rekomendacija, kurioje buvo susitarta įgyvendinti savanoriškąją išmetamų teršalų kiekio mažinimo programą kartu renkant papildomus duomenis. 2005 m. priedo projekte buvo manoma, kad 2004 m. ataskaitoje padarytos išvados nereikia keisti dėl naujų duomenų, tačiau buvo rekomenduota išplėsti esamas stebėjimo programas.
Atsižvelgiant į tai, kad mokslinėse išvadose niekada nebuvo numatoma uždrausti
DecaBDE
, Komisija neprivalėjo tirti pakeitimui skirtų medžiagų poveikio aplinkai, sveikatai ir saugumui. Šį tyrimą būtų privalu atlikti, tik jei toks draudimas būtų buvęs būtinas. Kartu nebuvo jokio pagrindo apriboti išimties taikymo tik konkrečiais
DecaBDE
naudojimo atvejais.
Be to, Komisija tvirtina, kad ji neprivalo konsultuotis su SAPMK ar atsižvelgti į jo nuomonę, nes Direktyvos 2002/95 7 straipsnyje numatyta, jog jai padeda Direktyvos 75/442 18 straipsniu įkurtas komitetas, t. y. derinimo su technikos pažanga komitetas.
Parlamentas, kaip ir Danijos Karalystė, Švedijos Karalystė ir Norvegijos Karalystė, teigia, kad Direktyvos 2002/95 priedo 10 punktu buvo tik sukurtas pirmumas laiko atžvilgiu, tačiau jis nesuteikė įgaliojimų ir nesukūrė vertinimo procedūros, kuri skirtųsi nuo jau numatytos Direktyvoje 2002/95. Šį priedo 10 punkto aiškinimą patvirtina šios direktyvos priėmimo kontekstas.
Atsakydamas į Jungtinės Karalystės argumentą, kad Komisija turi didelę diskreciją vertinti tokias technines problemas, Parlamentas pabrėžia, kad su atsargumo ir proporcingumo principų bei motyvavimo pareigos pažeidimu susiję jo ieškinio pagrindai yra savarankiški ir papildo jo pirmąjį ieškinio pagrindą, paremtą Komisijos pareiga laikytis įgyvendinimo įgaliojimų sąlygų ir ribų.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia priminti, kad pagal EB 7 straipsnio 1 dalies antrąją pastraipą Bendrijos institucijos gali veikti tik neviršydamos EB sutarties joms suteiktų įgaliojimų (2007 m. spalio 23 d. Sprendimo
Parlamentas prieš Komisiją
,
C-403/05, Rink. p. I-9045
, 49 punktas).
Pagal EB 202 straipsnio trečią įtrauką tam, kad būtų pasiekti Sutartyje nustatyti tikslai pagal joje numatytas nuostatas, Taryba savo priimamuose teisės aktuose suteikia Komisijai įgaliojimus įgyvendinti Tarybos nustatytas taisykles. Tokiems įgaliojimams vykdyti Taryba gali nustatyti tam tikrus reikalavimus ir turi teisę tam tikrais atvejais pati naudotis šiais įgyvendinimo įgaliojimais (pirmiau minėto sprendimo
Parlamentas prieš Komisiją
50 punktas).
Šie įgaliojimai, kurių ribos nustatytinos visų pirma pagal bendruosius pagrindinius nagrinėjamų teisės aktų tikslus, suteikia Komisijai teisę imtis visų pagrindiniam teisės aktui įgyvendinti būtinų arba naudingų taikymo priemonių, jeigu jos neprieštarauja šiam teisės aktui (šiuo klausimu žr. 1995 m. spalio 17 d. Sprendimo
Nyderlandai prieš Komisiją
,
C-478/93, Rink. p. I-3081
, 30 ir 31 punktus; 1998 m. lapkričio 19 d. Sprendimo
Portugalija prieš Komisiją
,
C-159/96, Rink. p. I-7379
, 40 ir 41 punktus; taip pat pirmiau minėto sprendimo
Parlamentas prieš Komisiją
50 punktą).
Kadangi skundžiamas sprendimas yra pagrįstas Direktyva 2002/95 ir visų pirma jos 5 straipsnio 1 dalies b punktu, reikia išnagrinėti šią nuostatą.
