CELEX: 62005TJ0019
Konkurence
Aizliegtas vienošanās
Vara santehnikas cauruļu nozare
Lēmums, ar ko ir konstatēts EKL 81. panta pārkāpums
Ilgstošs un daudzveidīgs pārkāpums
Naudas sodi
Noilgums
Sadarbība

Tiesvedības priekšvēsture
Prasītāji –
Outokumpu Copper Fabrication AB
(agrāk –
Boliden Fabrication AB
),
Outokumpu Copper BCZ SA
(agrāk –
Boliden Cuivre & Zinc SA
) un
Boliden AB
– ietilpst
Boliden
grupā, kuras mātes sabiedrība
Boliden
ir sabiedrība, kura dibināta saskaņā ar Zviedrijas tiesībām un kotēta Stokholmas Biržā (Zviedrija) un kurai pieder uzņēmumi
Eiropā un Kanādā. Grupa ir specializējusies izrakteņu ieguvē raktuvēs, metālu un minerālproduktu, galvenokārt vara un cinka,
pārstrādē un tirdzniecībā.
1.
Administratīvais process
Pēc informatīva ziņojuma saņemšanas no
Mueller Industries Inc
. (turpmāk tekstā – “
Mueller
”) 2001. gada janvārī Eiropas Kopienu Komisija, pamatojoties uz Padomes 1962. gada 6. februāra Regulas Nr. 17 – Pirmā regula
par [EKL 81.] un [82.] panta īstenošanu (OV 1962, 13, 204. lpp.) – 14. pantu, iepriekš nepaziņojot, 2001. gada martā veica
pārbaudes vairāku tādu uzņēmumu telpās, kas darbojas vara santehnikas cauruļu nozarē.
2001. gada 9. un 10. aprīlī tika veiktas papildu pārbaudes
KME Germany AG
(agrāk –
KM Europa Metal AG
), kā arī
Outokumpu Oyj
un
Luvata Oy
(agrāk –
Outokumpu Copper Products Oy
) (turpmāk tekstā visi kopā – “
Outokumpu
grupa”) telpās. 2001. gada 9. aprīlī
Outokumpu
, pamatojoties uz Komisijas paziņojumu par naudas sodu neuzlikšanu vai to apmēra samazināšanu lietās, kas skar aizliegtas
vienošanās (OV 1996, C 207, 4. lpp.; turpmāk tekstā – “1996. gada paziņojums par sadarbību”), izteica Komisijai sadarbības
piedāvājumu gan attiecībā uz rūpnieciskajām, gan santehnikas caurulēm. Pēc papildu pārbaudēm Komisija savu izmeklēšanu attiecībā
uz vara caurulēm sadalīja trīs atsevišķās procedūrās, proti, lietā COMP/E‑1/38.069 (Vara santehnikas caurules), lietā COMP/E‑1/38.121
(Savienotājelementi) un lietā COMP/E‑1/38.240 (Rūpnieciskās caurules).
Ar 2001. gada 30. maija vēstuli
Outokumpu
grupa nosūtīja Komisijai memorandu, kam pievienoti vairāki pielikumi, raksturojot vara cauruļu nozari un ar to saistītos
slepenos nolīgumus.
Saistībā ar lietu COMP/E‑1/38.240 (Rūpnieciskās caurules) pēc Komisijas iniciatīvas 2002. gada 5. jūnijā notika sarunas ar
Outokumpu
grupas pārstāvjiem par šī uzņēmuma izteikto sadarbības piedāvājumu. Šis uzņēmums arī norādīja, ka tas bijis gatavs, ka Komisija
iztaujās tā personāla locekļus, kas ir iesaistīti nolīgumos, uz kuriem attiecas lieta COMP/E‑1/38.069 (Vara santehnikas caurules).
Saistībā ar lietu COMP/E‑1/38.240 (Rūpnieciskās caurules) Komisija saskaņā ar Regulas Nr. 17 11. pantu, pirmkārt,
Wieland‑Werke AG
(turpmāk tekstā – “
Wieland
”),
KME
grupai (ko veido
KME Germany
,
KME France SAS
(agrāk –
Tréfimétaux SA
) un
KME Italy SpA
(agrāk –
Europa Metalli SpA
)) 2002. gada jūlijā nosūtīja lūgumus sniegt informāciju un, otrkārt, aicināja
Outokumpu
grupu tai sniegt papildu informāciju.
KME
grupa 2002. gada 15. oktobrī atbildēja uz minēto lūgumu sniegt informāciju. Tās atbildē bija iekļauts arī paziņojums un lūgums
piemērot 1996. gada paziņojumu par sadarbību saistībā ar lietu COMP/E‑1/38.069 (Vara santehnikas caurules). Turklāt
KME
grupa ļāva Komisijai visu informāciju, kas sniegta saistībā ar lietu COMP/E‑1/38.240 (Rūpnieciskās caurules), izmantot lietā
COMP/E‑1/38.069 (Vara santehnikas caurules).

Wieland
2003. gada 23. janvārī nosūtīja Komisijai paziņojumu, kurā bija iekļauts lūgums saistībā ar lietu COMP/E‑1/38.069 (Vara santehnikas
caurules) piemērot 1996. gada paziņojumu par sadarbību.
Saistībā ar lietu COMP/E‑1/38.069 (Vara santehnikas caurules) Komisija 2003. gada 3. martā nosūtīja lūgumus sniegt informāciju
Boliden
grupai,
HME Nederland BV
(turpmāk tekstā – “
HME
”) un
Chalkor AE Epexergasias Metallon
(turpmāk tekstā – “
Chalkor
”), kā arī 2003. gada 20. martā –
IMI
grupai (ko veido
IMI

plc
,
IMI Kynoch Ltd
un
Yorkshire Copper Tube
).

Chalkor
pārstāvji 2003. gada 9. aprīlī satikās ar Komisijas pārstāvjiem un lūdza saistībā ar lietu COMP/E‑1/38.069 (Vara santehnikas
caurules) piemērot 1996. gada paziņojumu par sadarbību.
Komisija saistībā ar lietu COMP/E‑1/38.069 (Vara santehnikas caurules) 2003. gada 29. augustā pieņēma paziņojumu par iebildumiem,
kas adresēts attiecīgajām sabiedrībām. Pēc tam, kad minētās sabiedrības bija piekļuvušas lietas materiāliem elektroniskā formā
un kad tās bija iesniegušas rakstveida apsvērumus, tās, izņemot
HME
, 2003. gada 28. novembrī piedalījās nopratināšanā.
Komisija 2003. gada 16. decembrī pieņēma Lēmumu C(2003) 4820, galīgā redakcija, par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta
piemērošanas procedūru (Lieta COMP/E‑1/38.240 – Rūpnieciskās caurules), kura kopsavilkums ir publicēts 2004. gada 28. aprīļa
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
(OV L 125, 50. lpp.).
2.
Apstrīdētais lēmums
Komisija 2004. gada 3. septembrī pieņēma Lēmumu C(2004) 2826 par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru
(Lieta COMP/E-1/38.069 – Vara santehnikas caurules) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), kura kopsavilkums ir publicēts
2006. gada 13. jūlija
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
(OV L 192, 21. lpp.).
Apstrīdētajā lēmumā it īpaši ir iekļauti šādi noteikumi:
“
1. pants
Šādi uzņēmumi ir pārkāpuši [EKL] 81. panta 1. punktu un no 1994. gada 1. janvāra arī EEZ līguma 53. panta 1. punktu, jo tie
norādītajos laika posmos ir bijuši vairāku vienošanos un saskaņotu darbību dalībnieki, nosakot cenas un sadalot tirgus vara
santehnikas cauruļu jomā:
a)
Boliden
[..] solidāri ar [
Outokumpu Copper Fabrication
] un [
Outokumpu Copper BCZ
] – no 1988. gada 3. jūnija līdz 2001. gada 22. martam;
b)      [
Outokumpu Copper Fabrication
] solidāri ar
Boliden
[..] un [
Outokumpu Copper BCZ
] – no 1988. gada 3. jūnija līdz 2001. gada 22. martam;
c)      [
Outokumpu Copper BCZ
] solidāri ar
Boliden
[..] un [
Outokumpu Copper Fabrication
] – no 1988. gada 3. jūnija līdz 2001. gada 22. martam;
d)
Austria Buntmetall AG
:
i)      solidāri ar
Buntmetall Amstetten
[
GmbH
] – no 1998. gada 29. augusta vismaz līdz 1999. gada 8. jūlijam un
ii)      solidāri ar [
Wieland
] un
Buntmetall Amstetten
[..] – no 1999. gada 9. jūlija līdz 2001. gada 22. martam;
e)
Buntmetall Amstetten
[..]:
i)      solidāri ar
Austria Buntmetall
[..] – no 1998. gada 29. augusta vismaz līdz 1999. gada 8. jūlijam un
ii)      solidāri ar [
Wieland
] un
Austria Buntmetall
[..] – no 1999. gada 9. jūlija līdz 2001. gada 22. martam;
f)      [
Chalkor
] – no 1998. gada 29. augusta vismaz līdz 1999. gada septembra sākumam;
g)      [
HME
] – no 1998. gada 29. augusta vismaz līdz 2001. gada 22. martam;
h)
IMI
[..] solidāri ar
IMI Kynoch
[..] un
Yorkshire Copper Tube
[..] – no 1989. gada 29. septembra līdz 2001. gada 22. martam;
i)
IMI Kynoch
[..] solidāri ar
IMI
[..] un
Yorkshire Copper Tube
[..] – no 1989. gada 29. septembra līdz 2001. gada 22. martam;
j)
Yorkshire Copper Tube
[..] solidāri ar
IMI
[..] un
IMI Kynoch
[..] – no 1989. gada 29. septembra līdz 2001. gada 22. martam;
k)      [
KME Germany
]:
i)      individuāli – no 1988. gada 3. jūnija līdz 1995. gada 19. jūnijam un
ii)      solidāri ar [
KME France
] un [
KME Italy
] – no 1995. gada 20. jūnija līdz 2001. gada 22. martam;
l)      [
KME Italy
]:
i)      solidāri ar [
KME France
] – no 1989. gada 29. septembra līdz 1995. gada 19. jūnijam un
ii)      solidāri ar [
KME Germany
] un [
KME France
] – no 1995. gada 20. jūnija līdz 2001. gada 22. martam;
m)      [
KME France
]:
i)      solidāri ar [
KME Italy
] – no 1989. gada 29. septembra līdz 1995. gada 19. jūnijam un
ii)      solidāri ar [
KME Germany
] un [
KME Italy
] – no 1995. gada 20. jūnija līdz 2001. gada 22. martam;
[..]
s)
Outokumpu
[..] solidāri ar [
Luvata
] – no 1989. gada 29. septembra līdz 2001. gada 22. martam;
t)      [
Luvata
] solidāri ar
Outokumpu
[..] – no 1989. gada 29. septembra līdz 2001. gada 22. martam;
u)      [
Wieland
]:
i)      individuāli – no 1989. gada 29. septembra līdz 1999. gada 8. jūlijam un
ii)      solidāri ar
Austria Buntmetall
[..] un
Buntmetall Amstetten
[..] – no 1999. gada 9. jūlija līdz 2001. gada 22. martam.
2. pants
Par 1. pantā norādītajiem pārkāpumiem tiek noteikti šādi naudas sodi:
a)
Boliden
[..], [
Outokumpu Copper Fabrication
] un [
Outokumpu Copper BCZ
] solidāri: EUR 32,6 miljoni;
b)
Austria Buntmetall
[..] un
Buntmetall Amstetten
[..] solidāri: EUR 0,6695 miljoni;
c)
Austria Buntmetall
[..],
Buntmetall Amstetten
[..] un [
Wieland
] solidāri: EUR 2,43 miljoni;
d)      [
Chalkor
]: EUR 9,16 miljoni;
e)      [
HME
]: EUR 4,49 miljoni;
f)
IMI
[..],
IMI Kynoch
[..] un
Yorkshire Copper Tube
[..] solidāri: EUR 44,98 miljoni;
g)      [
KME Germany
]: EUR 17,96 miljoni;
h)      [
KME Germany
], [
KME France
] un [
KME Italy
] solidāri: EUR 32,75 miljoni;
i)      [
KME Italy
] un [
KME France
] solidāri: EUR 16,37 miljoni;
j)
Outokumpu
[..] un [
Luvata
] solidāri: EUR 36,14 miljoni;
k)      [
Wieland
] individuāli: EUR 24,7416 miljoni.
[..]”
Komisija uzskatīja, ka attiecīgie uzņēmumi bija piedalījušies vienotā, turpinātā, saliktā un –
Boliden
grupas,
KME
grupas un
Wieland
gadījumā – daudzveidīgā pārkāpumā (turpmāk tekstā – “kartelis” vai “attiecīgais pārkāpums”). Komisija precizēja, ka valsts
nolīgumi nebija paredzēti apstrīdētajā lēmumā (apstrīdētā lēmuma 2. un 106. apsvērums).

