CELEX: 62007TJ0460
Marcă comunitară
Procedură de opoziție
Cerere de marcă comunitară verbală LIFE BLOG
Marca națională verbală anterioară LIFE
Motiv relativ de refuz
Risc de confuzie
Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009]
Refuz parțial al înregistrării

Istoricul cauzei
La 7 ianuarie 2004, reclamanta, Nokia Oyj, a depus o cerere de înregistrare a unei mărci comunitare la Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), în temeiul Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului din privind marca comunitară (
JO 1994, L 11, p. 1
, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146), cu modificările ulterioare [înlocuit de Regulamentul (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din privind marca comunitară (
JO L 78, p. 1
)].
Marca a cărei înregistrare s-a solicitat este semnul verbal LIFE BLOG.
Produsele şi serviciile pentru care s-a solicitat înregistrarea mărcii fac parte din clasele 9, 38 și 41 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile și modificările ulterioare, și corespund, pentru fiecare dintre aceste clase, următoarei descrieri:
—
clasa 9: „aparate și instrumente de uz științific, nautic, topografic, pentru fotografie, cinematografie, optică, cântărire, măsurare, semnalizare, verificare, salvare și învățământ; aparate și instrumente pentru conducerea, distribuția, transformarea, acumularea, reglarea sau comanda curentului electric; aparate pentru înregistrarea, transmiterea și reproducerea sunetului sau imaginii; suporturi magnetice de înregistrare, discuri acustice; automate de vânzare și mecanisme pentru aparate care funcționează cu fise; case de marcat, mașini de calculat, echipamente de prelucrare a datelor și calculatoare; echipament pentru stingerea incendiilor”;
—
clasa 38: „Telecomunicații”;
—
clasa 41: „Educație; organizarea de formări; divertisment; organizarea de evenimente sportive și culturale”.
Această cerere a fost publicată în
Buletinul mărcilor comunitare
nr. 2/2005 din 10 ianuarie 2005.
La 4 aprilie 2005, intervenienta, Medion AG, a formulat opoziție la cererea de înregistrare a mărcii solicitate, invocând un risc de confuzie în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009].
Opoziția a fost întemeiată pe toate serviciile acoperite în special de înregistrarea în Germania a mărcii verbale LIFE, nr. 39849644, depusă la 29 august 1998 și înregistrată la , pentru produse și servicii din clasele 1, 7-11, 16, 21, 28, 37, 38, 41 și 42.
Opoziția era îndreptată împotriva tuturor produselor și serviciilor vizate de marca solicitată, cu excepția „echipament[ului] pentru stingerea incendiilor” din clasa 9 și a „organizării de evenimente sportive și culturale” din clasa 41.
Prin Decizia din 27 noiembrie 2006, divizia de opoziție a admis opoziția, cu motivarea că exista un risc de confuzie pe teritoriul german cu privire la toate produsele și serviciile, cu excepția produselor „aparate și instrumente de salvare” și „automate de vânzare și mecanisme pentru aparate care funcționează cu fise” din clasa 9, care au fost considerate ca fiind diferite de produsele mărcii anterioare.
La 18 ianuarie 2007, reclamanta a formulat recurs împotriva deciziei diviziei de opoziție.
Prin Decizia din 2 octombrie 2007 (denumită în continuare „decizia atacată”), Camera a doua de recurs a respins recursul. După ce a arătat că reclamanta nu a invocat niciun argument care să poată contrazice aprecierea potrivit căreia produsele și serviciile vizate de marca solicitată, aparținând claselor 9, 38 și 41, și cele vizate de marca anterioară sunt identice sau similare, camera de recurs a confirmat decizia diviziei de opoziție cu privire la acest aspect. Camera de recurs, astfel cum procedase și divizia de opoziție, a comparat marca solicitată cu una dintre mărcile anterioare ale intervenientei, care avea un domeniu de aplicare mai cuprinzător și a cărei reprezentare se apropia cel mai mult de aceea a reclamantei.
În ceea ce privește comparația dintre semnele în cauză, camera de recurs a apreciat, în esență, la punctul 24 din decizia atacată, că termenul „life” sau echivalentul său german, „Leben”, nu puteau fi considerate descriptive pentru produsele și serviciile în cauză. Aceasta a adăugat, la punctul 25 din decizia menționată, că era puțin probabil ca publicul german relevant să asocieze cuvântul englez „life” cu conceptul de longevitate. În ceea ce privește diminuarea caracterului distinctiv al mărcii anterioare ca urmare a pretinsei coexistențe a unui mare număr de mărci similare, camera de recurs a considerat, la punctele 26 și 27 din decizia atacată (punctele 27 și 28 din versiunea engleză a deciziei menționate), că acest argument nu era susținut de extrasele din registrul mărcilor comunitare al OAPI, în măsura în care unele dintre aceste mărci nu au fost încă înregistrate, iar altele au fost retrase. Pe de altă parte, camera de recurs a arătat, la punctul 28 din decizia atacată (punctul 29 din versiunea engleză a deciziei menționate), că, în Hotărârea din 6 octombrie 2005, Medion (
C-120/04, Rec., p. I-8551
), Curtea a recunoscut caracterul distinctiv normal al termenului „life”.
