CELEX: 62003CJ0016
Preču zīmes
Direktīva 89/104/EEK
7. panta 1. punkts
Preču zīmes piešķirto tiesību izsmelšana
Preču laišana EEZ tirgū, ko veic preču zīmes īpašnieks
Jēdziens
Preces, kas piedāvātas pārdošanai pircējiem un tad atsauktas
Pārdošana tirgus dalībniekam, kas iedibināts EEZ, ar pienākumu laist preces tirgū ārpus EEZ
Atkārtota preču pārdošana citam tirgus dalībniekam, kas ir reģistrēts EEZ
Laišana tirdzniecībā EEZ

Prejudiciāla nolēmuma lūgums ir par to, kā interpretēt 7. panta 1. punktu Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmajā direktīvā,
ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (89/104/EEK) (OV 1989, L 40, 1. lpp.), kas grozīta ar 1992. gada
2. maija Eiropas Ekonomikas zonas līgumu (OV 1994, L 1, 3. lpp.), (turpmāk tekstā – “Direktīva”).
Šis lūgums tika izteikts procesā starp
Peak Holding AB
(turpmāk tekstā – “
Peak Holding
”) un
Axolin‑Elinor AB
(turpmāk tekstā – “
Axolin‑Elinor
”), kas pirms tam – pamata prāvas rašanās laikā – bija
Handelskompaniet Factory Outlet i Löddeköpinge AB
(turpmāk tekstā – “
Factory Outlet
”), par veidu, kādā
Factory Outlet
laida tirdzniecībā apģērbu partiju, kas marķēti ar “Peak Performance” preču zīmi, kuras īpašnieks ir
Peak Holding
.

Atbilstošās tiesību normas
Direktīvas 5. pants ar nosaukumu “Tiesības, ko piešķir preču zīme” ir formulēts šādi:
“1. Reģistrētā preču zīme piešķir īpašniekam šajā ziņā ekskluzīvas tiesības. Īpašniekam ir tiesības atturēt visas trešās personas,
kas nav saņēmušas viņa piekrišanu lietot komercdarbībā:
a)      jebkuru apzīmējumu, kas ir identisks preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski tiem, attiecībā
uz ko ir reģistrēta preču zīme;
[..].
3. Saskaņā ar šī panta 1. un 2. punktu cita starpā var aizliegt šādas darbības:
[..]
b)      preču piedāvāšanu vai to laišanu tirgū, vai uzkrājumu veidošanu šiem nolūkiem, izmantojot šo apzīmējumu, vai pakalpojumu piedāvāšanu
vai sniegšanu ar šo apzīmējumu nosaukumu;
c)      preču importu [..], izmantojot šo apzīmējumu;
[..].”
Direktīvas oriģinālās versijas 7. pants ar nosaukumu “Preču zīmes piešķirto tiesību izmantošana [izsmelšana]” noteica:
“1. Preču zīme nedod īpašniekam tiesības aizliegt tās lietošanu attiecībā uz precēm, ko laidis Kopienas tirgū, izmantojot
šo preču zīmi, īpašnieks vai kas laistas Kopienas tirgū ar īpašnieka piekrišanu.
[..]”
Saskaņā ar Eiropas Ekonomikas zonas līguma (turpmāk tekstā – “EEZ”) 65. panta 2. punktu, saistībā ar šī līguma XVII pielikuma
4. punktu, oriģinālās Direktīvas 89/104 7. panta 1. punkta versija tika grozīta šī līguma vajadzībām, nomainot terminu “Kopienā”
ar terminu “Līgumslēdzējā pusē”.

