CELEX: 62007CJ0055
Direktiva 97/81/ES
Enako obravnavanje delavcev, ki delajo s krajšim delovnim časom, in delavcev, ki delajo s polnim delovnim časom
Diskriminacija
Administrativna ovira, ki omejuje možnosti dela s krajšim delovnim časom

Predloga za sprejetje predhodne odločbe se nanašata na razlago Direktive Sveta 97/81/ES z dne 15. decembra 1997 o okvirnem sporazumu o delu s krajšim delovnim časom, sklenjenim med UNICE, CEEP in ETUC (
UL 1998, L 14, str. 9
), ter na razlago načela enakega obravnavanja moških in žensk.
Predloga sta bila vložena v okviru spora med družbo Subito GmbH (v nadaljevanju: družba Subito) ter njenima pravnima zastopnikoma O. Michaelerjem in R. Volgger in Amt für sozialen Arbeitsschutz, nekdanji Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen, ter Autonome Provinz Bozen zaradi kršitve nacionalnih predpisov glede obveznosti pošiljanja kopij pogodb o zaposlitvi s krajšim delovnim časom.
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
Namen Direktive 97/81 je izvajanje okvirnega sporazuma o delu s krajšim delovnim časom, sklenjenega 6. junija 1997 med splošnimi industrijskimi organizacijami – Združenje evropskih industrijskih in delodajalskih konfederacij (UNICE), Evropski center za podjetja z javno udeležbo (CEEP) in Evropska konfederacija sindikatov (ETUC) –, ki je priložen tej direktivi (v nadaljevanju: okvirni sporazum).
Prva in druga uvodna izjava okvirnega sporazuma določata:
„Ta okvirni sporazum je prispevek k celoviti evropski strategiji zaposlovanja. Delo s krajšim delovnim časom je pomembno vplivalo na zaposlovanje v zadnjih letih. Zato so podpisnice sporazuma namenile pozornost predvsem tej obliki dela. Podpisnice bodo proučile potrebo po podobnih sporazumih tudi za druge prilagodljive oblike dela.
Ta sporazum določa splošna načela in minimalne zahteve glede dela s krajšim delovnim časom, pri čemer upošteva, da je stanje v državah članicah različno in spoznanje, da je delo s krajšim delovnim časom posebnost zaposlovanja v nekaterih sektorjih in dejavnostih. Kaže pripravljenost socialnih partnerjev, da oblikujejo splošni okvir za odpravo diskriminacije delavcev, ki delajo s krajšim delovnim časom, in da pomagajo pri razvoju možnosti za delo s krajšim delovnim časom na podlagi, ki je sprejemljiva za delodajalce in delavce.“
Določbe okvirnega sporazuma, ki se upoštevajo v teh postopkih, so:
„Splošni razlogi
[…]
5.
ker podpisnice sporazuma pripisujejo velik pomen ukrepom, ki naj olajšajo dostop do dela s krajšim delovnim časom za moške in ženske zato, da bi jih pripravili na upokojitev, uskladili delovno in družinsko življenje ter izkoristili možnosti za izobraževanje in usposabljanje, ki izboljšujejo posameznikovo strokovno usposobljenost in poklicne možnosti, kar naj koristi delodajalcem in delavcem ter pripomore k razvoju podjetij;
[…]
Določba 1: Namen
Namen tega okvirnega sporazuma je:
a)
omogočiti odpravo diskriminacije delavcev, ki delajo s krajšim delovnim časom, in izboljšati kakovost dela s krajšim delovnim časom;
b)
olajšati razvoj dela s krajšim delovnim časom na podlagi odločitve posameznika in prispevati k prožnejši organizaciji delovnega časa ob upoštevanju potreb delodajalcev in delavcev.
[…]
Določba 4: Načelo nediskriminacije
1.
Pogoji zaposlitve delavcev, zaposlenih s krajšim delovnim časom, ne smejo biti manj ugodni od pogojev primerljivih delavcev, zaposlenih s polnim delovnim časom, zgolj zato, ker delajo krajši delovni čas. Te delavce se sme različno obravnavati le iz stvarnih razlogov.
2.
Kjer je primerno, se uporabi načelo
pro rata temporis
.
3.
Načine uporabe te določbe določijo države članice in/ali socialni partnerji, pri čemer upoštevajo evropsko zakonodajo, domačo zakonodajo, kolektivne pogodbe in prakso.
4.
Kadar je upravičeno s stvarnimi razlogi, lahko države članice – in/ali socialni partnerji – po posvetovanju s socialnimi partnerji in na podlagi nacionalnega prava, kolektivnih pogodb ali prakse, če je primerno, omejijo posebne pogoje za zaposlitev s trajanjem zaposlitve, delovno dobo ali zaslužkom. Omejitve, ki veljajo za delavce, zaposlene s krajšim delovnim časom, in se nanašajo na dostopnost posebnih pogojev, je treba občasno pregledati z vidika načela nediskriminacije, zapisanega v določbi 4.1.
