CELEX: 62005CJ0020
98/34/EK irányelv
Információszolgáltatási eljárás a műszaki szabványok és szabályok terén
A műszakiszabály-tervezetek közlésének kötelezettsége
Az értékesített CD-lemezek után járó szerzői jogdíjak beszedéséért felelős nemzeti testület megkülönböztető jelzésének feltüntetését előíró nemzeti törvény
A »műszaki szabály« fogalma

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EK 3. és 23–27. cikkének, valamint az 1998. július 20-i 98/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (
HL L 217., 18. o.
; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 21. kötet, 8. o.) módosított, a műszaki szabványok és szabályok terén történő információszolgáltatási eljárás és az információs társadalom szolgáltatásaira vonatkozó szabályok megállapításáról szóló, 1998. június 22-i 98/34/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek (
HL L 204., 37. o.
; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 20. kötet, 337. o., a továbbiakban: 98/34 irányelv), a bérleti jogról és a haszonkölcsönzési jogról, valamint a szellemi tulajdon területén a szerzői joggal szomszédos bizonyos jogokról szóló, 1992. november 19-i 92/100/EGK tanácsi irányelvnek (
HL L 346., 61. o.
; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 120. o.), továbbá az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló, 2001. május 22-i 2001/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek (
HL L 167., 10. o.
; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 230. o.) az értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a K. J. W. Schwibbert ellen a szerzői jogdíjak beszedéséért felelős nemzeti testület megkülönböztető jelzését nem tartalmazó CD lemezek (a továbbiakban: CD-k) birtoklása miatt Olaszországban indult büntetőeljárás keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
A közösségi szabályozás
Az 1983. március 28-i 83/189/EGK tanácsi irányelv (
HL L 109., 8. o.
) bevezette a közösségi jogba a műszaki szabványok és szabályok terén történő információszolgáltatási eljárást.
A 83/189 irányelv 12. cikkének szövege a következő:
„(1)   A tagállamok hatályba léptetik azokat az intézkedéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek az értesítést követő tizenkét hónapon belül megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
(2)   A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadtak el.”
A 83/189 irányelvet több alkalommal lényegesen módosították. A 98/34 irányelv e módosításokat foglalta egységes szerkezetbe.
A 98/34 irányelv 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában a következő meghatározásokat kell alkalmazni:
1.
»termék«: minden iparilag előállított termék és mezőgazdasági termék, beleértve a haltermékeket is;
[…]
3.
»műszaki leírás«: egy dokumentumban szereplő részletes leírás, amely egy termék előírt tulajdonságait határozza meg, ilyen például a minőségi színvonal, a teljesítmény, a biztonság vagy a méretek, beleértve a termékre alkalmazandó olyan követelményeket, mint a termék megnevezése, a terminológia, a jelképek, a vizsgálat és a vizsgálati módszerek, a csomagolás, a jelölés vagy címkézés és a megfelelőségértékelési eljárások.
[…]
4.
»egyéb követelmények«: a műszaki leíráson kívüli egyéb olyan követelmény, amelyet a termékre különösen a fogyasztók vagy a környezet védelme céljából írnak elő, és amely befolyásolja a termék forgalomba hozatal utáni életciklusát, ilyen követelmény például a használat, az újrafeldolgozás, az újrafelhasználás vagy hulladékkezelés feltételei, ha ezek a feltételek jelentősen befolyásolhatják a termék összetételét vagy természetét, valamint értékesítését;
[…]
11.
»műszaki szabály«: műszaki leírások és más követelmények vagy szolgáltatásra vonatkozó szabályok, beleértve a vonatkozó közigazgatási rendelkezéseket is, amelyek betartása az értékesítés, a szolgáltatásnyújtás, valamely szolgáltató létrehozása vagy a valamely tagállamban vagy annak nagyobb részén történő használat esetén
de jure
vagy
de facto
kötelező, valamint a tagállamok törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezései, kivéve a 10. cikkben foglaltakat, amelyek megtiltják valamely termék gyártását, behozatalát, értékesítést vagy használatát, vagy valamely szolgáltatás nyújtását vagy használatát, illetve valamely szolgáltató létrehozását.