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi

Peak Holding
, kas ir dāņu grupas
IC‑Companys
uzņēmējsabiedrība, ir
inter alia
preču zīmes “Peak Performance” īpašnieks. Tiesības lietot šo preču zīmi tika piešķirtas
Peak Performance Production AB
(turpmāk tekstā – “
Peak Performance Production
”) uzņēmējsabiedrībai, kas ir saistīta ar šo grupu. Šī uzņēmējsabiedrība ražo un pārdod Zviedrijā un citās valstīs apģērbus
un aksesuārus, kas marķēti ar šo preču zīmi.
Pamata prāvas rašanās laikā
Factory Outlet
– uzņēmējsabiedrība, kas reģistrēta saskaņā ar Zviedrijas tiesībām – veica apģērbu un citu vienību, kas galvenokārt bija
ar preču zīmēm marķētas preces, kuras nāca no paralēlajiem importiem vai ievešanas atpakaļ vai kas bija iegūtas ārpus parastajiem
attiecīgās preču zīmes īpašnieka izplatīšanas kanāliem, tiešo pārdošanu veikalos Zviedrijā.
Konkrēti, 2000. gada beigās
Factory Outlet
laida tirdzniecībā aptuveni 25 000 apģērbu partiju, kas bija marķēti ar “Peak Performance” preču zīmi, pēc reklāmas izvietošanas
presē piedāvājot šos izstrādājumus par puscenu.
Šie izstrādājumi bija no 1996.–1998. gada
Peak Performance Production
kolekcijām. Tie bija ražoti ārpus EEZ šīs uzņēmējsabiedrības vārdā. Šie izstrādājumi tika importēti EEZ, lai tos tur pārdotu.
Atbilstoši
Factory Outlet
viedoklim pārdošanai piedāvātie apģērbi no 1996. gada līdz 1998. gadam tika piedāvāti neatkarīgu tālākpārdevēju veikalos,
toties atbilstoši
Peak Holding
viedoklim tie tika piedāvāti
Peak Performance Production
veikalos.
1999. gada novembrī un decembrī visi apģērbi šajā partijā bija daļa no tiem, kas tika piedāvāti gala patērētājiem
Base Camp
veikalā Kopenhāgenā (Dānija), kuru lietošanā bija nodevis
Carl Gry Danmark A/S
,
Peak Performance Production
māsas uzņēmējsabiedrība. Šo partiju tādējādi veidoja preces, kas netika pārdotas izpārdošanā.

Peak Performance Production
pārdeva šo partiju
COPAD International
(turpmāk tekstā – “
COPAD
”) – uzņēmējsabiedrībai, kas reģistrēta Francijā. Atbilstoši
Peak Holding
teiktajam šajā gadījumā noslēgtajā līgumā tika noteikts, ka šo partiju nedrīkst atkārtoti pārdot Eiropas valstīs, izņemot
Krieviju un Slovēniju un izņemot 5% no kopējā daudzuma, kuru var pārdot Francijā.
Factory Outlet
apstrīdēja šāda ierobežojuma pastāvēšanu un apgalvoja, ka jebkurā gadījumā tā nezināja par to, kad nopirka šo partiju.

Factory Outlet
apgalvoja, ka tā iegādājās šo partiju no
Truefit Sweden AB
– uzņēmējsabiedrības, kas reģistrēta atbilstoši Zviedrijas tiesībām.
Ir konstatēts, ka preču partija nepameta EEZ no brīža, kad tā atstāja
Peak Performance Production
noliktavas Dānijā, līdz brīdim, kad tā tika piegādāta
Factory Outlet
Zviedrijā.

Peak Holding
, apgalvojot, ka veids, kādā
Factory Outlet
izvēlējās laist preces tirdzniecībā, jo īpaši tās reklāmas, pārkāpa
Peak Holding
preču zīmju tiesības, 2000. gada 9. oktobrī iesniedza prasību
Lunds tingsrätt
(Zviedrija). Tā lūdza tiesu piespriest
Factory Outlet
segt zaudējumus, aizliegt tai šo apģērbu un citu attiecīgās partijas izstrādājumu pārdošanu un to laišanu tirdzniecībā un
iznīcināt šīs preces.

Factory Outlet
apgalvoja, ka
Peak Holding
pretenzijas ir jānoraida. Tā apgalvoja, ka attiecīgās preces EEZ tirgū laida
Peak Holding
, tādēļ tai nav tiesību aizliegt lietot preču zīmi, pārdodot šīs preces.