Direktyvos 2002/95 5 straipsnis skirtas jos priedo pakeitimams. Pagal šios direktyvos 4 straipsnio 2 dalį šiame priede yra sąrašas paskirčių, kurioms netaikomas šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje numatytas draudimas tiekti į rinką elektros ir elektroninę įrangą, kurioje yra švino, gyvsidabrio, kadmio, šešiavalenčio chromo, PBB arba PBDE.
Direktyvos 2002/95 5 straipsnis pavadintas „Derinimas su mokslo ir technikos pažanga“. Iš jo 1 dalies įvadinių nuostatų matyti, kad siekiant suderinti šios direktyvos priedą su mokslo ir technikos pažanga bei atitinkamai jį pakeisti atsižvelgiant į šios 1 dalies a–c punktuose nurodytus tikslus, reikia laikytis tos direktyvos 7 straipsnio 2 dalyje nustatytos tvarkos.
Direktyvos 5 straipsnio 1 dalies b punktas specialiai skirtas elektros ir elektroninės įrangos medžiagų ir komponentų atleidimui nuo direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje numatyto draudimo. Toks atleidimas gali būti taikomas, tik jei įvykdyta viena iš dviejų numatytų sąlygų, t. y. jei jų eliminavimas ar pakeitimas keičiant konstrukciją arba panaudojant medžiagas ir komponentus, kuriems nereikia jokių iš minėtoje dalyje nurodytųjų medžiagų, yra techniškai ar moksliškai neįmanomas, arba jei dėl pakeitimo atsiradęs neigiamas poveikis aplinkai, sveikatai ir (arba) vartotojų saugai nusvertų jų naudą aplinkai, sveikatai ir (arba) vartotojų saugai.
Niekas tekste neleidžia manyti, kad šią Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalies b punkte esančią alternatyviąją atleidimo sąlygą galima aiškinti neatsižvelgiant į 5 straipsnio pavadinimą ir į šio straipsnio 1 dalies įvadines nuostatas. Atvirkščiai, kadangi Direktyva 2002/95 turi vienintelį priedą ir jame išvardijamos medžiagos ir komponentai, kuriems taikoma išimtis, šio sąrašo išplėtimui reikia, kad greta vienos iš šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalies b punkte įvardytų sąlygų būtų įvykdyta pakeitimo būtinumo, derinant šį priedą su mokslo ir technikos pažanga, sąlyga.
Taigi jei Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalies įvadinėse nuostatose esančios sąlygos ar viena iš 5 straipsnio 1 dalies b punkte įtvirtintų sąlygų nėra įvykdytos, elektros ir elektroninės įrangos tiekimas į rinką nebus atleistas nuo šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje numatyto draudimo.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad, išskyrus Direktyvos 2002/95 7 straipsnyje numatyto komiteto pagalbos sąlygą, Komisija, priimdama skundžiamą sprendimą, nesilaikė kitų šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalyje įtvirtintų sąlygų.
Skundžiamas sprendimas buvo priimtas atsižvelgiant į 2002 m. ataskaitos išvadas, kurių nepakeitė 2004 m. ir 2005 m. ataskaitos. Iš to išplaukia, kad atsižvelgiant į šios direktyvos priėmimo datą – 2003 m. sausio 27 d. – jos 5 straipsnio 1 dalies įvadinėse nuostatuose numatyta būtinumo suderinti šį priedą su mokslo ir technikos pažanga sąlyga nebuvo įvykdyta.
Komisija teigia, jog Direktyvos 2002/95 priedo 10 punkte esanti nuoroda į
DecaBDE
atleidžia ją nuo pareigos įrodyti, kad kuris nors iš su
DecaBDE
susijusių jos veiksmų, patenkantis į Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, yra derinimas su mokslo ir technikos pažanga. Net jei tai būtų tiesa, reikia konstatuoti, kad dėl to ji neatleidžiama nuo pareigos nustatyti, jog viena iš šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalies b punkte įtvirtintų sąlygų yra įvykdyta.
Savo rašytinėse pastabose Komisija šiuo klausimu teigia, kad šioje byloje yra įvykdyta Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta antroji sąlyga, nes įvairiose vertinimo ataskaitose buvo nurodoma, kad, be jau taikomų pavojų mažinimo priemonių, nereikia imtis kitų priemonių. Iš skundžiamo sprendimo 3 konstatuojamosios dalies, kurią, anot Komisijos, suformulavo Taryba, išplaukia, kad ši sąlyga buvo įvykdyta.
