CELEX: 62003CJ0170
A 918/83/EGK rendelet
Vámmentességek
A "személyes vagyontárgyak" és a "birtoklás" fogalmai
A munkáltató által rendelkezésre bocsátott személygépkocsi

1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a vámmentességek közösségi rendszerének létrehozásáról szóló, 1983. március 28‑i
918/83/EGK tanácsi rendelet (HL 1983. L 105., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 1. kötet, 419. o.) 1. cikke (2) bekezdése
c) pontjának, valamint 3. cikke első albekezdése a) pontjának értelmezésére irányul
2       Ezt a kérelmet a J. H. M. Feron és a munkáltatója által rendelkezésére bocsátott személygépkocsit terhelő adó alóli mentességét
megtagadó Staatssecretaris van Financiën között folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.

Az alapeljárás és a jogi háttér
3       A kérdést előterjesztő bíróság határozata szerint J. H. M. Feron az Océ Österreich GmbH (a továbbiakban: munkáltató) munkavállalójaként
1996. október 18‑tól 1997. december 14‑ig Ausztriában dolgozott. A munkáltató személyes használatra, valamint a munkakörébe
tartozó feladatok ellátására egy személygépkocsit bocsátott kizárólagos rendelkezésére. Ebben az időszakban a személygépkocsi
a munkáltató tulajdonában állt. Azonban J. H. M. Feron Hollandiába történő áttelepülése során, 1997. december 15‑én élt a
személygépkocsi használatba vételétől kezdve őt megillető elővásárlási joggal, és megvásárolta azt munkáltatójától. 1998 januárjában
J. H. M. Feron elhagyta Ausztriát, és 1998. február 10‑én letelepedett Venlo községben (Hollandia). A holland hatóságok megtagadták
tőle a személygépkocsikat és motorkerékpárokat terhelő adó (belasting van personenauto’s en motorrijwielen, a továbbiakban:
BPM) alóli mentességet a fenti személygépkocsi vonatkozásában. A Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch a hozzá benyújtott fellebbezés
alapján megsemmisítette az elutasító határozatot, ezáltal biztosítva J. H. M. Feron részére a BPM alóli mentességet. A Staatssecretaris
van Financiën semmisség megállapítása iránti kérelemmel fordult a Hoge Raad der Nederlandenhez.
4       Ez utóbbi megállapította, hogy az 1992. december 24‑i Wet op de belasting van personenauto’s en motorrijwielen (a személygépkocsikat
és motorkerékpárokat terhelő adóról szóló törvény) 1. cikkének (2) bekezdése alapján a BPM a személygépkocsinak vagy motorkerékpárnak
az 1994. évi Wegenverkeerswet (a közúti közlekedés szabályairól szóló törvény) szerinti közhitelű nyilvántartásba történő
bejegyzésekor válik esedékessé. E törvény 14. cikke és az 1997. november 14‑i rendelettel módosított, 1992. december 24‑i
Uitvoeringsbesluit belasting van personenauto’s en motorrijwielen (a személygépkocsikat és motorkerékpárokat terhelő adóról
szóló végrehajtási rendelet) 2. cikke (2) bekezdésében, valamint 4. cikke (1) és (4) bekezdésében foglalt rendelkezések együttes
értelmezéséből következik, hogy a külföldről, különösen valamely egyéb tagállamból származó személygépkocsi abban az esetben
mentes a személygépkocsikat és motorkerékpárokat terhelő adó alól, ha szabad forgalomba bocsátásakor a 918/83 rendelet szerint
vámmentességben részesíthető.