[…]”
A 98/34 irányelv 8. és 9. cikke kötelezővé teszi a tagállamok számára, egyrészt, hogy közöljék az Európai Közösségek Bizottságával az olyan műszakiszabály-tervezeteket, amelyek ezen irányelv hatálya alá tartoznak, kivéve ha az csupán valamely nemzetközi vagy európai szabvány szövegének egyszerű átültetése – ebben az esetben a megfelelő szabványra történő hivatkozás is elegendő –, másrészt, hogy több hónappal elhalasszák a műszakiszabály-tervezet elfogadását annak érdekében, hogy lehetőséget nyújtsanak a Bizottság számára, annak megvizsgálására, hogy az összeegyeztethető-e a közösségi joggal, különösen az áruk szabad mozgásával, vagy, hogy az érintett területen irányelvre, rendeletre vagy határozatra tegyenek javaslatot.
A 92/100 irányelv célja a szerzői és szomszédos jogok hatálya alá tartozó művek jogi védelmének harmonizációja. Az irányelv célja biztosítani a szerzők és az előadóművészek számára az őket megillető jövedelmet. Ennek érdekében a 92/100 irányelv kimondja, hogy a tagállamok rendelkeznek a szerzői jogi védelemben részesülő művek eredeti vagy többszörözött példányai és egyéb, az ezen irányelv 2. cikke (1) bekezdésében említett védelem alatt álló teljesítmények bérbeadásának és haszonkölcsönbe adásának engedélyezéséről, illetve megtiltásáról. A 92/100 irányelvnek a szerzői jogokkal szomszédos jogokról szóló II.fejezetének 9. cikke arról rendelkezik, hogy a tagállamok kizárólagos jogot biztosítanak arra, hogy az említett cikkben felsorolt teljesítményeket adásvétel útján vagy egyéb módon a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tegyék.
A nemzeti szabályozás
A szerzői jogról szóló, 1941. április 22-i 233. számú törvény (a GURI 1941. július 16-i 166. száma; a továbbiakban: 1941. évi törvény) értelmében a jogvédett alkotásokat tartalmazó bármely adathordozón a megkülönböztető jelzés feltüntetése a hitelesítés módja és olyan biztosíték, amely lehetővé teszi a jogosított termékek kalóztermékektől való megkülönböztetését. A Società Italiana degli Autori ed Editori (olasz szerzői jogvédő egyesület)
ad hoc
alapon szerveződött közjogi testület érdekvédelmi, közvetítői és tanúsítási feladatokkal. A törvényben ennek megfelelően előírt megkülönböztető jelzés a „SIAE” kezdőbetűket tartalmazza.
Az 1987. március 27-i 121/87. számú törvény (a GURI 1987. március 28-i 73. száma) a „SIAE” megkülönböztető jelzés feltüntetésének kötelezettségét egyéb szellemi alkotásokat tartalmazó adathordozókra is kiterjesztette.
A 92/100 irányelv átültetésekor az olasz jogalkotó a 121/87. számú törvényt hatályon kívül helyező, 1994. november 16-i törvényerejű rendelettel (a GURI 1994. december 16-i 293. száma) beiktatott az 1941. évi törvénybe egy rendelkezést, a 171b. § (1) bekezdésének c) pontját, amely konkrét büntetőjogi szankciókról rendelkezik, és amelynek szövege a következő:
„Három hónaptól három évig terjedő börtönbüntetéssel és 500000–6000000 ITL összegű bírság megfizetésével büntetendő, aki:
[…]
c)
videokazettát, zenei kazettát vagy bármely más, filmművészeti vagy audiovizuális alkotások, illetőleg mozgóképsor hang- vagy videofelvételét tartalmazó olyan adathordozót ad el vagy ad bérbe, amelyen nem szerepel az olaszországi szerzők és kiadók (SIAE) a jelen törvénynek és végrehajtási rendeletének megfelelő jelzése,
[…]”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
A Procura della Repubblica presso il Tribunale civile e penale di Forlì (a forlìi polgári és büntetőbíróság mellett működő ügyészség) 2000. február 12-én a K.J.W.S. Srl elnevezésű társaság törvényes képviselője, az olaszországi lakóhellyel rendelkező K. J. W. Schwibberttel szemben nyomozást indított, amely megerősítette, hogy az említett személynek a fenti társaság raktáraiban 2000. február 9-én és 10-én számos olyan eladásra szánt CD volt a birtokában, amely Giorgio De Chirico és Mario Schifano festőművészek alkotásainak reprodukcióit tartalmazta. A CD-ken, amelyeket – kulturális eseményeken történő eladás céljára – más társaságok megbízásából Németországból importáltak, nem szerepelt a „SIAE” megkülönböztető jelzés.