Določba 5: Možnosti za delo s krajšim delovnim časom
1.
Po določbi 1 tega sporazuma in načelu nediskriminacije delavcev, zaposlenih s krajšim delovnim časom in delavcev, zaposlenih s polnim delovnim časom:
a)
morajo države članice po posvetovanju s socialnimi partnerji, skladno z domačo zakonodajo ali prakso, opredeliti in presoditi zakonske ali administrativne ovire, ki lahko omejujejo možnosti za delo s krajšim delovnim časom, in jih, kjer je primerno, odpraviti;
b)
morajo socialni partnerji glede na svoje pristojnosti in po postopku, določenem v kolektivnih pogodbah, opredeliti in presoditi ovire, ki lahko omejujejo možnosti za delo s krajšim delovnim časom, in jih, kjer je primerno, odpraviti.
[…]“
Nacionalna ureditev
Člen 2 zakonske uredbe št. 61 z dne 25. februarja 2000 glede izvajanja Direktive 97/81/ES o okvirnem sporazumu o delu s krajšim delovnim časom, sklenjenim med UNICE, CEEP in ETUC (decreto legislativo n.
o
61, attuazione della direttiva 97/81/CE relativa all’accordo-quadro sul lavoro a tempo parziale concluso dall’UNICE, dal CEEP e dalla CES) (GURI št. 66 z dne 20. marca 2000, str. 4, v nadaljevanju: zakonska uredba št. 61/2000) je določal, da morajo delodajalci poslati kopijo pogodbe o zaposlitvi s krajšim delovnim časom pokrajinski direkciji inšpektorata za delo in socialno varnost v tridesetih dneh od sklenitve te pogodbe.
Člen 8 zakonske uredbe št. 61/2000 določa, da se neizpolnitev te obveznosti kaznuje z upravno kaznijo v višini 15 EUR za vsakega zadevnega delavca in za vsak dan zamude.
Obveznost pošiljanja, ki je bila določena s členom 2 zakonske uredbe št. 61/2000, je bila odpravljena z zakonsko uredbo št. 276 z dne 10. septembra 2003 (redni dodatek h GURI št. 159 z dne 9. oktobra 2003).
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Z odločbama z dne 25. marca in 29. aprila 2003 je Amt für sozialen Arbeitsschutz, nekdanji Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen, družbi Subito in njenima pravnima zastopnikoma O. Michaelerju in R. Volgger naložil kazni v skupnem znesku 233.550 EUR, ker tej službi niso poslali kopij pogodb o zaposlitvi s krajšim delovnim časom in so s tem kršili člen 2 zakonske uredbe št. 61/2000.
Ti odločbi so družba Subito in njena pravna zastopnika izpodbijali pred Landesgericht Bozen.
To sodišče v predložitvenem sklepu izraža dvome o združljivosti obveznosti pošiljanja pogodb o zaposlitvi s krajšim delovnim časom z Direktivo 97/81. Medtem ko je namen te direktive pospeševanje zaposlitev s krajšim delovnim časom, imajo zadevne nacionalne določbe nasproten namen, saj je obveznost pošiljanja pogodb o zaposlitvi s krajšim delovnim časom pomenila birokratsko oviro za ta način organizacije dela. Te določbe so s tem, da so podražile strošek zaposlitve s krajšim delovnim časom, povzročile neenako obravnavanje in omejevanje konkurence, ki sta v korist podjetjem, ki zaposlujejo delavce s polnim delovnim časom.
Predložitveno sodišče ugotavlja tudi, da zadevni predpisi v postopku v glavni stvari posredno ogrožajo enakost med moškimi in ženskami, saj se s krajšim delovnim časom pogosteje zaposluje ženske (sodbe z dne 13. maja 1986 v zadevi Bilka-Kaufhaus, 170/84, Recueil, str. 1607; z dne 7. marca 1996 v zadevi Freers in Speckmann, C-278/93, Recueil, str. I-1165; z dne 17. junija 1998 v zadevi Hill in Stapleton, C-243/95, Recueil, str. I-3739, in z dne 15. septembra 1998 v združenih zadevah Ansaldo Energia in drugi, od
C-279/96 do C-281/96, Recueil, str. I-5025
).