În ceea ce privește termenul „blog”, camera de recurs a considerat, la punctele 30 și 32 din decizia atacată (punctele 31 și 33 din versiunea engleză a deciziei menționate), că se admite în mod obișnuit că acest termen constituie o abreviere a cuvântului „weblog”, care desemnează un jurnal personal actualizat cu regularitate pe internet, și a confirmat constatările diviziei de opoziție potrivit cărora, pentru o parte din produsele și serviciile în cauză, ce pot include produse și servicii în legătură cu internetul, cuvântul „blog” este „destul de slab”, întrucât consumatorul mediu de produse și de servicii în legătură cu tehnologiile informației l-ar asocia cu caracteristicile respectivelor produse și servicii.
În ceea ce privește celelalte produse și servicii, camera de recurs a considerat, la punctul 32 din decizia atacată (punctul 33 din versiunea engleză a deciziei menționate), că, pronunțându-se asupra opoziției dintre același semn LIFE și semnul THOMSON LIFE, Curtea a reținut existența unui risc de confuzie. Întrucât Curtea a ajuns la această concluzie în contextul în care elementul „life” figura pe al doilea loc, iar produsele erau de asemenea produse electrice, „forța” sau „slăbiciunea” relativă a termenului „blog” nu ar trebui să influențeze într-o prea mare măsură concluzia finală.
În sfârșit, în ceea ce privește aprecierea mărcilor în ansamblul lor, camera de recurs a afirmat, la punctele 33 și 34 din decizia atacată (punctele 34 și 35 din versiunea engleză a deciziei menționate), că, în conformitate cu Hotărârea Medion, punctul 11 de mai sus, exista un risc de confuzie din cauza faptului că termenul „life” avea un rol distinctiv autonom în cadrul semnului solicitat, fără însă a constitui elementul dominant, iar publicul german ar percepe marca solicitată ca un semn legat din punct de vedere economic de marca anterioară. Potrivit camerei de recurs, această concluzie este întemeiată, în primul rând, pe faptul că natura asemănătoare sau identică a produselor și serviciilor în cauză ar compensa diferența fonetică și vizuală evidentă dintre mărci, în al doilea rând, pe faptul că atenția consumatorului s-ar concentra mai mult pe partea de început a semnului, care ar fi, prin urmare, memorat cu mai multă ușurință, și, în al treilea rând, pe suprapunerea parțială a conceptelor vehiculate de semnele în cauză.
Concluziile părților
Reclamanta solicită Tribunalului:
—
anularea deciziei atacate;
—
respingerea opoziției;
—
trimiterea cauzei la OAPI în vederea înregistrării mărcii solicitate;
—
obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.
OAPI și intervenienta solicită Tribunalului:
—
respingerea acțiunii;
—
obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
Cu privire la admisibilitatea celui de al doilea și a celui de al treilea capăt de cerere
Argumentele părților
OAPI solicită declararea inadmisibilității celui de al doilea și a celui de al treilea capăt de cerere ale reclamantei, și anume a celor care urmăresc respingerea opoziției și dispunerea înregistrării mărcii solicitate, cu motivarea că acestea reprezintă somații.
Aprecierea Tribunalului
Trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, în cadrul unei acțiuni introduse la o instanță comunitară împotriva unei decizii a unei camere de recurs a OAPI, aceasta din urmă, conform articolului 63 alineatul (6) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 65 alineatul (6) din Regulamentul nr. 207/2009], are obligația de a lua toate măsurile necesare pentru executarea hotărârii instanței comunitare. În consecință, nu este de competența Tribunalului să adreseze OAPI somații [Hotărârea Tribunalului din 31 ianuarie 2001, Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld/OAPI (Giroform), T-331/99, Rec., p. II-433, punctul 33, și Hotărârea din , Orsay/OAPI – Jiménez Arellano (O orsay), T-39/04, nepublicată în Repertoriu, punctul 15].
Este necesară, așadar, respingerea ca inadmisibil a celui de al treilea capăt de cerere al reclamantei, ce urmărește să obțină din partea Tribunalului ca acesta să adreseze OAPI o somație de înregistrare a mărcii solicitate.
În ceea ce privește cel de al doilea capăt de cerere, este suficient să se precizeze că nu va fi necesară examinarea acestuia decât în cazul în care se va admite anularea deciziei atacate.
