CELEX: 62005CJ0243
Apellatsioonkaebus
Töödeldud puu- ja köögiviljasaaduste turu ühine korraldus
Töödeldud tomatisaaduste tootmistoetus
Toetuse summa arvutamise meetod
Ühenduse lepinguväline vastutus
Konkreetne kahju

Apellatsioonkaebusega paluvad hagejad Euroopa Kohtul osaliselt tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 17. märtsi
2005. aasta otsuse kohtuasjas T‑285/03: Agraz jt
vs.
komisjon (EKL 2005, lk II‑1063; edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega jäeti rahuldamata hagi, millega sooviti saada
hüvitist komisjoni 12. juuli 2000. aasta määruses (EÜ) nr 1519/2000 (millega kinnitatakse majandusaastaks 2000/2001 töödeldud
tomatisaaduste miinimumhind ja toetuse summa, EÜT L 174, lk 29) ettenähtud tootmistoetuse summa arvutamise meetodi tõttu hagejatele
väidetavalt tekitatud kahju eest, kuna väidetav kahju ei olnud konkreetne ning ühenduse lepinguvälise vastutuse tekkimise
tingimused ei olnud seega täidetud.

Õiguslik raamistik

Määrus nr 2201/96
Nõukogu 28. oktoobri 1996. aasta määruse (EÜ) nr 2201/96 töödeldud puu- ja köögiviljasaaduste turu ühise korralduse kohta
(EÜT L 297, lk 29; ELT eriväljaanne 03/20, lk 83; edaspidi „algmäärus”) artikkel 2 sätestab:
„1.      Tootmistoetuste süsteemi kohaldatakse I lisas loetletud toodete puhul, mida saadakse ühenduses toodetud puu- ja köögiviljast.
2.      Tootmistoetust antakse töötlejatele, kes maksavad tootjatele nende tooraine eest vähemalt miinimumhinna vastavalt lepingutele,
mis on sõlmitud ühelt poolt tunnustatud või määruse (EÜ) nr 2200/96 alusel ajutiselt volitatud tootjaorganisatsioonide ja
teiselt poolt töötlejate vahel.
[…]”
Algmääruse artikkel 4 täpsustab:
„1.      Tootmistoetus ei tohi olla suurem kui tootjale ühenduses makstava miinimumhinna ning põhilistes tootvates ja eksportivates
kolmandates riikides makstava toorme hinna vahe.
2.      Tootmistoetus kinnitatakse nii, et see võimaldab ühenduse tooteid realiseerida lõikes 1 nimetatud piirides. Ilma et see piiraks
artikli 5 kohaldamist, võetakse toetuse summa kehtestamisel eriti arvesse järgmist:
a)      toorme hindade vahe ühenduses ja põhilistes võistlevates kolmandates riikides;
b)      eelmiseks majandusaastaks kinnitatud või enne lõikes 10 nimetatud võimalikku vähendamist arvestatud toetus;
ja
c)      toodete puhul, mis täidavad ühenduse toodangus olulise turuosa, väliskaubanduse maht ja seal kehtivate hindade suundumused,
kui viimane kriteerium toob kaasa toetuse vähendamise.
3.      Tootmistoetus kinnitatakse töödeldud toote netokaalu põhjal. Koefitsiendid, mis väljendavad suhet kasutatud toorme kaalu ja
töödeldud toote netokaalu vahel, määratletakse standardiseeritud alusel. Neid ajakohastatakse saadud kogemuste põhjal korrapäraselt.
[…]
5.      Toorme hind suuremates võistlevates kolmandates riikides määratakse põhiliselt hindade alusel, mida taluhinnaga müümisel tegelikult
kohaldatakse töödeldavate võrdväärse kvaliteediga värskete saaduste puhul ja mis on kaalutud nendest kolmandatest riikidest
eksporditavate lõpptoodete koguste põhjal.
6.      Saaduste puhul, mille ühenduse toodang moodustab vähemalt 50% ühenduse tarbimisturust, hinnatakse impordi- ja ekspordihindade
ning koguste suundumusi, võrreldes majandusaasta algusele eelneva kalendriaasta andmeid eelmise kalendriaasta andmetega.