A Guardia di Finanza – Comando di Tenenza di Cesena (a vám- és pénzügyőrség cesenai parancsnoksága) tagjai által 2000. február 9-én és 10-én lefolytatott nyomozási cselekmények keretében – a büntetőeljárási törvénynek megfelelően – sor került az említett CD-k lefoglalásáról szóló jegyzőkönyv felvételére, amelyben említést tettek arról, hogy az első vizsgálat alapján a vagyontárgyak hamisítványnak tűnnek.
2001. május 23-án a Procura della Repubblica presso il Tribunale civile e penale di Forlì K J. W. Schwibbert ellen büntetőeljárást indított, akit az 1941. évi törvény 171b. §-a (1) bekezdésének c) pontjában hivatkozott bűncselekmény elkövetésével gyanúsított, majd ellene az előbb említett bíróság előtt vádat emelt.
A Tribunale civile e penale di Forlì előtti tárgyalásra 2004. december 14-én került sor. A tárgyalási jegyzőkönyvben a kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy K. J. W. Schwibbert ellen nem a művek visszaélésszerű többszörözése a vád, mivel a nevezett személy rendelkezik a szükséges engedélyekkel, hanem kizárólag az, hogy a CD-ken nem szerepel a „SIAE” megkülönböztető jelzés.
A tárgyalás során K. J. W. Schwibbert ügyvédje felkérte az említett bíróságot arra, hogy terjesszen előzetes döntéshozatali kérdést a Bíróság elé. A Tribunale civile e penale di Forlì helyt adott a kérelmének, de az előzetes döntéshozatalra utaló határozatában egyszerűen mellékelte az ügyvéd beadványát, és nem fogalmazott meg konkrét kérdéseket.
2006. július 17-én a Bíróság az eljárási szabályzata 104. cikke 5. §-ának megfelelően felvilágosítást kért a kérdést előterjesztő bíróságtól. A válasz 2006. október 31-én érkezett meg a Bírósághoz.
A válasz alapján a Tribunale civile e penale di Forlì a következő kérdést fogalmazta meg:
„A »SIAE« jelzésre vonatkozó nemzeti rendelkezések összeegyeztethetőek-e az EK 3. cikkel, valamint az EK 23–27. cikkel, a 98/34 irányelv 1., 8., 10. és 11. cikkével, továbbá a 92/100 és a 2001/29 irányelvvel?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
A kérdés elfogadhatóságáról
Az olasz kormány írásbeli észrevételeiben és a tárgyalás során is kifejtette, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést – mint elfogadhatatlant – el kellene utasítani. Szerinte ugyanis a kérdés nem tartalmazza a szükséges információkat ahhoz, hogy a Bíróság érdemi választ tudjon adni a felvetett kérdésre. E tekintetben az olasz kormány azt állítja, hogy a Bíróság alapokmányának 20. cikkében foglalt követelményekkel ellentétben az említett kérdés nem fejti ki pontosan azokat az indokokat, amelyek miatt a közösségi jogszabályok értelmezésére van szükség, továbbá nem tünteti fel egyértelműen azokat a nemzeti rendelkezéseket, amelyek az alapügyben ténylegesen alkalmazandóak. Mindenesetre a kérdés irreleváns az említett jogvita megoldása szempontjából.
A Bizottság az írásbeli észrevételeiben azt hangsúlyozza, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést, annak az EK 3. cikket és az EK 23–27. cikket, valamint a 92/100 irányelvet érintő részében – az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban foglalt megfelelő információk hiányában – elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.
Emlékeztetni kell arra, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatokban előadott információknak nemcsak azt kell lehetővé tenniük, hogy a Bíróság érdemi választ adjon, hanem azt is, hogy a tagállamok kormányai, valamint az egyéb érdekelt felek a Bíróság alapokmánya 23. cikkének megfelelően benyújthassák észrevételeiket (lásd a
C-422/98. sz., Colonia Versicherung és társai ügyben 1999. március 2-án hozott végzés [EBHT 1999., I-1279. o.
