CELEX: 62007TJ0191
Ühenduse kaubamärk
Vastulausemenetlus
Ühenduse sõnamärgi BUDWEISER taotlus
Varasemad rahvusvahelised sõna- ja kujutismärgid BUDWEISER ja Budweiser Budvar
Suhtelised keeldumispõhjused
Määruse (EÜ) nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punktid a ja b
Varasema kaubamärgi tegelik kasutamine
Määruse nr 40/94 artikli 43 lõiked 2 ja 3
Kaitseõiguste rikkumine
Põhjendamine
Määruse nr 40/94 artikkel 73
Dokumentide esitamine hilinemisega
Määruse nr 40/94 artikli 74 lõikega 2 antud kaalutlusõigus

Vaidluse taust
Anheuser-Busch, Inc. esitas 1. aprillil 1996 Siseturu Ühtlustamise Ametile (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (edaspidi „ühtlustamisamet”) nõukogu . aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (
EÜT 1994, L 11, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146) (muudetud kujul) alusel ühenduse kaubamärgi taotluse.
Kaubamärk, mille registreerimist taotleti, on sõnamärk BUDWEISER.
Kaubad, mille jaoks kaubamärgi registreerimist taotleti, kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassi 32 ning vastavad järgmisele kirjeldusele: „õlu, hele õlu, tume õlu, alkohoolsed ja alkoholivabad linnasejoogid”.
Ühenduse kaubamärgi taotlus avaldati 28. juuni 1999. aasta väljaandes
Bulletin des marques communautaires
nr 50/99.
Äriühing Budějovický Budvar, národní podnik (edaspidi „Budvar”) esitas 28. septembril 1999 taotletava kaubamärgi registreerimisele kõigi registreerimistaotlusega hõlmatud kaupade osas määruse nr 40/94 artikli 42 alusel vastulause.
Oma vastulause toetuseks esitas Budvar esiteks määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punktide a ja b alusel järgmised kaubamärgid:
—
rahvusvaheline sõnamärk BUDWEISER (R 238203), registreeritud „igat liiki õlle” jaoks, mis kehtib Saksamaal, Austrias, Beneluxi riikides ning Itaalias;
—
rahvusvaheline kujutismärk (R 674530), registreeritud „linnasejookide” ja „õlle” jaoks, mis kehtib Austrias, Beneluxi riikides, Prantsusmaal ja Itaalias ning on kujutatud järgmiselt:
—
rahvusvaheline kujutismärk (R 614536), registreeritud „õlle” jaoks, mis kehtib Saksamaal, Austrias, Beneluxi riikides, Prantsusmaal ja Itaalias ning on kujutatud järgmiselt:
Teiseks esitas Budvar oma vastulause toetuseks määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 4 alusel mitu päritolunimetust, mis sisaldavad mõistet „budweiser”.
Anheuser-Busch palus 8. juulil 2002 määruse nr 40/94 artikli 43 lõigete 2 ja 3 alusel Budvaril tõendada vastulause toetuseks esitatud kaubamärkide tegelikku kasutamist. Budvar vastas sellele taotlusele .
Vastulausete osakonna 10. juuni 2004. aasta otsusega Budvari vastulause rahuldati ning lükati ühenduse kaubamärgi taotlus tagasi. Vastulausete osakond leidis sisuliselt seda, et Austrias ja Prantsusmaal on taotletava kaubamärgi ja varasema rahvusvahelise kujutismärgi nr 674530 segiajamine tõenäoline.
Anheuser-Busch esitas 23. juunil 2004 määruse nr 40/94 artiklite 57–62 alusel ühtlustamisametile vastulausete osakonna otsuse peale kaebuse.
Ühtlustamisameti teise apellatsioonikoja 11. juuli 2005. aasta otsusega (asi R 509/2004-2) Anheuser-Buschi kaebus rahuldati. Apellatsioonikoja arvates rikkus vastulausete osakond õigusnormi, kui ta leidis, et varasem rahvusvaheline kujutismärk nr 674530 on Austrias ja Prantsusmaal registreeritud alates , samas kui tegelikult hakkas see registreering neis riikides kehtima alates ehk pärast kõnealuse kaubamärgitaotluse esitamist.
Apellatsioonikoda saatis asja tagasi vastulausete osakonnale.
Järjekorras teise otsusega, mis kannab kuupäeva 22. detsember 2005, rahuldas vastulausete osakond Budvari esitatud vastulause uuesti ning jättis ühenduse kaubamärgi taotluse seega rahuldamata.
Vastulausete osakond leidis kõigepealt, et varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) kasutamist ei ole piisavalt tõendatud.
Seetõttu otsustas vastulausete osakond piirata oma kontrolli taotletava kaubamärgi ja varasema rahvusvahelise kujutismärgi nr 614536 võrdlusele, kuna viimati nimetatud kaubamärgi osas nõustus ta Budvari vastulause toetuseks esitatud dokumente arvesse võtma.
Selles osas leidis vastulausete osakond sisuliselt, et Saksamaal, Austrias, Beneluxi riikides, Prantsusmaal ja Itaalias on taotletava kaubamärgi ja varasema rahvusvahelise kujutismärgi nr 614536 segiajamine tõenäoline.
Anheuser-Busch esitas 13. veebruaril 2006 ühtlustamisametile määruse nr 40/94 artiklite 57–62 alusel vastulausete osakonna otsuse peale kaebuse.
Ühtlustamisameti teise apellatsioonikoja 20. märtsi 2007. aasta otsusest jätta kaebus rahuldamata (asi R 299/2006-2, edaspidi „vaidlustatud otsus”) teavitati Anheuser-Buschi .
Kuigi apellatsioonikoda ei vaidlustanud vastulausete osakonna otsust osas, mis puudutab taotletava kaubamärgi ja rahvusvahelise kujutismärgi nr 614536 segiajamise tõenäosust, leidis ta vastupidi vastulausete osakonnale, et varasemat rahvusvahelist sõnamärki BUDWEISER (R 238203) võib arvesse võtta. Apellatsioonikoda järeldas Budvari esitatud tõendite põhjal, et rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) tegelik kasutamine on tõendatud.
Leides, et taotletav kaubamärk ja varasem rahvusvaheline sõnamärk BUDWEISER (R 238203) on identsed ning et kõnealuse ühenduse kaubamärgiga hõlmatud kaubad „õlu, hele õlu, tume õlu, alkohoolsed linnasejoogid” ja asjaomase varasema kaubamärgiga hõlmatud kaubad „igat liiki õlu” on samuti identsed, jõudis apellatsioonikoda järeldusele, et vastulause võib nende kaupade osas määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti a alusel rahuldada. Ülejäänud kaupade osas („alkoholivabad joogid”) leidis apellatsioonikoda, et arvestades asjaomaste kaubamärkide identsust ning kaupade ilmselget sarnasust võib määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b alusel vastulause nende kaupade osas rahuldada.
Poolte nõuded
Anheuser-Busch palub Esimese Astme Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud otsus;
—
teise võimalusena tühistada vaidlustatud otsus niivõrd, kuivõrd sellega rahuldati vastulause kaupade „alkoholivabad joogid” osas;
—
mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt ja Budvarilt.
Ühtlustamisamet ja Budvar paluvad Esimese Astme Kohtul:
—
jätta hagi rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja Anheuser-Buschilt.
Õiguslik käsitlus
1.
Põhinõuded
Anheuser-Busch esitab oma põhinõuete toetuseks kolm väidet, millest esimene põhineb õiguse olla ära kuulatud rikkumisel, teine määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 rikkumisel ning kolmas määruse nr 40/94 artikli 43 lõigete 2 ja 3 rikkumisel.
Esimene väide, mis põhineb õiguse olla ära kuulatud rikkumisel
Poolte argumendid
Anheuser-Busch väidab, et varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) registreering ning kehtivus, millele apellatsioonikoda keskendub, ei ole pooltevahelise vaidluse ese.
Budvar märkis apellatsioonikoja menetluses, et ta esitas 21. jaanuaril 2004 vastulausete osakonnale tõendi varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamise kohta. Anheuser-Busch tunnistab, et seda asjaolu ta apellatsioonikojas ei käsitlenud. Siiski märgib Anheuser-Busch, et tal ei olnud mingit põhjust arvata, et apellatsioonikoda võtab selle tõendi peaaegu kaks aastat pärast lõpliku tõendite esitamise tähtaja –  – möödumist vastu. Anheuser-Busch viitab selles osas kahele ühtlustamisameti otsusele, milles jäeti pärast kindlaksmääratud tähtaega esitatud dokumendid vastu võtmata. Selline väljakujunenud otsustuspraktika on kooskõlas vastulauset käsitlevate ühtlustamisameti juhistega, eriti selle punktiga 1.5.1.
Anheuser-Busch tunnistab, et see väljakujunenud otsustuspraktika ning nimetatud juhised eelnevad Euroopa Kohtu 13. märtsi 2007. aasta otsusele kohtuasjas
C-29/05 P: Siseturu Ühtlustamise Amet
vs.
Kaul (EKL 2007, lk I-2213
). Anheuser-Buschi arvates oleks aga sel ajal, kui ta esitas apellatsioonikojale oma vastuse, s.o , pidanud kehtima vana õiguskord. Anheuser-Busch lisab, et Esimese Astme Kohtu . aasta otsus kohtuasjas
T-308/01: Henkel
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – LHS (UK) (KLEENCARE) (EKL 2003, lk II-3253
); . aasta otsus kohtuasjas
T-164/02: Kaul
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – Bayer (ARCOL) (EKL 2004, lk II-3807
); . aasta otsus kohtuasjas
T-275/03: Focus Magazin Verlag
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – ECI Telecom (Hi-FOCuS) (EKL 2005, lk II-4725