Cu privire la admisibilitatea documentelor prezentate pentru prima dată în fața Tribunalului
Argumentele părților
OAPI și intervenienta susțin că anexele A 1-A 4 din cererea introductivă, care urmăresc să dovedească coexistența pe piață a mărcilor ce cuprind termenul „life”, nu au fost prezentate niciodată în procedura administrativă în fața OAPI, astfel încât trebuie declarate inadmisibile.
Aprecierea Tribunalului
Trebuie amintit că acțiunea în fața Tribunalului are ca obiect controlul de legalitate a deciziilor camerelor de recurs ale OAPI în sensul articolului 63 din Regulamentul nr. 40/94. Prin urmare, Tribunalul nu are rolul de a reexamina circumstanțele de fapt în lumina probelor prezentate pentru prima dată în fața acestuia [Hotărârea Tribunalului din 18 februarie 2004, Koubi/OAPI – Flabesa (CONFORFLEX), T-10/03, Rec., p. II-719, punctul 52, și Hotărârea din , Editions Albert René/OAPI – Orange (MOBILIX), T-336/03, Rec., p. II-4667, punctele 15 și 16].
În această privință, este necesar să se precizeze că, în cadrul procedurii în fața OAPI, reclamanta a invocat argumentul potrivit căruia coexistența mărcilor anterioare poate demonstra „gradul de diluare” a cuvântului „life” [a se vedea punctele 11, 23 și 27 din decizia atacată (punctele 11, 23 și 28 din versiunea engleză a deciziei menționate)], motiv pentru care ar fi trebuit să depună înscrisuri în susținerea acestei argumentații în fața OAPI.
Rezultă că trebuie declarate inadmisibile anexele A 1-A 4, care urmăresc a dovedi coexistența pe piață a mărcilor care conțin termenul „life” și care nu au fost prezentate niciodată în fața OAPI.
Cu privire la admisibilitatea argumentelor și a dovezilor prezentate anterior în fața OAPI
Argumentele părților
OAPI constată că trimiterea cu caracter general a reclamantei la înscrisurile depuse în cursul procedurii în fața OAPI nu corespunde cerințelor ce rezultă din articolul 44 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură al Tribunalului. Prin urmare, sunt inadmisibile argumentele reclamantei privind caracterul distinctiv intrinsec al mărcii anterioare și diferențele dintre mărcile în cauză.
Aprecierea Tribunalului
Trebuie amintit că, în temeiul articolului 44 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, cererea trebuie să cuprindă o expunere sumară a motivelor invocate. Potrivit jurisprudenței, această expunere trebuie să fie suficient de clară și de precisă, astfel încât să permită pârâtului să își pregătească apărarea, iar Tribunalului să decidă asupra cauzei, dacă este cazul, fără să aibă nevoie de alte informații [Hotărârea Tribunalului din 21 aprilie 2004, Concept/OAPI (ECA), T-127/02, Rec., p. II-1113, punctul 17 și jurisprudența citată].
Pe de altă parte, deși cuprinsul cererii introductive poate fi susținut și completat, cu privire la anumite puncte specifice, prin trimiteri la extrase din documentele anexate, o trimitere globală la alte înscrisuri nu ar putea compensa lipsa elementelor esențiale ale argumentării în drept, care, în temeiul dispozițiilor amintite mai sus, trebuie să figureze în cerere (a se vedea Hotărârea ECA, punctul 26 de mai sus, punctul 18 și jurisprudența citată).
În speță, în ceea ce privește, în primul rând, similitudinile și diferențele dintre semnele în cauză, reclamanta s-a limitat să arate în cuprinsul cererii introductive (punctul 29):
„Reclamanta nu va insista asupra diferențelor și a similitudinilor mărcilor în cauză, în măsura în care sunt evidente și fac obiectul unei examinări detaliate într-un stadiu anterior al procedurii. De aceea, pentru a nu depăși numărul maxim de pagini impus, reclamanta face trimitere la argumentele și dovezile prezentate în fața OAPI și a camerei de recurs.”
Astfel, reclamanta nu identifică nici punctele concrete din cererea introductivă pe care dorește să le completeze prin această trimitere, nici înscrisurile în care ar fi expuse eventualele sale argumente.
În aceste împrejurări, Tribunalul nu este obligat nici să caute în cuprinsul respectivelor înscrisuri și anexe argumentele la care reclamanta ar putea face trimitere și nici să le examineze, astfel de argumente fiind inadmisibile.