5       A kérdést előterjesztő bíróság megállapította, hogy a fenti rendelet 2. cikke alapján mentes a BPM alól az ugyanezen rendelet
1. cikke (2) bekezdésének c) pontja szerinti magángépjármű, amelyet a lakóhelyét Hollandiába áthelyező természetes személy
külföldről importál, feltéve hogy az a 918/83 rendelet 3. cikke első albekezdése a) pontjának megfelelően az érintett személy
birtokában van, és legalább hat hónapig az ő használatában állt azon időpontot megelőzően, hogy megszűnt a lakóhelye a feladási
országban, valamint azzal a feltétellel, hogy ugyanezen rendelet 3. cikke első albekezdése b) pontjának megfelelően az adott
gépjármű ugyanazt a célt szolgálja az érintett személy új lakóhelyén.
6       A Hoge Raad der Nederlanden szerint a 918/83 rendelet 2. és 3. cikkének együttes értelmezéséből következik, hogy a mentesség
azokra a vagyontárgyakra alkalmazandó, amelyek személyes vagyontárgyként legalább hat hónapig az érintett személy birtokában
voltak.
7       A kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint ez felveti azon első kérdést, hogy minősülhet‑e személyes vagyontárgynak
az olyan vagyontárgy, amelyet egyaránt használnak foglalkozás folytatására, valamint személyes célokra.
8       Megállapította, hogy ez szükségessé teszi a 918/83 rendelet 3. cikke első albekezdésének a) pontja szerinti „birtoklás” fogalmának
értelmezését is. Különösen azt kérdezi, hogy ebbe a kifejezésbe beleértendő‑e azon eset, amikor az adott vagyontárgy felett
egy másik személlyel fennálló jogviszony alapján rendelkeznek, aki annak tulajdonosa, és azt vállalkozása keretében bocsátja
rendelkezésre, mindazonáltal megengedve a személyes használatot is.

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
9       A Hoge Raad der Nederlanden 2003. április 11‑i végzésével az eljárás felfüggesztése mellett döntött, és előzetes döntéshozatal
céljából az alábbi kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1.)      Tekinthető‑e személyes vagyontárgynak a […] 918/83 […] rendelet 1. cikke (2) bekezdésének c) pontja értelmében a munkáltatója
által a természetes személy rendelkezésére bocsátott személygépkocsi, amelyet az érintett egyaránt használ foglalkozásának
folytatására, valamint személyes célokra?
2.)      E rendelet 3. cikkének a) pontját, amely szerint a vagyontárgynak legalább hat hónapig az érintett személy birtokában kell
lennie azt az időpontot megelőzően, hogy a feladási harmadik országban megszűnik a lakóhelye, úgy kell‑e értelmezni, hogy
a fent hivatkozott rendelkezés értelmében a vagyontárgy birtokában van az érintett személy, aki a dologgal akár ellenszolgáltatás
fejében, akár ingyenesen a dolog tulajdonosa részére végzett foglalkozásának folytatása körében rendelkezett?
3.)      Jelentősséggel bír‑e a második kérdés megválaszolása során, hogy lehetősége volt‑e az érintettnek a hat hónapos időszak teljes
tartama alatt megvásárolni ezt a személygépkocsit?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
10     Az előterjesztett kérdésekben említett 918/83 rendelet a harmadik országokból származó behozatal közösségi vámmentességére
vonatkozik, és nem alkalmazható közvetlenül az alapeljárásban. Következésképpen a hivatkozott rendelet rendelkezései csak
a közösségi jogra visszautaló holland jogon keresztül alkalmazhatóak ebben az eljárásban.
11     Ebben a vonatkozásban elegendő emlékeztetni arra, hogy a Bíróság több alkalommal megállapította hatáskörét olyan előzetes
döntéshozatal iránti kérelmek elbírálására, amelyek közösségi rendelkezésekre vonatkoznak olyan helyzetekben, amelyekben az
alapeljárás tényállása a közösségi jog alkalmazási körén kívül esik, de amelyekben a közösségi jog említett rendelkezéseit
a nemzeti jog alkalmazandónak rendeli (lásd különösen a C‑28/95. sz. Leur‑Bloem‑ügyben 1997. július 17‑én hozott ítélet [EBHT 1997.,
I‑4161. o.] 27. pontját, a C‑130/95. sz. Giloy‑ügyben 1997. július 17‑én hozott ítélet [EBHT 1997., I‑4291. o.] 23. pontját,
valamint a C‑247/97. sz. Schoonbroodt‑ügyben 1998. december 3‑án hozott ítélet [EBHT 1998., I‑8095. o.] 14. pontját).