Factory Outlet
apgalvoja, ka, pirmkārt, preces tika laistas tirgū tādējādi, ka
Peak Performance Production
tās importēja iekšējā tirgū un nomaksāja par tām muitas nodokļus, ar nolūku pārdot preces Kopienā. Tā apgalvoja, ka, otrkārt,
preces tika laistas tirgū tādējādi, ka tās piedāvāja pārdošanai neatkarīgie tālākpārdevēji. Tā apgalvoja, ka, treškārt, tās
tika laistas tirgū tādējādi, ka
Peak Performance Production
tās laida tirdzniecībā savos veikalos un
Base Camp
veikalā un ka šādā veidā tās tika piedāvātas patērētājiem. Tā apgalvoja, ka, ceturtkārt, jebkurā gadījumā šīs preces tika
laistas tirgū, jo tās tika pārdotas
COPAD
, neskatoties uz to, vai tās tika pārdotas ar ierobežojumu tās atkārtoti pārdot iekšējā tirgū, vai bez tā.

Peak Holding
apstrīdēja to, ka šīs preces ir tikušas laistas tirgū ar preču zīmes īpašnieka piekrišanu vai ka preču zīmes īpašnieks tās
laidis tirgū pats. Tā apgalvoja – kaut gan preču zīmju tiesības bija izsmeltas, tiklīdz tās tika piedāvātas pārdošanā
Base Camp
veikalā, šī izsmelšana tika pārtraukta un preču zīmju tiesības tika atjaunotas pēc tam, kad preces bija nogādātas atpakaļ
noliktavās.

Lunds tingsrätt
noraidīja prasību, uzskatot, ka preces faktiski tika laistas tirdzniecībā, jo tās bija pieejamas patērētājiem
Base Camp
veikalā, un ka preču zīmes piešķirtās tiesības pēc tam, kad tas bija noticis, nevarēja tikt atjaunotas.

Peak Holding
iesniedza apelācijas sūdzību par
Lunds tingsrätt
spriedumu iesniedzējtiesā.
Tā kā tā uzskatīja, ka strīda rezultāts starp
Peak Holding
un
Axolin‑Elinor
ir atkarīgs no Direktīvas 7. panta 1. punktā esošā izteiciena “laidis tirgū” interpretācijas,
Hovrätten över Skåne och Blekinge
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai preces ir jāuzskata par laistām tirgū sakarā ar faktu, ka preču zīmes īpašnieks:
a)      tās ir importējis kopējā tirgū un nomaksājis par tām ievedmuitas nodokli ar nolūku tās šajā tirgū pārdot;
b)      ir piedāvājis tās pārdošanā savos veikalos vai saistītas uzņēmējsabiedrības veikalos, bet šo preču pārdošana nav notikusi?
2)      Ja preces ir laistas tirgū atbilstoši vienai no augstāk minētajām alternatīvām un preču zīmju tiesību izsmelšana tādējādi
notiek bez preču pārdošanas, vai preču zīmju īpašnieks var apturēt izsmelšanu, nogādājot preces atpakaļ noliktavā?
3)      Vai preces ir jāuzskata par laistām tirgū sakarā ar to, ka preču zīmes īpašnieks tās ir pārdevis citai uzņēmējsabiedrībai
iekšējā tirgū, ja, pārdodot preču zīmes, īpašnieks noteica pircējam ierobežojumu, saskaņā ar kuru pircējam nebija tiesību
atkārtoti pārdot preces kopējā tirgū?
4)      Vai atbildi uz 3. jautājumu ietekmē tas, ka preču zīmes īpašnieks, pārdodot partiju, kurā ietilpa preces, deva pircējam atļauju
atkārtoti pārdot mazu preču apjomu kopējā tirgū, bet konkrēti nenoteica atsevišķas preces, uz kurām šī atļauja attiecās?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par pirmo jautājumu
Ņemot vērā pamata prāvas apstākļus, iesniedzējtiesa ar savu pirmo jautājumu pēc būtības jautā, vai Direktīvas 7. panta 1. punkts
būtu jāinterpretē tā, ka ar preču zīmi marķētas preces ir jāuzskata par laistām tirgū EEZ, ja preču zīmes īpašnieks tās ir
importējis EEZ ar nolūku tās tur pārdot vai ja tas ir piedāvājis tās pārdošanā patērētājiem EEZ savos veikalos vai arī saistītas
uzņēmējsabiedrības veikalos, bet īstenībā tās nav pārdevis.
Tiesai iesniegtie apsvērumi

Peak Holding
un Komisija uzskata, ka preču zīmes piešķirto tiesību izsmelšana notiek tikai tad, ja šīs preces EEZ pārdod preču zīmes īpašnieks,
vai arī tas notiek ar preču zīmes īpašnieka piekrišanu. Tiesības netiek izsmeltas pirmajā jautājumā izklāstītajās hipotētiskajās
situācijās.