În ceea ce privește, în al doilea rând, argumentele referitoare la caracterul distinctiv al mărcii anterioare, se impune constatarea că, deși reclamanta a făcut trimitere, la punctul 28 din cererea introductivă, la argumente și la dovezi prezentate în fața OAPI, aceasta a dezvoltat, în special la punctele 22-27 din cererea introductivă, argumente în susținerea existenței unui slab caracter distinctiv al mărcii respective. În temeiul acestor argumente va examina, așadar, și Tribunalul critica exprimată cu privire la decizia atacată.
Cu toate acestea, pentru aceleași motive ca acelea expuse la punctele 26-30 de mai sus, Tribunalul nu poate fi obligat să examineze „argumentele și dovezile prezentate în fața OAPI și a camerei de recurs” (punctul 28 din cererea introductivă) care nu au fost nici identificate, nici precizate în cererea introductivă.
Cu privire la acțiunea în anulare a deciziei atacate
Argumentele părților
Reclamanta invocă un motiv unic, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94.
Reclamanta susține că respectiva cameră de recurs a săvârșit o eroare întemeindu-se pe Hotărârea Medion, punctul 11 de mai sus, întrucât, în opinia sa, condițiile cumulative prevăzute de Curte nu sunt îndeplinite în speță: prezenta cauză nu privește o marcă ce reprezintă combinația dintre o marcă anterioară și denumirea unei întreprinderi, marca anterioară nu are un caracter distinctiv normal, iar marca anterioară nu exercită un „rol autonom” în marca posterioară. Reclamanta precizează că, în cadrul mărcii solicitate, termenul „blog” nu este denumirea socială a reclamantei.
Astfel, noțiunea „rol autonom” al unei mărci ar însemna că elementul care nu constituie partea comună a mărcilor în cauză ar trebui să poată indica totodată originea bunurilor și a serviciilor independent de marca în compunerea căreia intră. Prin juxtapunerea unei noi mărci la denumirea societății, semnul compus ar suscita în acest caz impresia că vizează o anumită linie de produse și servicii ale societății. Potrivit reclamantei, analiza corectă ar fi trebuit să vizeze, în conformitate cu jurisprudența Tribunalului, constatarea că, pentru existența unui risc de confuzie, elementul care constituie marca anterioară trebuie să fie elementul dominant al mărcii solicitate, ceea ce nu poate fi cazul termenului „life” în cuprinsul acesteia din urmă, care, după cum susține reclamanta, este mai puțin distinctiv decât acela de „blog”.
De altfel, reclamanta precizează, pe de o parte, spre deosebire de camera de recurs, care a considerat că marca anterioară are un caracter distinctiv normal, că marca menționată este o „marcă slabă” și, pe de altă parte, că, în cadrul Hotărârii Medion, punctul 11 de mai sus, Curtea nu a putut efectua o astfel de calificare, fiind vorba despre o trimitere preliminară. În plus, reclamanta arată că revenea camerei de recurs obligația de a aprecia caracterul distinctiv al mărcii anterioare.
În sfârșit, reclamanta susține că elementul care constituie marca anterioară este un termen utilizat în mod foarte frecvent în sectorul de referință și că aceasta coexistă pe piață în ceea ce privește produsele și serviciile, precum și consumatorii relevanți.
OAPI și intervenienta solicită respingerea acestui motiv.
Aprecierea Tribunalului
Potrivit articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94, la opoziția titularului unei mărci anterioare, se respinge înregistrarea mărcii solicitate atunci când, „din cauza identității sau asemănării sale cu marca anterioară și din cauza identității sau asemănării produselor sau serviciilor pe care le desemnează cele două mărci, există un risc de confuzie [în percepția publicului de] pe teritoriul în care este protejată marca anterioară; riscul de confuzie presupune riscul de asociere cu marca anterioară”.
Pe de altă parte, în temeiul articolului 8 alineatul (2) litera (a) punctul (ii) din Regulamentul nr. 40/94 [devenit articolul 8 alineatul (2) litera (a) punctul (ii) din Regulamentul nr. 207/2009], prin mărci anterioare trebuie să se înțeleagă mărcile comunitare, precum și mărcile înregistrate într-un stat membru a căror dată de depunere este anterioară datei cererii de înregistrare a mărcii comunitare.
Potrivit unei jurisprudențe constante, constituie un risc de confuzie riscul ca publicul să creadă că produsele sau serviciile în cauză provin de la aceeași întreprindere sau, eventual, de la întreprinderi legate din punct de vedere economic [a se vedea Hotărârea Tribunalului din 10 septembrie 2008, Boston Scientific/OAPI – Terumo (CAPIO), T-325/06, nepublicată în Repertoriu, punctul 70 și jurisprudența citată; a se vedea de asemenea, prin analogie, Hotărârea Curții din , Canon, C-39/97, Rec., p. I-5507, punctul 29, și Hotărârea Curții din , Lloyd Schuhfabrik Meyer, C-342/97, Rec., p. I-3819, punctul 17].