Attiecīgās preces un tirgi
Attiecīgā nozare – vara cauruļu ražošanas nozare – aptver divas preču grupas, proti, pirmkārt, rūpnieciskās caurules, kas
tiek iedalītas dažādās apakšgrupās atkarībā no to galapatēriņa (gaisa kondicionēšana un saldēšana, savienotājelementi, ūdens
sildītāji un gāzes apkures katli, filtru žāvētāji un telekomunikācijas) un, otrkārt, santehnikas caurules, ko sauc arī par
“ūdens caurulēm jeb instalācijas caurulēm”, kuras tiek izmantotas ēkās ūdensapgādei, gāzesvados un mazuta pārvados, un apkures
sistēmās (apstrīdētā lēmuma 3. apsvērums).
Komisija uzskatīja, ka lieta COMP/E‑1/38.069 (Vara santehnikas caurules) un lieta COMP/E‑1/38.240 (Rūpnieciskās caurules)
bija saistītas ar diviem dažādiem pārkāpumiem. Šajā sakarā tā galvenokārt ir pamatojusies uz to, ka “nolīgumos, pirmkārt,
par santehnikas caurulēm un, otrkārt, par rūpnieciskajām caurulēm, kuru organizācija arī atšķīrās, bija iesaistīti dažādi
uzņēmumi (un dažādi šo uzņēmumu personāla locekļi)”. Turklāt Komisija uzskatīja, ka santehnikas cauruļu nozare atšķīrās no
rūpniecisko cauruļu nozares saistībā ar klientiem, galapatēriņu un preču tehniskajām pazīmēm (apstrīdētā lēmuma 4. un 5. apsvērums).
Attiecībā uz vara santehnikas caurulēm Komisija apstrīdētajā lēmumā ir apstiprinājusi, ka šajā preču grupā ietilpa divas preču
“apakškategorijas”: pirmkārt, gludās vara santehnikas caurules un, otrkārt, ar plastmasu pārklātas vara santehnikas caurules.
Tā norādīja, ka “gludās vara santehnikas caurules un ar plastmasu pārklātas vara santehnikas caurules ne vienmēr ir savstarpēji
aizstājamas un ka tās var veidot atšķirīgus preču tirgus, ņemot vērā Komisijas paziņojumu par attiecīgā tirgus definīciju
saskaņā ar Kopienu tiesībām konkurences jomā” (OV 1997, C 372, 5. lpp.). Tomēr apstrīdētajā lēmumā Komisija norādīja, ka šīs
divas preču “apakškategorijas” bija jāuzskata par “vienu un to pašu preču grupu [..], jo nolīgumos par šīm divām preču apakškategorijām
bija iesaistīti galvenokārt vieni un tie paši uzņēmumi (un vieni un tie paši šo uzņēmumu personāla locekļi), un nolīgumi bija
organizēti līdzīgā veidā” (apstrīdētā lēmuma 13. un 459. apsvērums).
Apstrīdētajā lēmumā Komisija arī ir norādījusi, ka attiecīgais ģeogrāfiskais tirgus bija Eiropas Ekonomikas zona (EEZ). Tā
uzskatīja, ka 2000. gadā EEZ gludo vara santehnikas cauruļu tirgus vērtība bija apmēram EUR 970,1 miljons un ar plastmasu
pārklāto vara santehnikas cauruļu tirgus vērtība bija EUR 180,9 miljoni. Līdz ar to šo divu tirgu kopējā vērtība 2000. gadā
EEZ bija EUR 1151 miljons (apstrīdētā lēmuma 17. un 23. apsvērums).

Attiecīgā pārkāpuma sastāvdaļas
Komisija ir norādījusi, ka attiecīgais pārkāpums bija izpaudies trīs dažādās, bet saistītās formās (apstrīdētā lēmuma 458. un
459. apsvērums). Pirmo karteļa daļu, proti,
SANCO
nolīgumus, veidoja nolīgumi, kas noslēgti starp “
SANCO
ražotājiem”, un
SANCO
ir to gludo vara santehnikas cauruļu preču zīme, ko ražo
KME
grupa,
Wieland
un
Boliden
grupa (apstrīdētā lēmuma 115.–118., 125.–146. un 456. apsvērums).
Otro attiecīgā pārkāpuma daļu, proti,
WICU
un
Cuprotherm
nolīgumus, veidoja nolīgumi, kas noslēgti starp “
WICU
un
Cuprotherm
ražotājiem”, un
WICU
un
Cuprotherm
ir to ar plastmasu pārklāto vara santehnikas cauruļu preču zīmes, ko ražo
KME
grupa un
Wieland
(apstrīdētā lēmuma 121. un 149. apsvērums).
Trešā karteļa daļa, proti, paplašinātie Eiropas nolīgumi, attiecās uz nolīgumiem, kas noslēgti plašākas gludo vara santehnikas
cauruļu ražotāju grupas iekšienē. Tajā ietilpa šī sprieduma 19. un 20. punktā minētie uzņēmumi, kā arī
Buntmetall
grupa (ko veido
Austria Buntmetall
un
Buntmetall Amstetten
),
Chalkor
,
HME
,
IMI
grupa,
Mueller
un
Outokumpu
grupa (apstrīdētā lēmuma 147., 148., 192. un 459.–462. apsvērums).