7.      Tootmistoetus arvestatakse järgmistele töödeldud tomatisaadustele:
a)      tomatikontsentraat, mis kuulub CN‑koodi 200290 alla;
[…]
9.      Komisjon kinnitab tootmistoetuse summa enne iga majandusaasta algust […]. Lõikes 3 nimetatud koefitsiendid, minimaalsed kvaliteedinõuded
ja muud käesoleva artikli kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad võetakse vastu samas korras.
10.      Tomatitoodete puhul ei tohi üldkulud ühelgi majandusaastal ületada summat, milleni oleks jõutud, kui Prantsusmaa ja Portugali
kontsentraatide kvoodid 1997/98. majandusaastaks oleks kinnitatud järgmiselt:
–        Prantsusmaa: 224 323 tonni,
–        Portugal: 670 451 tonni.
Selleks vähendatakse vastavalt lõikele 9 tomatikontsentraatide ja nende derivaatide toetust 5,37% võrra. Pärast majandusaastat
võib maksta lisa, kui Prantsusmaa ja Portugali suurendatud kvoote pole täiesti ära kasutatud.”

Määrus nr 1519/2000
Määruse nr 1519/2000 artikli 2 lõige 1 näeb ette, et „[alusmääruse] artiklis 4 viidatud tootmistoetus majandusaastaks 2000/2001
määratakse kindlaks II lisas”. [Mitteametlik tõlge.] Tootmistoetuse summaks kinnitati 17,178 eurot 100 kg tomatikontsentraatide
kohta, mille kuivainesisaldus on 28% või rohkem, kuid alla 30% massist.

Vaidluse aluseks olevad asjaolud
Vaidluse aluseks olevad asjaolud on vaidlustatud kohtuotsuses esitatud järgmiselt:
„5      Komisjon palus 4. veebruari 2000. aasta kirjaga Hiina võimudel esimesel võimalusel esitada kaasapandud küsimustiku täitmise
teel vajalikud andmed selleks, et kinnitada majandusaastaks 2000/2001 töödeldud puu- ja köögiviljade toetused. See kiri jäi
vastuseta.
6      Määruse nr 1519/2000 vastuvõtmise tagajärjel andsid Hispaania, Prantsuse, Kreeka, Itaalia ja Portugali töödeldud tomatisaaduste
tootjaid esindavad ühingud ja delegatsioonid komisjonile oma vastuväidetest teada ja vaidlustasid asjaolu, et toetuse summa
kinnitamisel ei olnud arvestatud Hiina tomatite hinda.
7      Tomatikonservitööstuse Euroopa Organisatsioon (edaspidi „OEICT”) ja Associacão Portuguesa dos Industriais de Tomate esitasid
komisjonile mitmeid taotlusi toetuse summa muutmiseks. Ühele sellistest taotlustest oli lisatud koopia lepingust, mis sisaldas
toote eest Hiina tootjale makstud hinda.
8      Komisjon märkis 5. märtsil 2001 Portugali põllumajandusministrile toetuse summa ümberarvutamise taotluse vastuseks saadetud
kirjas, et tomatite töötlemise toetuse summa kinnitamine majandusaastaks 2000/2001 oli toimunud täielikult alusmääruse artikleid 3
ja 4 järgides. Ta kinnitas muuhulgas, et oli 13. detsembril 2000 saanud OEICT‑lt kirja, millega teavitati teda Hiinas sõlmitud
lepingu hinnast, kuid lisas, et tal on võimatu muuta oma otsust ühesainsas lepingus sisalduva hinna alusel, mida asjaomased
siseriiklikud võimud ei ole kinnitanud.
9      Hispaania diplomaatiline esindus Pekingis sai 2001. aasta septembris Hiina võimude väljaantud tõendi, milles oli märgitud
tomatite eest Xinjiangi piirkonna – kust pärineb umbes 88% Hiina töödeldud tomatite kogutoodangust – tootjatele majandusaastatel
1999 ja 2000 makstud keskmise hinna suurus. Portugali põllumajandusminister edastas 9. novembril 2001 ja OEICT 7. detsembril
2001 selle dokumendi komisjoni pädevale liikmele F. Fischlerile.