În plus, este cert că riscul de confuzie în percepția publicului trebuie apreciat în mod global, ținând seama de toți factorii pertinenți ai cauzei (a se vedea Hotărârea CAPIO, punctul 41 de mai sus, punctul 71 și jurisprudența citată; a se vedea de asemenea, prin analogie, Hotărârea Curții din 11 noiembrie 1997, SABEL, C-251/95, Rec., p. I-6191, punctul 22, Hotărârea Canon, punctul 41 de mai sus, punctul 16, și Hotărârea Lloyd Schuhfabrik Meyer, punctul 41 de mai sus, punctul 18).
Această apreciere globală implică o anumită interdependență între factorii luați în considerare și, în special, între similitudinea mărcilor și cea a produselor sau a serviciilor desemnate. Astfel, un grad scăzut de similitudine între produsele sau serviciile desemnate poate fi compensat printr-un grad ridicat de similitudine între mărci și invers [Hotărârea Curții din 13 septembrie 2007, Il Ponte Finanziaria/OAPI, C-234/06 P, Rep., p. I-7333, punctul 48, Hotărârea Tribunalului din , Matratzen Concord/OAPI – Hukla Germany (MATRATZEN), T-6/01, Rec., p. II-4335, punctul 25; a se vedea de asemenea, prin analogie, Hotărârea Canon, punctul 41 de mai sus, punctul 17]. Interdependența dintre acești factori își găsește expresia în al șaptelea considerent al Regulamentului nr. 40/94, potrivit căruia noțiunea de similitudine trebuie interpretată în relație cu riscul de confuzie, a cărui apreciere depinde de numeroși factori, în special de cunoașterea mărcii pe piață, de asocierea care poate fi făcută cu semnul folosit sau înregistrat, de gradul de asemănare între marcă și semn și între produsele sau serviciile desemnate (a se vedea Hotărârea CAPIO, punctul 41 de mai sus, punctul 72 și jurisprudența citată).
Pe de altă parte, aprecierea globală, în ceea ce privește similitudinea vizuală, fonetică sau conceptuală dintre mărcile în conflict trebuie să se întemeieze pe impresia de ansamblu produsă de acestea, ținând seama în special de elementele lor distinctive și dominante. Astfel, din modul de redactare a articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94, potrivit căruia „există un risc de confuzie [în percepția publicului]”, rezultă că percepția asupra mărcilor pe care o are consumatorul mediu al tipului de produse sau de servicii în cauză are un rol determinant în aprecierea globală a riscului de confuzie. Or, consumatorul mediu percepe o marcă în mod normal ca pe un tot și nu face o examinare a diferitelor detalii ale acesteia (a se vedea Hotărârea CAPIO, punctul 41 de mai sus, punctul 73 și jurisprudența citată; a se vedea de asemenea, prin analogie, Hotărârea SABEL, punctul 42 de mai sus, punctul 23).
În vederea aprecierii globale a riscului de confuzie, consumatorul mediu al produselor vizate este prezumat a fi normal informat și suficient de atent și de avizat. De altfel, trebuie să se țină seama de faptul că numai rareori consumatorul mediu are posibilitatea să compare în mod direct diferitele mărci, trebuind să se bazeze pe imaginea imperfectă a acestora pe care a păstrat-o în memorie. Trebuie ținut seama și de faptul că nivelul de atenție a consumatorului mediu poate varia în funcție de categoria de produse sau de servicii în cauză [Hotărârea Tribunalului din 23 octombrie 2002, Oberhauser/OAPI – Petit Liberto (Fifties), T-104/01, Rec., p. II-4359, punctul 28, și Hotărârea Tribunalului din , BMI Bertollo/OAPI – Diesel (DIESELIT), T-186/02, Rec., p. II-1887, punctul 38; a se vedea, prin analogie, Hotărârea Lloyd Schuhfabrik Meyer, punctul 41 de mai sus, punctul 26].
În speță, marca anterioară este o marcă înregistrată în Germania, cu privire la care a fost adoptată decizia atacată. Prin urmare, astfel cum a constatat camera de recurs la punctul 21 din decizia atacată, examinarea trebuie să se limiteze la teritoriul german.
Este de asemenea cert, astfel cum a reținut camera de recurs la același punct 21 din decizia atacată, că publicul relevant este constituit din consumatorul mediu german, care este presupus a fi normal informat și suficient de atent și de avizat. Cu toate acestea, întrucât unele dintre aceste produse și servicii pot fi articole oneroase, nivelul de atenție a publicului va fi în mod necesar mai ridicat. Aceste constatări, care nu au fost contestate de părți, trebuie confirmate.
În lumina considerentelor de mai sus este necesar să se examineze, prin urmare, aprecierea riscului de confuzie între semnele în conflict efectuată de camera de recurs.