] 5. pontját). A Bíróság feladata az, hogy ügyeljen ennek a lehetőségnek a biztosítására, figyelembe véve azt, hogy a fent hivatkozott rendelkezés értelmében csak az előzetes döntéshozatalra utaló határozatokról tájékoztatják az érdekelt feleket (lásd a
141/81–143/81. sz., Holdijk és társai egyesített ügyekben 1982. április 1-jén hozott ítélet [EBHT 1982., 1299. o.
] 6. pontját; a
C-326/95. sz. Banco de Fomento e Exterior ügyben 1996. március 13-án hozott végzés [EBHT 1996., I-1385. o.
] 7. pontját, valamint a
C-176/96. sz., Lehtonen és Castors Braine ügyben 2000. április 13-án hozott ítélet [EBHT 2000., I-2681. o.
] 23. pontját). A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint tehát elengedhetetlen, hogy a nemzeti bíróság legalább minimális magyarázattal szolgáljon arra vonatkozóan, hogy miért azokat a közösségi rendelkezéseket választotta, amelyeknek az értelmezését kéri, továbbá arra az összefüggésre vonatkozóan, amelyet a szóban forgó rendelkezések és a jogvitára alkalmazandó nemzeti jogszabályok között megállapít (lásd többek között a
C-116/00. sz. Laguillaumie-ügyben 2000. június 28-én hozott végzés [EBHT 2000., I-4979. o.
] 16. pontját, valamint a
C-94/04. és C-202/04. sz., Cipolla és társai egyesített ügyben 2006. december 5-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-11421. o.
] 38. pontját).
Jelen esetben a kérdést előterjesztő bíróság, ahogyan azt ennek az ítéletnek a 17. pontja is megállapítja, a Bíróság kérésére felvilágosítást adott az alapügy tényeire, valamint a nemzeti és a közösségi jogi háttérre vonatkozóan. Ezenkívül a Società Italiana degli Autori ed Editori, az olasz kormány és a Bizottság – a szóban forgó bíróság által szolgáltatott információk alapján – lehetségesnek ítélte az észrevételek Bíróság elé terjesztését.
A 98/34 irányelv esetében az érdekelt felek álláspontja eltér azt illetően, hogy a „SIAE” betűszó feltüntetésének kötelezettsége vonatkozik-e a kérdéses CD-kre, és adott esetben azt illetően, hogy ezt a kötelezettséget mely időpontban terjesztették ki az említett adathordozókra: a műszakiszabály-tervezetek közlésére vonatkozó kötelezettségnek a közösségi jogba való bevezetése előtt vagy után. Jelen esetben nem vitatott, hogy K. J. W. Schwibbert ellen büntetőeljárás indult az említett „SIAE” betűszó feltüntetésének elmulasztása miatt. A feltüntetési kötelezettség olasz jogba való tényleges bevezetésének időpontja azonban a nemzeti jog értelmezésének körébe tartozó kérdés, amely nem tartozik a Bíróság hatáskörébe. Mindenesetre az ezzel kapcsolatos bizonytalanság nem olyan természetű, hogy lehetetlenné tenné a Bíróság számára az érdemi válaszadást a feltett kérdésre, ahogyan azt a kérdést előterjesztő bíróság a felvilágosításra irányuló kérdésre adott válaszában kifejtette.
Ilyen körülmények között a Bíróság úgy ítéli meg, hogy megfelelően tájékoztatták ahhoz, hogy megválaszolhassa a 98/34 irányelvre vonatkozó kérdést.
Az EK 3. cikk, az EK 23–27. cikk, valamint a 92/100 irányelv értelmezését illetően viszont meg kell állapítani, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem tartalmazza a szükséges információkat ahhoz, hogy a Bíróság a kérdést előterjesztő bíróságnak érdemi választ tudjon adni.
Emlékeztetni kell arra ugyanis, hogy az EK-Szerződés hivatkozott cikkei tiltják a tagállamok között a behozatali és kiviteli vámokat, valamint minden más, azokkal azonos hatású díjat. A 92/100 irányelv a bérleti jogra és a haszonkölcsönzési jogra, valamint a szellemi tulajdon területén a szerzői joggal szomszédos bizonyos jogokra vonatkozó szabályokat harmonizálja.