Attiecīgā pārkāpuma ilgums un turpinātais raksturs
Komisija apstrīdētajā lēmumā ir norādījusi, ka attiecīgos pārkāpumus 1988. gada 3. jūnijā uzsāka
KME
grupa un
Boliden
grupa, 1989. gada 29. septembrī –
IMI
grupa,
Outokumpu
grupa un
Wieland
, 1997. gada 21. oktobrī –
Mueller
un, vēlākais, 1998. gada 29. augustā –
Chalkor
,
Buntmetall
grupa un
HME
. Runājot par datumu, kurā pārkāpums tika izbeigts, Komisija ir norādījusi 2001. gada 22. martu, izņemot saistībā ar
Mueller
un
Chalkor
, kas, kā Komisija uzskata, kartelī izbeidza piedalīties attiecīgi 2001. gada 8. janvārī un 1999. gada septembrī (apstrīdētā
lēmuma 597. apsvērums).
Runājot par attiecīgā pārkāpuma turpināto raksturu, attiecībā uz
Boliden
grupu,
IMI
grupu,
KME
grupu,
Outokumpu
grupu un
Wieland
Komisija apstrīdētajā lēmumā ir norādījusi, ka, kaut arī kartelis atsevišķos laika posmos, pirmkārt, no 1990. gada līdz 1992. gada
decembrim un, otrkārt, no 1994. gada jūlija līdz 1997. gada jūlijam darbojās mazāk intensīvi, prettiesiskā darbība tomēr netika
pilnībā izbeigta, līdz ar to attiecīgais pārkāpums faktiski veidoja vienotu pārkāpumu, kam nav iestājies noilgums (apstrīdētā
lēmuma 466., 471., 476., 477. un 592. apsvērums).

Naudas sodu apmēra noteikšana
Ar apstrīdēto lēmumu Komisija atbilstoši Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu
īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), 23. panta 2. punktam, kā arī atbilstoši Regulas Nr. 17
15. panta 2. punktam noteica naudas sodus
Boliden
grupai,
Buntmetall
grupai,
Chalkor
,
HME
,
IMI
grupai,
KME
grupai,
Outokumpu
grupai un
Wieland
(apstrīdētā lēmuma 842. apsvērums un 2. pants).
Naudas sodu summas Komisija noteica atkarībā no attiecīgā pārkāpuma smaguma un ilguma, proti, diviem kritērijiem, kas tieši
ir minēti Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punktā un Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktā, kuri saskaņā ar apstrīdētajā lēmumā
norādīto bija piemērojami attiecīgā pārkāpuma izdarīšanas brīdī (apstrīdētā lēmuma 601.–603. apsvērums).
Lai noteiktu katram uzņēmumam uzliktā naudas soda apmēru, Komisija piemēroja metodoloģiju, kas noteikta Pamatnostādnēs [naudas
soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un [EOTKL] 65. panta 5. punktu (OV 1998, C 9, 3. lpp.; turpmāk
tekstā – “Pamatnostādnes”), pat ja tā uz to sistemātiski neatsaucās. Apstrīdētajā lēmumā Komisija arī ir novērtējusi, vai
un kādā mērā attiecīgie uzņēmumi izpilda 1996. gada paziņojumā par sadarbību noteiktās prasības.
Naudas sodu sākumsumma
–       Smagums
Saistībā ar attiecīgā pārkāpuma smaguma vērtējumu Komisija ir ņēmusi vērā pārkāpuma raksturu, tā konkrēto ietekmi uz tirgu,
attiecīgā ģeogrāfiskā tirgus apmēru un minētā tirgus lielumu (apstrīdētā lēmuma 605. un 678. apsvērums).
Tā ir norādījusi, ka prakse, kad tiek sadalīti tirgi un noteiktas cenas, kā tas ir šajā gadījumā, paša to rakstura dēļ ir
ļoti smags pārkāpums, un uzskatīja, ka ģeogrāfiskais tirgus, ko ietekmēja kartelis, atbilda EEZ teritorijā esošam tirgum.
Komisija arī ņēma vērā, ka vara santehnikas cauruļu tirgus veidoja ļoti nozīmīgu ražošanas nozari, kuras vērtība bija EUR 1151 miljons
EEZ teritorijā 2000. gadā – pēdējā pilnajā gadā, kurā bija spēkā kartelis (apstrīdētā lēmuma 606. un 674.–678. apsvērums).
Runājot par konkrēto ietekmi uz tirgu, Komisija ir norādījusi, ka pastāvēja pietiekami pierādījumi, lai pierādītu, ka kartelis
bija vispārīgi ietekmējis attiecīgo tirgu, īpaši cenas, kaut arī šo ietekmi nebija iespējams precīzi noteikt (apstrīdētā lēmuma
670. un 673. apsvērums). Lai izdarītu šo secinājumu, tā ir pamatojusies uz vairākām norādēm. Pirmkārt, tā ir pamatojusies
uz aizliegtas vienošanās īstenošanu, atsaucoties uz to, ka dalībnieki bija apmainījušies ar informāciju par tirdzniecības
apjomu un cenu līmeni (apstrīdētā lēmuma 629. un 630. apsvērums).
Otrkārt, tā ir ņēmusi vērā, ka karteļa locekļiem piederēja nozīmīga EEZ tirgus daļa, proti, 84,6 % (apstrīdētā lēmuma 635. apsvērums).
Treškārt, Komisija ir pamatojusies uz tabulām, memorandiem un piezīmēm, ko saistībā ar karteļa sanāksmēm veidojuši tā locekļi.
Šajos dokumentos ir norādīts, ka cenas tika paaugstinātas atsevišķos karteļa darbības laika posmos un ka karteļa locekļi guva
papildu ieņēmumus salīdzinājumā ar iepriekšējiem laika posmiem. Atsevišķos no minētajiem dokumentiem ir norādīts, ka kartelī
iesaistītās personas uzskata, ka tas bija ļāvis attiecīgajiem uzņēmumiem sasniegt savas mērķa cenas. Komisija ir pamatojusies
arī uz paziņojumiem, ko sniedzis kādas
Boliden
grupas sabiedrības bijušais direktors –
M
., kā arī
Wieland
,
Boliden
grupa un
Mueller
, attiecīgi sadarbojoties (apstrīdētā lēmuma 637.–654. apsvērums).
Visbeidzot, Komisija ir konstatējusi, ka attiecīgās aizliegtās vienošanās dalībnieku tirgus daļas saglabājās salīdzinoši nemainīgas
visā karteļa darbības laikā, kaut arī dalībnieku klienti reizēm mainījās (apstrīdētā lēmuma 671. apsvērums).
Komisija no tā ir secinājusi, ka attiecīgie uzņēmumi bija izdarījuši ļoti smagu pārkāpumu (apstrīdētā lēmuma 680. apsvērums).
–       Atšķirīga attieksme
Apstrīdētajā lēmumā Komisija ir norādījusi četras grupas, ko tā uzskatīja par tādām, kuras norāda uz uzņēmumu salīdzinošo
nozīmi attiecīgajā pārkāpumā. Komisijas veiktais karteļa locekļu iedalījums vairākās kategorijās ir pamatots ar attiecīgajām
karteļa dalībnieku tirgus daļām attiecīgo preču tirdzniecībai EEZ 2000. gadā. Līdz ar to
KME
grupa tika uzskatīta par galveno dalībnieku attiecīgajā tirgū un tika iekļauta pirmajā kategorijā.
Wieland
grupa (ko veido
Wieland
un
Buntmetall
grupa, pār kuru
Wieland
pārņēma kontroli 1999. gada jūlijā),
IMI
grupa un
Outokumpu
grupa tika uzskatītas par vidēja lieluma uzņēmumiem šajā tirgū un tika iekļautas otrajā kategorijā.
Boliden
grupa ir iekļauta trešajā kategorijā. Ceturtajā kategorijā ietilpst
HME
un
Chalkor
(apstrīdētā lēmuma 681.–692. apsvērums).
Tirgus daļas tika noteiktas atkarībā no apgrozījuma, ko katrs pārkāpuma izdarītājs guvis no santehnikas cauruļu tirdzniecības
kopējā gludo vara santehnikas cauruļu un ar plastmasu pārklāto vara santehnikas cauruļu tirgū. Tādējādi to uzņēmumu tirgus
daļas, kas nepārdeva
WICU
un
Cuprotherm
caurules, tika aprēķinātas, izdalot to apgrozījumu, kas gūts no gludajām vara santehnikas caurulēm, ar kopējo gludo un ar
plastmasu pārklāto vara santehnikas cauruļu tirgu lielumu (apstrīdētā lēmuma 683. un 692. apsvērums).