Cu privire la similitudinea produselor și a serviciilor
În această privință, este suficient să se constate că poziția adoptată de camera de recurs la punctul 18 din decizia atacată, care face trimitere la analiza diviziei de opoziție, trebuie confirmată, întrucât s-a constatat că reclamanta nu a exprimat nicio critică la adresa deciziei atacate în ceea ce privește identitatea sau similitudinea produselor și serviciilor în cauză.
Cu privire la similitudinea semnelor
Astfel cum s-a menționat deja la punctul 44 de mai sus, aprecierea globală a riscului de confuzie, în ceea ce privește similitudinea vizuală, fonetică sau conceptuală a mărcilor în cauză, trebuie să se întemeieze pe impresia de ansamblu produsă de acestea, ținând seama în special de elementele lor distinctive și dominante [a se vedea Hotărârea Tribunalului din 14 octombrie 2003, Phillips-Van Heusen/OAPI – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS), T-292/01, Rec., p. II-4335, punctul 47, și Hotărârea CAPIO, punctul 41 de mai sus, punctul 88 și jurisprudența citată; a se vedea, prin analogie, Hotărârea SABEL, punctul 42 de mai sus, punctul 23].
Rezultă de asemenea din jurisprudență că două mărci sunt similare atunci când, din punctul de vedere al publicului relevant, există între ele o egalitate cel puțin parțială în ceea ce privește unul sau mai multe aspecte pertinente (Hotărârea MATRATZEN, punctul 43 de mai sus, punctul 30, și Hotărârea CAPIO, punctul 41 de mai sus, punctul 89; a se vedea de asemenea, prin analogie, Hotărârea SABEL, punctul 42 de mai sus, punctul 23).
Camera de recurs a concluzionat, la punctul 35 din decizia atacată (punctul 36 din versiunea engleză a deciziei atacate), că, pe baza unei aprecieri globale, mărcile în cauză sunt similare. Această apreciere trebuie confirmată.
În această privință, trebuie amintit că semnele ce trebuie comparate sunt, pe de o parte, LIFE și, pe de altă parte, LIFE BLOG.
În primul rând, în ceea ce privește comparația vizuală, trebuie constatat că marca solicitată este alcătuită din două cuvinte, scrise cu majuscule, care totalizează opt litere. Marca anterioară este constituită dintr-un singur cuvânt, scris de asemenea cu majuscule, care totalizează patru litere. Aceste diferențe sunt însă compensate prin împrejurarea că termenul „life” este comun celor două semne și constituie reproducerea fidelă a mărcii anterioare.
Semnele în conflict prezintă astfel o anumită similitudine din punct de vedere vizual ca urmare a faptului că elementul care constituie marca anterioară este primul component al mărcii solicitate. În plus, fiind vorba despre două mărci verbale, cele două mărci sunt scrise în mod nestilizat pentru a se aprecia similitudinea lor vizuală. Astfel, consumatorul mediu, care în mod normal trebuie să se bazeze pe imaginea imperfectă a mărcilor pe care a păstrat-o în memorie, ar putea confunda din punct de vedere vizual mărcile în cauză [a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 4 mai 2005, Reemark/OAPI – Bluenet (Westlife), T-22/04, Rec., p. II-1559, punctul 34].
În al doilea rând, în ceea ce privește comparația fonetică, trebuie precizat că marca solicitată cuprinde două cuvinte, iar marca anterioară, unul singur. Cele două semne se pronunță, așadar, în mod diferit. Cu toate acestea, din cauza identității dintre primul cuvânt al mărcii solicitate și unicul cuvânt al mărcii anterioare, care se pronunță în același mod, există o anumită similitudine fonetică între cele două semne considerate în ansamblul lor [a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2007, La Mer Technology/OAPI – Laboratoires Goëmar (LA MER), T-418/03, nepublicată în Repertoriu, punctul 123].
În al treilea rând, referitor la comparația conceptuală, se impune constatarea că, în ceea ce privește termenul „life”, acesta este un cuvânt englezesc uzual care poate fi înțeles cu ușurință de publicul mediu de limbă germană. Asociat cu ansamblul produselor și serviciilor în cauză, termenul „life” face trimitere mai degrabă la conceptul de viață (life), decât la o anumită durată de viață a produselor și a serviciilor respective. Același conținut conceptual se regăsește în marca solicitată, care face referire, cel puțin pentru cei care înțeleg sensul cuvântului „blog”, la un jurnal personal disponibil online.
Trebuie constatat că, astfel cum a precizat OAPI, noțiunea suplimentară „blog” care este legată de marca solicitată nu poate eclipsa trimiterea la conceptul de viață (life), comună celor două semne, care nu poate fi considerată de mică importanță sau chiar neglijabilă, motiv pentru care există o anumită similitudine conceptuală între semnele în cauză.