10      Komisjon vastas 31. jaanuaril 2002 viimatimainitud organisatsioonile, rõhutades veelkord toetuse summa kinnitamise vastavust
alusmääruse artiklitele 3 ja 4. Tuginedes lisaks asjaolule, et ühenduse tomatitööstust, mis tema meelest oli jõudnud rekordilisele
arengutasemele, ei olnud kahjustatud, ei pidanud komisjon vajalikuks määrust nr 1519/2000 muuta.
11      Pärast 6. novembril 2002 toimunud nõupidamist ja erinevate kirjade saatmist hagejatelt komisjonile teatas komisjon 7. jaanuari
2003. aasta kirjaga, et tal ei ole mingit põhjust määrusega nr 1519/2000 uuesti tegelema hakata.”

Menetlus Esimese Astme Kohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
18. augustil 2003 Esimese Astme Kohtu kantseleisse saabunud hagiavalduses esitasid hagejad nõude, et komisjonilt mõistetaks
välja hüvitis kahju eest, mis hagejad pidid määruse nr 1519/2000 vastuvõtmise järgselt kannatama.
Esimese Astme Kohus tuletas meelde, et ühenduse lepinguväliselt vastutusele võtmine eeldab, et täidetud peab olema terve rida
tingimusi nagu ühenduse institutsioonidele süükspandava käitumise ebaseaduslikkus, kahju olemasolu ning käitumise ja osutatud
kahju vahelise põhjusliku seose olemasolu, ning tõdes, et komisjoni tegevus on olnud ebaseaduslik.
Eeltoodust nähtub, et „4. veebruari 2000. aasta kirja saatmisele järgnenud komisjoni tegevusetus [kujutas] endast hoolsuskohustuse
ja hea halduse põhimõtte piisavalt selget rikkumist kohtupraktika tähenduses”.
Sama kohtuotsuse punktis 61 leidis ta teisalt, et „kuivõrd määruse nr 1519/2000 sisu ei võta mingil viisil arvesse ühe põhilise
tootva ja eksportiva kolmanda riigi, s.o Hiina, toorme hinda, siis rikub see määrus alusmääruse artikli 4 lõigetes 1 ja 2
kehtestatud kohustuslikke tingimusi. Selline õigusrikkumine, mis kujutab endast üksikisikutele õigusi andva õigusnormi piisavalt
selget rikkumist, võib oma kahjustavate tagajärgede tõttu kaasa tuua ühenduse lepinguväliselt vastutusele võtmise”.
Väidetava kahju osas sedastas Esimese Astme Kohus järgmist:
„70      Tuleb meenutada, et vastavalt kohtupraktikale (Euroopa Kohtu 27. jaanuari 1982. aasta otsused kohtuasjas 51/81: De Franceschi
vs.
nõukogu ja komisjon, EKL 1982, lk 117, punkt 9, ja liidetud kohtuasjades 256/80, 257/80, 265/80, 267/80 ja 5/81: Birra Wührer jt
vs.
nõukogu ja komisjon, EKL 1982, lk 85, punkt 9; Esimese Astme Kohtu 18. mai 1995. aasta otsus kohtuasjas T‑478/93: Wafer Zoo
vs.
komisjon, EKL 1995, lk II‑1479, punkt 49) peab kahju, mille hüvitamist nõutakse, olema tegelik ja konkreetne.
71      Hageja kohustus on sellise kahju olemasolu ja ulatuse tuvastamiseks ühenduse kohtule tõendeid esitada (Euroopa Kohtu 21. mai
1976. aasta otsus kohtuasjas 26/74: Roquette Frères
vs.
komisjon, EKL 1976, lk 677, punktid 22–24; Esimese Astme Kohtu 9. jaanuari 1996. aasta otsus kohtuasjas T‑575/93: Koelman
vs.
komisjon, EKL 1996, lk II‑1, punkt 97, ja 28. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑184/95: Dorsch Consult
vs.
nõukogu ja komisjon, EKL 1998, lk II‑667, punkt 60).
72      Hagejad hindavad oma kahjuna määruses nr 1519/2000 kinnitatud toetusesumma ja selle summa täpset vahet, mis oleks kehtestatud,
kui komisjon oleks Hiinas makstavaid hindu arvesse võtnud.