); . aasta otsus kohtuasjas
T-323/03: La Baronia de Turis
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Baron Philippe de Rothschild (LA BARONNIE) (EKL 2006, lk II-2085
) ja . aasta otsus kohtuasjas
T-252/04: Caviar Anzali
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Novomarket (Asetra) (EKL 2006, lk II-2115
) käsitlevad teistsuguseid faktilisi ja õiguslikke asjaolusid.
Neil asjaoludel märgib Anheuser-Busch, et kui apellatsioonikoda kavatses varasemat rahvusvahelist sõnamärki BUDWEISER (R 238203) arvesse võtta, oleks ta pidanud sellest Anheuser-Buschile teatama ning võimaldama viimasel esitada selle kohta omi märkusi. Kuna apellatsioonikoda ei teinud seda, rikkus ta määruse nr 40/94 artiklist 73 tulenevaid kohustusi.
Anheuser-Busch lisab, et vaidlustatud otsus tehti kõigest seitse päeva pärast eespool punktis 26 nimetatud kohtuotsuse Siseturu Ühtlustamise Amet
vs.
Kaul kuulutamist. Anheuser-Buschi sõnul oleks apellatsioonikoda pidanud tal võimaldama kommenteerida nimetatud kohtuotsuse võimalikke tagajärgi käesoleva asja suhtes, sh asjaolu, et võidakse arvestada tõendit varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamise kohta ja muid tõendeid, mis oleks pidanud saabuma 26. veebruaril 2002.
Anheuser-Busch väidab lõpuks, et kaubamärkide segiajamise tõenäosuse osas toob iga menetlusnormi rikkumine kaasa tagajärgi, mis võivad avaldada ühtlustamiseameti otsusele mõju ning seetõttu võib rikkumise tõttu olla asjaomase otsuse tühistamine kohustuslik.
Ühtlustamisamet leiab, et Anheuser-Buschil on olnud võimalik esitada märkusi varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) kohta. Mis puutub eespool punktis 26 viidatud kohtuotsusesse Siseturu Ühtlustamise Amet
vs.
Kaul, siis tõlgendati selles üht kehtivat õigusnormi.
Budvar märgib, et ühtlustamisamet pidi arvestama varasema rahvusvahelise sõnamärgiga BUDWEISER (R 238203) ning Anheuser-Busch ei ole selle varasema õiguse kehtivust apellatsioonikojas vaidlustanud. Mis puutub eespool punktis 26 viidatud kohtuotsusesse Siseturu Ühtlustamise Amet
vs
. Kaul, siis määruse nr 40/94 artiklit 73 ei saa tõlgendada nii, et see kohustab ühtlustamisametit teavitama pooli otsustest, mis võivad ta lõplikku järeldust mõjutada.
Esimese Astme Kohtu hinnang
Esmalt tuleb märkida, et hageja argumendiga, mis põhineb õiguse olla ära kuulatud rikkumisel, väidab ta tegelikult, et rikutud on määruse nr 40/94 artikli 73 teist lauset, milles on sätestatud, et ühtlustamisameti otsuste aluseks võivad olla üksnes põhjused või tõendid, mille osas huvitatud isikutel on olnud võimalik esitada oma seisukoht.
Vastavalt nimetatud sättele võivad ühtlustamisameti apellatsioonikoja otsuse aluseks olla üksnes faktilised või õiguslikud asjaolud, mille kohta huvitatud isikutel on olnud võimalik esitada oma seisukoht (Euroopa Kohtu 21. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas
C-447/02 P: KWS Saat
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2004, lk I-10107
, punkt 42, ja Esimese Astme Kohtu . aasta otsus kohtuasjas
T-242/02: Sunrider
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet (TOP), EKL 2005, lk II-2793
, punkt 59).
See säte tunnustab kaitseõiguste kaitse üldpõhimõtet ühenduse kaubamärgi õiguses (Esimese Astme Kohtu 15. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas
T-320/03: Citicorp
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet (LIVE RICHLY), EKL 2005, lk II-3411
, punkt 21, ja . aasta otsus kohtuasjas
T-317/05: Kustom Musical Amplification
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet (kitarri kuju), EKL 2007, lk II-427
, punkt 26). Vastavalt ühenduse õiguse sellele üldpõhimõttele peab ametiasutuste otsuste adressaatidel, kelle huve märkimisväärselt riivatakse, olema tõhus võimalus oma seisukohtade teatavaks tegemiseks (Euroopa Kohtu . aasta otsus kohtuasjas
17/74: Transocean Marine Paint Association
vs
. komisjon, EKL 1974, lk 1063
, punkt 15; Esimese Astme Kohtu . aasta otsus kohtuasjas
T-34/00: Eurocool Logistik
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet (EUROCOOL), EKL 2002, lk II-683
, punkt 21, ja eespool viidatud kohtuotsus LIVE RICHLY, punkt 22).
Kohtupraktika kohaselt laieneb õigus olla ära kuulatud kõikidele faktilistele või õiguslikele asjaoludele, mis on otsustamise aluseks, kuid mitte haldusorgani poolt kavandatavale lõplikule seisukohale (Esimese Astme Kohtu 3. detsembri 2003. aasta otsus kohtuasjas
T-16/02: Audi
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet (TDI), EKL 2003, lk II-5167
, punkt 75, ja eespool punktis 34 viidatud kohtuotsus kitarri kuju, punkt 27). Seega ei ole apellatsioonikoda kohustatud oma lõpliku seisukoha osas hagejat ära kuulama (Esimese Astme Kohtu . aasta otsus kohtuasjas
T-458/05: Tegometall International
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Wuppermann (TEK), EKL 2007, lk II-4721
, punkt 45).
Ilma et käesolevas asjas oleks esimese väite raames vaja teha otsust selle kohta, kas tõend varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamise kohta esitati õigeaegselt, tuleb esiteks nentida, et ühtlustamisametile 28. septembril 1999 esitatud vastulauses tugines Budvar nimetatud varasemale kaubamärgile. Vastavalt Ülemaailmse Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni (WIPO) asjaomase registreeringu väljavõttele, mille Budvar esitas ühtlustamisametile, kehtis kõnealune kaubamärk vastulause esitamise ajal.
Teiseks tuleb märkida, et oma vastulause põhjendusena tugines Budvar sõnaselgelt taotletava kaubamärgi ja varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) identsusele.
Kolmandaks vaidlustas Anheuser-Busch vastulausete osakonnale 19. mail 2003 saadetud kirjas varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) kehtivuse just sel põhjusel, et tõend kõnealuse kaubamärgi pikendamise kohta ei olnud esitatud enne kindlaksmääratud tähtaega . Budvar esitas tõendi pikendamise kohta .
Neljandaks tugines Budvar oma 24. jaanuari 2005. aasta vastuses sellele kaebusele, mille Anheuser-Busch oli esitanud vastulausete osakonna esimese otsuse (vt eespool punkt 9) peale, vastulause toetuseks varasemale rahvusvahelisele sõnamärgile BUDWEISER (R 238203).
Viiendaks märkis Budvar oma 28. juuli 2006. aasta vastuses sellele kaebusele, mille Anheuser-Busch oli esitatud vastulausete osakonna teise otsuse (vt eespool punkt 13) peale, et varasemat rahvusvahelist sõnamärki BUDWEISER (R 238203) tuleb arvestada ning kuna asjaomased kaubad on identsed, siis õigustab kõnealune kaubamärk vastulause rahuldamist.
Kuuendaks tuleb rõhutada, et Anheuser-Buschil oli 10. oktoobril 2006 apellatsioonikojale esitatud repliigis võimalik vastata Budvari väidetele, mis käsitlevad varasemat rahvusvahelist sõnamärki BUDWEISER (R 238203), kuid ta ei teinud seda ning Anheuser-Busch tunnistab seda asjaolu Esimese Astme Kohtule esitatud kirjalikes märkustes.
Arvestades märkusi, mille Budvar esitas vastulausete osakonnas ja apellatsioonikojas, ning Anheuser-Buschile vastamiseks antud võimalusi, oli viimasel varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) kehtivuse kohta võimalik märkusi esitada, mida Anheuser-Busch vastulausete osakonna menetluses ka tegi.
Määruse nr 40/94 artikli 62 lõikest 1 nähtub, et pärast kaebuse põhjendatuse kontrollimist teeb apellatsioonikoda kaebuse kohta otsuse ja ta võib selle raames „tegutseda edasikaevatud otsuse teinud talituse pädevuse piires,” st käesoleval juhul teha ise vastulause kohta otsuse, lükates selle tagasi või tunnistades selle põhjendatuks, millega ta seega kinnitab või tühistab asja esimese astmena otsustanud ühtlustamisameti talituse otsuse. Nii tuleneb määruse nr 40/94 artikli 62 lõikest 1, et apellatsioonikoda teostab talle esitatud kaebuse kaudu vastulause põhjendatuse osas täielikult uut kontrolli nii õiguslike kui ka faktiliste asjaolude osas (eespool punktis 26 viidatud kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet
vs.
Kaul, punktid 56 ja 57).
Kõigist neist asjaoludest tuleneb, et apellatsioonikoda ei rikkunud tema suhtes määruse nr 40/94 artikli 73 teises lauses ettenähtud kohustusi, kui ta sõnaselgelt ei palunud Anheuser-Buschilt esitada märkusi varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) kohta.
Teised Anheuser-Buschi esitatud väiteid ei sea seda järeldust kahtluse alla.