Cu privire la riscul de confuzie
Trebuie amintit că există un risc de confuzie atunci când, în mod cumulativ, gradul de similitudine a mărcilor în cauză și gradul de similitudine a produselor sau serviciilor desemnate de aceste mărci sunt suficient de ridicate (Hotărârea MATRATZEN, punctul 43 de mai sus, punctul 45).
În această privință, chiar dacă este adevărat că, în mod normal, consumatorul acordă mai multă importanță părții inițiale a cuvintelor, din moment ce acestea sunt pronunțate mai frecvent [a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 27 februarie 2008, Citigroup/OAPI – Link Interchange Network (WORLDLINK), T-325/04, nepublicată în Repertoriu, punctul 82], se impune constatarea că niciunul dintre cele două elemente, „life” și „blog”, nu apare cu claritate ca element dominant al mărcii solicitate în cauză. În această privință, ar fi artificial să se considere că termenul „life” este dominant întrucât este primul element al mărcii solicitate, dar nu există, în același timp, niciun motiv pentru a se considera elementul „blog” drept dominant (a se vedea în acest sens Hotărârea Westlife, punctul 55 de mai sus, punctul 36).
De altfel, trebuie adăugat, pe de o parte, că nu se poate susține în mod valabil că termenul „life” este, indiferent în ce mod, descriptiv în ceea ce privește produsele și serviciile vizate.
Pe de altă parte, în ceea ce privește termenul „blog”, trebuie să se efectueze o distincție în funcție de produsele și serviciile în cauză. Astfel, aplicat produselor sau serviciilor informatice ori celor din domeniul telecomunicațiilor, termenul „blog” trebuie considerat ca având un caracter distinctiv limitat, dat fiind că, în ceea ce privește acest domeniu, acest termen este înțeles în general, chiar de consumatorul mediu german al acestor produse și servicii, ca făcând trimitere la un jurnal disponibil online (weblog). În cadrul acestei categorii, cuvântul „life” va avea, așadar, un caracter distinctiv mai ridicat decât cuvântul „blog”.
În schimb, în ceea ce privește toate celelalte produse și servicii care nu presupun un element de informatică sau de telecomunicații și cu privire la care termenul „blog” nu are nicio semnificație, se impune constatarea că niciunul dintre cele două elemente, „life” și „blog”, nu apare cu claritate ca fiind elementul cu caracterul distinctiv cel mai ridicat. Cu toate acestea, astfel cum a precizat în mod întemeiat OAPI, caracterul distinctiv intrinsec mai ridicat al termenului „blog”, presupunând că este stabilit, este compensat într-o oarecare măsură de faptul că termenul „life” figurează la începutul semnului, atenția publicului concentrându-se în mod normal asupra începutului semnului solicitat.
În speță, s-a constatat deja la punctul 49 de mai sus că produsele şi serviciile în cauză sunt în parte identice și în parte similare. În plus, având în vedere constatările expuse la punctele 60-63 de mai sus, impresia de ansamblu produsă de semnele în conflict poate crea, între acestea, o similitudine suficientă pentru a conduce la un risc de confuzie în spiritul consumatorului. În fond, chiar presupunând că publicul relevant, inclusiv cel care dă dovadă de un nivel de atenție mai ridicat, ar putea să distingă semnele în litigiu, publicul în cauză ar putea totuși, astfel cum a arătat OAPI, să fie determinat să creadă că mărcile provin de la aceeași întreprindere sau, eventual, de la întreprinderi legate din punct de vedere economic, identificate prin termenul „life”.
Astfel cum rezultă din cuprinsul punctului 60 de mai sus, nimic nu permite să se afirme că, în acest caz, cuvântul „life” este pronunțat mai rar decât cuvântul „blog” în marca solicitată. În speță, rezultă că diferența dintre cele două semne în cauză nu este suficientă pentru a compensa similitudinea constatată între unul dintre cele două elemente ale mărcii solicitate și unicul element care constituie marca anterioară.
Pe de altă parte, trebuie precizat că, în speță, chiar dacă ar exista o veritabilă diferență conceptuală între semne, nu s-ar putea considera că aceasta permite să neutralizeze similitudinile vizuale și fonetice constatate anterior (a se vedea în această privință Hotărârea Curții din 18 decembrie 2008, Éditions Albert René/OAPI,
C-16/06 P, Rep., p. I-10053
, punctul 98).
În sfârșit, reclamanta nu a fost în măsură să demonstreze o diminuare a caracterului distinctiv al mărcii anterioare, întrucât nu a fost adusă dovada coexistenței mărcilor ce cuprind termenul „life”.
