CELEX: 62002TJ0270
Közösségi védjegy
Bestpartner szóvédjegy
Feltétlen kizáró okok
40/94/EK rendelet 7. cikk (1) bekezdésének b) és c) pontjai
Megkülönböztetésre nem alkalmas megjelölés
Leíró megjelölés

Előzmények
1       A felperes a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20-i 40/94/EK módosított tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.;
magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) alapján 2001. június 20-án közösségi védjegybejelentést tett a Belső
Piaci Harmonizációs Hivatalnál (védjegyek és formatervezési minták) (a továbbiakban: OHIM).
2       A lajstromoztatni kívánt védjegy a bestpartner szómegjelölés volt.
3       A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
1957. június 15-i Nizzai Megállapodás szerinti 36., 38. és 42. osztályba tartozó szolgáltatásokkal kapcsolatban tették, az
alábbi leírással:
–       A 36. osztályba tartozó „biztosítás, biztosítási tanácsadás, biztosítások közvetítése; pénzügyi szolgáltatások, pénzügyi tanácsadás,
tanácsadás takarék- és befektetési ügyekben, beruházási tanácsadás; pénzügyi elemzés, befektetésközvetítés, különösen alapok
vonatkozásában; tőkebefektetés; vagyonkezelés harmadik személyek részére; ingatlanszerzési tanácsadás, ingatlankezelés tervezése
harmadik személyek részére”;
–       A 38. osztályba tartozó „internetes szolgáltatás, azaz információk létrehozása, feldolgozása és nyújtása az interneten keresztül”;
–        A 40. osztályba tartozó „adatfeldolgozás harmadik személyek részére; szöveg- és adatfeldolgozás, valamint folyamatirányítás
céljából történő programfejlesztés, -kidolgozás, -javítás és -frissítés; műszaki és alkalmazási tanácsadás számítógépek és
adatfeldolgozó programok tekintetében; internetszolgáltatói szolgáltatás, azaz az interneten jelentkező ágazatspecifikus problémák
megoldására szolgáló programok kidolgozása, weblapok alkotása és tervezése, azaz internethozzáférés és hálózati kapcsolat
létrehozása, fenntartása és karbantartása.”
4       2002. január 2-i határozatával az elbíráló a 40/94 rendelet 38. cikke alapján elutasította a lajstromozás iránti kérelmet
a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontjaira, valamint (2) bekezdésére hivatkozással, azzal az indokolással, hogy
a bejelentett megjelölés gyakori kifejezés, és azt olyan leíró reklámjelmondatnak tekintenék, amely – legalábbis az Európai
Unió angol ajkú területein – nem rendelkezik megkülönböztető képességgel. 2002. február 27-én a felperes a 40/94 rendelet
59. cikke alapján fellebbezést nyújtott be az elbíráló határozata ellen az OHIM-nál.
5       2002. június 26-i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) a harmadik fellebbezési tanács a fellebbezést azzal
az indokolással utasította el, hogy a bejelentett megjelölés egyrészt nem rendelkezik megkülönböztető képességgel, másrészt
kizárólag leíró elemekből áll.

A felek kérelmei
6       A felperes azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       helyezze hatályon kívül a megtámadott határozat;
–       az OHIM-ot kötelezze az eljárási költségek viselésére.
7       Az OHIM azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       utasítsa el a keresetet;
–       a felperest kötelezze az eljárási költségek viselésére.