73      Esmalt tuleb rõhutada, et Hiinas makstavad hinnad, millele hagejad tuginevad, on need, mille nad said Pekingis asuvate Hispaania
diplomaatiliste üksuste vahendusel. Tegemist on Xinjiangi maakonnas tootjatele tomatite eest makstava keskmise hinnaga, mis
hagejate väidete kohaselt esindab 88% Hiina töödeldud tomatite toodangust. Komisjon vaidleb nendele arvudele vastu, kuivõrd
need esindavad madalat keskmist hinda. Komisjonil ei olnud pealegi võimalik hinnata, kas need arvud olid alusmääruse sätetele
vastavad. Keerulise majandusliku olukorra hindamisel kehtib komisjoni pädevus ka alusandmete tuvastamise suhtes (vt selle
kohta Euroopa Kohtu 29. oktoobri 1980. aasta otsus kohtuasjas 138/79: Roquette
vs.
nõukogu, EKL 1980, lk 3333, punkt 25).
74      Kuna alusmäärus annab komisjonile toetusesumma kinnitamisel teatava kaalutlusruumi, on võimatu kindlalt määratleda Hiina tomatitootjatele
makstava hinna arvessevõtmise mõju toetuse summale. [Algmääruse] artikli 4 lõige 1 ei näe ette, et tootmistoetus peaks olema
võrdne tootjale ühenduses makstava miinimumhinna ning põhilistes tootvates kolmandates riikides makstava toorme hinna vahega.
See säte piirdub ülempiiri kehtestamisega.
75      Selles suhtes tuleb märkida, et asjaolu, et komisjon võis minevikus olla kinnitanud toetusesumma tasemele, mis peegeldas täpselt
tootjale ühenduses makstava miinimumhinna ning põhilistes tootvates ja eksportivates kolmandates riikides makstava toorme
hinna vahet, ei kohusta teda mingil viisil toetust sellel tasemel säilitama. See oleks isegi vastuolus alusmääruse sõnastuse
ja eesmärgiga, kui komisjon ei võtaks arvesse rahvusvaheliste turgude olukorda ja võib-olla raskendaks sellega ühenduse toodete
realiseerimist.
76      Hagejad ei saa seega tugineda õigusele toetuse ülemmäärale, mis oleks võrdne tootjale ühenduses makstava miinimumhinna ning
põhilistes tootvates ja eksportivates kolmandates riikides makstava toorme hinna vahega, mille puhul on arvestatud Hiinas
makstavaid hindu.
77      Seetõttu ei saa hagejate poolt välja arvutatud ja hagiavalduse lisas A.27 olevas tabelis täpsustatud kahju iseloomu pidada
konkreetseks.”
Järeldades, et kõik ühenduse lepinguvälise vastutuse tekkimiseks vajalikud tingimused ei olnud täidetud, jättis Esimese Astme
Kohus hagi rahuldamata.

Poolte nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus
Apellatsioonkaebuse esitajad paluvad Euroopa Kohtul:
–        tühistada vaidlustatud kohtuotsus osaliselt, nimelt osas, milles sedastati, et kahju ei olnud konkreetne, ning jäeti hagi
rahuldamata;
ning uue otsuse tegemisel
–        esimese võimalusena tuvastada, et komisjoni lepinguvälise vastutuse kohaldamise tingimused olid käesolevas asjas täidetud;
kohustada kostjat maksma igale apellatsioonkaebuse esitajale välja tootmistoetuse ülejäänud summa (toodud lisas A.27), millele
on juurde arvestatud Euroopa Kohtu poolt kehtestatud määras intressid, alates 12. juulist 2000 (või teise võimalusena alates
13. juulist 2000 või kolmanda võimalusena alates 16. juulist 2000) ning mõista komisjonilt kuni summa täieliku tasumiseni
välja kõik kahes kohtuastmes tekkinud kulud, sh apellatsioonkaebuse esitajate kohtukulud;
–        teise võimalusena saata asi tagasi Esimese Astme Kohtusse, et nimetatud kohus teeks pärast apellatsioonkaebuse esitajate uut
ärakuulamist otsuse neile makstava hüvitise suuruse kohta, ning mõista komisjonilt välja nii apellatsioonmenetluse kui ka
Esimese Astme Kohtus toimunud menetluse kohtukulud (sh apellatsioonkaebuse esitajate kohtukulud).
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–        jätta apellatsioonkaebus osalise vastuvõetamatuse ja igal juhul põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejatelt.