Axolin‑Elinor
apgalvo, ka preču zīmes īpašnieka tiesību izsmelšana notiek sakarā ar faktu, ka ir notikusi šo preču importēšana, muitošana
un glabāšana noliktavā EEZ ar nolūku tās pārdot. Pakārtoti tā apgalvo, ka preču zīmes piešķirtās tiesības tiek izsmeltas gadījumos,
kad preču zīmes īpašnieks piedāvā preces pārdošanā patērētājiem, pat ja šis piedāvājums netiek pieņemts.
Zviedrijas valdība apgalvo, ka Direktīvas dažādu valodu versijas ir jāsaprot tā, ka no preču zīmes īpašnieka tiek prasīts
spert soli tirgus virzienā, lai varētu uzskatīt, ka šīs preces ir laistas tirgū.
Tādējādi preces nevar uzskatīt par laistām tirgū EEZ tikai tādēļ, ka tās preču zīmes īpašnieks ir importējis, muitojis un
tad novietojis tās noliktavā EEZ, jo neviens no šiem soļiem nav vērsts tirgus virzienā.
Tiesību izsmelšana notiek vēlāk, kad preču zīmes īpašnieks vai persona, kura ir ieguvusi tiesības izmantot preču zīmi, piedāvā
preces pārdošanai patērētājiem EEZ.
No otras puses, tiesību izsmelšana nenotiek, ja preču zīmju īpašnieks piedāvā savas preces EEZ tālākpārdevējiem, jo piedāvājums
pārdot bieži vien attiecas tikai uz noteiktu daudzumu attiecīgo preču. Šādā gadījumā nav iespējams identificēt preces, attiecībā
uz kurām ir notikusi tiesību izsmelšana. Turklāt piedāvājumu, kuram neseko īpašuma tiesību nodošana, nevar uzskatīt par pietiekami
noteiktu, uz atsavināšanu vērstu rīcību no īpašnieka puses.
Tiesību izsmelšana īstenībā notiek, nododot preci pārdevējam, ja šī nodošana izpaužas kā solis tirgus virzienā. Nodošana vienas
grupas uzņēmējsabiedrību ietvaros ir jāuztver kā šīs grupas iekšējais pasākums, kas neizraisa tiesību izsmelšanu.
Tiesas atbilde
Ir jāatgādina, ka Direktīvas 5. un 7. pants realizē pilnīgu tiesību aktu saskaņošanu, kas attiecas uz preču zīmju piešķirtajām
tiesībām, un attiecīgi definē preču zīmju īpašnieku tiesības Kopienā (Tiesas 1998. gada 16. jūlija spriedums lietā C‑355/96
Silhouette International Schmied
,
Recueil
, I‑4799. lpp., 25. un 29. punkts, un Tiesas 2001. gada 20. novembra spriedums apvienotajās lietās no C‑414/99 līdz C‑416/99
Zino Davidoff
un
Levi Strauss
,
Recueil
, I‑8691. lpp., 39. punkts).
Jēdziens “laidis tirgū” EEZ, kas tiek izmantots Direktīvas 7. panta 1. punktā, veido noteicošo faktoru attiecībā uz preču
zīmes īpašnieka ekskluzīvo tiesību izbeigšanos, kas ir noteiktas šīs direktīvas 5. pantā (skat. Tiesas 2003. gada 8. aprīļa
spriedumu lietā C‑244/00
Van Doren + Q
,
Recueil
, I‑3051. lpp., 34. punkts).
Tādēļ šis jēdziens ir vienveidīgi jāinterpretē Kopienas tiesību sistēmā (skat., pēc analoģijas,
Zino Davidoff
un
Levi Strauss
, 41.–43. punkts).
Direktīvas 7. panta 1. punkta formulējums pats par sevi neļauj noteikt, vai preces, kuras preču zīmes īpašnieks ir importējis
EEZ vai piedāvājis pārdošanā EEZ, ir jāuzskata par “laistām tirgū” EEZ šī noteikuma nozīmē. Tādēļ ir jāinterpretē attiecīgais
noteikums, ņemot vērā Direktīvas sistēmu un mērķus.
Direktīvas 5. pants preču zīmes īpašniekam piešķir ekskluzīvas tiesības, kas tam ļauj
inter alia
aizliegt visām trešajām personām importēt preces ar šo preču zīmi, piedāvāt šīs preces, laist tās tirgū vai veidot uzkrājumus
šiem nolūkiem. Direktīvas 7. panta 1. punkts paredz šī noteikuma izņēmumu tajā ziņā, ka tas nosaka, ka preču zīmes īpašnieka
tiesības ir izsmeltas, ja preces īpašnieks preces laidis tirgū EEZ vai tas noticis ar īpašnieka piekrišanu (skat.
Zino Davidoff
un
Levi Strauss
, 40. punkts, un
Van Doren + Q