Indokolás

A felek érvei
8       A felperes keresetét egyrészt a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapozza, mely szerint a fellebbezési
tanács rosszul ítélte meg a bejelentett védjegy megkülönböztető képességét, másrészt a rendelet 7. cikke (1) bekezdése c)
pontjának megsértésére, mely szerint a fellebbezési tanács helytelenül alkalmazta a rendelkezésre állás szükségességével kapcsolatos
feltételt.
9       A felperes előadja, hogy mind a „best”, mind a „partner” fogalmak eltérően értelmezhetők. Az e fogalmak kombinációjaként keletkező
bestpartner szónak nincs is egyértelmű jelentése, és lehetővé teszi, hogy a célzott – átlagos, ám a biztosítási és pénzügyi
szolgáltatások területén különösen figyelmes és körültekintő – fogyasztói kör a felperes által nyújtott szolgáltatások között
különbséget tegyen. A bestpartner szó ilyen egybeírt formában neologizmus, szótárban nem található kifejezés, amelyet az egyes
részei alapján külön kell megvizsgálni.
10     A felperes szerint ezért az általa pénzügyi- és biztosítási szolgáltatások, valamint internetes adatfeldolgozás védjegyeként
lajstromoztatni kívánt megjelölés ezen szolgáltatások tekintetében nem leíró jellegű. Ennélfogva nem áll fenn a rendelkezésre
állás szükségessége, amely alapját képezi a bejegyzés megtagadásának. A felperes e tekintetben az Elsőfokú Bíróság T‑135/99. sz.,
Taurus-Film kontra OHIM [Cine Action] ügyben 2001. január 31-én hozott ítéletének (EBHT 2001., II‑379. o.) 29. pontjára hivatkozik,
amikor azt állítja, hogy valamely megjelölés nem leíró jellegű akkor, ha a megjelölés és a szolgáltatás közötti kapcsolat
bizonytalan és határozatlan. A felperes szerint csak azok az elemek tartoznak a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c)
pontjában említett kizáró okok közé, amelyek egyértelműen és félreérthetetlen módon, közvetlenül leíró jellegűek. Jelen esetben
a szóban forgó ügyben a bestpartner megjelölés reklámjelmondatnak tekintendő.
11     A megtámadott határozat 4. pontjában említett internetes kutatás eredményével kapcsolatban a felperes kifejti, hogy az a körülmény,
hogy a kérdéses kifejezés az üzleti forgalomban széles körben használatos, nem elégséges ok arra, hogy védjegyként történő
lajstromozását a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján megtagadják. Mint azt a felperes szerint az általa
felhozott, a szóban forgó megjelölés internetes domainnevek körében történő használatát jelző példák is mutatják, ennek a
megjelölésnek az üzleti forgalomban való használata alkalmas annak megjelölésére, hogy a szolgáltatások valamely meghatározott
vállalkozástól származnak.
12     A fenti körülményekből következően a bestpartner megjelölés rendelkezik a megkülönböztető képességnek az ítélkezési gyakorlat
által megkövetelt minimumával (az Elsőfokú Bíróság T‑34/00. sz., Eurocool Logistik kontra OHIM [EUROCOOL] ügyben 2002. február
27-én hozott ítélet [EBHT 2002., II‑683. o.] 39. pontja). A megkülönböztető képesség hiánya nem származhat pusztán annak megállapításából,
hogy a szóban forgó megjelölés nem tartalmaz többletgondolatot, vagy hogy az nem szokatlan vagy meglepő (az Elsőfokú Bíróság
T‑87/00. sz., Bank für Arbeit und Wirtschaft kontra OHIM [EASYBANK] ügyben 2001. április 5-én hozott ítéletének [EBHT 2001.,
II‑1259. o.] 39. pontja).
13     Egyebekben az a tény, hogy hasonló védjegyek – úgymint bestpartner classic és bestpartner topinvest – az OHIM-nál és a Közösség
tagállamaiban lajstromozásra kerültek, annak jeleként értékelhető, hogy a bejelentett megjelölés alkalmas arra, hogy védjegyként
lajstromozzák.
14     Végül a felperes az OHIM elé terjesztett érvelésre hivatkozik és előadja, hogy az keresetének integráns részét képezi.
15     Az OHIM a felperes teljes érvelését vitatja. A fellebbezési tanács jogosan tagadta meg a felperes által bejelentett védjegy
bejegyzését, különösen mivel az többek között nem rendelkezik a megkülönböztető képesség szükséges minimumával.

Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
16     Mindenekelőtt a felperes keresetlevelének végén található kérelemmel kapcsolatban kell állást foglalni, miszerint az általa
az OHIM-nál benyújtott írásbeli beadvány „a fölösleges ismétlések elkerülése végett” teljes terjedelmében a kereset részének
tekintendő. Jóllehet a Bíróság eljárási szabályzata 44. cikkének 1. §-ára – amely az eljárási szabályzat 130. cikkének 1. §-a
és 132. cikkének 1. §-a alapján a szellemi tulajdon terén is alkalmazandó – vonatkozó állandó ítélkezési gyakorlat szerint
a keresetlevél szövegének egyes pontjait alá lehet támasztani és ki lehet egészíteni a mellékletként csatolt ügyiratkivonatokra
történő hivatkozással, ám a további iratokra történő általános hivatkozás nem pótolja a jogi érvelés azon lényeges elemeinek
hiányát, amelyeket a keresetlevélnek a fent említett előírások szerint tartalmaznia kell (az Elsőfokú Bíróság T‑305/94-T‑307/94.,
T‑313/94-T‑316/94., T‑318/94., T‑325/94., T‑328/94., T‑329/94. és T‑335/94. sz., Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra
Bizottság ügyekben 1999. április 20-án hozott ítéletének [EBHT 1999., II-931. o.] 39. pontja). Mivel a felperes a keresetlevélben
az általa az OHIM-hoz benyújtott iratokra hivatkozik, a kereset elfogadhatatlan, mivel ez az általános utalás nem kapcsolható
a keresetlevélben előadott jogalaphoz.
17     Elsősorban azt kell érdemben felidézni, hogy a 40/94. rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében a „megjelölés,
amely nem alkalmas megkülönböztetésre”, nem részesülhet védjegyoltalomban.
18     Ezenfelül a 40/94 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése értelmében az (1) bekezdést „akkor is alkalmazni kell, ha a kizáró ok
csak a Közösség egy részében áll fenn.”
19     Valamely megjelölés megkülönböztető képessége egyrészről azon szolgáltatások és áruk vonatkozásában ítélhető meg, amelyre
a lajstromozást kérték, másrészről az érintett vásárlóközönség által a megjelölésnek tulajdonított értelem szempontjából kell
értékelni (vö. például az Elsőfokú Bíróság T‑355/00. sz., DaimlerChrysler kontra OHIM ügyben [TELE AID] 2002. március 20-án
hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑1939. o.] 51. pontjával).
20     Ezen túlmenően nem csupán az összetételt alkotó szavak kifejezett és közvetlen értelmére kell tekintettel lenni, hanem az
általa közvetített másodlagos jelentésre is.
21     A szóban forgó ügyben a felek előterjesztésükben azt a tényt állították az előtérbe, hogy a „best” és a „partner” angol szavak,
ám megállapítható, hogy ezek a szavak esetleges csekély eltéréssel a Közösség más nyelvein, így hollandul és németül is léteznek.
Mivel azonban valamely védjegy lajstromozásának megtagadásához elegendő, hogy valamely kizáró ok a Közösség egy részén álljon
fenn, egyértelmű, hogy amennyiben megállapítást nyerne valamely kizáró ok fennállása a Közösség angol ajkú részében, mely
két tagállamot foglal magában, e kizáró ok fennállása nem lenne kihatással a szóban forgó jogvita kimenetelére a Közösség
más részeiben. Következésképpen a szóban forgó eljárás szempontjából abból kell kiindulni, hogy az irányadó fogyasztói kör
angol ajkú.
22     Ezenfelül figyelembe kell venni, hogy a bejelentéssel érintett szolgáltatások sajátosságaiból adódóan az irányadó fogyasztói
kör különösen körültekintő és figyelmes fogyasztókból áll.
23     A szóban forgó megjelölés kizárólag az angol nyelvű „best” és „partner” szavakból tevődik össze. A „best” szó a minőség fogalmára
utal, és azt adja a célzott fogyasztói kör tudomására, hogy a legjobb minőségű áruról vagy szolgáltatásról van szó. A „partner”
szót különböző összefüggésekben használják, így a szolgáltatásnyújtás területén is, kapcsolatok vagy partneri viszony leírására,