Euroopa Kohtu presidendi 19. oktoobri 2005. aasta määrusega lõpetati menetlus kohtuasjas C‑243/05 P ettevõtete Carmine Tagliamonte
& C. Srl, Cbcotti Srl, Cirio del Monte Italia SpA, Fratelli Longobardi Srl, G3 Srl, La Regina del Pomodoro Srl, La Regina
di San Marzano di Antonio, Felice e Luigi Romano Snc, Lodato Gennaro & C. SpA, Pelati Sud di De Stefano Catello Sas, Prodakta
SA, Rispoli Luigi & C. Srl, Saviano Pasquale Srl, Sevath SA, Silaro Conserve Srl ja Transformaciones Agrícolas de Badajoz,
SA suhtes, kes olid apellatsioonkaebusest loobunud, ning nende esitatud apellatsioonkaebusega seotud kulud jäeti nende endi
kanda.

Apellatsioonkaebus

Poolte argumendid
Oma apellatsioonkaebuse toetuseks esitasid hagejad neli väidet. Esimene väide tugineb asjaolule, et kahju kvalifitseerimisel
on rikutud õigusnormi. Teine tugineb asjaolule, et rikutud on võistlevuse põhimõtet ja õigust olla ära kuulatud. Kolmas tugineb
hagejate nõuete väärtõlgendusele. Neljas väide tuleneb sellele, et Esimese Astme Kohus on eiranud piiramatu järelkontrolli
võimalusi ja otsustamiskohustust ning õigusemõistmisest keeldunud.
Esimene väide jaguneb kaheks osaks. Esimene neist tuleneb lepinguvälist vastutust puudutava ühenduse kohtupraktika ja siseriiklikes
õiguskordades üldtunnustatud põhimõtete eiramisest, kuna Esimese Astme Kohus on vääralt tõlgendanud mõistet „konkreetne kahju”
ning ajanud segi kahju iseloomu kindlaksmääramise ja kahjusumma täpse väljaarvutamise. Teine osa tugineb asjaolule, et Esimese
Astme Kohus ei ole apellatsioonkaebuse esitajate hüvitise saamise õiguse tunnustamise küsimuses teinud järeldusi oma sedastustest,
et komisjon on käitunud ebaseaduslikult.
Esimese väite esimeses osas väidavad apellatsioonkaebuse esitajad, et selle põhjal, et komisjonil on tootmistoetuse summa
kinnitamise osas kaalutlusruum, ei saa tõdeda, et väidetav kahju ei olnud konkreetne. Eeldades, et kahju oli piisava kindlusega
ettearvatav ja hinnatav, võib see anda alust hüvitise maksmiseks sõltumata sellest, et kahju suurust pole veel kindlaks määratud.
Käesoleval juhul oli väidetav kahju kõigele lisaks täpselt piiritletud ja arvutatud. Ebakindlus võib esineda üksnes kahju
suuruse kindlaksmääramise osas. Kuna Esimese Astme Kohtu käsutuses ei olnud vajalikku teavet selle summa arvutamiseks, oleks
ta pidanud hagejate arvates andma määruse menetlustoimingute või menetlust korraldavate meetmete kohta või tegema esialgse
otsuse.
Apellatsioonkaebuse esitajad kinnitavad, et kuigi tegeliku ja konkreetse kahju esinemine on välistatud, kui õiguse või õigustatud
huvi tegelikku riivet ei esine, on niisugune kahju siiski olemas, kui väidetav kahju tuleneb – nagu käesolevas asjas – sellest,
et kõnealuse institutsiooni ebaseadusliku tegevuse tõttu on takistatud õiguse kasutamine, mille olemasolu on kinnitatud.
Nad väidavad, et Esimese Astme Kohtu hinnang rikub siseriiklikes õiguskordades tunnustatud põhimõtteid, mis puudutavad konkreetse
kahju mõistet.
Mis puudutab komisjoni poolt apellatsioonkaebuse peale esitatud vastuses toodud argumente, mille kohaselt ei ole apellatsioonkaebuse
esitajad tõendanud tegeliku kahju esinemist, kuna nad ei suutnud näidata, et määruses nr 1519/2000 kinnitatud toetussumma
ei oleks võimaldanud saavutada tootmistoetuse andmisele seatud eesmärki, st ühenduse toodangu müüki, siis apellatsioonkaebuse
esitajad väidavad, et need argumendid on uued ning osaliselt vastuvõetamatud.