V teh okoliščinah je Landesgericht Bozen prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali sta določbi nacionalnega prava (člena 2 in 8 zakonske uredbe št. 61/2000), ki delodajalcu nalagata obveznost, da pristojni pokrajinski direkciji inšpektorata za delo v tridesetih dneh od sklenitve pogodb o zaposlitvi s krajšim delovnim časom pošlje kopije navedenih pogodb, ter ob opustitvi pošiljanja nalagata kazen v višini 15 EUR za vsakega zadevnega delavca in za vsak dan zamude, ne da bi bila določena zgornja meja upravne kazni […], združljivi z določbami prava Skupnosti in z Direktivo 97/81/ES […]?“
S sklepom predsednika Sodišča z dne 18. aprila 2007 sta bili zadevi C-55/07 in C-56/07 združeni za pisni in ustni postopek ter izdajo skupne sodbe.
Vprašanje za predhodno odločanje
Stališča, predložena Sodišču
Italijanska vlada trdi, da sta cilja zakonske uredbe št. 61/2000 enaka cilju Direktive 97/81, katere prenos v nacionalni pravni red ta zakonska uredba zagotavlja, in sicer varstvo in spodbujanje zaposlitve s krajšim delovnim časom. S tega stališča je obveznost pošiljanja pogodb o zaposlitvi s krajšim delovnim časom sredstvo za zagotavljanje koordinacije dejavnosti vseh organov, ki so zadolženi za inšpekcijo dela v Italiji. Gre za ukrep, ki prispeva k boju proti delu na črno in ki omogoča različnim službam inšpektorata za delo, da so s pomočjo podatkovne baze seznanjeni z ravnanji na trgu.
Daleč od tega, da bi šlo za birokratsko oviro, ta ukrep delodajalcem omogoča zagotavljanje preglednosti in je namenjen boju proti nezakonitemu delu. Taka formalnost pa ne vpliva niti na nezakonitost niti na izkrivljanje konkurence med podjetji.
Komisija Evropskih skupnosti meni, da obveznost pošiljanja zadevnih pogodb inšpektoratu za delo, katere nespoštovanje se kaznuje z denarno kaznijo, ne upošteva cilja Direktive 97/81.
Cilja te direktive sta bila odprava diskriminacije delavcev, ki delajo s krajšim delovnim časom, in olajšanje razvoja dela s krajšim delovnim časom, med drugim z odpravo ovir, ki lahko podjetja odvrnejo, da bi zaposlovala v taki obliki zaposlitve. Direktiva 97/81 je zahtevala, da se zaposlitev s krajšim delovnim časom obravnava enako kot zaposlitev s polnim delovnim časom, tako glede delovnih razmer kot glede dostopa do dela. Tako je določba 5 okvirnega sporazuma nasprotovala ustvarjanju ovir, ki niso upravičene s stvarnimi razlogi. V teh uvodnih izjavah se ta direktiva sklicuje na postavitev splošnega okvira za odpravo diskriminacij glede delavcev, ki delajo s krajšim delovnim časom, in glede razvoja možnosti zaposlitve s krajšim delovnim časom. Točka 5 splošnih razlogov okvirnega sporazuma določa, da je treba olajšati dostop do dela s krajšim delovnim časom za moške in ženske.
Čeprav mora nacionalno sodišče presojati, ali zadevni ukrep upravičujejo objektivni razlogi, Komisija dvomi, da so ti razlogi v tem primeru obstajali. Sklicuje se na sodbe z dne 12. decembra 1989 v zadevi Messner (
C-265/88, Recueil, str. 4209
, točka 14) in z dne 29. februarja 1996 v zadevi Skanavi in Chryssanthakopoulos (
C-193/94, Recueil, str. I-929
, točka 36) in glede tega opozarja, da je treba upoštevati sistem kazni, ki je povezan s tem nacionalnim ukrepom, in zlasti to, ali je sorazmeren. V tem primeru naj bi bil sistem kazni zelo strog, saj za globe niso določeni nobeni zgornji zneski.
Nazadnje Komisija ocenjuje, da ni treba presojati, ali ima nacionalni ukrep diskriminatorni učinek glede žensk, ker to vprašanje ni dovolj povezano s postopkom v glavni stvari.
Odgovor Sodišča
Namen Direktive 97/81 in okvirnega sporazuma je pospeševati zaposlitev s krajšim delovnim časom in odpraviti diskriminacijo med delavci, ki delajo s krajšim delovnim časom, in delavci, ki delajo s polnim delovnim časom.