Komisija līdz ar to naudas sodu sākumsummu noteica EUR 70 miljonu apmērā
KME
grupai, EUR 23,8 miljonu apmērā
Wieland
,
IMI
grupai un
Outokumpu
grupai, EUR 16,1 miljona apmērā
Boliden
grupai un EUR 9,8 miljonu apmērā
Chalkor
un
HME
(apstrīdētā lēmuma 693. apsvērums).
Ņemot vērā, ka
Wieland
un
Buntmetall
grupa pēc 1999. gada jūlija veido vienu uzņēmumu un ka līdz 1995. gada jūnijam
KME France
un
KME Italy
kopā veidoja uzņēmumu, kas pastāvēja atsevišķi no
KME Germany
, naudas sodu sākumsumma, kas tiem attiecīgi tika uzlikta, tika noteikta šādi: EUR 35 miljoni
KME
grupai (
KME Germany
,
KME France
un
KME Italy
solidāri); EUR 17,5 miljoni
KME Germany
; EUR 17,5 miljoni
KME Italy
un
KME France
solidāri; EUR 3,25 miljoni
Wieland
grupai; EUR 19,52 miljoni
Wieland
un EUR 1,03 miljoni
Buntmetall
grupai (apstrīdētā lēmuma 694.–696. apsvērums).
Ņemot vērā vajadzību noteikt naudas sodu tādā apmērā, kas tam nodrošina preventīvu ietekmi, Komisija
Outokumpu
grupai uzliktā naudas soda sākumsummu palielināja par 50 %, kas tādējādi sasniedza EUR 35,7 miljonus, uzskatot, ka tās pasaules
apgrozījums, kas pārsniedz EUR 5 miljardus, parāda, ka šīs sabiedrības apmērs un ekonomiskā vara šādu palielinājumu attaisno
(apstrīdētā lēmuma 703. apsvērums).
Naudas sodu pamatsumma
No apstrīdētā lēmuma izriet, ka Komisija ir palielinājusi naudas sodu sākumsummas par 10 % par pilnu pārkāpuma gadu un par
5 % par visu papildu laika posmu, kas ir seši mēneši vai ilgāks, bet īsāks nekā viens gads. Tādējādi tika secināts, ka:
–        tā kā
IMI
grupa piedalījās kartelī vienpadsmit gadus un piecus mēnešus, tai bija jāpiemēro palielinājums 110 % apmērā no naudas soda
sākumsummas EUR 23,8 miljoniem;
–        tā kā
Outokumpu
grupa piedalījās kartelī vienpadsmit gadus un piecus mēnešus, tai bija jāpiemēro palielinājums 110 % apmērā no naudas soda
sākumsummas EUR 35,7 miljoniem pēc tās palielināšanas preventīvos nolūkos;
–        tā kā
Boliden
grupa piedalījās kartelī divpadsmit gadus un deviņus mēnešus, tai bija jāpiemēro palielinājums 125 % apmērā no naudas soda
sākumsummas EUR 16,1 miljona;
–        tā kā
Chalkor
piedalījās kartelī divpadsmit mēnešus, tai bija jāpiemēro palielinājums 10 % apmērā no naudas soda sākumsummas EUR 9,8 miljoniem;
–        tā kā
HME
piedalījās kartelī divus gadus un sešus mēnešus, tai bija jāpiemēro palielinājums 25 % apmērā no naudas soda sākumsummas
EUR 9,8 miljoniem;
–        tā kā
KME
grupa piedalījās kartelī piecus gadus un septiņus mēnešus, tai bija jāpiemēro palielinājums 55 % apmērā no naudas soda sākumsummas
EUR 35 miljoniem;
–        tā kā
KME Germany
piedalījās kartelī septiņus gadus un divus mēnešus, tai bija jāpiemēro palielinājums 70 % apmērā no naudas soda sākumsummas
EUR 17,5 miljoniem;
–        tā kā
KME France
un
KME Italy
piedalījās kartelī piecus gadus un desmit mēnešus, tām bija jāpiemēro palielinājums 55 % apmērā no naudas soda sākumsummas
EUR 17,5 miljoniem;
–        tā kā
Wieland
tika uzskatīta par, pirmkārt, individuāli atbildīgu par deviņu gadu un deviņu mēnešu laika posmu un, otrkārt, solidāri ar
Buntmetall
grupu atbildīgu par papildu viena gada un astoņu mēnešu laika posmu, tai tika piemērots palielinājums 95 % apmērā no naudas
soda sākumsummas EUR 19,52 miljoniem, par kuru atbildīga ir tikai
Wieland
, un palielinājums 15 % apmērā no naudas soda sākumsummas EUR 3,25 miljoniem, par kuru
Wieland
un
Buntmetall
grupa ir solidāri atbildīgas (apstrīdētā lēmuma 706.–714. apsvērums).
Tādējādi naudas sodu pamatsummas, kas uzliktas attiecīgajiem uzņēmumiem, ir šādas:
–
KME
grupai: EUR 54,25 miljoni;
–
KME Germany
: EUR 29,75 miljoni;
–
KME France
un
KME Italy
(solidāri): EUR 27,13 miljoni;
–
Buntmetall
grupai: EUR 1,03 miljoni;
–
Wieland
grupai: EUR 3,74 miljoni;
–
Wieland
: EUR 38,06 miljoni;
–
IMI
grupai: EUR 49,98 miljoni;
–
Outokumpu
grupai: EUR 74,97 miljoni;
–
Chalkor
: EUR 10,78 miljoni;
–
HME
: EUR 12,25 miljoni;
–
Boliden
grupai: EUR 36,225 miljoni (apstrīdētā lēmuma 719. apsvērums).
Atbildību pastiprinošie un atbildību mīkstinošie apstākļi
Naudas soda pamatsumma, kas uzlikta
Outokumpu
grupai, tika palielināta par 50 %, jo tā bija recidīva izdarītāja un Komisijas 1990. gada 18. jūlija Lēmuma 90/417/EOTK par
procedūru saskaņā ar [EOTKL] 65. pantu attiecībā uz plakanu auksti velmēta nerūsējoša tērauda izstrādājumu Eiropas ražotāju
nolīgumu un saskaņotām darbībām (OV L 220, 28. lpp.) adresāte (apstrīdētā lēmuma 720.–726. apsvērums).
Kā atbildību mīkstinošus apstākļus Komisija ņēma vērā, ka
KME
grupa un
Outokumpu
grupa attiecīgās sadarbības ietvaros tai bija sniegušas informāciju, uz kuru neattiecās 1996. gada paziņojums par sadarbību.
Tādējādi Komisija samazināja naudas soda pamatsummu, kas uzlikta
Outokumpu
grupai, par EUR 40,17 miljoniem, kuri atbilst naudas sodam, kas tai bija uzlikts par pārkāpuma izdarīšanu laika posmā no
1989. gada septembra līdz 1997. gada jūlijam, ko bija iespējams noteikt, ņemot vērā informāciju, kuru tā bija sniegusi Komisijai
(apstrīdētā lēmuma 758. un 759. apsvērums).
Runājot par
KME
grupu, tai uzliktā naudas soda pamatsumma tika samazināta par EUR 7,93 miljoniem, ņemot vērā tās sadarbību, kas ļāva Komisijai
pierādīt, ka attiecīgais pārkāpums attiecās uz vara santehnikas caurulēm, kas pārklātas ar plastmasu (apstrīdētā lēmuma 760. un
761. apsvērums).
1996. gada paziņojuma par sadarbību piemērošana
Komisija saskaņā ar 1996. gada paziņojuma par sadarbību D punktu piešķīra naudas sodu summas samazinājumu par 50 %
Outokumpu
grupai, par 35 %
Wieland
grupai, par 15 %
Chalkor
, par 10 %
Boliden
grupai un
IMI
grupai un par 35 %
KME
grupai.
HME
nesaņēma nekādu samazinājumu atbilstoši šim paziņojumam (apstrīdētā lēmuma 815. apsvērums).
Naudas sodu galīgā summa
Saskaņā ar Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktu Komisija noteica šādas naudas sodu
summas, kas jāuzliek uzņēmumiem, kuri ir apstrīdētā lēmuma adresāti:
–
Boliden
grupai: EUR 32,6 miljoni;
–
Buntmetall
grupai: EUR 0,6695 miljoni;
–
Chalkor
: EUR 9,16 miljoni;
–
HME
: EUR 4,49 miljoni;
–
IMI
grupai: EUR 44,98 miljoni;
–
KME
grupai: EUR 32,75 miljoni;
–
KME Germany
: EUR 17,96 miljoni;
–
KME France
un
KME Italy
(solidāri): EUR 16,37 miljoni;
–
Outokumpu
grupai: EUR 36,14 miljoni;
–
Wieland
grupai: EUR 2,43 miljoni;
–
Wieland
: EUR 24,7416 miljoni (apstrīdētā lēmuma 842. apsvērums).

Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas [tagad – Vispārējā tiesa] kancelejā iesniegts 2005. gada 20. janvārī,
prasītāji cēla šo prasību.
Tā kā Vispārējās tiesas palātu sastāvs ir ticis mainīts, tiesnesis referents tagad darbojas astotajā palātā, kurai attiecīgi
ir nodota šī lieta.
Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        atcelt apstrīdētā lēmuma 1. panta a)–c) punktu tiktāl, ciktāl tie attiecas uz laika posmiem no 1995. gada 1. jūlija līdz 1998. gada
27. augustam un no 1998. gada 10. decembra līdz 1999. gada 7. oktobrim;
–        samazināt prasītājiem uzliktā naudas soda apmēru;
–        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        prasību noraidīt;
–        palielināt prasītājiem uzliktā naudas soda apmēru;
–        piespriest prasītājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums
Savā prasībā prasītāji lūdz, pirmkārt, daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu un, otrkārt, samazināt tiem uzliktā naudas soda apmēru.
1.
Par lūgumu daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu

Lietas dalībnieku argumenti
Sava lūguma pamatojumam prasītāji norāda vienu pamatu, kas ir pamatots ar kļūdu tiesību piemērošanā, kura ir pieļauta, konstatējot,
ka tie piedalījās vienotā un turpinātā pārkāpumā.
Prasītāji uzskata, ka Komisija nav atbilstoši tiesību aktu prasībām un atbilstoši judikatūrai pierādījusi, ka laika posmā
no 1995. gada 1. jūlija līdz 1998. gada 27. augustam, kā arī no 1998. gada 10. decembra līdz 1999. gada 7. oktobrim tie bija
paredzējuši ar savu rīcību sekmēt kopīgo mērķu sasniegšanu, ko izvirzījuši visi karteļa dalībnieki, un ka tiem bija zināma
konkrēta rīcība, kuru paredzējuši īstenot vai īstenojuši citi pārkāpuma izdarītāji, mēģinot sasniegt šos pašus mērķus, vai
ka tie varēja saprātīgi šo rīcību paredzēt un bija gatavi pieņemt šādu risku.
Attiecībā uz laika posmu no 1995. gada 1. jūlija līdz 1998. gada 27. augustam prasītāji būtībā norāda, ka kopš 1995. gada
1. jūlija
SANCO
nolīgumi vairs neveido karteļa daļu. Tādējādi karteli veidoja vairs tikai divas daļas, proti,
WICU
un
Cuprotherm
nolīgumi un paplašinātie Eiropas nolīgumi.
Ņemot vērā, ka ir skaidrs, ka prasītāji nekad nav piedalījušies
WICU
un
Cuprotherm
nolīgumos un ka tie izbeidza piedalīties sanāksmēs, kas notika saistībā ar paplašinātajiem Eiropas nolīgumiem laika posmā
no 1995. gada 1. jūlija līdz 1998. gada 27. augustam, pārkāpums, kurā tiek vainoti prasītāji, neturpinājās, bet bija pārtraukts.
Prasītāji uzskata, ka tas, ka tie pēc 1995. gada 1. jūlija turpināja piedalīties “
SANCO
ražotāju” informācijas apmaiņas tīklā, nekādā veidā neietekmē to, vai to dalība kartelī bija vai nebija pārtraukta. Kopš
M
. – viena no to ģenerāldirektoriem tajā laikā – aiziešanas 1995. gada vidū līdz 1997. gada 21. novembrim tie nezināja par
karteļa sanāksmju esamību vai pat paša karteļa esamību. Prasītāji par paplašināto Eiropas nolīgumu esamību uzzināja tikai
1997. gada 21. novembrī, kad
KME
grupa tos uzaicināja piedalīties šajā sadarbībā, no kuras tie atteicās.
Turklāt informācijas apmaiņas sistēma, kas pastāvēja “
SANCO
ražotāju” starpā kopš 1988. gada, bija prettiesisku licenču nolīgumu ieviešanas rezultāts. Līdz ar to minētās sistēmas sākotnējais
un galvenais mērķis bija prettiesisks. Tiesas sēdē prasītāji tomēr atzina, ka no 1988. gada līdz 1995. gada vidum minētā informācijas
apmaiņas sistēma tika izmantota kā līdzeklis arī karteļa iekšienē. Tie apstiprina, ka, tā kā tiem nebija zināms, ka sanāksmes
un slepenā saziņa turpinājās karteļa iekšienē pēc 1995. gada vidus, to dalība informācijas apmaiņas sistēmā pēc šī datuma
vairs neveidoja dalību kartelī, bet tikai dalību prettiesisko licenču nolīgumu īstenošanā.
Attiecībā uz laika posmu no 1998. gada 10. decembra līdz 1999. gada 7. oktobrim prasītāji apgalvo, ka 1998. gada 10. decembra
sanāksmes laikā tie skaidri un tieši paziņoja par savu izstāšanos no sadarbības paplašināto Eiropas nolīgumu ietvaros. Prasītāji
piedalījās jaunajā kartelī tikai 1999. gada 8. oktobrī organizētās sanāksmes laikā.
Komisija lūdz pamatu noraidīt.

Vispārējās tiesas vērtējums
Vispirms ir jāatgādina, ka Tiesa ir atzinusi, ka EKL 81. panta 1. punkta pārkāpumu var izraisīt ne tikai atsevišķa darbība,
bet arī vairākas darbības vai arī turpināta rīcība. Šo interpretāciju nevar apstrīdēt tādēļ, ka arī viens vai vairāki šādu
darbību vai turpinātas rīcības elementi paši par sevi katrs atsevišķi var būt minētās normas pārkāpums (šajā ziņā skat. Tiesas
1999. gada 8. jūlija spriedumu lietā C‑49/92 P Komisija/
Anic Partecipazioni
,
Recueil
, I‑4125. lpp., 81. punkts). Ja dažādas darbības ietilpst kopējā plānā to identiskā mērķa dēļ, kas izkropļo konkurenci kopējā
tirgū, Komisijai ir tiesības uzlikt atbildību par šīm darbībām atkarībā no dalības attiecīgajā pārkāpumā kopumā (Tiesas 2004. gada
7. janvāra spriedums apvienotajās lietās C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P un C‑219/00 P
Aalborg Portland
u.c./Komisija,
Recueil
, I‑123. lpp., 258. punkts).
Tāpat arī uzņēmumu var saukt pie atbildības par aizliegtu vienošanos kopumā, pat ja ir pierādīts, ka tas ir tieši piedalījies
tikai vienā vai dažos šo aizliegto vienošanos veidojošajos elementos, ja tas ir zinājis vai tam noteikti bija jāzina, pirmkārt,
ka noruna, kurā tas ir piedalījies, bija kopēja plāna daļa, un, otrkārt, šajā kopējā plānā ietilpa visi aizliegto vienošanos
veidojošie elementi (Pirmās instances tiesas 1999. gada 20. aprīļa spriedums apvienotajās lietās no T‑305/94 līdz T‑307/94,
no T‑313/94 līdz T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 un T‑335/94
Limburgse Vinyl Maatschappij
u.c./Komisija,
Recueil
, II‑931. lpp., 773. punkts, un 2002. gada 20. marta spriedums lietā T‑9/99
HFB
u.c./Komisija,
Recueil
, II‑1487. lpp., 231. punkts).
Šajā gadījumā ir skaidrs, ka prasītāji paplašinātajos Eiropas nolīgumos piedalījās no 1998. gada 3. jūnija līdz 1995. gada
30. jūnijam, no 1998. gada 27. augustam līdz 1998. gada 10. decembrim un no 1999. gada 8. oktobra līdz 2001. gada 22. martam.
Tāpat arī ir skaidrs, ka tie bieži un pastāvīgi ar
KME
grupu un
Wieland
apmainījās ar detalizētiem datiem par
SANCO
santehnikas cauruļu tirdzniecības apjomiem visā karteļa darbības laikā, proti, no 1998. gada 3. jūnija līdz 2001. gada 22. martam.
Līdz ar to ir jānoskaidro, vai minētā datu apmaiņa bija viens no elementiem, kas veidoja karteļa kopējo plānu, vai prasītājiem
bija jāzina par karteļa esamību un par tā darbību laika posmos no 1995. gada 1. jūlija līdz 1998. gada 27. augustam, kā arī
no 1998. gada 10. decembra līdz 1999. gada 7. oktobrim.
Apstrīdētajā lēmumā (449.–457. apsvērums) Komisija ir apstiprinājusi, ka karteļa kopējā plāna sastāvdaļas bija:
–        attiecīgo tirgus daļu iesaldēšana, sadalot tirdzniecības apjomus pa valstīm;
–        nolīgums par cenu paaugstināšanu vai saskaņotām cenām un šo cenu palielinājumu vai šo saskaņoto cenu piemērošana;
–        tirgu sadales un cenu saskaņošanas īstenošana ar uzraudzības mehānisma palīdzību, kas balstīts uz tirgus līdera noteikšanu
dažādām Eiropas teritorijām, kā arī uz regulāru apmaiņu ar konfidenciālu informāciju par komercdarbības stratēģijām, tirdzniecības
apjomiem un mērķiem, tāpat arī atsevišķos gadījumos par cenām un atlaidēm.
Attiecībā tieši uz informācijas apmaiņu par
SANCO
caurulēm Komisija apstrīdētā lēmuma 143. apsvērumā ir norādījusi, ka tā ļauj kontrolēt tirdzniecības apjomus. Jāatgādina
arī, ka apstrīdētā lēmuma 138. apsvērumā Komisija ir apgalvojusi, ka tirdzniecības apjomu sadale regulāri tika koordinēta
“
SANCO
ražotāju” un paplašināto Eiropas nolīgumu locekļu starpā. Visbeidzot, apstrīdētā lēmuma 486. apsvērumā Komisija ir uzsvērusi,
ka karteli “galvenokārt veidoja informācijas apmaiņa par tirdzniecības apjomiem un, pamatojoties uz to, kvotu sadale”.
Prasītāji nav apstrīdējuši šos secinājumus attiecībā uz laika posmu no 1998. gada 3. jūnija līdz 1995. gada 1. jūlijam. Attiecībā
uz laika posmu no 1995. gada 1. jūlija līdz 2001. gada 22. martam prasītāji norāda, ka tie nevarēja saprātīgi paredzēt, ka
to dalība informācijas apmaiņas sistēmā pēc 1995. gada vidus sekmēja karteļa darbību.
Prasītāju argumenti tomēr nav pārliecinoši. Tā kā tie vairākus gadus piedalījās vienlaikus
SANCO
nolīgumos un paplašinātajos Eiropas nolīgumos, kas paredzēja produkcijas sadali un šīs sadales īstenošanas uzraudzību ar
biežas un detalizētas apmaiņas starpniecību par tirdzniecības apjomiem, prasītāji nevar apgalvot, ka
M
. aiziešana 1995. gada vidū izraisīja kritisku amnēziju uzņēmuma iekšienē saistībā ar karteļa esamību vai tā darbības veidu.
Prasītāji vairs neapgalvo, ka
M
. bija vienīgais darbinieks vai vadītājs, kas zināja par to dalību kartelī no 1988. līdz 1995. gadam.
Jākonstatē, ka visā laika posmā, kurā prasītāji piedalījās informācijas apmaiņas sistēmā, tie atbalstīja pret konkurenci vērstu
mehānismu, par kuru panākta vienošanās karteļa iekšienē. To iesaistīšanās minētajā informācijas apmaiņas sistēmā līdz ar to
bija to dalības kartelī turpinājums (šajā ziņā skat. šī sprieduma 60. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās
Aalborg Portland
u.c./Komisija, 281. punkts). Šī sprieduma 64.–68. punktā minēto iemeslu dēļ prasītājiem noteikti bija jāzina, ka to dalība
informācijas apmaiņas sistēmā iekļāvās karteļa kopējā plānā.
Visbeidzot, ir jānorāda, ka prasītāju argumentam, ka
SANCO
nolīgumi vairs nav karteļa daļa pēc 1995. gada vidus, nav nozīmes. Kā tas ir norādīts šī sprieduma 69. punktā, ilgstošu prasītāju
dalību kartelī pierāda fakts, ka tie nepārtraukti piedalījās informācijas apmaiņas sistēmā un ka tiem noteikti bija jāzina,
ka minētā sistēma bija daļa no attiecīgā pārkāpuma kopējā plāna.
No tā izriet, ka prasītāju iesniegtais lūgums par daļēju atcelšanu ir jānoraida.
2.
Par lūgumu samazināt naudas soda apmēru
Šī lūguma pamatojumam prasītāji norāda trīs pamatus, kas attiecīgi ir pamatoti ar kļūdu tiesību piemērošanā, kura pieļauta,
piemērojot tiesību normas par noilguma termiņiem, nepareizu naudas soda sākumsummas palielināšanu pārkāpuma ilguma dēļ un
nepareizu 1996. gada paziņojuma par sadarbību piemērošanu.
Pirms pārbaudīt prasītāju norādītos pamatus ir jāatgādina, ka no apstrīdētā lēmuma 601. un 842. apsvēruma izriet, ka Komisijas
uzliktie naudas sodi par pārkāpumu ir noteikti saskaņā ar Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu, kā arī Regulas Nr. 1/2003 23. panta
2. punktu. Turklāt Komisija naudas sodu apmēru ir noteikusi, piemērojot metodoloģiju, kas ir noteikta Pamatnostādnēs un 1996. gada
paziņojumā par sadarbību (skat. šī sprieduma 26. punktu).
Pamatnostādnēs, lai gan tās nevar kvalificēt kā tiesību normas, tomēr ir paredzēta uzvedības norma, kurā ir noteikta prakse,
kas jāievēro un no kuras Komisija konkrētā gadījumā nevar atkāpties, nenorādot ar vienlīdzīgas attieksmes principu savienojamus
iemeslus (skat. Tiesas 2006. gada 18. maija spriedumu lietā C‑397/03 P
Archer Daniels Midland
un
Archer Daniels Midland Ingredients
/Komisija, Krājums, I‑4429. lpp., 91. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi, pārbaudot ar apstrīdēto lēmumu uzlikto naudas sodu tiesiskumu, Vispārējai tiesai ir jāpārbauda, vai savu rīcības
brīvību Komisija ir īstenojusi atbilstoši Pamatnostādnēs noteiktajai metodei, un tiktāl, ciktāl tā konstatētu, ka Komisija
no tās ir atkāpusies, ir jāpārbauda, vai šī atkāpe ir attaisnota un tiesiski pietiekami pamatota. Šajā sakarā ir jāteic, ka
paša Pamatnostādņu principa, no vienas puses, un tajos norādītās metodes, no otras puses, spēkā esamību Tiesa ir apstiprinājusi
(Tiesas 2005. gada 28. jūnija spriedums apvienotajās lietās C‑189/02 P, C‑202/02 P, no C‑205/02 P līdz C‑208/02 P un C‑213/02 P
Dansk Rørindustri
u.c./Komisija, Krājums, I‑5425. lpp., 252.–255., 266., 267., 312. un 313. punkts).
No Pamatnostādņu pieņemšanas izrietošā Komisijas rīcības brīvības pašierobežošana tiešām nav nesavienojama ar Komisijas būtiskas
rīcības brīvības saglabāšanu. Pamatnostādnēs ir iekļauti dažādi mainīgi elementi, kas Komisijai ļauj izmantot tai piešķirto
rīcības brīvību atbilstoši Regulas Nr. 17 un Regulas Nr. 1/2003 noteikumiem, kā tos interpretējusi Tiesa (iepriekš 75. punktā
minētais spriedums apvienotajās lietās
Dansk Rørindustri
u.c./Komisija, 267. punkts).
Tādējādi jomās, kurās Komisija ir saglabājusi rīcības brīvību, piemēram, attiecībā uz sākumsummu vai palielinājuma likmi par
pārkāpuma ilgumu, tās vērtējumu tiesiskuma pārbaude aprobežojas ar acīmredzamas kļūdas vērtējumā neesamības pārbaudi (šajā
ziņā skat. Pirmās instances tiesas 2005. gada 18. jūlija spriedumu lietā T‑241/01
Scandinavian Airlines System
/Komisija, Krājums, II‑2917. lpp., 64. un 79. punkts).
Komisijas rīcības brīvība un ierobežojumi, ko tā sev ir noteikusi, principā neliedz tiesai īstenot savu neierobežoto kompetenci
(Pirmās instances tiesas 2004. gada 8. jūlija spriedums apvienotajās lietās T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 un T‑78/00
JFE Engineering
u.c./Komisija, Krājums, II‑2501. lpp., 538. punkts), ar kuru tai ir piešķirta iespēja Komisijas uzliktā naudas soda apmēru
atcelt, samazināt vai palielināt (šajā ziņā skat. Tiesas 2007. gada 8. februāra spriedumu lietā C‑3/06 P
Groupe Danone
/Komisija, Krājums, I‑1331. lpp., 60.–62. punkts, un Pirmās instances tiesas 2003. gada 21. oktobra spriedumu lietā T‑368/00
General Motors Nederland
un
Opel Nederland
/Komisija,
Recueil
, II‑4491. lpp., 181. punkts).