Igal juhul ei saa võtta arvesse üksnes seda eesmärki, kuna see välistaks õigustamatult igasuguse kahju esinemise alates hetkest,
kui ühenduse toodang on täielikult müüdud, isegi kui tootmisettevõtetele selleks antud toetussummad – mis arvestavad komisjoni
kinnitatud miinimumhindade ja põhilistes kolmandates riikides makstavate hindade vahet – oleksid kinnitatud madalamal tasemel
kui see, mis väidetavalt tulenes vastavate sätete kohaldamisest.
Komisjon vaidlustab selle, et vaidlusaluses kohtuotsuses on rikutud õigusnormi.
Komisjon väidab, et lähtudes kaalutlusruumist, mis tal niisugustes asjades on, ei saa hagejate väidetud kahju pidada konkreetseks.
Pealegi ei viita ükski tegur sellele, et asjaolude toimumise ajal ei oleks ta püsinud oma kaalutlusruumi piires. Täpsemalt
ei ole komisjon kunagi andnud ühtki kinnitust, mis oleks võinud tootmisettevõtetes tekitada õiguspärast ootust, et ta võtab
2000/2001 majandusaasta toetuse kindlaksmääramisel arvesse Hiinas makstavaid hindu.
Komisjon väidab lisaks, et apellatsioonkaebuse esitajate etteheide, mille kohaselt ei ole Esimese Astme Kohus määranud kindlaks
nende kahjusumma suurust ega teinud selleks menetlustoiminguid, põhineb uuel väitel, mis on seotud tegeliku kahju olemasoluga,
mis tuleb seetõttu tunnistada vastuvõetamatuks.
Igal juhul on komisjon arvamusel, et väidetava kahju esinemise tuvastamiseks peaksid apellatsioonkaebuse esitajad näitama,
et toetuse eesmärk, milleks on ühenduse toodete müük, ei ole täidetud. Apellatsioonkaebuse esitajad ei ole kunagi tõendanud
ega isegi väitnud Esimese Astme Kohtus, et komisjoni kindlaksmääratud toetussumma ei võimaldanud seda eesmärki saavutada.

Euroopa Kohtu hinnang
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab ühenduse lepinguvälise vastutuse kohaldamiseks EÜ artikli 288 teise lõigu tähenduses
olema täidetud terve rida tingimusi nagu ühenduse institutsioonidele süükspandava käitumise ebaseaduslikkus, kahju olemasolu
ning käitumise ja osutatud kahju vahelise põhjusliku seose olemasolu (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Birra Wührer jt
vs
. nõukogu ja komisjon, punkt 9; 30. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑295/03 P: Alessandrini jt
vs
. komisjon, EKL 2005, lk I‑5673, punkt 61).
Teine, kahjuga seotud tingimus eeldab seda, et kahju, mille hüvitamist taotletakse, oleks tegelik ja konkreetne (st selle
kohta eespool viidatud kohtuotsused De Franceschi
vs
. nõukogu ja komisjon, punkt 9; Birra Wührer jt
vs
. nõukogu ja komisjon, punkt 9), mida peavad tõendama hagejad (vt eespool viidatud kohtuotsused Roquette Frères
vs
. komisjon, punkt 24, ja 16. septembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑362/95 P: Blackspur DIY jt
vs
. nõukogu ja komisjon, EKL 1997, lk I‑4775, punkt 31).
Käesoleval juhul sedastas Esimese Astme Kohus, et hagejate väidetav kahju ei ole konkreetse iseloomuga.
Esimese Astme Kohus leidis esiteks, et algmäärusega komisjonile antud kaalutlusruum tootmistoetuse kinnitamiseks muudab võimatuks
määrata eksimatult kindlaks Hiina tomatitootjatele makstava hinna arvessevõtmise mõju selle toetuse summale. Teiseks märgib
ta, et komisjon vaidlustas nende Hiinas makstavate hindadega seotud andmete representatiivsuse, millele hagejad tuginesid
oma kahju arvutamisel.
Siinkohal tuleb märkida, et asjaolu, et komisjonil on asjaomases sektoris lai kaalutlusruum, ei too iseenesest automaatselt
endaga kaasa seda, et kõnealuse institutsiooni ebaseadusliku käitumise tulemusena tekkinud väidetav kahju poleks konkreetne.