12     Az előterjesztett kérdésekre tehát válaszolni kell.
13     A fenti három kérdésével, amelyeket célszerű együtt vizsgálni, a Hoge Raad der Nederlanden azt kívánja megtudni, hogy az alapeljárásban
érintett személygépkocsi a 918/83 rendelet 1. cikke (2) bekezdésének c) pontja értelmében minősülhet‑e az ugyanazon rendelet
2. és 3. cikke alapján vámmentességben részesíthető személyes vagyontárgynak.
14     Ebben a tekintetben pontosítani kell, hogy e rendelkezések együttes értelmezéséből következik, hogy ahhoz, hogy vámmentességben
részesülhessen a személyes vagyontárgy, az általános szabály szerint annak ilyen minőségében legalább hat hónapon át az érintett
birtokában és használatában kell lennie azt az időpontot megelőzően, hogy a feladási harmadik országban megszűnik az érintett
lakóhelye. Továbbá a személyes vagyontárgynak ugyanazt a célt kell szolgálnia az érintett új lakóhelyén.
15     A 918/83 rendelet 1. cikke (2) bekezdésének c) pontja értelmében „személyes vagyontárgy” alatt bármely, az érintett személyes
használatára szánt, vagy háztartási szükségleteiket kielégítő tulajdont kell érteni, így különösen a személyes használatra
szánt személygépkocsit.
16     A jelen esetben 1996. október 18‑tól 1997. december 14‑ig a munkáltató J. H. M. Feron kizárólagos rendelkezésére bocsátott
egy személygépkocsit személyes használatra, valamint a munkakörébe tartozó feladatok ellátására.
17     A 918/83 rendelet nem érinti kifejezetten azt a kérdést, hogy a J. H. M. Feron által a lakóhelyének megváltoztatását megelőző
hat hónapon át ilyen kettős célból használt vagyontárgy személyes vagyontárgynak minősülhet‑e.
18     Márpedig ez lehetőség nem ellentétes a hivatkozott rendelet szerkezetével vagy céljaival.
19     Egyrészről a 918/83 rendelet 1. cikke (2) bekezdésének c) pontja egyértelműen rögzíti, hogy bizonyos, az érintett foglalkozásának
folytatásához szükséges vagyontárgyak személyes vagyontárgyaknak minősülhetnek.
20     Másrészről ugyanezen rendelkezés szerint mindenekelőtt lényeges, hogy jellegüknél vagy mennyiségüknél fogva nem tüntethetők
fel személyes vagyontárgyként olyan árucikkek, amelyeket kereskedelmi céllal importálnak.
21     Erre vonatkozó kifejezett rendelkezés hiányában a kizárólagosan személyes célú használat nem tekinthető tehát feltétlenül
szükségesnek ahhoz, hogy valamely vagyontárgy személyes vagyontárgynak minősüljön a 918/83 rendelet értelmében.
22     Szintén személyes vagyontárgynak minősülhet az alapeljárásban érintetthez hasonló, személyes, illetve foglalkozási célokra
egyaránt használt személygépkocsi.
23     Másrészről az alapeljárásban érintett személygépkocsit 1997. december 15‑én J. H. M. Feron megvásárolta munkáltatójától, és
a kérdést előterjesztő bíróság határozata szerint azt annak behozatalát követően saját személyes és kizárólagos használatába
vette az új lakóhelyén.