Vis dėlto reikia pažymėti, jog nei skundžiamo sprendimo 3 konstatuojamoji dalis, nei Komisijos nurodomų ataskaitų išvados neįrodo, kad Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta antroji sąlyga yra įvykdyta.
Iš tikrųjų šiose ataskaitose visai nenagrinėjamos
DecaBDE
pakeitimo galimybės, o todėl ir šių pakeitimo galimybių tikėtinos neigiamos pasekmės. Remiantis Parlamento teiginiais teismo posėdyje, kurių neginčijo Komisija, pastaroji paprašė ištirti
DecaBDE
pakeitimo galimybes tik 2006 m. birželio mėnesį.
Vis dėlto Komisija ir Jungtinė Karalystė mano, kad Direktyvos 2002/95 5 straipsnį reikia vertinti atsižvelgiant į šios direktyvos priėmimo kontekstą, kad jį reikia skaityti atsižvelgiant į šios direktyvos 4 straipsnio 2 dalį, o pastarosios nuostatos nereikia aiškinti siaurai, kad minėtos direktyvos priedo 10 punktas įpareigojo Komisiją veikti taip, kaip ji veikė, ir kad ji naudojosi didele diskrecija.
Žinoma, kaip pažymi Komisija ir Jungtinė Karalystė, Direktyvos 2002/95 priedo 10 punkte numatyta, kad Komisija vertina paraiškas, be kita ko, dėl
DecaBDE
, pirmumo tvarka, „siekdama kuo greičiau nustatyti, ar reikia atitinkamai iš dalies pakeisti šiuos punktus“. Tačiau jokia Direktyvos 2002/95 nuostata neleidžia patvirtinti teiginio, kad ši nuostata leidžia Komisijai nesilaikyti šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalyje nurodytų sąlygų. Beje, teismo posėdyje Komisija pritarė šiai išvadai.
Iš tikrųjų pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, aiškinant Bendrijos teisės nuostatą, reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriam ji priklauso, tikslus (žr., be kita ko, 2000 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
,
C-156/98, Rink. p. I-6857
, 50 punktą ir 2006 m. gruodžio 7 d. Sprendimo
SGAE
,
C-306/05, Rink. p. I-11519
, 34 punktą).
Visų pirma reikia pažymėti, kad iš Direktyvos 2002/95 4 straipsnio 1 dalies formuluotės matyti, jog nuo 2006 m. liepos 1 d. elektros ir elektroninėje įrangoje draudžiama naudoti PBDE, t. y. medžiagų kategoriją, kuriai priklauso
DecaBDE
.
Tiesa, remiantis šio straipsnio 2 dalimi, šis draudimas netaikomas minėtos direktyvos priede nurodytai naudojimo paskirčiai. Vis dėlto, kaip matyti iš šio priedo 10 punkto formuluotės,
DecaBDE
jame minimas ne kaip medžiaga, kuriai taikoma išimtis, bet kaip medžiaga, kurią turi įvertinti Komisija, taikydama minėtos direktyvos 7 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą. Taigi, remiantis Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalies aiškia ir tikslia formuluote, norint pagal šią procedūrą pakeisti šios direktyvos priedą, siekiant taikyti išimtį elektros ir elektroninės įrangos medžiagoms bei komponentams, būtina, kad būtų įvykdytos šioje nuostatoje nurodytos sąlygos, kurios nėra susijusios su šios direktyvos priedo 10 punktu.
Kaip teisingai teigia Parlamentas, Danijos Karalystė, Švedijos Karalystė ir Norvegijos Karalystė, Direktyvos 2002/95 priedo 10 punktu buvo tik sukurtas pirmumas laiko atžvilgiu, tačiau jis nesuteikė įgaliojimų ir nesukūrė vertinimo procedūros, kuri skirtųsi nuo jau numatytos šioje direktyvoje.
Toliau nagrinėjant minėtos direktyvos 5 straipsnį atsižvelgiant į jo kontekstą, svarbu priminti, kad jis nustato išimties iš šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje įtvirtinto draudimo principo sąlygas, todėl turi būti aiškinamas siaurai.
