CELEX: 61995CJ0134
Arbejdstagere
Tjenesteydelse bestående i anvisning af arbejdskraft
Lovbestemt monopol

Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 30. marts 1995, indgaaet til Domstolen den 24. april 1995, har Pretura circondariale di Biella i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af de faellesskabsprincipper, som omhandles i EF-traktatens artikel 48, 49, 54 og 90.
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag om betaling af socialsikringsbidrag, som verserer mellem Unità socio-sanitaria locale n_ 47 di Biella (herefter »USSL«) og Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (herefter »INAIL«), der er et offentligt organ for arbejdsulykkesforsikring.
3 I henhold til artikel 1, stk. 1, i lov nr. 1369 af 23. oktober 1960 (herefter »1960-loven«) maa virksomhedsledere ikke give udfoerelsen af rene arbejdsydelser ved hjaelp af arbejdskraft, der er ansat og afloennet af entreprenoeren eller af mellemmand, i entreprise eller underentreprise eller andet, heller ikke til kooperative selskaber, uanset arten af arbejdet eller tjenesteydelsen, som ydelserne vedroerer.
4 USSL havde indgaaet en kontrakt med kooperativet La Famiglia om udfoerelse af sociale opgaver; kontrakten daekkede hele 1987.
5 Ved skrivelse af 21. december 1993 paalagde INAIL USSL at betale 9 200 105 LIT i bidrag til social sikring paa grundlag af den loen, som i perioden fra den 1. januar 1987 til den 31. december 1987 var blevet betalt til arbejdstagere, der havde haft beskaeftigelse i henhold til den omhandlede kontrakt.
6 INAIL fandt, at kontrakten mellem USSL og kooperativet La Famiglia udgjorde en fiktiv henvisning af arbejdskraft, hvilket er forbudt efter 1960-lovens artikel 1, stk. 1, for saa vidt som kooperativets medarbejdere i realiteten udfoerte deres arbejde efter instruks fra USSL's personale. Ifoelge INAIL skulle disse arbejdstagere have vaeret anset for at vaere direkte undergivet USSL, der saaledes som den reelle arbejdsgiver havde pligt til at indbetale bidrag til sikring mod arbejdsulykker og erhvervssygdomme.
7 USSL har ved staevning indleveret til Pretura di Biella den 21. januar 1994 anlagt sag til proevelse af paalaegget fra INAIL.
8 I forelaeggelseskendelsen har retten henvist til 1960-lovens artikel 1, stk. 1, og til artikel 11, stk. 1, i den italienske lov nr. 264 af 29. oktober 1949 (herefter »1949-loven«), hvorefter formidling af arbejdskraft og anden virksomhed som mellemmand mellem udbud og efterspoergsel af loennet arbejde er forbudt uden for den offentlige arbejdsformidling, ogsaa selv om virksomheden udfoeres gratis.
9 Den forelaeggende ret har bemaerket, at beskyttelsen i henhold til den italienske lovgivning er praeceptiv, og at gennemfoerelsen deraf i den aktuelle oekonomiske og politiske situation kan medfoere en yderligere indskraenkning af arbejdsmarkedet ved at ulovliggoere saadanne former for sammenslutninger, som netop sikrer en stoerre konkurrence paa markedet.
10 Paa dette grundlag finder den forelaeggende ret, at 1960-lovens artikel 1, stk. 1, sammenholdt med 1949-lovens artikel 11, der monopoliserer arbejdsformidling hos det offentlige, synes at stride mod de grundlaeggende principper i faellesskabsretten om fri erhvervsudoevelse, frit oekonomisk initiativ, fri etableringsret, fri efterspoergsel og frit udbud samt fri konkurrence, som er omhandlet i EOEF-traktatens artikel 48, 49, 54 og 90, naar henses til, at den italienske stat i hvert fald ikke formaar at sikre frie vilkaar paa arbejdsmarkedsomraadet.
11 Pretura di Biella fandt under disse omstaendigheder, at sagens afgoerelse afhaenger af en fortolkning af de ovennaevnte faellesskabsbestemmelser, og retten har derfor udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende spoergsmaal:
»1) Er forskriften i artikel 1, stk. 1, i lov nr. 1369 af 23. oktober 1960, sammenholdt med artikel 11, stk. 1, i lov nr. 264 af 29. oktober 1949, forenelig med de faellesskabsretlige principper i EOEF-traktatens artikel 48, 49, 54 og 90?
2) Er disse principper umiddelbart anvendelige, saaledes at den italienske bestemmelse ikke kan finde anvendelse?«
12 Henset til sammenhaengen, hvori de af den nationale ret forelagte spoergsmaal indgaar, skal det indledningsvis paapeges, at Domstolen for det foerste ifoelge fast praksis ikke kan traeffe afgoerelse vedroerende et praejudicielt spoergsmaal fra en national retsinstans, naar det klart fremgaar, at den af den nationale retsinstans oenskede fortolkning af en faellesskabsbestemmelse savner enhver forbindelse med realiteten i sagen eller dennes genstand, eller naar problemet er af hypotetisk karakter, og Domstolen ikke raader over de faktiske og retlige oplysninger, som er noedvendige for, at den kan foretage en saglig korrekt besvarelse af de stillede spoergsmaal (dom af 15.12.1995, sag C-415/93, Bosman, Sml. I, s. 4921, praemis 61).