Par pamatu, kas ir pamatots ar kļūdu tiesību piemērošanā, kura pieļauta, piemērojot tiesību normas par noilguma termiņiem
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāji norāda, ka, tā kā tie nepiedalījās vienotā un turpinātā pārkāpumā, Komisija ir pārkāpusi tiesību normas, kas ir
piemērojamas noilguma termiņu jomā, nosakot naudas sodu par laika posmu pirms 1996. gada 22. marta, jo tās izmeklēšana tika
sākta tikai 2001. gada 22. martā. Šajā sakarā prasītāji uzsver, ka informācijas apmaiņa attiecībā uz tirdzniecības apjomiem
atbilstoši
SANCO
licencēm pēc 1995. gada vidus nebija daļa no karteļa un ka aizliegta vienošanās, kurai tie pievienojās 1998. gada 27. augustā,
nebija tāda kā aizliegtā vienošanās, no kuras tie bija izstājušies 1995. gada vidū.
Prasītāji arī norāda, ka saskaņā ar vienlīdzīgas attieksmes principu tiem saistībā ar noilguma termiņiem bija jāpiemēro tādi
paši noteikumi kā
HME
,
Mueller
,
Buntmetall
grupai un
Chalkor
.
Komisija lūdz šo pamatu noraidīt.
Vispārējās tiesas vērtējums
Vispirms ir jāatgādina, ka no šī sprieduma 60.–71. punkta izriet, ka Komisija pamatoti apstrīdētajā lēmumā noteica, ka prasītāji
bija piedalījušies vienotā un turpinātā pārkāpumā laika posmā no 1988. gada 3. jūnija līdz 2001. gada 22. martam. To nepārtrauktā
dalība informācijas apmaiņas sistēmā bija pietiekama, lai pierādītu to ilgstošo dalību kartelī.
No tā izriet, ka neatkarīgi no Komisijas secinājumiem attiecībā uz
HME
,
Mueller
,
Buntmetall
grupu un
Chalkor
noilgums Regulas Nr. 1/2003 25. panta nozīmē nav piemērojams attiecībā uz prasītājiem.
Katrā ziņā skaidrības labad ir jāsecina, ka no apstrīdētā lēmuma 216., 449. un 450. apsvēruma, kā arī no tā 1. panta izriet,
ka
HME
,
Mueller
,
Buntmetall
grupa un
Chalkor
tika saukti pie atbildības par to attiecīgo dalību kartelī, sākot no 1997. vai 1998. gada, bet prasītāji tika saukti pie atbildības,
sākot no 1988. gada.
Līdz ar to šis pamats ir jānoraida kā nepamatots.