és ezáltal a megbízhatóság és a tartósság pozitív tartalmú mögöttes jelentésének közvetítésére. A fellebbezési tanács a megtámadott
határozat 24. pontjában helyesen állapította meg, hogy a modern reklámok nyelvhasználatban ez a kifejezés arra szolgál, hogy
a szolgáltatásnyújtó és a fogyasztó kapcsolatát leírja oly módon, hogy az egyik a másik „üzleti partnere”.
24     A fentiekből megállapítható, hogy a „best” és a „partner” szavak olyan általános fogalmak, amelyek csupán valamely vállalkozás
által ügyfeleiknek nyújtott szolgáltatás minőségét írják le (vö. ennek kapcsán az Elsőfokú Bíróság T‑19/99. sz., DKV kontra
OHIM ügyben [COMPANYLINE] 2000. január 12-én hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑1. o.] 26. pontját, amelyet megerősített a
Bíróság C‑104/00. P. sz., DKV kontra OHIM ügyben fellebbezés tárgyában hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑7561. o.] 13-25. pontja).
25     Következésképpen e szavak mindegyike önmagában is az érintett szolgáltatásokat írja le. Azok a fogalmak, amelyek egyes árukat
vagy szolgáltatásokat írnak le, nem alkalmasak megkülönböztetésre ezen áruk vagy szolgáltatások tekintetében (az Elsőfokú
Bíróság T‑323/00. sz., SAT.1 kontra OHIM ügyben [SAT.2] 2002. július 2-án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑2839. o.] 40. pontja;
az ítélet ellen fellebbezés van folyamatban). Más következtetésre akkor lehetne jutni, ha a két szó egybeírásával létrejött
fogalomnak más jelentése lenne, mint a két egymás mellé tett szónak.
26     A két szó grafikai vagy tartalmi változtatás nélküli egybeírása nem eredményez olyan többletjelleget, amely a megjelölést
összességében alkalmassá tehetné arra, hogy az érintett vásárlóközönség a felperes szolgáltatásait más vállalkozások szolgáltatásaitól
megkülönböztesse (lásd ennek kapcsán a COMPANYLINE-ítélet [hivatkozás a 24. pontban] 26. pontját). A bestpartner szómegjelölés
ugyanis éppúgy a két alkotó szó jelentését – „legjobb partner” – fejezi ki, mint az ugyanezekből a szavakból képezett, de
különírt „best partner” kifejezés. Az a tény, hogy az – akár külön-, akár egybeírt – fogalom nem szerepel a szótárakban, nem
változtat ezen a megítélésen.
27     Következésképpen a bestpartner megjelölés az adott fogyasztói kör tekintetében nem rendelkezik az ítélkezési gyakorlat által
megkövetelt megkülönböztető képesség minimális mértékével (lásd az EUROCOOL-ítélet [hivatkozás a 12. pontban] 39. pontját),
és ezért a fellebbezési tanács helyesen döntött úgy, hogy a szóban forgó bejelentés a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének
b) pontjában meghatározott ok miatt nem teszi lehetővé a lajstromozást.
28     A 40/94 rendelet 7. cikkének (1) bekezdése szerint valamely megjelölés már abban az esetben sem lajstromozható közösségi védjegyként,
ha a felsorolt feltétlen kizáró okoknak csak egyike fennáll (a COMPANYLINE-ítélet [hivatkozás a 24. pontban] 30. pontja).
Mindezekből következően a szóban forgó kereset elutasítandó anélkül, hogy szükséges lenne a felperes által a 40/94 rendelet
7. cikke (1) bekezdésének c) pontjára vonatkozóan tett előterjesztésének vizsgálata.

A költségekről
29     Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 87. cikkének 2. §‑a szerint az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek
viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a felperes pervesztes lett, az OHIM kérelmének megfelelően kötelezni kell
a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján,
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (második tanács)
a következőképpen határozott: :
1)
A keresetet elutasítja.
2)
A felperest kötelezi a költségek viselésére.
Pirrung
Meij
Forwood
Kihirdetve Luxembourgban, a 2004. július 8-i nyilvános ülésen.
H. Jung

J. Pirrung
hivatalvezető

elnök
*
Eljárás nyelve: német.