Ezen túlmenően a kérdést előterjesztő bíróság által az alapügy ténybeli hátterére vonatkozóan megadott információk nem teszik lehetővé a CD-k előállítási helyének teljes bizonyossággal történő meghatározását és annak megállapítását, hogy azokat ténylegesen importálták Olaszországba. A nemzeti jogi háttérre vonatkozó információk nem biztosítanak a Bíróság számára kellő tájékoztatást a „SIAE” jelzés megszerzéséért járó pénzügyi ellentételezés jellegéről annak megállapításához, hogy az EK-Szerződés hivatkozott cikkei értelmében vámról vagy azzal azonos hatású díjról van-e szó. Végezetül ezek az információk annak értékelését sem teszik lehetővé, hogy az ilyen nemzeti rendelkezések ellentétesek-e a 92/100 irányelvvel.
E körülmények között nem hozható határozat arról a kérdésről, hogy az olyan kötelezettség, mint az alapügyben vitatott, ellentétes-e az EK 3. és EK 23–27. cikk, valamint a 92/100 irányelv rendelkezéseivel.
Ezenfelül pontosítani kell, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés a 2001/29 irányelv értelmezésére is vonatkozik. Ez az irányelv többek között a 92/100 irányelv által létrehozott alapelveken és szabályokon alapul, és ez utóbbit módosítja. A 2001/29 irányelv elfogadására 2001. május 22-én került sor, és annak 13. cikke arról rendelkezik, hogy a tagállamoknak legkésőbb 2002. december 22-ig meg kell felelniük ennek az irányelvnek. Az alapügyben szóban forgó események azonban 2000 februárjában történtek, amikor a kérdéses irányelv elfogadására még nem került sor. Ennek alapján az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés, annak a 2001/29 irányelv értelmezésére vonatkozó részében, elfogadhatatlan.
Következésképp az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést kizárólag a 98/34 irányelv értelmezése vonatkozásában lehet elfogadhatónak tekinteni.
Az ügy érdeméről
Kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra kér választ, hogy ellentétesek-e a 98/34 irányelv 1., 8., 10. és 11. cikkével az alapügyben szóban forgó rendelkezésekhez hasonló nemzeti rendelkezések, amennyiben a szellemi alkotások többszörözése esetében előírják az azokat tartalmazó adathordozón a Società Italiana degli Autori ed Editori nevéből alkotott betűszó feltüntetését.
E tekintetben a Bíróság elé terjesztett ügyiratokból látható, hogy az alapügyben K. J. W. Schwibbert ellen büntetőeljárás indult a szóban forgó megkülönböztető jelzés képzőművészeti alkotásokat tartalmazó CD-ken történő feltüntetésének elmulasztása miatt. Indokolt tehát megvizsgálni, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott közösségi jogszabályokkal ellentétesek-e az ilyen kötelezettséget előíró nemzeti rendelkezések.
Először is azt kell megvizsgálni, hogy az ilyen betűszó feltüntetésének kötelezettsége „műszaki szabálynak” minősül-e a 98/34 irányelv 1. cikke értelmében. Amennyiben igen, ellenőrizni kell, hogy a műszakiszabály-tervezetről az olasz hatóságok értesítették-e a Bizottságot. Ennek hiányában ugyanis az nem hozható fel K. J. W. Schwibbert ellen (lásd többek között a
C-194/94. sz. CIA Security International ügyben 1996. április 30-án hozott ítélet [EBHT 1996., I-2201. o.
] 48. és 54. pontját; a
C-226/97. sz. Lemmens-ügyben 1998. június 16-án hozott ítélet [EBHT 1998., I-3711. o.
] 33. pontját, valamint a
C-159/00. sz. Sapod Audic ügyben 2002. június 6-án hozott ítélet [EBHT 2002., I-5031. o.
] 49. pontját).
A 98/34 irányelv 1. cikkének 11. pontja alapján a „műszaki szabály” fogalma három kategóriára osztható: az első az említett irányelv 1. cikkének 3. pontja szerinti „műszaki leírás”, a második az ugyanezen irányelv 1. cikkének 4. pontjában meghatározott „egyéb követelmények”, a harmadik pedig valamely termék gyártásának, behozatalának, értékesítésének vagy használatának tilalma, amelyre ugyanezen irányelv 1. cikkének 11. pontja hivatkozik (lásd a
C-267/03. sz. Lindberg-ügyben 2005. április 21-én hozott ítélet [EBHT 2005., I-3247. o.
] 54. pontját).