Par pamatu, kas ir pamatots ar samērīguma principa pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāji norāda, ka Komisija ir pārkāpusi samērīguma principu, jo, palielinot naudas soda sākumsummu atbilstoši pārkāpuma
ilgumam, nav ņēmusi vērā to ierobežoto dalību kartelī ilgstošā laika posmā. Šajā sakarā tie apgalvo, ka divos laika posmos,
kuros tie bija pārtraukuši dalību kartelī, tie tikai nodeva un saņēma informāciju par tirdzniecības apjomiem saskaņā ar
SANCO
licences nolīgumu.
Savā replikā prasītāji apgalvo, ka Komisija, nosakot naudas soda apmēru, ir ņēmusi vērā tikai karteļa kā tāda smagumu un pilnībā
nav ņēmusi vērā to lomu attiecīgajā pārkāpumā. Šajā sakarā prasītāji, atsaucoties uz judikatūru, apgalvo, ka pārkāpuma smagumu
novērtē ne tikai atkarībā no tam raksturīgajām pazīmēm, bet arī atkarībā no apstākļiem, kas ir attiecināmi uz konkrēto uzņēmumu.
Līdz ar to, pat ja nevarētu atzīt, ka Komisijai ir pienākums ņemt vērā prasītāju dalības nelielo intensitāti, lai palielinātu
tā naudas soda sākumsummu, kas noteikts saistībā ar pārkāpuma ilgumu, tai tomēr ir pienākums to darīt, nosakot naudas soda
apmēru atbilstoši pārkāpuma smagumam.
Komisija lūdz noraidīt šo pamatu un izvirza iebildi par nepieņemamību attiecībā uz iebildumu, ka, novērtējot pārkāpuma smagumu,
tā nav ņēmusi vērā prasītāju lomu kartelī. Komisija uzskata, ka minētais iebildums ir jauns pamats, kas nebija iekļauts prasības
pieteikumā un kas līdz ar to ir jānoraida kā nepieņemams.
Vispārējās tiesas vērtējums
Attiecībā uz Komisijas izvirzīto iebildi par nepieņemamību ir jāatgādina, ka no Vispārējās tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta
c) apakšpunkta un 48. panta 2. punkta noteikumiem izriet, ka pieteikumā par lietas ierosināšanu ir jānorāda strīda priekšmets,
kā arī kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem un ka tiesvedības laikā nav atļauts izvirzīt jaunus pamatus, ja vien tie nav
saistīti ar tādiem tiesību vai faktiskiem apstākļiem, kas ir kļuvuši zināmi iztiesāšanas laikā. Tomēr pamats, kas papildina
iepriekš pieteikumā par lietas ierosināšanu tieši vai netieši norādītu pamatu un kas ir cieši ar to saistīts, ir jāatzīst
par pieņemamu (Pirmās instances tiesas 1997. gada 5. februāra spriedums lietā T‑207/95
Ibarra Gil
/Komisija,
Recueil FP
, I‑A‑13. un II‑31. lpp., 51. punkts; šajā ziņā skat. arī Tiesas 1983. gada 19. maija spriedumu lietā 306/81
Verros
/Parlaments,
Recueil
, 1755. lpp., 9. un 10. punkts). Līdzīgs risinājums ir attiecināms uz iebildumu, kas ir izvirzīts, lai pamatotu pamatu (Pirmās
instances tiesas 2002. gada 21. marta spriedums lietā T‑231/99
Joynson
/Komisija,
Recueil
, II‑2085. lpp., 156. punkts, un 2008. gada 15. oktobra spriedums lietā T‑345/05
Mote
/Parlaments, Krājums, II‑2849. lpp., 85. punkts).
Jāsecina, ka prasības pieteikumā prasītāji ir vērsuši uzmanību uz to, ka Komisija, aprēķinot tiem uzliktā naudas soda apmēru,
nav ņēmusi vērā to, iespējams, ierobežoto dalību kartelī. No prasības pieteikuma izriet, ka to pamats attiecas uz iespējami
nesamērīgo uzliktā naudas soda raksturu. Tomēr iebildums, ko prasītāji tajā ir norādījuši, attiecas tikai uz sākumsummas palielināšanu
atbilstoši pārkāpuma ilgumam.
Savā replikā prasītāji neatsaucas uz jauniem faktiem, bet mēģina paplašināt sava pamata piemērojamību, lai tajā iekļautu arī
iebildumu, kas attiecas uz to dalības kartelī smaguma novērtējumu. Tomēr nevar uzskatīt, ka ar šo pēdējo minēto iebildumu
tiek paplašināts pamats, kas pamatots ar uzliktā naudas soda iespējami nesamērīgo raksturu, kā tas ir izklāstīts prasības
pieteikumā, un ka tam ir cieša saikne ar to. Būtiska lēmuma elementa, piemēram, kā tas ir šajā gadījumā, attiecīgā pārkāpuma
smaguma vērtējuma apstrīdēšanas iemesli konkrēti ir jāformulē Vispārējā tiesā prasības pieteikuma iesniegšanas stadijā.
Līdz ar to kā nepieņemams ir jānoraida prasītāju iebildums par to dalības kartelī smaguma vērtējumu.
Attiecībā uz pamata pamatotību ir jāsecina, ka tajā ir paredzēts apstāklis, attiecībā uz kuru Komisija saskaņā ar Pamatnostādnēm
ir saglabājusi rīcības brīvību. Līdz ar to minēto pamatu varētu apmierināt tikai tad, ja Vispārējā tiesa konstatētu acīmredzamu
kļūdu Komisijas veiktajā vērtējumā (skat. šī sprieduma 77. punktu).
Šajā sakarā ir jāatgādina, ka naudas soda sākumsummas paaugstināšana atkarībā no pārkāpuma ilguma nav ierobežota ar gadījumu,
kad starp ilgumu un konkurences tiesībās nostiprinātajiem mērķiem nodarīto palielināto kaitējumu pastāv tieša saistība (šajā
ziņā skat. Pirmās instances tiesas 2003. gada 30. septembra spriedumu lietā T‑203/01
Michelin
/Komisija,
Recueil
, II‑4071. lpp., 278. punkts un tajā minētā judikatūra).
Turklāt no Pamatnostādnēm izriet, ka starp pārkāpuma smaguma un tā ilguma vērtējumu Komisija nav noteikusi nekādu pārklāšanos,
ne arī kādu citu savstarpēju saistību.
Tieši pretēji, pirmkārt, no Pamatnostādnēm izriet, ka tajās, lai noteiktu naudas soda sākumsummu, ir paredzēta pārkāpuma smaguma
kā tāda vērtēšana. Otrkārt, pārkāpuma smagums tiek analizēts saistībā ar attiecīgā uzņēmuma raksturlielumiem, it īpaši tā
lielumu un stāvokli konkrētajā tirgū, kas var būt pamats sākumsummas izvērtēšanai, uzņēmumu iedalīšanai kategorijās un īpašas
sākumsummas noteikšanai. Treškārt, pārkāpuma ilgums tiek ņemts vērā, lai noteiktu pamatsummu, un ceturtkārt, Pamatnostādnēs
ir paredzēta atbildību pastiprinošo un mīkstinošo apstākļu ņemšana vērā, kas ļauj grozīt naudas soda summu it īpaši atkarībā
no attiecīgā uzņēmuma aktīvās vai pasīvās lomas pārkāpuma īstenošanā.
No minētā izriet, ka tas vien, ka Komisija ir atstājusi sev iespēju par katru pārkāpuma gadu veikt paaugstinājumu, kura apmērs
attiecībā uz ilgtermiņa pārkāpumiem var būt līdz pat 10 % no summas, kas noteikta par pārkāpuma smagumu, nekādā ziņā neuzliek
tai pienākumu noteikt šo likmi atkarībā no aizliegtās vienošanās darbības intensitātes vai tās sekām, vai pat pārkāpuma smaguma.
Komisijai, īstenojot savu plašo rīcības brīvību (skat. šī sprieduma 77. punktu), ir jāizvēlas palielinājuma likme, ko tā ir
paredzējusi piemērot saistībā ar pārkāpuma ilgumu.
Šajā lietā Komisija apstrīdētā lēmuma 706. apsvērumā ir konstatējusi, ka prasītāji kartelī ir piedalījušies divpadsmit gadus
un deviņus mēnešus (šajā ziņā skat. šī sprieduma 60.–71. punktu), kas Pamatnostādņu izpratnē ir ilgtermiņa pārkāpums. Tādējādi
tā prasītājiem noteiktā naudas soda sākumsummu ir palielinājusi par 125 %. Šādi rīkojoties, Komisija nav atkāpusies no noteikumiem,
ko tā sev ir noteikusi Pamatnostādnēs.
Līdz ar to Vispārējā tiesa uzskata, ka šis palielinājums par 125 %, ņemot vērā attiecīgā pārkāpuma ilgumu, šajā gadījumā nav
acīmredzami nesamērīgs.

Par pamatu, kas ir pamatots ar nepietiekamu naudas soda apmēra samazinājumu, ņemot vērā prasītāju sadarbību atbilstoši 1996. gada
paziņojumam par sadarbību
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāji norāda, ka par to sadarbību bija jāpiešķir lielāks tiem uzliktā naudas soda apmēra samazinājums, jo tie bija apstiprinājuši,
ka
M
. sniegtā informācija ir precīza, un tie savā atbildē uz paziņojumu par iebildumiem Komisijai bija snieguši
SANCO
nolīgumu detalizētu aprakstu.
Tie arī apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, piešķirot tiem tādu pašu naudas soda apmēra samazinājumu
kā
IMI
grupai, kaut gan tie ar Komisiju bija sadarbojušies vairāk nekā minētā grupa.
IMI
grupai uzliktā naudas soda apmēra samazināšana bija pamatota tikai ar to, ka tā bija atzinusi pārkāpumu un ka nebija apstrīdējusi
faktus, uz kuriem Komisija bija pamatojusies. Prasītāji turklāt Komisijai nodeva informāciju, kā arī precizēja vai apstiprināja
būtiskus faktus, kuri atviegloja izmeklēšanu un uz kuriem tā bija pamatojusies apstrīdētajā lēmumā.
Komisija lūdz pamatu noraidīt.
Vispārējās tiesas vērtējums
Vispirms ir jānorāda, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai naudas soda samazinājums saistībā ar sadarbību administratīvās
procedūras laikā ir balstīts uz apsvērumu, ka šāda sadarbība atvieglo Komisijas uzdevumu konstatēt pārkāpumu (Pirmās instances
tiesas 1998. gada 14. maija spriedumi lietā T‑311/94
BPB de

