CELEX: 61985CJ0234
Gyldigheden af Rådets og Kommissionens forordninger
etikettering af bordvine

Ved kendelse af 2. juli 1985, indgået til Domstolen den 25. juli s.a., har Amtsgericht Breisach am Rhein i medfør af EØF-traktatens artikel 177 forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende gyldigheden af Rådets forordning nr. 355/79 af 5. februar 1979 om fastsættelse af almindelige regler for betegnelse og præsentation af vin og druemost (
EFT L 54, s. 99
) og af Kommissionens forordning nr. 997/81 af 26. marts 1981 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende betegnelse og præsentation af vin og druemost (
EFT L 106, s. 1
).
Rådets ovennævnte forordning nr. 355/79, som ændret ved Rådets forordning nr. 3456/80 af 22. december 1980 (
EFT L 360, s. 18
) og Rådets forordning nr. 3681/81 af 15. december 1981 (
EFT L 369, s. 1
), bestemmer i artikel 3, at »de i artikel 2 nævnte angivelser er de eneste tilladte som etiketbetegnelse for bordvin«. Artikel 2, stk. 1, indeholder en oversigt over de angivelser, som etiketbetegnelsen for bordvine skal omfatte, mens artikel 2, stk. 2, indeholder en samlet oversigt over, hvilke angivelser der kan tilføjes på etiketterne, herunder ifølge litra h) :
»nærmere oplysninger om
—
produktets art,
—
bordvinens særlige farve,
for så vidt som disse angivelser er fastsat ved gennemførelsesbestemmelser eller, i mangel heraf, af den pågældende medlemsstat...«.
Med hjemmel i disse bestemmelser har Kommissionen udstedt ovennævnte forordning nr. 997/81, som i artikel 13, stk. 6, bestemmer:
»I henhold til artikel 2, stk. 2, litra h), artikel 12, stk. 2, litra k), og artikel 28, stk. 2, litra k), i forordning (EØF) nr. 355/79 kan alt efter omstændighederne følgende udtryk anføres:
—
’demi-sec’, ’halbtrocken’ ...,
—
’moelleux’, ’lieblich’ ...,
—
’doux’, ’süss’ ...
Udtrykkene ’sec’, ’trocken’, ’secco’ ..., må kun anføres på betingelse af, at den pågældende vin har et indhold af restsukker på højst:
—
4 g /1, eller
—
9 g /1, når det totale syreindhold i g /1 udtrykt i vinsyre er højst 2 g /1 mindre end indholdet af restsukker«.
Det præjudicielle spørgsmål er blevet forelagt under en straffesag, som anklagemyndigheden i Freiburg havde indledt mod Franz Keller, som var tiltalt for at have overtrådt Kommissionens ovennævnte forordning nr. 997/81, idet han på flaskeetiketten på den af ham fremstillede bordvin havde anført betegnelsen »durchgegoren« (fuldstændig gæret), skønt det i henhold til ovennævnte fællesskabsregler kun er tilladt at anvende betegnelsen »trocken« (tør) til angivelse af restsukkerindholdet i denne type vin.
På tiltaltes begæring har Amtsgericht Breisach am Rhein udsat sagen på Domstolens besvarelse af følgende præjudicielle spørgsmål:
»Er artikel 2, stk. 2, litra h), i Rådets forordning nr. 355/79 og artikel 13, stk. 6, i Kommissionens forordning nr. 997/81 gyldige efter fællesskabsretten?«
Det bemærkes, at i henhold til forelæggelseskendelsen er den nationale ret af den opfattelse, at ovennævnte bestemmelser, som begrænser de angivelser, som de tyske producenter må anføre på deres bordvine, er uforenelige med den tyske grundlovs artikel 12, som sikrer retten til fri udøvelse af erhvervsmæssig virksomhed.
For så vidt angår den nationale rets henvisning til den tyske grundlov, bemærkes indledningsvis, at ifølge Domstolens faste praksis kan gyldigheden af fællesskabsinstitutionernes retsakter kun bedømmes efter fællesskabsretten. Anbringendet om, at der foreligger krænkelse af grundrettighederne ifølge en medlemsstats grundlov, kan derfor ikke berøre gyldigheden af en fællesskabsretsakt eller dens virkning på denne stats område (jfr. dommen af 17. december 1970, Internationale Handelsgesellschaft,
11/70, Smi. s. 235
).
Som Domstolen tidligere har fastslået, hører retten til fri udøvelse af erhvervsmæssig virksomhed imidlertid til de almindelige retsgrundsætninger, som Domstolen skal beskytte. Ligesom udøvelsen af denne ret i medlemsstaterne er underlagt begrænsninger af hensyn til offentlige interesser, er den i det fællesskabsretlige system også kun beskyttet under forbehold af de begrænsninger, der er berettiget ved de mål af almen interesse, som Fællesskabet forfølger, så længe det væsentlige i retten ikke berøres (jfr. dommen af 14. maj 1974, Nold,
4/73, Sml. s. 491
, navnligs. 508).
I denne forbindelse bemærkes først, at selv om fællesskabsreglerne for etikettering af vin inden for et klart afgrænset område påfører de berørte erhvervsdrivende visse begrænsninger for deres erhvervsmæssige virksomhed, sker der ikke herved nogen krænkelse af det væsentlige i retten til den frie udøvelse af denne virksomhed.
For at tage stilling til gyldigheden af de af den nationale ret nævnte bestemmelser skal der tages stilling til det af tiltalte i hovedsagen fremførte argument, hvorefter krænkelsen af den frie udøvelse af erhvervet ikke kan begrundes i de mål af almen interesse, som Fællesskabet forfølger.