, 33. punkts).
Tiesa ir konstatējusi, ka Direktīvas mērķis jo īpaši ir nodrošināt īpašniekam ekskluzīvas tiesības lietot preču zīmi, lai
pirmo reizi laistu tirgū preces, ar kuru tās ir marķētas (skat. jo īpaši Tiesas 1996. gada 11. jūlija spriedumu apvienotajās
lietās C‑427/93, C‑429/93 un C‑436/93
Bristol‑Myers Squibb
u.c.,
Recueil
, I‑3457. lpp., 31., 40. un 44. punkts).
Tā arī ir konstatējusi, ka, precizējot, ka preču laišana tirgū ārpus EEZ neizsmeļ īpašnieka tiesības aizliegt šo preču importēšanu
bez viņa piekrišanas, Kopienas likumdevējs ir atļāvis preču zīmes īpašniekam kontrolēt preču, kas marķētas ar preču zīmi,
pirmo laišanu tirgū EEZ (skat. Tiesas 1999. gada 1. jūlija spriedumu lietā C‑173/98
Sebago
un
Maison Dubois
,
Recueil
, I‑4103. lpp., 21. punkts, un iepriekš minēto spriedumu
Zino Davidoff
un
Levi Strauss
, 33. punkts, un iepriekš minēto spriedumu
Van Doren + Q
, citēts iepriekš, 26. punkts).
Papildus tam tā ir uzsvērusi, ka Direktīvas 7. panta 1. punkta mērķis ir padarīt par iespējamu tālāku atsevišķa produkta vienības,
kas ir marķēta ar preču zīmi, laišanu tirgū bez iespējas preču zīmes īpašniekam to aizliegt (skat. Tiesas 1999. gada 23. februāra
spriedumu lietā C‑63/97
BMW
,
Recueil
, I‑905. lpp., 57. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu
Sebago
un
Maison Dubois
, 20. punkts).
Visbeidzot, Tiesa ir konstatējusi, ka, lai preču zīme varētu realizēt savu pamata funkciju neizkropļotas konkurences sistēmā,
kuras izveide ir EKL mērķis, preču zīmei ir jāgarantē, ka visas preces vai pakalpojumi, ko ar to apzīmē, ir ražoti vai piegādāti
viena uzņēmuma kontrolē, kurš ir atbildīgs par to kvalitāti (skat.,
inter alia
, Tiesas 2002. gada 18. jūnija spriedumu lietā C‑299/99
Philips
,
Recueil
, I‑5475. lpp., 30. punkts).
Šajā lietā netiek apstrīdēts tas, ka gadījumos, kad preču zīmes īpašnieks pārdod ar savu preču zīmi marķētas preces trešajām
personām EEZ, viņš laiž šīs preces tirgū Direktīvas 7. panta 1. punkta nozīmē.
Pārdošana, kas ļauj īpašniekam realizēt viņa preču zīmes ekonomisko vērtību, izsmeļ Direktīvas piešķirtās ekskluzīvās tiesības,
jo īpaši – aizliegt trešajām personām atkārtoti pārdot preces.
No otras puses, ja īpašnieks importē savas preces ar nolūku tās pārdot EEZ vai piedāvā tās pārdošanā EEZ, viņš nelaiž tās
tirgū Direktīvas 7. panta 1. punkta nozīmē.
Šāda rīcība nenodod trešajām personām tiesības rīkoties ar precēm, kas marķētas ar preču zīmi. Šāda rīcība neļauj īpašniekam
realizēt preču zīmes ekonomisko vērtību. Pat pēc šādas rīcības īpašnieks saglabā savu interesi paturēt pilnīgu kontroli pār
precēm, uz kurām ir viņa preču zīme, it īpaši, lai nodrošinātu to kvalitāti.
Turklāt ir jāatzīmē, ka Direktīvas 5. panta 3. punkta b) un c) apakšpunkts, kas attiecas uz īpašnieka ekskluzīvo tiesību saturu,
nošķir
inter alia
preču piedāvāšanu, laišanu tirgū, uzkrājumu veidošanu šiem nolūkiem un to importēšanu. Tādējādi šo normu formulējums arī
apstiprina, ka preču importēšanu vai to piedāvāšanu EEZ nevar pielīdzināt to laišanai tirgū.
Tādējādi atbildei uz pirmo jautājumu ir jābūt, ka Direktīvas 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tā, ka ar preču zīmēm marķētās
preces nevar uzskatīt par laistām tirgū EEZ, ja preču zīmes īpašnieks tās ir importējis EEZ ar nolūku tās tur pārdot vai ja
viņš ir tās piedāvājis pārdošanā patērētājiem EEZ savos veikalos vai arī saistītu uzņēmējsabiedrību veikalos, bet tās īstenībā
nav pārdevis.