Eendracht
/Komisija,
Recueil
, II‑1129. lpp., 325. punkts, un lietā T‑338/94
Finnboard
/Komisija,
Recueil
, II‑1617. lpp., 363. punkts).
Tāpat ir jāuzsver, ka, izvērtējot aizliegtās vienošanās dalībnieku sadarbību, apstrīdēt var tikai Komisijas pieļautu acīmredzamu
kļūdu vērtējumā, jo, novērtējot uzņēmuma sadarbības kvalitāti un noderīgumu, īpaši salīdzinājumā ar citu uzņēmumu ieguldījumu,
Komisijai ir plaša rīcības brīvība (Tiesas 2007. gada 10. maija spriedums lietā C‑328/05 P
SGL Carbon
/Komisija, Krājums, I‑3921. lpp., 88. punkts). Tomēr šī vērtējuma ietvaros Komisija nedrīkst neievērot vienlīdzīgas attieksmes
principu.
Turklāt ir jāsecina, ka no 1996. gada paziņojuma par sadarbību D2. punkta izriet, ka uzņēmumam var piemērot minēto ziņojumu
tad, ja pirms paziņojuma par iebildumiem nosūtīšanas tas Komisijai sniedz informāciju, kas palīdz apstiprināt izdarītā pārkāpuma
esamību, vai ja pēc paziņojuma par iebildumiem saņemšanas tas informē Komisiju, ka neapstrīd to faktu esamību, ar kuriem Komisija
ir pamatojusi savas apsūdzības.
Šajā gadījumā gan
IMI
grupa, gan prasītāji sadarboties sāka pēc paziņojuma par iebildumiem nosūtīšanas. Tādējādi prasītāji nevar prasīt tiem piemērot
lielāku samazinājumu nekā tas, kas piešķirts
IMI
grupai, izņemot gadījumu, ja pārkāpuma pierādīšanas nolūkā to sadarbība Komisijas uzdevumu atviegloja vairāk nekā
IMI
grupas sadarbība.
Šajā sakarā ir jāsecina, ka no apstrīdētā lēmuma izriet, ka prasītāju sadarbība atšķiras tikai no
IMI
grupas sadarbības, jo tikai prasītāji “precizēja atsevišķus faktiskus apstākļus” (apstrīdētā lēmuma 809. un 812. apsvērums).
Turklāt no apstrīdētā lēmuma netieši izriet, ka Komisija uzskatīja, ka
IMI
grupas un prasītāju attiecīgās sadarbības lietderības pakāpe bija līdzīga, jo tie abi sadarboties sāka stadijā, kad Komisija,
ņemot vērā īpaši
Mueller
,
Outokumpu
grupas un
KME
grupas,
Wieland
un
Chalkor
sadarbību, jau varēja pierādīt visa attiecīgā pārkāpuma esamību. Prasītāji turklāt neapgalvo, ka Komisija nevarēja pierādīt
karteļa esamību kopumā to sadarbības brīdī.
Jāuzsver arī, ka šī sprieduma 102. punktā paredzētais paziņojums, kurā tikai ir apstiprināta informācija, ko Komisijai paziņojis
cits uzņēmums kādā iepriekšējā izmeklēšanas stadijā, būtiski neatvieglo Komisijas uzdevumu un tādējādi nav pietiekams, lai
pamatotu naudas soda apmēra samazināšanu sadarbības dēļ (šajā ziņā skat. Pirmās instances tiesas 2004. gada 8. jūlija spriedumu
lietā T‑44/00
Mannesmannröhren
‑
Werke
/Komisija, Krājums, II‑2223. lpp., 301. punkts, un 2005. gada 25. oktobra spriedumu lietā T‑38/02
Groupe Danone
/Komisija, Krājums, II‑4407. lpp., 455. punkts).
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, ir jākonstatē, ka Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, novērtējot prasītāju
sadarbības lietderību, un nav pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, prasītājiem un
IMI
grupai piešķirot identisku samazinājuma likmi atbilstoši 1996. gada paziņojumam par sadarbību. Līdz ar to arī šis pamats
nav pamatots.
Tātad prasība ir jānoraida.
3.
Par pretprasību, kas ir pamatota ar iespējami labvēlīgu attieksmi pret prasītājiem salīdzinājumā ar
Chalkor
un
IMI
grupu
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija konstatē, ka
IMI
grupa un
Chalkor
attiecīgi savos prasības pieteikumos lietā T‑18/05 un lietā T‑21/05 ir norādījušai, ka, nosakot naudas sodu apmēru, Komisija
nav ņēmusi vērā, ka tie nebija iesaistīti
SANCO
nolīgumos un
WICU
un
Cuprotherm
nolīgumos un ka tādējādi tie ir izdarījuši mazāk smagu pārkāpumu nekā tas, ko izdarījuši prasītāji,
Wieland
un
KME
grupa.
IMI
grupas un
Chalkor
argumentos ir izvirzīts jautājums par iespējamu diskrimināciju starp karteļa dalībniekiem saistībā ar to, kas tiek uzskatīts
par vienotu pārkāpumu.
Komisija apgalvo, ka, ja Vispārējai tiesai par pamatotiem būtu jāatzīst
IMI
grupas un
Chalkor
argumenti šajā jautājumā, tai, īstenojot savu neierobežoto kompetenci,
KME
grupai, prasītājiem un
Wieland
uzlikto naudas sodu summa drīzāk būtu jāpalielina, nevis jāsamazina
IMI
grupai un
Chalkor
uzlikto naudas sodu apmērs.
Prasītāji lūdz šo pretprasību noraidīt.
Vispārējās tiesas vērtējums
Jāsecina, ka Vispārējā tiesa savos šīs dienas spriedumos lietā T‑18/05
IMI
u.c./Komisija (Krājums, I‑0000. lpp.) un lietā T‑21/05
Chalkor
/Komisija (Krājums, I‑0000. lpp.) ir atzinusi, ka
IMI
grupa un
Chalkor
ir izdarījuši mazāk smagu pārkāpumu nekā tas, ko izdarījusi
Boliden
grupa,
KME
grupa un
Wieland
, un ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu, jo, aprēķinot naudas sodu summas, nav ņēmusi vērā šo apstākli.
Vispārējā tiesa, īstenojot savu neierobežoto kompetenci, turklāt ir atzinusi, ka Komisijas noteiktā naudas sodu sākumsumma
salīdzinājumā ar smagumu, kas piemita visām trim karteļa daļām, bija piemērota un ka bija jāsamazina
IMI
grupai un
Chalkor
uzlikto naudas sodu sākumsummas, lai ņemtu vērā, ka Komisija tos nebija saukusi pie atbildības par
SANCO
nolīgumiem (šī sprieduma 115. punktā minētie spriedumi lietā
IMI
u.c./Komisija, 166., 167. un 189. punkts, un lietā
Chalkor
/Komisija, 104., 105. un 185. punkts).
No tā izriet, ka Komisijas pretprasība ir jānoraida.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus. Tomēr atbilstoši minētā reglamenta 87. panta 3. punkta pirmajai daļai, ja abiem lietas dalībniekiem spriedums ir
daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs vai ja pastāv izņēmuma apstākļi, Vispārējā tiesa var nolemt, ka tiesāšanās izdevumi
ir jāsadala vai ka lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.
Šajā lietā prasītājiem spriedums ir nelabvēlīgs, bet Komisijai spriedums ir nelabvēlīgs saistībā ar tās pretprasību. Tomēr
ir jāsecina, ka spriedums ir nelabvēlīgs galvenokārt prasītājiem. Šajos apstākļos ir jālemj, ka prasītāji sedz paši savus
tiesāšanās izdevumus un atlīdzina 90 % no Komisijas tiesāšanās izdevumiem, bet Komisija sedz 10 % no saviem tiesāšanās izdevumiem.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (astotā palāta)
nospriež:
1)
prasību noraidīt;
2)
Eiropas Komisijas pretprasību noraidīt;
3)
Boliden AB
,
Outokumpu Copper Fabrication AB
un
Outokumpu Copper BCZ SA
sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina 90 % no Komisijas tiesāšanās izdevumiem;
4)
Komisija sedz 10 % no saviem tiesāšanās izdevumiem.
Martins Ribeiro
Papasavvas
Wahl
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2010. gada 19. maijā.
[Paraksti]
Satura rādītājs
Tiesvedības priekšvēsture
1.  Administratīvais process
2.  Apstrīdētais lēmums
Attiecīgās preces un tirgi
Attiecīgā pārkāpuma sastāvdaļas
Attiecīgā pārkāpuma ilgums un turpinātais raksturs
Naudas sodu apmēra noteikšana
Naudas sodu sākumsumma
–  Smagums
–  Atšķirīga attieksme
Naudas sodu pamatsumma
Atbildību pastiprinošie un atbildību mīkstinošie apstākļi
1996. gada paziņojuma par sadarbību piemērošana
Naudas sodu galīgā summa
Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Juridiskais pamatojums
1.  Par lūgumu daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu
Lietas dalībnieku argumenti
Vispārējās tiesas vērtējums
2.  Par lūgumu samazināt naudas soda apmēru
Par pamatu, kas ir pamatots ar kļūdu tiesību piemērošanā, kura pieļauta, piemērojot tiesību normas par noilguma termiņiem
Lietas dalībnieku argumenti
Vispārējās tiesas vērtējums
Par pamatu, kas ir pamatots ar samērīguma principa pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti
Vispārējās tiesas vērtējums
Par pamatu, kas ir pamatots ar nepietiekamu naudas soda apmēra samazinājumu, ņemot vērā prasītāju sadarbību atbilstoši 1996. gada
paziņojumam par sadarbību
Lietas dalībnieku argumenti
Vispārējās tiesas vērtējums
3.  Par pretprasību, kas ir pamatota ar iespējami labvēlīgu attieksmi pret prasītājiem salīdzinājumā ar Chalkor un IMI grupu
Lietas dalībnieku argumenti
Vispārējās tiesas vērtējums
Par tiesāšanās izdevumiem
*
Tiesvedības valoda – angļu.