Kui asjaomaseid väiteid tuleb mõista nii, et Anheuser-Busch esitab esimese väite toetuseks õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte, tuleb meenutada, et nimetatud põhimõte laieneb kõigile eraisikutele, kes on olukorras, kus ühenduse administratsioon on neile konkreetseid kinnitusi andes tekitanud nendes põhjendatud lootusi (Esimese Astme Kohtu 17. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas
T-203/96: Embassy Limousines & Services
vs.
parlament, EKL 1998, lk II-4239
, punkt 74; . aasta otsus kohtuasjas
T-273/01: Innova Privat-Akademie
vs.
komisjon, EKL 2003, lk II-1093
, punkt 26, ja . aasta otsus kohtuasjas T-388/04: Kachakil Amar
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet (kolmnurgaga lõppev pikisuunaline joon), kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 26). Selliseks kinnituseks on mis tahes vormis edastatud täpne teave, mis on tingimusteta ja kooskõlaline ning pädevatest ja usaldusväärsetest allikatest (eespool viidatud kohtuotsus Innova Privat-Akademie
vs.
komisjon, punkt 26, ja eespool viidatud kohtuotsus kolmnurgaga lõppev pikisuunaline joon, punkt 27).
Kõigepealt tuleb märkida, et Anheuser-Busch ei ole saanud täpset kinnitust selle kohta, et varasemat rahvusvahelist sõnamärki BUDWEISER (R 238203) ei võeta vastulause kontrollimisel arvesse. Asjaolu, et vastulausete osakond ei võtnud teises otsuses kõnealust varasemat kaubamärki arvesse, ei ole selline kinnitus, kuna nagu eespool punktis 43 märgitud, teostab apellatsioonikoda talle esitatud kaebuse kaudu vastulause põhjendatuse osas täielikult uut kontrolli nii õiguslike kui ka faktiliste asjaolude osas.
Vastulauset käsitlevate ühtlustamisameti juhiste punkti 1.5.1 osas tuleb märkida, et Anheuser-Buschi esitatud väljavõte pärineb 2004. aasta märtsist, st Budvari vastulause esitamisele ning ühtlustamiseameti poolt vastulause põhjendamiseks ettenähtud tähtajale järgnenud ajast. Pealegi ei anna miski alust järeldada, et vastulauset käsitlevad ühtlustamisameti juhised on ülimuslikud ühenduse asjaomaste õigusnormide suhtes. Selles osas ei tugine Anheuser-Busch oma esimese väite raames faktiliste asjaolude toimumise ajal kehtinud õigusnormidele, mis tõendavad, et Budvar oli kohustatud varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamistunnistuse esitama omal algatusel. Ühtlustamisamet ei ole Budvarilt pikendamistunnistuse esitamist sõnaselgelt palunud. Lisaks ei tähenda see, kui apellatsioonikoda on ühenduse õigusnormi vääralt kohaldanud, veel õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumist.
Varasema otsustuspraktika osas piisab sellest, kui meenutada väljakujunenud kohtupraktikat, mille kohaselt otsuste puhul, mida apellatsioonikojad võtavad vastu määruse nr 40/94 alusel tähiste ühenduse kaubamärkidena registreerimise kohta, on tegemist piiratud pädevuse, mitte kaalutlusõiguse teostamisega. Seetõttu tuleb apellatsioonikodade otsuste seaduslikkust hinnata üksnes nimetatud määruse alusel, nagu ühenduse kohtud seda on tõlgendanud, ja mitte apellatsioonikodade varasema otsustuspraktika põhjal (Euroopa Kohtu 15. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-37/03 P: BioID
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2005, lk I-7975
, punkt 47; Esimese Astme Kohtu . aasta otsus kohtuasjas
T-36/01: Glaverbel
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet (klaasplaadi pind), EKL 2002, lk II-3887
, punkt 35, ja . aasta otsus kohtuasjas
T-207/06: Europig
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet (EUROPIG), EKL 2007, lk II-1961
, punkt 40). Otsustuspraktika, kui tahes tavaline see ka ei ole, pole võrdväärne täpse teabega, mis eespool punktis 46 viidatud kohtupraktika tähenduses on tingimusteta ja kooskõlaline (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu . aasta otsus kohtuasjas
T-135/05: Campoli
vs
. komisjon, EKL 2006, lk II-A-2-1527
, punkt 70). Peale selle tugineb Anheuser-Busch oma väidetes ühtlustamiseameti apellatsioonikoja üksnes kahele otsusele.
Seega ei saa Anheuser-Buschi väidetega nõustuda.
Teiseks, mis puutub argumenti, et apellatsioonikoda ei ole palunud Anheuser-Buschil esitada märkusi eespool punktis 26 viidatud kohtuotsuse Siseturu Ühtlustamise Amet
vs
. Kaul võimalike tagajärgede kohta osas, mis puudutab nii rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamistunnistuse kui ka Budvari vastulause toetuseks esitatud ja 27. veebruaril 2002 ühtlustamisametisse saabunud dokumentide arvesse võtmist, siis ei saa ka sellega nõustuda.
Varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamise tõendi osas piisab sellest, kui märkida nii, nagu Anheuser-Busch on oma teise väite raames ise rõhutanud (vt tagapool punkt 59), et vaidlustatud otsuses ei ole pikendamistunnistuse arvestamise osas kõnealusele kohtuotsusele tuginetud. Vaidlustatud otsusest ning eelkõige selle punktidest 24 ja 25 tuleneb, et eespool punktis 26 viidatud kohtuotsusele Siseturu Ühtlustamise Amet
vs.
Kaul tugineti nende Budvari esitatud dokumentide arvestamisel, mis kõik saabusid ühtlustamisametisse 27. veebruaril 2002. Sellest tuleneb, et Anheuser-Buschi sellekohased argumendid on faktiliselt põhjendamata.
Mis puutub Budvari vastulause toetuseks esitatud dokumentidesse, mis kõik saabusid ühtlustamisametisse 27. veebruaril 2002, siis tuleb kõigepealt märkida, et apellatsioonikojas vaidlustas Anheuser-Busch nimetatud dokumentide arvessevõtmise. Lisaks tuleb märkida, et kuigi eespool punktis 26 viidatud kohtuotsuses Siseturu Ühtlustamise Amet
vs.
Kaul tõlgendatakse määruse nr 40/94 artikli 74 lõiget 2, ei muudeta sellega asjaomase sätte sisu. Isegi kui eeldada, et Anheuser-Buschi õigust olla ära kuulatud on rikutud, kuna apellatsioonikoda võttis eespool punktis 26 viidatud kohtuotsust Siseturu Ühtlustamise Amet
vs.
Kaul arvesse, toob selline rikkumine kaasa vaidlustatud otsuse tühistamise üksnes siis, kui sellise rikkumise puudumisel oleks menetlus võinud jõuda teistsuguse tulemuseni (vt selle kohta Euroopa Kohtu . aasta otsus kohtuasjas
C-142/87: Belgia
vs.
komisjon, EKL 1999, lk I-959
, punkt 48, ja eespool punktis 33 viidatud kohtuotsus KWS Saat
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet, punktid 47–50). Tagapool Anheuser-Buschi teise väite analüüsi raames punktides 81–91 esitatud põhjendustel ei rikkunud apellatsioonikoda õigusnormi, kui ta kohaldas määruse nr 40/94 artikli 74 lõiget 2 nii, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud. Seega, isegi kui Anheuser-Buschil olnuks võimalik esitada selle kohta märkusi, ei oleks menetlus jõudnud teistsuguse tulemuseni.
Kõiki neid asjaolusid arvestades tuleb Anheuser-Buschi esimene väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine väide, mis põhineb määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 rikkumisel
Poolte argumendid
Anheuser-Busch väidab, et isegi eespool punktis 26 viidatud kohtuotsust Siseturu Ühtlustamise Amet
vs.
Kaul arvestades oleks Budvari varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) registreeringu kohta hilinemisega esitatud dokumendid tulnud tagasi lükata ning seega jätta vastulause rahuldamata.
Anheuser-Busch märgib siinkohal, et Budvarile vastulauset toetavate tõendite esitamiseks määratud tähtaeg lõppes 26. veebruaril 2002. Käesoleval juhul on selge, et asjaomased faksi teel edastatud dokumendid saabusid kõik ühtlustamisametisse kell 0.48 (st hilinedes 48 minutit mitte 44 minutit, nagu märgib apellatsioonikoda). Isegi kui dokumentide edastamine faksi teel algas kl 21.46, nagu väidab Budvar, on nende dokumentide seas raske kindlaks määrata, millised saabusid ühtlustamisametisse enne määratud tähtaja lõppemist ning millised neist saabusid ühtlustamisametisse pärast kõnealuse tähtaja lõppemist. Tõendamiskoormist reguleerivate normide kohaselt tuleb see ebakindlus lugeda isiku kahjuks, kellel lasub tõendamiskoormis, s.o Budvari kahjuks. Seega tuleb tunnistada kõigi Budvari saadetud dokumentide saabumise kuupäevaks .
Anheuser-Busch rõhutab, et Budvari vastulause toetuseks esitatud dokumendid, mis kõik saabusid ühtlustamisametisse 27. veebruaril 2002, ei tõenda igal juhul varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamist. Anheuser-Buschi sõnul oli Budvar aga kohustatud tõendama kõnealuse varasema kaubamärgi pikendamist ajal, mil ta esitas vastulauset toetavad dokumendid. Budvar esitas tõendid pikendamise kohta alles , s.o peaaegu kaks aastat pärast selle tähtaja () lõppemist, mille ühtlustamisamet oli määranud vastavalt komisjoni . aasta määruse (EÜ) nr 2868/95, millega rakendatakse nõukogu määrus (EÜ) 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (
EÜT L 303, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 189) eeskirja 20 lõikele 2, mis selle määruse muutmise tagajärjel on muutunud eeskirja 19 lõikeks 4. Budvar ei ole selle hilinemise õigustamiseks esitanud ühtki põhjendust.
Anheuser-Busch nendib, et Euroopa Kohtu poolt määruse nr 40/94 artikli 74 lõikele 2 antud tõlgenduse kohaselt on ühtlustamisametil hilinenult esitatud dokumentide arvesse võtmise üle otsustades kaalutlusõigus. Käesoleval juhul on seda kaalutlusõigust aga vääralt kasutatud.
Mis puutub varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamise tunnistusse, siis viitab Anheuser-Busch ühtlustamisameti neljanda apellatsioonikoja ühele otsusele, milles lükati pikendamise kohta hilinenult esitatud tõend tagasi. Anheuser-Buschi sõnul peaks käesolev asi saama samasuguse lahendi. On vastuvõetamatu, et apellatsioonikojad lahendavad samalaadseid asju erineval viisil. Sellisel juhul on tegemist „kaalutlusõiguse kuritarvitamisega”. Vaidlustatud otsuses pikendamistunnistuse arvestamise õigustamiseks esitatud põhjendused ei toeta välja pakutud lahendust. Ainuüksi asjaolu, et kõnealune tunnistus esitati asjaomase menetluse jooksul, ei õigusta iseenesest asjaolu, et seda dokumenti võiks määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 alusel arvesse võtta. Anheuser-Busch rõhutab selles osas, et apellatsioonikoda ei teinud oma otsust sellele artiklile tuginedes. Seega tekib küsimus, kas apellatsioonikoda on tunnistanud, et ta peab selles osas kasutama kaalutlusõigust. Anheuser-Busch märgib, et eespool punktis 26 viidatud kohtuotsust Siseturu Ühtlustamise Amet
vs
. Kaul puudutavates apellatsioonikoja kaalutlustes ei käsitletud varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamise tunnistust, vaid üksnes dokumente, mis kõik saabusid ühtlustamisametisse 27. veebruaril 2002.
Seoses Budvari vastulause toetuseks esitatud dokumentidega, mis kõik saabusid ühtlustamisametisse 27. veebruaril 2002, rõhutab Anheuser-Busch seda, et apellatsioonikoda pidas edastamise „44-minutilist” hilinemist tähtsusetuks neljal põhjusel. Anheuser-Busch märgib siinkohal esiteks seda, et selle kindlakstegemiseks, kas hilinemine on tähtsusetu, ei saa võrdlusena kasutada ühtlustamisameti menetluse kestust. Teiseks ei ole Anheuser-Buschi väitel tõendatud seda, et faksi edastamine algas enne asjaomase tähtaja lõppu, ning ühtlustamisamet ei saa sellele tugineda. Arvesse tuleks võtta üksnes dokumentide saabumise aega. 336-leheküljelise dokumendi edastamise alustamine veidi enne kindlaks määratud tähtpäeva südaöö saabumist on raske hooletus. Peale selle on Budvaril võimalik esitada asjaomase kaubamärgi kehtetuks tunnistamise taotlus. Kolmandaks ei õigusta Anheuser-Buschi sõnul see, et dokumendid on vaidlustatud otsuse tegemiseks asjakohased, iseenesest nende arvessevõtmist.
Ühtlustamisamet ja Budvar leiavad, et apellatsioonikojal ei olnud kohustust lükata Anheuser-Buschi nimetatud dokumendid tagasi. Ühtlustamisamet väidab, et tõendit varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamise kohta ei esitatud pärast tähtaja lõppemist. Mis puutub Budvari vastulause toetuseks esitatud dokumentidesse, mis kõik saabusid ühtlustamisametisse 27. veebruaril 2002, siis rõhutavad ühtlustamisamet ja Budvar seda, et apellatsioonikoda kasutas oma kaalutlusõigust õigesti.
Esimese Astme Kohtu hinnang
Teise väite kontrollimisel tuleb teha vahet varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamise tunnistuse, esitatud 21. jaanuaril 2004, ja Budvari vastulause toetuseks esitatud dokumentide vahel, mis kõik saabusid ühtlustamisametisse .
– Varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamise tunnistus
Määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 sõnastuse kohaselt võib ühtlustamisamet mitte arvesse võtta fakte, mille asjaomased pooled on esitanud hilinenult.
Seega eeldab teatud asjas määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 kohaldamine seda, et ühtlustamisameti menetluse pool või pooled on esitanud fakte ja tõendeid „hilinenult”.
Käesoleval juhul ei tulene vaidlustatud otsusest, et apellatsioonikoja arvates esitati varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamise tunnistus hilinenult.
Apellatsioonikoda märgib vaidlustatud otsuse punktis 22 järgmist:
„Vastulause esitaja on vastulausete osakonnale 21. jaanuaril 2004 esitatud märkustele lisanud väljavõtte WIPO väljastatud tunnistusest, mis kinnitab, et registreeringut pikendati . Seega oli vastulausete osakonnal tõend selle kohta, et [varasem rahvusvaheline sõnamärk BUDWEISER (R 238203)] on vaidlustatud otsuse tegemise ajal endiselt kehtiv.”
Pealegi ei ilmne vaidlustatud otsusest, et vastupidi Budvari vastulause toetuseks esitatud dokumentidele, mis kõik saabusid ühtlustamisametisse 27. veebruaril 2002, oleks apellatsioonikoda määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 sätteid varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamise tunnistuse arvestamisel kohaldanud.
Viimati nimetatud dokumentide osas tugines apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktides 24 ja 25 sõnaselgelt määruse nr 40/94 artikli 74 lõikele 2 ning eespool punktis 26 viidatud kohtuotsusele Siseturu Ühtlustamise Amet
vs.
Kaul.
Ka Anheuser-Busch on oma kirjalikes märkustes rõhutanud, et apellatsioonikoda ei tuginenud oma otsuses varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamise tunnistuse osas määruse nr 40/94 artikli 74 lõikele 2. Anheuser-Busch märgib ka seda, et eespool punktis 26 viidatud kohtuotsusest Siseturu Ühtlustamise Amet
vs.
Kaul tulenevad kaalutlused ei puuduta kõnealuse tunnistuse arvestamist.
Lisaks tuleb märkida, et tagapool punktides 78 ja 79 esitatud põhjustel ning faktiliste asjaolude toimumise ajal kehtinud õigusnorme arvestades esitati varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamise tunnistus õigeaegselt.
Niisiis ei saa vaidlustatud otsusele seoses varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) arvestamisega määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 rikkumist ette heita.
Anheuser-Buschi asjaomased argumendid on seega ilmselgelt põhjendamatud.
Isegi kui lähtuda sellest, et Anheuser-Buschi arvates oli apellatsioonikoda määruse nr 2868/95 eeskirja 20 lõike 2 (enne komisjoni 29. juuni 2005. aasta määruse (EÜ) nr 1041/2005 (
ELT L 172, lk 4
) vastuvõtmist kehtinud redaktsioonis, muutmise tagajärjel selle määruse eeskirja 19 lõige 4) põhjal kohustatud lükkama varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamise tunnistuse tagasi, omamata seejuures võimalust kohaldada määruse nr 40/94 artikli 74 lõiget 2, tuleb rõhutada, et nimetatud artikkel annab ühtlustamisametile kaalutlusõiguse hinnata, kas võtta hilinenult esitatud tõendeid arvesse (Esimese Astme Kohtu . aasta otsus kohtuasjas
T-334/01: MFE Marienfelde
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Vétoquinol (HIPOVITON), EKL 2004, lk II-2787
, punkt 57, ja eespool punktis 26 viidatud kohtuotsus Asetra, punkt 36). Kuna komisjon võttis määruse nr 2868/95 vastu kooskõlas määruse nr 40/94 artikli 140 lõikega 1, peab selle sätteid tõlgendama kooskõlas viimati nimetatud määruse sätetega (eespool viidatud kohtuotsus HIPOVITON, punkt 57). Seega tähendavad Anheuser-Buschi väited, kui neid tuleb nii mõista, sisuliselt seda, et eelistada tuleb rakenduseeskirja tõlgendust, mis on üldmääruse sõnaselgete sätetega vastuolus (vt selle kohta eespool punktis 26 viidatud kohtuotsus Asetra, punkt 36).
Lisaks tuleb märkida, et määrus nr 1041/2005 hakkas kehtima 25. juulil 2005, st esiteks pärast vastulause esitamist, teiseks pärast vastulause täiendamiseks ettenähtud tähtaja möödumist ning kolmandaks pärast Budvari varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamise tõendi esitamist.
Õiguskindluse põhimõttega on üldjuhul vastuolus ühenduse õigusakti ajaline kehtivus, mis algab enne selle avaldamist. See võib erandjuhul olla teisiti siis, kui seda nõuab eesmärk, mida soovitakse saavutada, ja kui huvitatud isikute õiguspärase ootuse põhimõttest on nõuetekohaselt kinni peetud (Euroopa Kohtu 25. jaanuari 1979. aasta otsus kohtuasjas
98/78: Racke, EKL 1979, lk 69
, punkt 20, ja . aasta otsus liidetud kohtuasjades
212/80–217/80, Meridionale Industria Salumi jt, EKL 1981, lk 2735