Par otro jautājumu
Otrais jautājums tiek uzdots tikai tad, ja uz pirmo jautājumu tiek saņemta apstiprinoša atbilde.
Tātad uz to nav jāatbild.

Par trešo jautājumu
Ar trešo jautājumu iesniedzēja tiesa pēc būtības vēlas uzzināt, vai apstākļos, kas raksturo pamata prāvu, tirdzniecības līgumā
starp preču zīmes īpašnieku un EEZ reģistrētu uzņēmumu paredzēts atkārtotas pārdošanas aizliegums izslēdz iespēju, ka varētu
notikt laišana tirgū EEZ Direktīvas 7. panta 1. punkta nozīmē, kā arī vai šis aizliegums tādējādi nepieļauj preču zīmes īpašnieka
ekskluzīvo tiesību izsmelšanu, ja, pārkāpjot šo aizliegumu, notiktu atkārtota pārdošana EEZ.
Tiesai iesniegtie apsvērumi

Peak Holding
uzsver – lai notiktu tiesību izsmelšana, kas minēta Direktīvas 7. panta 1. punktā, preces Kopienas tirgū jālaiž vai nu īpašniekam
pašam, vai arī jālaiž tirgū ar īpašnieka piekrišanu. Abos gadījumos tiesību izsmelšanai nepieciešama īpašnieka piekrišana.
Tiesības netiktu izsmeltas gadījumā, ja zīmes īpašnieks pārdotu preces, izvirzot noteikumu, ka viņš saglabā tiesības, kas
izriet no preču zīmes. Ja šādi izvirzīts noteikums nav ievērots, tad preci nevar uzskatīt par laistu tirgū ar īpašnieka piekrišanu,
tāpēc tiesības šai gadījumā netiek izsmeltas.