Tačiau, kaip pabrėžė ieškovai, Direktyvos 2002/95 4 straipsnio 2 dalyje atleidimo nuo draudimo galimybė numatyta tik medžiagų naudojimui, o ne pačiai medžiagai.
Šiuo klausimu Komisija neginčijo ieškovų argumento, kad kadangi
DecaBDE
daugiausia naudojamas polimeruose, skundžiamame sprendime numatytas atleidimas nuo draudimo, „kai jis naudojamas polimeriniu pavidalu“, prilygsta bendram
DecaBDE
naudojimo elektros ir elektroninėje įrangoje atleidimui nuo draudimo. Teismo posėdyje Komisija nurodė, kad
DecaBDE
gali būti naudojamas tekstilės gaminiuose, tačiau reikia konstatuoti, kad jų neapima Direktyva 2002/95, kuri, kaip matyti iš jos pavadinimo, skirta tik elektros ir elektroninei įrangai.
Galiausiai, kalbant apie Direktyvos 2002/95 tikslus, iš jos 5, 6 ir 11 konstatuojamųjų dalių matyti, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas ketino uždrausti šioje direktyvoje nurodytas medžiagas ir taikyti išimtis tik tiksliai apibrėžtomis sąlygomis.
Toks tikslas, atitinkantis EB 152 straipsnį, pagal kurį žmonių sveikatos aukšto lygio apsauga užtikrinama nustatant ir įgyvendinant visas Bendrijos politikos ir veiklos kryptis (šiuo klausimu žr. 2006 m. sausio 12 d. Sprendimo
Agrarproduktion Staebelow
,
C-504/04, Rink. p. I-679
, 39 punktą), ir EB 174 straipsnio 2 dalį, pagal kurią Bendrijos aplinkos politika siekiama aukšto apsaugos lygio ir ji yra grindžiama atsargumo bei prevencinių veiksmų principais (žr. 2004 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo
Waddenvereniging ir Vogelbeschermingsvereniging
,
C-127/02, Rink. p. I-7405
, 44 punktą), pateisina šį griežtą išimties taikymo sąlygų aiškinimą.
Šioje byloje, nesant būtinumo pareikšti nuomonės dėl Komisijos turimos diskrecijos, pakanka konstatuoti, kad skundžiamas sprendimas, prilygstantis bendram
DecaBDE
naudojimo elektros ir elektroninėje įrangoje atleidimui nuo draudimo, buvo priimtas nesilaikant Bendrijos teisės aktų leidėjo Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalyje nustatytų sąlygų ir prieštarauja teisės aktų leidėjo siekiamam tikslui įtvirtinti šioje direktyvoje numatytų komponentų draudimo principą.
Komisija ir Jungtinė Karalystė dar remiasi skundžiamo sprendimo 3 konstatuojamojoje dalyje paminėta savanoriška išmetamų teršalų kiekio mažinimo programa. Tačiau ši programa nėra svarbi Direktyvoje 2002/95 įtvirtintoms įgaliojimų suteikimo sąlygoms.
Iš įvairių pirmiau minėtų argumentų matyti, kad priimdama skundžiamą sprendimą, kiek juo taikoma išimtis
DecaBDE
, Komisija pažeidė Direktyvos 2002/95 5 straipsnio 1 dalį.
Atsižvelgiant į šią išvadą, nėra būtina pareikšti nuomonės dėl kaip pirmojo ieškinio pagrindo nurodomo įgaliojimų viršijimo ir (arba) piktnaudžiavimo jais.
Dėl antrojo–ketvirtojo ieškinio pagrindų
Kadangi pirmasis ieškinio pagrindas yra pagrįstas, nėra būtina nagrinėti antrojo–ketvirtojo pagrindų.
Iš to, kas pirmiau išdėstyta, išplaukia, kad reikia panaikinti skundžiamo sprendimo priedo 2 punktą. Komisija turi patikrinti, ar dėl šios priežasties yra būtina atitinkamai keisti Direktyvos 2002/95 priedo, kuriam skirtas skundžiamo sprendimo priedo 1 punktas, pavadinimą.