24     Következésképpen az alapeljárásban érintetthez hasonló személygépkocsi személyes vagyontárgynak minősül, amelyet a 918/83
rendelet értelmében az érintett személy a korábbi lakóhelyén legalább hat hónapig használt azt az időpontot megelőzően, hogy
a feladási országban megszűnt a lakóhelye, és amely új lakóhelyén ugyanazt a célt szolgálja.
25     Meg kell vizsgálni, hogy az alapeljárásban érintetthez hasonló személygépkocsi az érintett birtokában lévő vagyontárgynak
minősülhet‑e a hivatkozott hat hónapos időszakban.
26     Ebben a tekintetben a közösségi jog egységes alkalmazásának követelményéből, valamint az egyenlő elbánás elvéből következik,
hogy a Közösség egészében önállóan és egységesen kell értelmezni a közösségi jog rendelkezéseinek fogalmait, amelyek nem tartalmaznak
a jelentésüket és értelmezésüket meghatározó utalást a tagállamok jogára (a 327/82. sz. Ekro‑ügyben 1984. január 18‑án hozott
ítélet [EBHT 1984., 107. o.] 11. pontja, a C‑287/98. sz. Linster‑ügyben 2000. szeptember 19‑én hozott ítélet [EBHT 2000. I‑6917. o.]
43. pontja és a C‑357/89. sz. Yiadom‑ügyben 2000. november 9‑én hozott ítélet [EBHT 2000. I‑9265. o.] 26. pontja).
27     Ebből következik, hogy a rendelet 3. cikkében említett „birtoklás” fogalma önálló értelmezést igényel.
28     Amint azt a főtanácsnok indítványának 81. pontjában is hangsúlyozza, a különböző jogrendszerekben az említett fogalom jellemzője,
hogy valamely személy hatalmában tart egy dolgot, és független attól, hogy ez a személy a dolog tulajdonosa‑e, vagy sem.
29     E fogalomnak a 918/83 rendeletben történő alkalmazása arra utal, hogy a mentesség nem korlátozódik azokra a vagyontárgyakra,
amelyek legalább hat hónapig az érintett vagyonának részét képezték a lakóhelyének megváltoztatását megelőzően, hanem kiterjed
mindazon más vagyontárgyakra, amelyeket az érintett ugyanezen időszakban ténylegesen hatalmában tart.
30     A jelen esetben a munkáltató J. H. M. Feron teljes és kizárólagos rendelkezésére bocsátotta a kérdéses személygépkocsit, és
annak tekintetében elővásárlási jogot biztosított az utóbbi részére.
31     E körülmények fényében megállapítható, hogy J. H. M. Feron ténylegesen hatalmában tartotta a kérdéses személygépkocsival,
és ez az állapot legalább hat hónapon át fennállt azt az időpontot megelőzően, hogy a feladási országban megszűnt a lakóhelye.
32     A fentiekre való tekintettel a kérdésekre adandó válasz az, hogy a 918/83 rendelet 1. cikke (2) bekezdése c) pontjának értelmében
az alapeljárásban érintetthez hasonló személygépkocsi ugyanezen rendelet 2. és 3. cikke alapján vámmentességben részesíthető
személyes vagyontárgynak minősül.
33     Tekintettel az előterjesztett kérdésekre adott válaszra, nem szükséges a magánszemélyek személyes tulajdonának valamely tagállamból
történő végleges behozatalára alkalmazandó adómentességekről szóló, 1983. március 28‑i 83/183/EGK tanácsi irányelv (HL L 105.,
64. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 117. o.) alkalmazhatóságát vizsgálni, amelyre az Európai Közösségek
Bizottsága hivatkozott.

A költségekről
34     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
A vámmentességek közösségi rendszerének létrehozásáról szóló, 1983. március 28‑i 918/83/EGK tanácsi rendelet 1. cikke (2) bekezdése
c) pontjának értelmében az alapeljárásban érintetthez hasonló személygépkocsi ugyanezen rendelet 2. és 3. cikke alapján vámmentességben
részesíthető személyes vagyontárgynak minősül.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: holland.