Axolin‑Elinor
, Zviedrijas valdība un Komisija uzskata, ka šāds līguma noteikums, kas ir prejudiciālā jautājuma priekšmets, nekavē tiesību
izsmelšanu, kas notiek uz likuma pamata. Šāds noteikums trešajām personām nav saistošs. Atkārtotas pārdošanas aizlieguma neievērošana
nozīmē līguma pārkāpumu, nevis intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu. Tiesību izsmelšanas juridiskās sekas attiecībā uz trešām
personām nav atkarīgas no līgumslēdzēju pušu rīcības, lai kādas arī būtu sekas, ko līgums teorētiski paredz saistībā ar pienākumiem.
Atšķirīga interpretācija būtu pretrunā Direktīvas 7. panta 1. punktam.
Tiesas atbilde
Direktīvas 7. panta 1. punkts paredz, ka tiesību izsmelšana Kopienā notiek tad, ja preces EEZ tirgū laiž vai nu pats zīmes
īpašnieks, vai kāda trešā persona, bet ar īpašnieka piekrišanu.
No atbildes uz pirmo jautājumu izriet, ka pamata prāvas apstākļos, lai būtu notikusi laišana tirgū EEZ, ir vajadzīgs, lai
īpašnieks būtu tirgojis šīs preces EEZ.
Šādas pārdošanas gadījumā Direktīvas 7. panta 1. punkts tostarp neparedz, ka no zīmes radušās tiesības var izsmelt tikai tad,
ja zīmes īpašnieks ir piekritis, ka preces vēlāk tiks tirgotas EEZ.
Tiesību izsmelšana notiek ar to vien, ka īpašnieks laiž preces EEZ tirgū.
Galu galā noteikumi, kas izklāstīti tirdzniecības dokumentos, kuri attiecas uz pirmo tirdzniecības posmu EEZ un paredz teritoriālus
preču atkārtotas pārdošanas ierobežojumus, skar tikai un vienīgi šo dokumentu slēdzēju pušu attiecības.
Tie nevar traucēt izsmelt tiesības, ko paredz Direktīva.
Tātad uz trešo jautājumu ir jāatbild tā, ka apstākļos, kas raksturo pamata prāvu, tirdzniecības līgumā starp zīmes īpašnieku
un EEZ reģistrētu uzņēmumu paredzēts atkārtotas pārdošanas tajā aizliegums neizslēdz to, ka ir notikusi laišana tirgū EEZ
Direktīvas 7. panta 1. punkta nozīmē, un šis aizliegums nekavē preču zīmes īpašnieka ekskluzīvo tiesību izsmelšanu, ja, pārkāpjot
šo aizliegumu, notiek atkārtota pārdošana EEZ.

Par ceturto jautājumu
Ceturtais jautājums paredz apstiprinošu atbildi uz trešo jautājumu, t.i., ka tajā minētais paredzētais aizliegums izslēdz
iespēju, ka prece ir laista tirgū EEZ, ja, pārkāpjot šo aizliegumu, notiek atkārtota pārdošana EEZ.
Tātad uz to nav jāatbild.

Par tiesāšanās izdevumiem
Tiesāšanās izdevumi, kas radušies Zviedrijas valdībai, kā arī Komisijai, kas iesniedza apsvērumus Tiesai, nav atlīdzināmi.
Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
tiesāšanās izdevumiem.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:
1)
Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (89/104/EEK),
kas grozīta ar 1992. gada 2. maija Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, 7. panta 1. punkts ir jāinterpretē tā, ka ar preču zīmēm
marķētās preces nevar uzskatīt par laistām tirgū EEZ, ja preču zīmes īpašnieks tās ir importējis EEZ ar nolūku tās tur pārdot
vai ja viņš tās ir piedāvājis pārdošanā patērētājiem EEZ savos veikalos vai arī saistītu uzņēmējsabiedrību veikalos, bet tās
īstenībā nav pārdevis;
2)
apstākļos, kas raksturo pamata prāvu, tirdzniecības līgumā starp zīmes īpašnieku un EEZ reģistrētu uzņēmumu paredzēts atkārtotas
pārdošanas aizliegums neizslēdz iespēju, ka ir notikusi laišana tirgū EEZ Direktīvas (89/104/EEK), kas grozīta ar Eiropas
Ekonomikas zonas līgumu, 7. panta 1. punkta nozīmē, un šis aizliegums nekavē preču zīmes īpašnieka ekskluzīvo tiesību izsmelšanu,
ja, pārkāpjot šo aizliegumu, notiek atkārtota pārdošana EEZ.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – zviedru.