Vastupidine väide võtaks kahju hüvitamise hagidelt igasuguse tarviliku mõju olukorras, kus ühenduse institutsioonidel on oma
seadusandliku või täitesaatva võimu teostamisel lai kaalutlusruum, arvestades muu hulgas nende valdkondadega seotud majanduslike
panuste ja valikutega.
Pealegi ei ole asjaomase institutsiooni kaalutlusruumi tunnustamine arvukatel juhtudel takistanud Euroopa Kohtul hüvitamisele
kuuluva kahju esinemise tuvastamast (vt eelkõige 14. mai 1975. aasta otsus kohtuasjas 74/74: CNTA
vs
. komisjon, EKL 1975, lk 533, ja 4. oktoobri 1979. aasta otsus kohtuasjas 238/78: Ireks-Arkady
vs
. nõukogu ja komisjon, EKL 1979, lk 2955).
Neis tingimustes tuleb käesoleva kohtuasja erilisi asjaolusid arvesse võttes (vt selle kohta 15. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑237/98 P:
Dorsch Consult
vs
. nõukogu ja komisjon, EKL 2000, lk I‑4549, punkt 25) uurida, kas Esimese Astme Kohus on õigustatult sedastanud, et algmäärusest
tulenev komisjoni kaalutlusruum tootmistoetuse summa kinnitamisel on niisugune, mis välistab võimaluse, et hagejate väidetava
kahju võiks tunnistada konkreetseks.
Siinkohal tuleb märkida, et selle kaalutlusruumi olemasolu nagu ka komisjoni vastuväited hagejate esitatud andmete representatiivsuse
osas – mis käsitlesid Hiinas makstavaid hindu – takistasid Esimese Astme Kohtul kindlalt määratlemast, kuidas täpselt mõjutas
asjaomast toetussummat see, et komisjon oli jätnud ebaseaduslikult arvesse võtmata Hiinas makstavad hinnad.
Lisaks, võttes arvesse nimetatud kaalutlusruumi, ei ole kindel, kas hagejatel oli õigus täpselt sellele summale, milleks nad
oma kahju Esimese Astme Kohtus hindasid, st nagu on märgitud vaidlusaluse kohtuotsuse punktis 72, mis vastab „määruses nr 1519/2000
kinnitatud toetussumma ja selle summa täpsele vahele, mis oleks kehtestatud, kui komisjon oleks Hiinas makstavaid hindu arvesse
võtnud”.
Nende kaalutluste alusel võib Esimese Astme Kohus siiski vaid tõdeda, et väidetava kahju täpne ulatus on ebaselge, mitte aga
seda, et kahju kui niisuguse esinemine ei ole kindel.
Tegelikult on selge ‑ nagu on sedastanud ka Esimese Astme Kohus on oma otsuse punktis 50 ‑, et Hiinat peeti kõnealuse toetuse
kinnitamise ajal üheks põhiliseks ühendusega võistlevaks kolmandaks riigiks selles tootmissektoris.
Veelgi enam – see, et komisjon jättis ebaseaduslikult arvesse võtmata Hiinas makstavad hinnad, muutis tomatite arvatava hinna
põhiliste tootvate ja eksportivate kolmandate riikide jaoks märgatavalt kõrgemaks, kui see oleks olnud siis, kui neid hindu
oleks arvesse võetud. Esimese Astme Kohus ise on vaidlusaluse kohtuotsuse punktis 67 teatavaks võtnud komisjoni kinnituse,
mille kohaselt oleks niisugune arvessevõtmine võinud viia toorme arvatava hinna „tuntava” vähenemiseni põhilistes tootvates
ja eksportivates kolmandates riikides.
Esimese Astme Kohtus soovisid hagejad osutada sellele, et neid tegureid arvesse võttes oleks tootmistoetuse summa ilma komisjoni
ebaseadusliku käitumiseta kindlasti kinnitatud kõrgemale tasemele kui see, mis on sätestatud määruses nr 1518/2000.