Ahogyan arról a Bíróság már határozott, a műszaki leírás fogalma előfeltételezi, hogy a nemzeti intézkedés kifejezetten a termékre vagy annak csomagolására vonatkozik, és ennélfogva meghatározza a termék valamely megkövetelt jellemzőjét (lásd e tekintetben a
C-278/99. sz. Van der Burg-ügyben 2001. március 8-án hozott ítélet [EBHT 2001., I-2015. o.
] 20. pontját; a
C-390/99. sz. Canal Satélite Digital ügyben 2002. január 22-én hozott ítélet [EBHT 2002., I-607. o.
] 45. pontját, a fent hivatkozott Sapod Audic ügyben hozott ítélet 30. pontját és a fent hivatkozott Lindberg-ügyben hozott ítélet 57. pontját).
Jelen esetben meg kell állapítani, hogy – amint arra a főtanácsnok asszony indítványának 46. és 48. pontjában rámutatott – a „SIAE” betűszót, amely a fogyasztókat és a nemzeti hatóságokat kívánja tájékoztatni arról, hogy a reprodukciók jogszerűek, konkrétan a szellemi alkotást tartalmazó adathordozón, tehát magán a terméken tüntetik fel. Következésképpen nem pontos a Società Italiana degli Autori ed Editori és az olasz kormány azon állítása, miszerint a szóban forgó jelzés kizárólag a szellemi alkotáshoz kapcsolódik.
Az ilyen betűszó tehát a 98/34 irányelv 1. cikkének 3. pontja értelmében műszaki leírásnak minősül, mivel a jelzés és a címkézés tekintetében az érintett termékekre alkalmazandó követelményekre vonatkozik. Ezért, mivel a szóban forgó leírás betartása e termékek értékesítésére nézve
de jure
kötelező, az említett leírás a szóban forgó irányelv 1. cikke 11. pontjának első albekezdése értelmében műszaki szabálynak minősül (lásd e tekintetben a
C-13/96. sz. Bic Benelux ügyben 1997. március 20-án hozott ítélet [EBHT 1997., I-1753. o.
] 23. pontját).
A 98/34 irányelv 8. cikkének megfelelően „a tagállamok azonnal közölnek a Bizottsággal minden műszakiszabály-tervezetet”. E kötelezettség elmulasztása esetén a műszaki szabály nem érvényesíthető magánszemélyekkel szemben, ahogyan erre a jelen ítélet 33. pontja rámutatott. Ellenőrizni kell tehát azt, hogy jelen esetben a tagállam eleget tett-e a 98/34 irányelv 8. cikkében foglalt kötelezettségének. Amennyiben nem, a szóban forgó műszaki szabály nem érvényesíthető K. J. W. Schwibberttel szemben.
A Società Italiana degli Autori ed Editori és az olasz kormány azt állítja, hogy a szellemi alkotásokat tartalmazó adathordozókon a „SIAE” jelzés feltüntetésére vonatkozó kötelezettséget az 1941. évi törvény – a papíralapú adathordozók esetében – már jóval a releváns közösségi irányelvek hatálybalépése előtt előírta, továbbá azt, hogy az ennek hatálybalépését követően, 1987-ben, majd 1994-ben történt jogszabálymódosítások kizárólag a műszaki fejlődést követő kiigazítások voltak, amelyek csak új adathordozókat vontak az említett kötelezettség tárgyi hatálya alá. Következésképp ezekről a jogszabálymódosításokról nem tájékoztatták a Bizottságot.
Jelen esetben a Bírósághoz eljuttatott ügyiratok alapán úgy tűnik, hogy az alapeljárásbeli ügyben a szóban forgó adathordozók – a képzőművészeti alkotásokat tartalmazó CD-k – esetében a „SIAE” betűszó feltüntetésének kötelezettségét a 685. sz. törvényerejű rendelet tette alkalmazandóvá 1994-ben. Ennek megfelelően az Olasz Köztársaságnak az említett kötelezettségről tájékoztatnia kellett volna a Bizottságot, mivel az azt követően keletkezett, hogy a 83/189 irányelv bevezette a műszaki szabványok és szabályok területén az információszolgáltatási eljárást. A jelen ítélet 23. pontjában foglaltaknak megfelelően azonban a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak ellenőrzése, hogy a szóban forgó kötelezettséget ekkorra ténylegesen bevezették-e az olasz jogba.