Ifølge tiltalte i hovedsagen er det væsentlige formål med enhver ordning for betegnelse af vin at sikre en produktion samt forbrugernes ret til nøjagtige oplysninger, som ikke er vildledende. Ifølge Keller gælder dette ikke betegnelsen »trocken«, for så vidt den angiver en vin med et indhold af restsukker, som kan svinge inden for en vid margen, jfr. artikel 13, stk. 6, i ovennævnte forordning nr. 997/81. Betegnelsen »durchgegoren« bevirker derimod sammen med udtrykket »trocken« at der gives nøjagtige oplysninger, som ikke kan misforstås, hvorved handelsforholdet gøres mere gennemskueligt, og formålet med de pågældende bestemmelser samtidig tilgodeses.
Det bemærkes, at Rådets forordning nr. 355/79 og Kommissionens forordning nr. 997/81 om betegnelse og præsentation af vin og druemost, som det fremgår af betragtningerne, er udstedt inden for rammerne af den fælles markedsordning for vin indført ved Rådets forordning nr. 337/79 af 5. februar 1979 (
EFT L 54, s. 1
).
Inden for disse rammer har de omtvistede bestemmelser, som det fremgår af henholdsvis tredje og fjortende betragtning til Kommissionens forordning nr. 997/81, til formål at fjerne hindringer for samhandelen mellem medlemsstaterne, navnlig ved at indføre en fælles ordning for vin, som er forenelig med forestillingen om et enhedsmarked, og ved med dette formål for øje at begrænse anvendelsen af fakultative angivelser på flaskeetiketter.
Som det fremgår af tredje betragtning til Rådets forordning nr. 355/79, henholdsvis Kommissionens forordning nr. 997/81, har bestemmelserne også til formål at sikre forbrugerne »den bedst mulige oplysning«, dvs. »så tydelige og fuldstændige oplysninger som muligt i forbindelse med etiketten«.
Begrænsningen af de på vinetiketter tilladte angivelser er således principielt begrundet i de almindelige mål, som den fælles markedsordning for vin forfølger.
Endelig skal det nærmere bestemt afgøres, om det forhold, at betegnelsen »durch -gegoren« ikke er anført på listen over tilladte betegnelser, er uforeneligt med kravet om tydelige og fuldstændige oplysninger i henhold til den pågældende ordning; det bemærkes herved først, at udtrykket kun er forståeligt i Forbundsrepublikken Tyskland, og at oversættelsen heraf ikke svarer til nogen betegnelse, der anvendes i Fællesskabets øvrige medlemsstater.
Det bemærkes yderligere, at betegnelsen »durchgegoren«, som anført af Kommissionen, ikke svarer til de virkelige forhold, for så vidt der praktisk taget ikke findes vin, der er »fuldstændig gæret«. Tiltalte i hovedsagen har i øvrigt anerkendt, at denne betegnelse betyder, at alle de i druemosten indeholdte sukkerbestanddele er omdannet til alkohol, og han har ikke bestridt, at visse i druer indeholdte sukkerarter rent faktisk ikke kan omdannes til alkohol.
Det kan herefter fastslås, at udelukkelsen af betegnelsen »durchgegoren« er begrundet i hensynet til almindelige interesser og således ikke i strid med fællesskabsretten indskrænker den frie udøvelse af erhvervsmæssig virksomhed som vinproducent.
Det forhold, at Kommissionen ved forordning nr. 1011/84 af 10. april 1984 efter påtalerejsningen mod Keller har ændret artikel 13, stk. 6, i forordning nr. 997/81, således at medlemsstaterne har mulighed for for vine, der forhandles på deres område, at tillade, at det for en type vin karakteristiske indhold af restsukker anføres ved hjælp af et tal eller anmærkning i forbindelse med en gradinddelt skala, ændrer intet ved bedømmelsen af artikel 13, stk. 6, i den tidligere affattelse.
Det af den nationale ret forelagte spørgsmål må derfor besvares således, at gennemgangen af det forelagte spørgsmål intet har frembragt, som kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 2, stk. 2, litra h), i Rådets forordning nr. 355/79 og artikel 13, stk. 6, i Kommissionens forordning nr. 997/81.
Sagens omkostninger
De udgifter, der er afholdt af Kommissionen og Rådet for De europæiske Fællesskaber, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke godtgøres. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.

På grundlag af disse præmisser
kender
DOMSTOLEN (tredje afdeling)
vedrørende det spørgsmål, der er forelagt af Amtsgericht Breisach am Rhein ved kendelse af 2. juli 1985, for ret:

Gennemgangen af det forelagte spørgsmål har intet frembragt, som kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 2, stk. 2, litra h), i Rådets forordning nr. 355/79 og artikel 13, stk. 6, i Kommissionens forordning nr. 997/81.

Galmot
Everling
Moitinho de Almeida
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 8. oktober 1986.
P. Heim
Justitssekretær
Y. Galmot
Formand for tredje afdeling
(
*1
) – Processprog: Tysk.