13 I naervaerende sag fremgaar det af hovedsagens akter, at den konkrete ramme for sagen for den nationale ret findes i 1960-lovens artikel 1, stk. 1, der forbyder formidling og virksomhed som mellemmand i arbejdsforhold.
14 De praejudicielle spoergsmaal er imidlertid mere vidtgaaende, da de tillige rejser spoergsmaalet om foreneligheden af 1949-lovens artikel 11, stk. 1, med faellesskabsretten; bestemmelsen forbyder principielt enhver - ogsaa gratis - formidling under hensyn til, at arbejdsformidling er betroet godkendte kontorer.
15 Selv om den forelaeggende ret har begrundet sin tvivl om foreneligheden ved at henvise til indvirkningen paa det italienske arbejdsmarked af en samlet anvendelse af de to naevnte bestemmelser, har Domstolen hverken i forelaeggelseskendelsen eller de skriftlige indlaeg faaet de faktiske og retlige oplysninger, som goer det muligt at fortolke faellesskabsretten, navnlig paa konkurrenceomraadet, paa grundlag af den situation, der er opstaaet paa det italienske marked som foelge deraf.
16 Da den forelaeggende ret desuden har undladt at angive, hvorledes 1949-lovens artikel 11, stk. 1, i sig selv boer finde anvendelse paa den verserende sag, er det alene noedvendigt at besvare dette spoergsmaal i relation til den del, der angaar 1960-lovens artikel 1, stk. 1, og for saa vidt som der herved rejses et problem vedroerende fortolkningen af traktatens bestemmelser om fri bevaegelighed for personer og fri udveksling af tjenesteydelser.
17 Dernaest foelger det af fast retspraksis, at Domstolen under en sag i henhold til traktatens artikel 177 ikke er kompetent til at traeffe afgoerelse om foreneligheden af en national foranstaltning med faellesskabsretten. Domstolen er dog befoejet til at forsyne den nationale ret med alle under faellesskabsretten henhoerende fortolkningsbidrag, som goer det muligt for denne ret at vurdere spoergsmaalet om forenelighed med henblik paa at afgoere den indbragte sag (jf. bl.a. dom af 12.7.1979, sag 223/78, Grosoli, s. 2621, praemis 3).
18 I lyset af den forelaeggende rets henvisning til principperne om fri bevaegelighed for personer og fri udveksling af tjenesteydelser maa de praejudicielle spoergsmaal reelt forstaas saaledes, at det oenskes oplyst, om artikel 48, 52 og 59 er til hinder for en national regel, der forbyder formidling og virksomhed som mellemmand i arbejdsforhold (det foerste spoergsmaal), og om disse bestemmelser har direkte virkning (det andet spoergsmaal).
Det foerste spoergsmaal
19 Ifoelge fast retspraksis kan traktatens artikel 48, 52 og 59 ikke finde anvendelse paa aktiviteter, hvis samtlige deres relevante elementer findes inden for en enkelt medlemsstat (dom af 23.4.1991, sag C-41/90, Hoefner og Elser, Sml. I, s. 1979, praemis 37, af 28.1.1992, sag C-332/90, Steen, Sml. I, s. 341, praemis 9, og af 16.2.1995, forenede sager C-29/94 - C-35/94, Aubertin m.fl., Sml. I, s. 301, praemis 9).
20 Det fremgaar imidlertid af forelaeggelseskendelsen, at kooperativet La Famiglia er et selskab, som udfoerer tjenesteydelser, og som har hjemsted i Italien, samt at kooperativet har leveret ydelser til et offentligt organ, USSL, der ligeledes er etableret i Italien.
21 Som generaladvokaten har bemaerket i punkt 24 i sit forslag til afgoerelse, er der desuden ikke fremkommet oplysninger i sagen, der tyder paa, at de paagaeldende ydelser er blevet eller blot paataenktes udfoert af arbejdstagere fra andre medlemsstater.
22 En situation af denne art har ingen forbindelse med de situationer, som er omhandlet i faellesskabsretten paa omraaderne for fri bevaegelighed for personer eller for fri udveksling af tjenesteydelser.
23 Under disse omstaendigheder boer det foerste praejudicielle spoergsmaal besvares med, at traktatens artikel 48, 52 og 59 ikke finder anvendelse paa en situation som den i hovedsagen foreliggende, hvor samtlige elementer findes inden for en enkelt medlemsstat.
Det andet spoergsmaal
24 I lyset af besvarelsen af det foerste praejudicielle spoergsmaal er det ufornoedent at besvare det andet spoergsmaal.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
25 De udgifter, der er afholdt af den italienske og den tyske regering samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Sjette Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Pretura circondariale di Biella ved kendelse af 30. marts 1995, for ret:
EF-traktatens artikel 48, 52 og 59 finder ikke anvendelse paa en situation, hvor samtlige elementer findes inden for en enkelt medlemsstat.