A „SIAE” megkülönböztető jelzés feltüntetési kötelezettsége a 83/189 irányelv hatálybalépését követően lett kiterjesztve az alapügy tárgyát képező termékekhez hasonló termékekre, emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a 98/34 irányelv 8. cikke (1) bekezdése első albekezdése második mondatának az a célja, hogy lehetővé tegye a Bizottság számára, hogy a lehető legszélesebb körben tájékozódjon minden műszakiszabály-tervezet tartalmáról, alkalmazási köréről és általános hátteréről, annak érdekében, hogy a lehető leghatékonyabban gyakorolhassa az említett irányelv által ráruházott hatásköröket (lásd többek között a fent hivatkozott CIA Security International ügyben hozott ítélet 50. pontját; a
C-279/94. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1997. szeptember 16-én hozott ítélet [EBHT 1997., I-4743. o.
] 40. pontját, valamint a
C-145/97. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 1998. május 7-én hozott ítélet [EBHT 1998., I-2643. o.
] 12. pontját).
Hasonlóképpen, a fent hivatkozott 8. cikk (1) bekezdése harmadik albekezdésének megfelelően a „tagállamok […] újra közlik a tervezetet, ha olyan változtatásokat hajtanak rajta végre, amelyek jelentős mértékben módosítják azok hatályát […].” Márpedig, amennyiben új adathordozókat, például CD-ket vonnak a „SIAE” betűszó feltüntetésére vonatkozó kötelezettség hatálya alá, az ilyen módosításnak tekintendő (lásd e tekintetben a
C-317/92. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1994. június 1-jén hozott ítélet [EBHT 1994., I-2039. o.
] 25. pontját és a fent hivatkozott Lindberg-ügyben hozott ítélet 84. és 85. pontját).
A Bizottság írásbeli észrevételeiben és a tárgyaláson is megerősítette, hogy az Olasz Köztársaság nem tájékoztatta az említett változásról, állítását az Olasz Köztársaság pedig nem cáfolta.
Márpedig a Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően az értesítési kötelezettség megsértése olyan eljárási hiba az érintett műszaki szabályok elfogadásában, amely e műszaki szabályok alkalmazhatatlanságát eredményezi, és így azok nem érvényesíthetők magánszemélyekkel szemben (lásd a fent hivatkozott CIA Security International ítélet 54. pontját és a fent hivatkozott Lemmens-ügyben hozott ítélet 33. pontját). A magánszemélyek megtámadhatják a szabályok alkalmazhatatlanságát a nemzeti bíróság előtt, amely köteles elutasítani az olyan nemzeti műszaki szabály alkalmazását, amely nem képezte a 98/34 irányelv szerinti értesítés tárgyát (lásd többek között a fent hivatkozott CIA Security International ügyben hozott ítélet 55. pontját és a fent hivatkozott Sapod Audic ügyben hozott ítélet 50. pontját).
Ezen információk ismeretében meg kell állapítani, hogy a 98/34 irányelvet úgy kell értelmezni, hogy az alapügyben szóban forgó rendelkezésekhez hasonló nemzeti rendelkezések, amennyiben azok a 83/189 irányelv végrehajtását követően vezették be az érintett tagállamban történő értékesítésre szánt, képzőművészeti alkotásokat tartalmazó CD-ken a „SIAE” megkülönböztető jelzés feltüntetésének kötelezettségét, olyan műszaki szabályt képeznek, amely – a Bizottság értesítésének hiányában – nem érvényesíthető magánszemély ellen.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:

Az 1998. július 20-i 98/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, a műszaki szabványok és szabályok terén történő információszolgáltatási eljárás és az információs társadalom szolgáltatásaira vonatkozó szabályok megállapításáról szóló, 1998. június 22-i 98/34/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet úgy kell értelmezni, hogy az alapügyben szóban forgó rendelkezésekhez hasonló nemzeti rendelkezések, amennyiben azok a műszaki szabványok és szabályok terén történő információszolgáltatási eljárásról szóló, 1983. március 28-i 83/189/EGK tanácsi irányelv végrehajtását követően vezették be az érintett tagállamban történő értékesítésre szánt, képzőművészeti alkotásokat tartalmazó CD lemezeken a „SIAE” megkülönböztető jelzés feltüntetésének kötelezettségét, olyan műszaki szabályt képeznek, amely – a Bizottság értesítésének hiányában – nem érvényesíthető magánszemélyekkel szemben.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: olasz.