, punkt 10). Nagu Euroopa Kohus on täpsustanud, on selline kohtupraktika kohaldatav ka juhtudel, kui õigusakt ise sõnaselgelt tagasiulatuvat jõudu ette ei näe, kuid see tuleneb selle sisust (Euroopa Kohtu . aasta otsus kohtuasjas
C-368/89: Crispoltoni, EKL 1991, lk I-3695
, punkt 17, ja . aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-487/01 ja C-7/02, Gemeente Leusden ja Holin Groep, EKL 2004, lk I-5337
, punkt 59).
Käesoleval juhul ei anna määruse nr 1041/2005 sõnastus ega üldine ülesehituses alust järeldada, et selle määrusega kehtestatud sätteid tuleb kohaldada tagasiulatuvalt.
Seega ei saa määruse nr 2868/95 (määrusega nr 1041/2005 muudetud redaktsioonis) eeskirja 19 lõiget 4, mis näeb ette, et „[ü]htlustamisamet ei arvesta kirjalikult esitatud materjale või dokumente või nende osi, mis pole esitatud või tõlgitud menetluse keelde [ühtlustamisameti] poolt määratud tähtajaks”, käesoleval juhul kohaldada.
Määruse nr 2868/95 (redaktsioonis, mis kehtis enne selle muutmist määrusega nr 1041/2005) eeskirja 20 lõige 2 nägi ette, et „[k]ui vastulause ei sisalda eeskirja 16 lõigetes 1 ja 2 nimetatud faktide, tõendite ja argumentide üksikasju, teeb [ühtlustamisamet] vastulause esitajale ettepaneku esitada need ameti määratud tähtaja jooksul” ning et „[k]õik vastulause esitaja esitatud andmed edastatakse taotlejale, kellele antakse võimalus vastata [ühtlustamisameti] määratud tähtaja jooksul”.
Määruse nr 2868/95 (redaktsioonis, mis kehtis enne selle muutmist määrusega nr 1041/2005) eeskirjade 16 ja 20 koosmõjust tuleneb, et ühtlustamisametil on õigus paluda varasema kaubamärgi pikendamise kohta tõendit siis, kui kõnealuse kaubamärgi kehtivus lõppeb pärast vastulause esitamist (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 13. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas
T-191/04: MIP Metro
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Tesco Stores (METRO), EKL 2006, lk II-2855
, punkt 41) ning sellest ei tulene, et vastulause esitaja peab sellise tõendi esitama omal algatusel. Nimetatud eeskirjad ei sätesta ka seda, et ühtlustamisamet peab siis, kui dokument on esitatud hilinenult, selle tagasi lükkama. Käesoleval juhul ei ole vastulausete osakond sõnaselgelt palunud Budvarilt määratud tähtaja jooksul varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamise tunnistust esitada. Budvar esitas kõnealuse tõendi omal algatusel pärast seda, kui Anheuser-Busch oli seadnud varasema kaubamärgi registreeringu ja kehtivuse kahtluse alla. Neil asjaoludel ei ole alust järeldada, et apellatsioonikoda oli kohustatud lükkama varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamise tunnistuse tagasi ega tohtinud määruse nr 40/94 artikli 74 lõiget 2 kohaldada.
Kõiki neid asjaolusid arvesse võttes tuleb Anheuser-Buschi väited, mis käsitlevad varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamise tunnistust, tagasi lükata.
– Budvari vastulause toetuseks esitatud dokumendid, mis kõik saabusid ühtlustamisametisse 27. veebruaril 2002
Poolte vahel puudub vaidlus selle üle, et Budvari vastulause toetuseks esitatud dokumendid, mis kõik saabusid ühtlustamisametisse 27. veebruaril 2002, esitati hilinenult, ning sisuliselt nõustub sellega vaidlustatud otsuse punktides 24 ja 25 ka apellatsioonikoda. Pooled vaidlevad aga selle üle, kas ühtlustamisametil oli võimalik neid dokumente arvesse võtta.
Selles osas tuleb meenutada, et määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 sõnastusest tuleneb, et pooltele jääb üldreeglina, ja kui ei ole sätestatud teisiti, võimalus esitada faktilisi asjaolusid ja tõendeid pärast nende tähtaegade möödumist, mis on nende esitamisele kehtestatud määrust nr 40/94 kohaldades, ning et ühtlustamisametil ei ole mingil juhul keelatud võtta arvesse faktilisi asjaolusid ja tõendeid, millele on niimoodi hilinenult viidatud või mis on hilinenult esitatud. Seevastu nähtub kõnealusest sõnastusest sama kindlalt, et selline faktilistele asjaoludele ja tõenditele viitamine või nende esitamine ei anna seda võimalust kasutavale poolele tingimusteta õigust sellele, et ühtlustamisamet võtab neid faktilisi asjaolusid või tõendeid arvesse. Täpsustades, et viimane „võib” sellisel juhul otsustada neid faktilisi asjaolusid või tõendeid mitte arvesse võtta, jätab määruse nr 40/94 artikli 74 lõige 2 ühtlustamisametile laia hindamisruumi selle otsustamisel, kas neid tuleb arvesse võtta või mitte, millega seoses peab viimane oma otsust samas ka põhjendama. Kui ühtlustamisamet lahendab asja vastulausemenetluse raames, siis võib nende arvessevõtmine olla põhjendatud eriti juhul, kui hilinenult esitatud tõendid võivad esiteks olla asjakohased seoses sellega, milline otsus vastulause kohta langetatakse, ja teiseks, kui seda ei välista menetlusstaadium, mil hilinenud esitamine toimub, ega seda ümbritsevad asjaolud (eespool punktis 26 viidatud kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet
vs.
Kaul, punktid 42–44).
Käesoleval juhul tuleb esiteks märkida, et Anheuser-Busch ei tugine teistele õigusnormidele, mida saaks käesolevatele asjaoludele kohaldada ning mis annaks alust järeldada, et ühtlustamisamet oli kohustatud lükkama hilinenult esitatud dokumendid tagasi.
Asjaomaste dokumentide eesmärk oli eelkõige tõendada mõistet „budweiser” sisaldavate eespool punktis 7 osutatud päritolunimetuste kasutamist. Vastates Anheuser-Buschi ja ühtlustamisameti palvele tõendada vastulause toetuseks esitatud varasemate kaubamärkide tegelikku kasutamist, osutas Budvar 8. novembri 2002. aasta kirjas sõnaselgelt just nendele dokumentidele ning pidas seejuures silmas, et need dokumendid puudutavad ka varasemat rahvusvahelist sõnamärki BUDWEISER (R 238203). Anheuser-Busch ei ole Budvari kõnealust viidet vaidlustanud. Sellist viitamist õigustab eelkõige asjaolu, et vastulausete osakond oli Budvarile kirjalikult kinnitanud, et asjaomaseid dokumente võetakse arvesse. Isegi kui eeldada, et vastulausete osakond oli kohustatud need dokumendid tagasi lükkama ning eeldades, et ta teatas sellest Budvarile, oleks viimane . aasta kirjas saanud need dokumendid vastulausete osakonnale uuesti esitada.
Teiseks on vaidlustatud otsuse punktides 24 ja 25 märgitud asjaomaste dokumentide arvestamist õigustav konkreetne põhjus.
Kolmandaks õigustavad apellatsioonikoja põhjendustes esitatud kaalutlused viimase otsust võtta asjaomased dokumendid määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 alusel arvesse.
Apellatsioonikoda märgib kõigepealt, et asjaomaste dokumentide faksi teel edastamine algas enne kindlaksmääratud tähtaja möödumist. Selles osas on apellatsioonikoja poolt faktilistele asjaoludele antud hinnang õige, kuna edastamise kuupäev ja kellaaeg (26. veebruar 2002 kl 21.46) on ühtlustamisameti faksiaparaadi poolt kirja pandud. Anheuser-Busch ei ole esitanud ühtki konkreetset tõendit, mis lükkaks selle ümber. Pealegi kuulub kõnealune faktiline asjaolu nende asjaolude hulka, mis on nimetatud dokumentide hilinenud esitamisega seotud. Seega on vastupidi Anheuser-Buschi väidetele apellatsioonikoja poolt arvesse võetud faktiline asjaolu asjakohane niivõrd, kuivõrd see selgitab nimetatud dokumentide hilinenud esitamisega seotud asjaolusid.
Apellatsioonikoda märgib seejärel, et dokumentide faksi teel edastamine jõudis lõpule 44 minutit pärast vastulausete osakonna poolt selleks määratud tähtaja möödumist. Apellatsioonikoja sõnul oli see hilinemine tähtsusetu. Selle seisukohaga tuleb nõustuda. Anheuser-Busch ei ole seda formaalselt ka ümber lükanud, vaid märkis üksnes, et asjaomane hilinemine oli 48 minutit mitte 44 minutit, kuid see ei oma vaidluse lahenduse osas tähtsust. Apellatsioonikoja seisukohta tuleb kaaluda ka ühtlustamisameti kirjalikes märkustes rõhutatud küljest, nimelt ei oleks Anheuser-Busch saanud asjaomaseid dokumente kiiremini kätte ka siis, kui need oleksid ühtlustamisametisse jõudnud mõni minut enne tähtaja möödumist.
Apellatsioonikoda rõhutab seejärel, et asjaomased dokumendid võisid olla asjakohased. Anheuser-Busch ei ole seda apellatsioonikoja seisukohta vaidlustanud, vaid leiab, et nende dokumentide asjakohasus ei õigusta iseenesest ning üksnes seetõttu nende arvessevõtmist. Piisab, kui selles osas märkida, et apellatsioonikoda ei tuginenud oma otsuses üksnes asjaomaste dokumentide asjakohasusele, vaid ka teistele kaalutlustele.