Ta dvojni namen izhaja iz besedila določbe 1 okvirnega sporazuma (glej točko 5 te sodbe) in iz uvodnih izjav Direktive 97/81. Opozoriti je treba, da peta uvodna izjava te direktive določa, da „je Evropski svet v zaključkih zasedanja v Essnu poudaril potrebo po ukrepih za pospeševanje zaposlovanja in enakih možnosti žensk in moških in pozval k ukrepom za povečanje zaposlitvene intenzivnosti rasti, zlasti s prožnejšo organizacijo dela, ki pa mora izpolnjevati želje zaposlenih in ustrezati zahtevam konkurence“. Poleg tega iz enajste uvodne izjave te direktive izhaja, da so podpisnice okvirnega sporazuma „želele določiti splošen okvir za odpravo diskriminacije delavcev, zaposlenih s krajšim delovnim časom, in prispevati k razvoju možnosti za delo s krajšim delovnim časom na taki podlagi, ki je sprejemljiva za delodajalce in delavce“. Nazadnje je v osemnajsti uvodni izjavi te direktive določeno, da „je Komisija pripravila predlog direktive v skladu s členom 2(2) Sporazuma o socialni politiki [sklenjen med državami članicami Evropske skupnosti razen Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska (UL 1992, C 191, str. 91), ki je priloga k Protokolu (št. 14) o socialni politiki, ta pa je priložen k Pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti], ki določa, da se ureditev na socialnem področju ‚izogiba uvajanju upravnih, finančnih in zakonskih omejitev, ki bi lahko zavirale ustanavljanje in razvoj malih in srednjih podjetij‘“.
V skladu z namenom pospeševanja zaposlitev s krajšim delovnim časom določba 5(1)(a) okvirnega sporazuma določa, da morajo države članice „opredeliti in presoditi zakonske ali administrativne ovire, ki lahko omejujejo možnosti za delo s krajšim delovnim časom, in jih, kjer je primerno, odpraviti“.
Treba pa je povedati, da člen 2 zakonske uredbe št. 61/2000 s tem, da podjetjem nalaga, da pristojnim organom pošljejo kopijo vsake pogodbe o zaposlitvi za krajši delovni čas, ustvarja administrativno oviro, ki lahko omejuje možnosti za zaposlitev s krajšim delovnim časom, v smislu določbe 5(1)(a) okvirnega sporazuma.
Glede tega je treba poudariti, da iz spisa, ki ga je predložitveno sodišče predložilo Sodišču, ne izhaja, da velja podobna obveznost pošiljanja pogodb, sklenjenih za zaposlitev s polnim delovnim časom.
Trditev italijanske vlade, da je ta obveznost pošiljanja utemeljena s potrebo po boju proti delu na črno in z obveščanjem upravnih organov o ravnanjih delodajalcev, ni prepričljiva. Da lahko te skrbi upravičijo ukrep v postopku v glavni stvari, mora biti ta ukrep sorazmeren s ciljem, ki ga zasleduje. Kot pa je povedal generalni pravobranilec v točkah od 46 do 48 sklepnih predlogov, so na voljo drugi manj omejujoči ukrepi, s katerimi italijanska vlada lahko doseže navedene cilje glede boja proti goljufiji in delu na črno, kar je področje, kjer imajo nacionalni organi že na voljo nadzorne, inšpekcijske in policijske naloge.
Poleg tega, da ta administrativna formalnost pošiljanja bremeni neposredno podjetja, je treba povedati, da člen 2 zakonske uredbe št. 61/2000 izhaja iz sistema kazni, ki določa kazen v višini 15 EUR za vsako pogodbo o zaposlitvi in za vsak dan zamude pri pošiljanju te pogodbe, brez kakršne koli zgornje meje celotnega zneska globe.
Povezava te administrativne formalnosti in tega sistema kazni prispeva k odvračanju delodajalcev od tega, da zaposlujejo s krajšim delovnim časom.
Poleg tega, zaradi stroškov in kazni, ki so s tem povezane, obveznost pošiljanja pogodb o zaposlitvi s krajšim delovnim časom upravnim organom pomeni nevarnost zlasti za majhna in srednja podjetja, ki jih lahko odvrne od načina organiziranja zaposlitve s krajšim delovnim časom, ki pa jo spodbuja Direktiva 97/81, saj ne razpolagajo s takšnimi sredstvi kot velika podjetja.
Ne da bi se bilo treba izreči o razlagi načela enakega obravnavanja med moškimi in ženskami, je treba zato na vprašanje Landesgericht Bozen odgovoriti, da je treba določbo 5(1)(a) okvirnega sporazuma razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki zahteva, da se kopije pogodb o zaposlitvi s krajšim delovnim časom pošljejo upravnim organom v tridesetih dneh od sklenitve navedenih pogodb.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, le-to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:

Določbo 5(1)(a) okvirnega sporazuma o delu s krajšim delovnim časom, sklenjenim med UNICE, CEEP in ETUC, priloženega k Direktivi Sveta 97/81/ES z dne 15. decembra 1997 o okvirnem sporazumu o delu s krajšim delovnim časom, sklenjenim med UNICE, CEEP in ETUC, je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki zahteva, da se kopije pogodb o zaposlitvi s krajšim delovnim časom pošljejo upravnim organom v tridesetih dneh od sklenitve navedenih pogodb.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.