În această privință, trebuie amintit că, desigur, nu este cu totul exclus ca, în anumite cazuri, coexistența pe piață a mărcilor anterioare să poată eventual reduce riscul de confuzie între cele două mărci în conflict constatat de autoritățile OAPI. Cu toate acestea, o astfel de eventualitate nu poate fi luată în considerare decât în cazul în care, cel puțin, în cursul procedurii privind motivele relative de refuz în fața OAPI, solicitantul mărcii comunitare a demonstrat în mod adecvat că respectiva coexistență se întemeiază pe lipsa riscului de confuzie, în spiritul publicului relevant, între mărcile anterioare de care se prevalează și marca anterioară a intervenientei, pe care se întemeiază opoziția, și sub rezerva identității dintre mărcile anterioare în cauză și mărcile în conflict [a se vedea Hotărârea Tribunalului din 7 noiembrie 2007, NV Marly/OAPI – Erdal (Top iX), T-57/06, nepublicată în Repertoriu, punctul 97 și jurisprudența citată].
Cu toate acestea, se impune constatarea că, în speță, nu a fost adusă dovada ce privește identitatea mărcilor înregistrate care coexistă pe piață, astfel cum a precizat în mod corect camera de recurs la punctul 27 din decizia atacată (punctul 28 din versiunea engleză a deciziei menționate). Pe de altă parte, în orice caz, reclamanta nu a demonstrat în niciun mod că respectiva coexistență se întemeiază pe lipsa unui risc de confuzie [Hotărârea Tribunalului din 11 mai 2005, Grupo Sada/OAPI – Sadia (GRUPO SADA), T-31/03, Rec., p. II-1667, punctul 87].
În plus, trebuie amintit că poate exista un risc de confuzie chiar în prezența unei mărci anterioare cu slab caracter distinctiv și a unei mărci a cărei înregistrare se solicită, care nu constituie o reproducere completă a primei, și aceasta în special din cauza similitudinii semnelor în cauză și a produselor sau serviciilor vizate (Ordonanța Curții din 27 aprilie 2006, L’Oréal/OAPI, C-235/05 P, nepublicată în Repertoriu, punctul 53).
Rezultă că, în măsura în care mărcile în cauză sunt luate în considerare în mod cumulativ, gradul lor de similitudine sau identitatea ori gradul de similitudine a produselor și a serviciilor pe care le desemnează este suficient de ridicat. Așadar, camera de recurs a considerat în mod întemeiat că exista, pentru publicul vizat, un risc de confuzie între semnele în cauză.
Prin urmare, având în vedere concluzia camerei de recurs, expusă la punctul 33 din decizia atacată (punctul 34 din versiunea engleză a deciziei menționate), și fără a fi necesar să se ridice problema relevanței împrejurării că respectiva cameră de recurs s-a întemeiat în special pe Hotărârea Medion, punctul 11 de mai sus, în măsura în care elementul „blog” nu constituia nici o marcă și nici denumirea unei societăți renumite, este necesar să se constate că trebuie să se confirme examinarea efectuată de camera de recurs referitoare la aprecierea unui risc de confuzie în ceea ce privește similitudinea produselor și a serviciilor.
În fond, potrivit jurisprudenței, atunci când o marcă compusă este constituită prin juxtapunerea unui element și a unei alte mărci, această ultimă marcă, deși nu reprezintă elementul dominant al mărcii compuse, poate să păstreze o poziție distinctivă autonomă în cadrul mărcii compuse. Într-un asemenea caz, marca compusă și cealaltă marcă pot fi considerate similare [Hotărârea Tribunalului din 2 decembrie 2008, Harman International Industries/OHMI – Becker (Barbara Becker),
T-212/07, Rep., p. II-3431
, punctul 37; a se vedea de asemenea Hotărârea Medion, punctul 11 de mai sus, punctele 30 și 37). În speță, trebuie să se constate că, având în vedere toate cele expuse anterior, elementul „life” păstrează o poziție distinctivă autonomă în cadrul mărcii solicitate.
Prin urmare, motivul unic întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 trebuie respins ca neîntemeiat, ca și acțiunea în totalitate, fără a fi necesară pronunțarea cu privire la admisibilitatea celui de al doilea capăt de cerere al reclamantei, prin care se solicită Tribunalului să respingă opoziția intervenientei [a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 22 mai 2008, NewSoft Technology/OAPI – Soft (Presto! Bizcard Reader), T-205/06, nepublicată în Repertoriu, punctul 70].
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât reclamanta a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată, conform concluziilor OAPI și ale intervenientei.

Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a opta)
declară și hotărăște:

1)
Respinge acțiunea.

2)
Obligă Nokia Oyj la plata cheltuielilor de judecată.

Martins Ribeiro
Wahl
Dittrich
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 20 ianuarie 2010.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: finlandeza.