Apellatsioonikoda märgib lõpuks, et nimetatud dokumendid saabusid 35 kuud enne vastulausete osakonna otsuse vastuvõtmist. Seega oli viimasel võimalik võtta neid dokumente arvesse ning kaubamärgitaotlejal esitada nende asjakohasuse kohta märkusi. Selles osas tuleb leida, et vastupidi Anheuser-Buschi väidetele on apellatsioonikoja see seisukoht asjakohane, kuna see võimaldab mõista, millises menetlusstaadiumis dokumentide hilinemisega esitamine aset leidis.
Kõiki neid asjaolusid arvesse võttes ei lükka Anheuser-Buschi esitatud argumendid apellatsioonikoja otsust ümber osas, mis puudutab Budvari vastulause toetuseks esitatud nende dokumentide arvesse võtmist, mis kõik saabusid ühtlustamisametisse 27. veebruaril 2002.
Kõikidest nendest asjaoludest lähtuvalt tuleb Anheuser-Buschi teine väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kolmas väide, mis põhineb määruse nr 40/94 artikli 43 lõigete 2 ja 3 rikkumisel
Poolte argumendid
Anheuser-Busch leiab, et Budvari esitatud tõendid on varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) tegeliku kasutamise tõendamiseks ebapiisavad.
Anheuser-Busch rõhutab selles osas, et ainsad arvesse võetavad dokumendid on 8. novembril 2002 esitatud koopiad Saksamaal ja Austrias avaldatud reklaamidest. Kõnealuste kaupade müügi kohta ei ole ühtki tõendit esitatud. Seega ei vasta esitatud dokumendid iseenesest määruse nr 40/94 artikli 43 lõigete 2 ja 3 ning määruse nr 2868/95 eeskirja 22 nõuetele.
Anheuser-Busch lisab, et apellatsioonikoda ei saanud järeldada, et varasemat sõnamärki BUDWEISER (R 238203) on tegelikult kasutatud, arvestamata seejuures pärast 27. veebruarile 2002 määratud tähtaja möödumist esitatud dokumente. Apellatsioonikoda leidis, et Saksamaal ja Austrias väljastatud arved on piisavad. Siiski oleks apellatsioonikoda pidanud sellisele järeldusele jõudmiseks arvestama muid kaalutlusi nagu kõnealuse varasema kaubamärgi asjaomastes riikides kasutamise olemus. Kasutamise olemus ei tulene nimetatud arvetest ning vaevalt ka esitatud reklaamiväljavõtetest. Ei ole esitatud ühtki tõendit vaatide või muude tähist „NRW” kandvate kaupade kasutamise olemuse kohta.
Ühtlustamisamet ja Budvar väidavad, et varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) tegelik kasutamine on tõendatud. Ühtlustamisamet märgib eelkõige seda, et varasema kaubamärgi õlle jaoks kasutamise olemus tuleneb selgesti Budvari esitatud reklaamidest.
Esimese Astme Kohtu hinnang
Nähtuvalt määruse nr 40/94 põhjendusest 9 on seadusandja leidnud, et varasema kaubamärgi kaitse on põhjendatud ainult juhul, kui seda on tegelikult kasutatud. Kooskõlas selle põhjendusega näevad määruse nr 40/94 artikli 43 lõiked 2 ja 3 ette, et ühenduse kaubamärgi taotleja võib nõuda tõendeid selle kohta, et varasemat kaubamärki on territooriumil, kus see on kaitstud, viie aasta jooksul enne vastulause esemeks oleva kaubamärgi taotluse avaldamist tegelikult kasutatud (edaspidi „asjaomane ajavahemik”).
Vastavalt määruse nr 2868/95 eeskirja 22 lõikele 2 (nüüd lõige 3) peavad kasutamise kohta esitatud tõenditest ilmnema varasema kaubamärgi kasutamise koht, aeg, ulatus ja olemus.
Tegeliku kasutamise mõiste tõlgendamisel tuleb arvesse võtta asjaolu, et sellise nõude
ratio legis
, mille kohaselt varasemat kaubamärki on pidanud tegelikult kasutatama, selleks et selle alusel oleks võimalik esitada vastulause ühenduse kaubamärgi taotlusele, on piirata kaubamärkide vahelisi vastuolusid niivõrd, kuivõrd ei esine kaubamärgi tegelikust turufunktsioonist tulenevat mõistlikku majanduslikku põhjust (Esimese Astme Kohtu 12. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas
T-174/01: Goulbourn
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Redcats (Silk Cocoon), EKL 2003, lk II-789
, punkt 38). Seevastu ei ole nimetatud sätte eesmärgiks ei majandusliku edu hindamine, ettevõtja majandusstrateegia kontrollimine ega ka piirdumine kaubamärkide kaitsmisega ainult nende suuremahulise kaubandusliku kasutamise korral (Esimese Astme Kohtu . aasta otsus kohtuasjas
T-203/02: Sunrider
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – Espadafor Caba (VITAFRUIT), EKL 2004, lk II-2811
, punkt 38, ja . aasta otsus kohtuasjas T-169/06: Charlott
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – Charlo (Charlott France Entre Luxe et Tradition), kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 33).
Kaubamärki on tegelikult kasutatud juhul, kui kaubamärki kasutatakse vastavalt selle peamisele ülesandele, milleks on kaubamärgiga kaitstud kaupade või teenuste päritolu tagamine eesmärgiga luua või säilitada turg neile kaupadele ja teenustele, välja arvatud sümboolne kasutamine, mille ainus eesmärk on registreeringust tulenevate õiguste säilitamine (Euroopa Kohtu 13. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-234/06 P: Il Ponte Finanziaria
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2007, lk I-7333
, punkt 72, vt analoogia alusel ka . aasta otsus kohtuasjas
C-40/01: Ansul, EKL 2003, lk I-2439
, punkt 43). Selles suhtes nõuab tegeliku kasutamise tingimus, et asjaomasel territooriumil kaitstud kaubamärki kasutatakse avalikult ja väljapoole suunatuna (eespool punktis 99 viidatud kohtuotsus Silk Cocoon, punkt 39; eespool punktis 99 viidatud kohtuotsus VITAFRUIT, punkt 39; eespool punktis 99 viidatud kohtuotsus Charlott France Entre Luxe et Tradition, punkt 34; vt analoogia alusel ka eespool viidatud kohtuotsus Ansul, punkt 37).
Kaubamärgi tegelikku kasutamist hinnates peab tuginema kõigile faktidele ja asjaoludele, mille abil on võimalik kindlaks teha, kas kaubamärgi kaubanduslik kasutamine on tegelik ja milleks on eelkõige kasutamine, mida vastavas majandussektoris võib pidada põhjendatuks kaubamärgiga kaitstud kaupade või teenuste jaoks turuosa säilitamiseks või loomiseks, kaupade või teenuste olemus, turu omadused, kaubamärgi kasutamise ulatus ja sagedus (eespool punktis 99 viidatud kohtuotsus VITAFRUIT, punkt 40; eespool punktis 99 viidatud kohtuotsus Charlott France Entre Luxe et Tradition, punkt 35; vt analoogia alusel ka eespool punktis 100 viidatud kohtuotsus Ansul, punkt 43).
Varasema kaubamärgi kasutamise ulatuse osas tuleb eelkõige arvesse võtta ühelt poolt kasutamise kaubanduslikku mahtu ja teiselt poolt nii kasutamise ajavahemikku kui ka kasutamise sagedust (eespool punktis 99 viidatud kohtuotsus VITAFRUIT, punkt 41, ja eespool punktis 99 viidatud kohtuotsus Charlott France Entre Luxe et Tradition, punkt 36).
Küsimus, kas kasutamine on piisav kaubamärgiga kaitstud teenuste või kaupade turuosa säilitamiseks või loomiseks, sõltub samuti paljudest teguritest, mida tuleb hinnata juhtumipõhiselt. Tegurite hulka, mida tuleb arvesse võtta, kuuluvad nende kaupade või teenuste omadused, kaubamärgi kasutamise sagedus või järjepidevus, asjaolu, et kaubamärki kasutatakse kõikide või ainult selle omanikuks oleva ettevõtja osade samasuguste kaupade või teenuste turustamiseks, või ka tõendid kaubamärgi kasutamise kohta, mida peab esitama kaubamärgi omanik (Euroopa Kohtu 11. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-416/04 P: Sunrider
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2006, lk I-4237
, punkt 71).
Uurides varasema kaubamärgi tegelikku kasutamist, tuleb läbi viia kõiki asjakohaseid tegureid arvesse võttev igakülgne hindamine (eespool punktis 99 viidatud kohtuotsus VITAFRUIT, punkt 42; eespool punktis 99 viidatud kohtuotsus Charlott France Entre Luxe et Tradition, punkt 37; vt analoogia alusel ka eespool punktis 100 viidatud kohtuotsus Ansul, punkt 39).
Peale selle on Esimese Astme Kohus sedastanud, et tegelikku kasutamist ei saa tõendada tõenäolisuse või oletustega, vaid see peab tuginema konkreetsetele ja objektiivsetele tõenditele kaubamärgi tõhusa ja piisava kasutamise kohta asjaomasel turul (Esimese Astme Kohtu 12. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas
T-39/01: Kabushiki Kaisha Fernandes
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Harrison (HIWATT), EKL 2002, lk II-5233
, punkt 47).
Käesolevas asjas leidis apellatsioonikoda, et Budvari esitatud tõendid varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) tegeliku kasutamise kohta on ilmselgelt piisavad. Apellatsioonikoda viitas siinkohal eelkõige reklaamidele, kus on kujutatud kaubamärgiga BUDWEISER tähistatud Budvari õlut, Saksa ja Austria klientidele saadetud arvetele ja sellele, et need reklaamid ja arved puudutasid asjaomast ajavahemikku. Peale selle leidis apellatsioonikoda, et nimetatud arved on asjakohased, pidades eriti silmas Euroopa Kohtu 27. jaanuari 2004. aasta määrust kohtuasjas