Dėl panaikintos nuostatos padarinių išsaugojimo
Posėdyje Komisija ir Jungtinė Karalystė Teisingumo Teismo prašė tuo atveju, jei jis panaikintų ginčijamas skundžiamo sprendimo nuostatas, palikti galioti jų padarinius bent devynis mėnesius, nes tai yra adaptavimosi laikotarpis, kuris būtų suteiktas
DecaBDE
gaminančioms ar naudojančioms įmonėms, jei 2005 m. spalio mėn. Komisija būtų nusprendusi netaikyti išimties
DecaBDE
ir šiai medžiagai būtų taikomas Direktyvos 2002/95 4 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas draudimas.
Ieškovai ir kitos į bylą įstojusios šalys prieštaravo šiam prašymui tuo pagrindu, kad jį reikėjo formuluoti rašytinėse pastabose ir kad bet kuriuo atveju suinteresuotosios įmonės turėjo žinoti, jog priėmęs Direktyvą 2002/95 Bendrijos teisės aktų leidėjas uždraudė
DecaBDE
.
Pagal EB 231 straipsnio antrąją pastraipą Teisingumo Teismas gali, jei mano esant reikalinga, panaikindamas reglamentą nurodyti, kurie paskelbto negaliojančiu reglamento padariniai lieka galutiniai. Šią nuostatą galima taikyti taip pat sprendimui, priimtam siekiant pakeisti direktyvos priedą (šiuo klausimu dėl pačios direktyvos žr., be kita ko, 1995 m. liepos 5 d. Sprendimo
Parlamentas prieš Tarybą
,
C-21/94, Rink. p. I-1827
, 31 punktą).
Atsižvelgiant į šios nuostatos formuluotę, iš kurios matyti, kad, jei jis mano esant reikalinga, Teisingumo Teismas gali net savo iniciatyva apriboti savo sprendimo dėl panaikinimo poveikį, nebūtina pareikšti nuomonės dėl tariamai pavėluoto Komisijos ir Jungtinės Karalystės prašymo pasekmių.
Šioje byloje, atsižvelgiant į aplinkybę, kad ginčas iš esmės yra susijęs su Direktyvos 2002/95 formulavimu ir visų pirma su ypač sudėtingu santykiu tarp jos 4 ir 5 straipsnių bei priedo 10 punkto, taip pat į aplinkybę, kad Komisija priėmė skundžiamą sprendimą 2005 m. spalio 13 d., t. y. prieš devynis mėnesius iki
DecaBDE
draudimo įsigaliojimo 2006 m. liepos 1 d., siekiant atsižvelgti į suinteresuotųjų įmonių interesus ir dėl teisinio saugumo reikia palikti galioti panaikintos nuostatos padarinius būtinam adaptavimosi laikotarpiui, t. y. iki 2008 m. birželio 30 dienos.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi byloje C-295/06 Parlamentas ir Danijos Karalystė prašė priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas ir Komisija pralaimėjo bylą, ji turi padengti Parlamento ir Danijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas byloje C-295/06.
Pagal to paties reglamento 69 straipsnio 4 dalies pirmąją pastraipą Danijos Karalystė (byloje C-14/06), Portugalijos Respublika, Suomijos Respublika, Švedijos Karalystė ir Norvegijos Karalystė, įstojusios į bylą ieškovų pusėje, bei Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė, įstojusi į bylą atsakovės pusėje, padengia savo išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:

1.
Panaikinti 2005 m. spalio 13 d. Komisijos sprendimo 2005/717/EB, iš dalies keičiančio Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/95/EB dėl tam tikrų pavojingų medžiagų naudojimo elektros ir elektroninėje įrangoje apribojimo priedą, siekiant jį suderinti su technikos pažanga, priedo 2 punktą.

2.
Palikti galioti Sprendimo 2005/717 priedo 2 punkto padarinius iki 2008 m. birželio 30 d. imtinai.

3.
Priteisti iš Europos Bendrijų Komisijos padengti Europos Parlamento ir Danijos Karalystės patirtas bylinėjimosi išlaidas byloje C-295/06.

4.
Danijos Karalystė (byloje C-14/06), Portugalijos Respublika, Suomijos Respublika, Švedijos Karalystė, Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė bei Norvegijos Karalystė pačios padengia savo išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalbos: anglų ir danų.