C-259/02: La Mer Technology (EKL 2004, lk I-1159
). Apellatsioonikoda märgib, et selles asjas pidas Euroopa Kohus minimaalset kasutamist või kasutamist teatavas liikmesriigis ainult ühe importija poolt piisavaks, kui sellel on tegelik kaubanduslik eesmärk (vaidlustatud otsuse punkt 26).
Esiteks leidis apellatsioonikoda sisuliselt seda, et Budvari poolt haldusmenetluse käigus esitatud dokumendid on piisavad, et tõendada kaupade olemust („õlu”) ning varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) kasutamise kohta („Saksamaa” ja „Austria”), kestust („asjaomane ajavahemik”) ja ulatust (esitatud arved ning viide eespool punktis 106 viidatud määrusele kohtuasjas La Mer Technology).
Teiseks, kuna ühenduse kaubamärgi taotlus avaldati 28. juunil 1999, siis algas asjaomane ajavahemik ning lõppes . Selles osas tuleb meenutada, et määruse nr 40/94 artikli 15 lõikes 1 ette nähtud sanktsioone rakendatakse üksnes kaubamärkide suhtes, mille tegelik kasutamine on katkematu viieaastase ajavahemiku jooksul peatatud. Seega piisab nimetatud sanktsioonide vältimiseks, kui kaubamärki kasutati tegelikult asjaomase ajavahemiku jooksul teatud aja vältel (eespool punktis 99 viidatud kohtuotsus VITAFRUIT, punkt 45, ja eespool punktis 99 viidatud kohtuotsus Charlott France Entre Luxe et Tradition, punkt 41).
Kolmandaks palus Anheuser-Busch 8. juuli 2002. aasta kirjas määruse nr 40/94 artikli 43 lõike 2 alusel seda, et Budvar esitaks tõendid oma vastulauset toetavate kaubamärkide tegeliku kasutamise kohta. Ühtlustamisamet palus . aasta kirjas Budvarilt sellise tõendi esitamist just varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) kohta ning teha seda tähtaja jooksul, mis lõppes . Budvar vastas sellele taotlusele , esitades järgmised dokumendid:
—
ühes Austria ajakirjas 1995. aastal (mida tõendab ajakirja esilehel märgitud kuupäev) avaldatud reklaam; mõiste „budweiser” esineb selles mitmes kohas ning erineval kujul; asjaomane kaup on õlu;
—
Saksa ajakirjades aastatel 1996–1998 (mida tõendavad ajakirjade esilehtedel märgitud kuupäevad või teatavad andmed) avaldatud kaheksa reklaami; mõiste „budweiser” esineb selles mitmes kohas ning erineval kujul; asjaomane kaup on õlu.
Anheuser-Busch ei vaidlusta seda, et nimetatud dokumendid tõendavad kaupade olemust (õlu), mõiste „budweiser” kasutamise kohta (Saksamaa ja Austria) ja kestust (aastal 1995 Austrias ja aastatel 1996–1998 Saksamaal). Anheuser-Busch ei vaidlusta ka seda, et mõiste „budweiser” kasutamine Budvari esitatud reklaamidel kasutatud erinevates vormides võib olla seotud varasema rahvusvahelise sõnamärgiga BUDWEISER (R 238203).
Neljandaks esitas Budvar vastulause toetuseks dokumendid, mis kõik saabusid ühtlustamisametisse 27. veebruari 2002. aasta faksiga ning millega ta soovis tõendada eespool punktis 7 viidatud mõistet „budweiser” sisaldavate päritolunimetuste kasutamist. Budvar viitas oma . aasta kirjas, millega ta vastas Anheuser-Buschi palvele tõendada vastulause toetuseks esitatud varasemate kaubamärkide tegelikku kasutamist, sõnaselgelt neile dokumentidele, mis on juba esitatud, pidades silmas, et need puudutavad eelkõige varasemat rahvusvahelist sõnamärki BUDWEISER (R 238203). Austriat puudutavas osas kuulusid nende dokumentide hulka seitse aastatel 1995–1997 ilmunud ajalehe- ja ajakirjareklaami ning 23 aastatel 1993–2000 esitatud arvet. Saksmaad puudutavas osas oli Budvar esitanud kaheksa aastatel 1996–1998 ilmunud ajalehe- ja ajakirjareklaami ning 14 aastatel 1993–1997 esitatud arvet.
Anheuser-Busch ei vaidlusta Esimese Astme Kohtus asjaolu, et asjaomased dokumendid puudutavad varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) kasutamist. Anheuser-Busch ei lükka ümber ka seda, et need dokumendid tõendavad kõnealuse kaubamärgi kasutamise kohta, kestust ja ulatust, s.o asjaolusid, mis nähtuvad selgesti nendest dokumentidest.
Mis puutub Anheuser-Buschi argumenti, mille kohaselt apellatsioonikoda ei oleks tohtinud neid dokumente arvesse võtta, siis tuleb see esimese väite analüüsi raames esitatud põhjustel tagasi lükata.
Seoses Anheuser-Buschi väitega, et apellatsioonikoda oleks pidanud tuginema muudele kaalutlustele nagu varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) Saksamaal ja Austrias kasutamise olemusele, piisab, kui selles osas märkida, et apellatsioonikoda on viidanud reklaamidele, millel on kujutatud seda kaubamärki kandev Budvari „õlu”. Vastupidi Anheuser-Buschi väidetele on Budvari esitatud reklaamidel selle kaubamärgi kasutamise olemus kergesti näha. Enamikus asjaomastes reklaamides kasutatakse mõistet „Bier”. Kuna apellatsioonikoda viitas Saksamaal ja Austrias asuvatele klientidele saadetud arvetele, pidas ta kaudselt kuid ilmtingimata silmas seda, et need arved puudutavad kaupa „õlu”. Lisaks tuleb märkida, et mõisted „pivo”, „Bier” või „des Bieres” esinevad ka Saksamaal ja Austrias toimunud müügi eest esitatud arvetel.
Kõikidest nendest asjaoludest lähtuvalt tuleb Anheuser-Buschi kolmas väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
2.
Teise võimalusena esitatud nõuded
Poolte argumendid
Teise võimalusena esitatud nõuete toetuseks esitab Anheuser-Busch üheainsa väite, mis põhineb määruse nr 40/94 artiklist 73 tuleneva põhjendamiskohustuse rikkumisel.
Anheuser-Buschi sõnul leidis apellatsioonikoda määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punktis b sätestatud segiajamise tõenäosuse hindamise raames, et varasema rahvusvahelise sõnamärgiga BUDWEISER (R 238203) hõlmatud „õlu” ning ühenduse kaubamärgitaotlusega hõlmatud „alkoholivabad joogid” on „ilmselgelt sarnased”.
Selle nentimine iseenesest ei ole põhjendus määruse nr 40/94 artikli 73 tähenduses.
Esiteks ei ole sugugi ilmselge, et alkoholivabad joogid ja õlu on sarnased. Anheuser-Busch viitab siinkohal Esimese Astme Kohtu 15. veebruari 2005. aasta otsusele kohtuasjas
T-296/02: Lidl Stiftung
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – REWE-Zentral (LINDENHOF) (EKL 2005, lk II-563
), milles sedastati, et alkohoolsed joogid kui sellised on selgelt eristatavad alkoholivabadest jookidest ning keskmine tarbija, kes on piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas, on harjunud alkohoolseid ja alkoholivabu jooke eristama ning pöörab sellele tähelepanu, mis on pealegi vajalik, kuna osa tarbijaid ei soovi või ei tohi alkoholi tarvitada (kohtuotsuse punkt 54).
Ühtlustamisamet tunnistab, et apellatsioonikoda ei ole täpselt selgitanud neid kriteeriume, mille alusel leiti, et asjaomased kaubad on sarnased. Siiski leiab ühtlustamisamet eespool punktis 26 viidatud kohtuotsusele LA BARONNIE (punkt 69 ja viidatud kohtupraktika) tuginedes, et hagejal ei ole õiguspärast huvi saavutada teatava otsuse tühistamine menetlusnormi rikkumise tõttu, kui selle tühistamise tagajärjel võetakse vastu sisu poolest identne uus otsus. Käesoleval juhul on asi nii.
Ühtlustamisamet rõhutab eelkõige seda, et Anheuser-Busch muudab faktilisi asjaolusid, väites, et ühenduse kaubamärki on taotletud „alkoholivabadele jookidele”. Tegelikult hõlmab taotletud ühenduse kaubamärk „alkohoolsed ja alkoholivabad linnasejoogid”. Seega taotles Anheuser-Busch ühenduse kaubamärgi registreerimist alkoholivabadele „linnasejookidele”.
Ühtlustamisamet leiab sel alusel, et alkoholivabad linnasejoogid meenutavad alkoholivaba õlut, isegi kui on võimalik, et nende jookide hulka kuuluvad muud kaubad. Apellatsioonikoja ülesandeks ei ole liigitada alkoholivabu linnasejooke erinevateks alamkategooriateks.
On selge, et õlled ja alkoholivabad linnasejoogid (mis hõlmavad alkoholivaba õlut) on väga sarnased, kuna nende olemus on sama (joogid), neil on sama eesmärk (kustutada janu), samad turustamiskanalid (kaubahallid, baarid ja restoranid) ning teatud määral konkureerivad nad omavahel. Pealegi on tavaline, et samad ettevõtjad tegelevad nii tavalise õlle kui ka alkoholivaba õlle tootmisega.
Budvar väidab, et käesoleval juhul on segiajamise tõenäosuse tekkimine vältimatu.
Esimese Astme Kohtu hinnang
Määruse nr 40/94 artikli 73 esimese lause kohaselt peavad ühtlustamisameti otsused olema põhjendatud. Sellel kohustusel on samasugune ulatus kui EÜ artiklist 253 tuleneval kohustusel (Esimese Astme Kohtu 28. aprilli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades
T-124/02 ja T-156/02: Sunrider
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Vitakraft-Werke Wührmann ja Friesland Brands (VITATASTE ja METABALANCE 44), EKL 2004, lk II-1149
, punkt 72, ja . aasta otsus kohtuasjas
T-214/04: Royal County of Berkshire Polo Club
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – Polo/Lauren (ROYAL COUNTY OF BERKSHIRE POLO CLUB), EKL 2006, lk II-239
, punkt 16).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on üksikotsuse põhjendamise kohustusel kaks eesmärki: ühelt poolt teavitada huvitatud isikut võetud meetme põhjendustest selleks, et ta saaks oma õigusi kaitsta, ning teiselt poolt võimaldada ühenduse kohtul kontrollida otsuse õiguspärasust (vt eespool punktis 125 viidatud kohtuotsus VITATASTE ja METABALANCE 44, punkt 73 ja viidatud kohtupraktika). Otsuse põhjenduse vastavust nimetatud nõuetele tuleb hinnata mitte ainult selle sõnastust, vaid ka konteksti ja asjaomase valdkonna õiguslikku regulatsiooni silmas pidades (Euroopa Kohtu 29. veebruari 1996. aasta otsus kohtuasjas
C-122/94: komisjon
vs.
nõukogu, EKL 1996, lk I-881
, punkt 29; Esimese Astme Kohtu . aasta otsus kohtuasjas
T-188/98: Kuijer
vs.
nõukogu, EKL 2000, lk II-1959
, punkt 36, ja eespool punktis 125 viidatud kohtuotsus ROYAL COUNTY OF BERKSHIRE POLO CLUB, punkt 17).
Kui ühtlustamisamet keeldub tähise ühenduse kaubamärgina registreerimisest, peab ta oma otsuse põhjendamisel märkima absoluutse või suhtelise keeldumispõhjuse, mis seda registreerimist takistab, ja sätte, millele asjaomane põhjendus tugineb, ning esitama faktilised asjaolud, mida ta peab tõendatuks ja mis apellatsioonikoja arvates õigustavad asjaomase sätte kohaldamist (Esimese Astme Kohtu 9. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas
T-304/06: Reber
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Mozart), EKL 2008, lk II-1927
, punkt 46).
Siiski ei pea apellatsioonikoda esitama ammendavat ning üksikasjalikku ülevaadet menetluse poolte igast arutluskäigust. Põhjendus võib seega olla kaudne tingimusel, et huvitatud isikud teavad põhjusi, miks apellatsioonikoja otsus tehti, ning et pädeval kohtul on piisavalt tõendeid oma kontrolli teostamiseks (eespool punktis 127 viidatud kohtuasi Mozart, punkt 55).
Käesoleva väite põhjendatust tuleb kontrollida seoses nimetatud kaalutlustega.
Apellatsioonikoda on vaidlustatud otsuse punktis 27 märkinud järgmist:
„Taotletav kaubamärk on identne klassi 32 kuuluvate kaupade „igat liiki õlu” jaoks registreeritud rahvusvahelise kaubamärgiga nr 238203. Seega tuleb vastulause [määruse nr 40/94] artikli 8 lõike 1 punkti a alusel rahuldada järgmiste kaupade „õlu, hele õlu, tume õlu, alkohoolsed linnasejoogid” suhtes, kuna tegemist on identsete kaubamärkide ja kaupadega. Ülejäänud kaupade osas („alkoholivabad joogid”) tuleb vastulause rahuldada [määruse nr 40/94] artikli 8 lõike 1 punkti b alusel. Arvestades kaubamärkide identsust ning kaupade ilmselget sarnasust, on asjaomasel territooriumil segiajamine tõenäoline; Austria ja Saksa tarbijad paratamatult eeldaksid, et kaubamärgi BUDWEISER all müüdavad alkoholivabad joogid pärinevad kaubamärgi BUDWEISER all müüdava õllega samast allikast.”
Anheuser-Busch vaidlustab konkreetselt seda apellatsioonikoja järeldust, mille kohaselt esineb „ilmselgeid sarnasusi” kaubamärgiga hõlmatud „ülejäänud kaupadega”, st muude kaupadega peale kaupade „õlu, hele õlu, tume õlu, alkohoolsed linnasejoogid”. Apellatsioonikoda on selles osas märkinud, et „ülejäänud kaupadeks” on „alkoholivabad joogid”.
Esiteks tuleb märkida, et väljendiga „alkoholivabad joogid” pidas apellatsioonikoda tegelikult silmas „alkoholivabu linnasejooke”. Asjaomase ühenduse kaubamärgi registreerimist on taotletud kaupadele „õlu, hele õlu, tume õlu, alkohoolsed ja alkoholivabad linnasejoogid”. Sellest kirjeldusest nähtub selgesti, et omadussõna „alkoholivaba” käib „linnasejookide” kohta. Registreerimist on taotletud kaupade „alkoholivabad linnasejoogid” jaoks. Pooled ei ole seda asjaolu vaidlustanud. Kui apellatsioonikoda viitas vaidlustatud otsuse punkti 27 teises lauses kaupadele „õlu, hele õlu, tume õlu, alkohoolsed linnasejoogid”, siis tema kasutatud väljend „ülejäänud kaubad” saab hõlmata üksnes kaupu „alkoholivabad linnasejoogid”.
Poolte vahel puudub vaidlus selle üle, et varasema kaubamärgiga kaitstud „igat liiki õlu” hõlmab alkoholivaba õlut, mis oma määratluselt on alkoholivaba linnasejook. Selles osas tuleb märkida, et vastulause 28. septembril 1999 esitatud põhjendustes märkis Budvar sõnaselgelt, et „alkoholivabad linnasejoogid” ja „igat liiki õlu” on sarnased, kuna nende kaupade puhul on tegemist „linnasejookidega”. Need asjaolud on kaubamärgitaotlejale teada, ning pealegi on kaubamärgitaotleja asjaomases sektoris tuntud erialaasjatundja. Anheuser-Busch ei ole esitanud apellatsioonikojale selle kohta märkusi, olgugi et vastulausete osakond oli küll ühe teise varasema kaubamärgi, kuid siiski õlut puudutavas osas märkinud, et kõnealused kaubad on „identsed või väga sarnased”. Neil asjaoludel oli Anheuser-Buschil võimalik aru saada, mis põhjustel apellatsioonikoda leidis, et asjaomased kaubad on „ilmselgelt sarnased”.
Pealegi tuleb märkida, et kuigi Budvar viitas vastulause toetuseks ühtlustamisametile esitatud dokumentides kõigi varasemate kaubamärkide seas konkreetselt varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) osas määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punktile a, ei viidanud ta üksnes asjaomaste kaubamärkide ja kaupade identsusele (vastulause lünk 93), vaid ka segiajamise tõenäosusele (vastulause lünk 94). Peale selle viitas Budvar oma vastulause põhjendustes varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) osas sõnaselgelt asjaomaste kaupade sarnasusele. Lisaks tuleb märkida, et määruse nr 40/94 artikli 42 lõike 1 punkt a osundab suhtelise vastulausepõhjusena selle määruse artikli 8 lõikes 1 sätestatud juhule, toomata konkreetselt välja selle lõike punkti a või b. Asjaolude toimumise ajal kehtinud määruse nr 2868/95 eeskiri 15 viitas varasema kaubamärgi olemasolul põhinevale vastulausele, eristamata artikli 8 lõike 1 punkti a ja artikli 8 lõike 1 punkti b olukordi. See säte ei näinud ette ka seda, et kui vastulause põhineb varasema kaubamärgi olemasolul, siis käib vastulause põhjenduste täpne kirjeldus iga kaubamärgi kohta. Neil asjaoludel võis apellatsioonikoda oma otsuses varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) osas õiguspäraselt tugineda määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punktile b, mida Anheuser-Busch ei ole Esimese Astme Kohtus ka vaidlustanud.
Neid kaalutlusi, vaidlustatud otsuse konteksti ning käesoleva kohtuasja asjaolusid arvestades tuleb leida, et apellatsioonikoja põhjendus on kooskõlas määruse nr 40/94 artikli 73 esimesest lausest tulenevate kohustustega.
Niisiis tuleb Anheuser-Buschi poolt teise võimalusena esitatud nõuete toetuseks esitatud ainus väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Seetõttu tuleb hagi tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Kuna kohtuotsus on tehtud Anheuser-Buschi kahjuks, tuleb kohtukulud vastavalt Siseturu Ühtlustamise Ameti ja Budvari nõudele välja mõista temalt.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (esimene koda)
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Jätta Anheuser-Busch, Inc. kohtukulud tema enda kanda ning mõista talt välja Siseturu Ühtlustamise Ameti ja Budějovický Budvar, národní podnik kohtukulud.

Tiili
Dehousse
Wiszniewska-Białecka
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 25. märtsil 2009 Luxembourgis.
Allkirjad
Sisukord

Vaidluse taust

Poolte nõuded

Õiguslik käsitlus

1. Põhinõuded

Esimene väide, mis põhineb õiguse olla ära kuulatud rikkumisel

Poolte argumendid

Esimese Astme Kohtu hinnang

Teine väide, mis põhineb määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 rikkumisel

Poolte argumendid

Esimese Astme Kohtu hinnang

– Varasema rahvusvahelise sõnamärgi BUDWEISER (R 238203) pikendamise tunnistus

– Budvari vastulause toetuseks esitatud dokumendid, mis kõik saabusid ühtlustamisametisse 27. veebruaril 2002

Kolmas väide, mis põhineb määruse nr 40/94 artikli 43 lõigete 2 ja 3 rikkumisel

Poolte argumendid

Esimese Astme Kohtu hinnang

2. Teise võimalusena esitatud nõuded

Poolte argumendid

Esimese Astme Kohtu hinnang

Kohtukulud
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.