Nagu ka kohtujurist on märkinud oma ettepaneku punktis 32, pidi komisjon nendes tingimustes tuvastama – eitamaks hagejate
poolt etteheidetud toetuse suurendamise konkreetset iseloomu –, et toetuse hoidmine täpselt määruses nr 1519/2000 kehtestatud
tasemel on kokkusobiv algmääruse artikli 4 lõike 2 õige rakendamisega. Niisugust hinnangut ei ole ilmselt antud, kuna komisjon
on piirdunud väitega, et tal on selles valdkonnas diskretsioonipädevus, nagu selgub ka vaidlusaluse kohtuotsuse punktist 67.
Seega on Esimese Astme Kohus rikkunud õigusnormi, järeldades käesoleva otsuse punktis 29 märgitud asjaolude põhjal, et väidetav
kahju ei olnud konkreetne.
Pealegi, kui ka oletada, nagu komisjon on Euroopa Kohtus toimunud istungil väitnud, et niisugune algmääruse artikli 4 lõike 2
punktis c osutatud rahvusvahelise kaubavahetuse arenguga seotud asjaolu oleks võinud põhjustada erineva lõpptulemuse arvutamisel,
kus võeti arvesse Hiinas makstavaid hindu, siis tuleb käesoleva kohtuotsuse punktides 37–40 esitatut arvesse võttes tõdeda,
et hagejad oleksid olnud paremas olukorras, kui komisjon ei oleks tootmistoetuse summa kinnitamisel jätnud ebaseaduslikult
arvesse võtmata Hiinas makstavad hinnad. Kahju, mille esinemist hagejad väidavad, ei ole hüpoteetiline või võimalik, vaid
on vaieldamatu. Kuigi selle täpne suurus ei ole kindel, on see kahju veel lisaks majanduslikult määratletav.
Eespool toodud hinnangut ei saa vaidlustada komisjoni väidetega, mis puudutavad seda, et ühenduse toodangu müügis ei ole selle
majandusaasta jooksul esinenud raskusi.
Ilma et oleks vaja käsitleda nende argumentide vastuvõetavust, tuleb märkida, et tootmistoetuste korda – mis on algmäärusega
tootmisettevõtete kasuks vastu võetud ja millega tasandatakse erinevusi tootjale ühenduses makstava miinimumhinna ning kolmandates
riikides makstava hinna vahel – kuulub nimetatud määruse ja komisjoni 19. märtsi 1997. aasta määruse (EÜ) nr 504/97 (millega
kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad määruse (EÜ) nr 2210/96 rakendamiseks seoses töödeldud puu‑ ja köögiviljasaaduste tootmistoetuse
korraga, EÜT L 78, lk 14) alusel selline kord, mis tugineb töötlejate ja tootjate vahel enne istutusperioodi sõlmitavatele
eellepingutele, mille eesmärgiks on tagada toodetud ja töödeldud kaupade koguste vastavus ja seeläbi vältida tootmise märgatavast
kasvust tuleneda võivaid realiseerimisraskusi (vt algmääruse viies ja määruse nr 504/97 seitsmes põhjendus).
Nagu ka kohtujurist on oma ettepaneku punktis 39 märkinud, julgustatakse tootmisettevõtteid eellepingute kaudu osalema ühenduse
toodete müügis, mida piiratakse vastavalt kõnealuse tootmissektori tegelikule vajadusele toetuse kaudu, mille eesmärgiks on
tasandada algmääruse artikli 4 lõikes 2 sätestatud kohustuslike kriteeriumide alusel kas tervikuna või osaliselt see kaubanduslik
risk, mis kaasneb tomatite ostmisega ühendusse kolmandate riikide tootjate hindadest kõrgema hinnaga.
Neil tingimustel ei lase asjaolu, et selline planeeritud haldamissüsteem on võimaldanud tagada ühenduse toodangu müügi kõnealuse
majandusaasta jooksul, eitada, et hagejatele on põhjustatud majanduslikku kahju seeläbi, et majandusaasta toetuseks kinnitati
ebapiisava määraga toetussumma, kuna komisjon ei võtnud algmääruse artikli 4 lõiget 2 rikkudes arvesse Hiinas makstavaid hindu.
Eeltoodut arvesse võttes ja ilma, et oleks vaja hinnata esimese väite teist osa, tuleb see väide tunnistada põhjendatuks.
Ilma, et oleks vaja uurida teisi apellatsioonkaebuse väiteid, tuleb Euroopa Kohtul seega tühistada vaidlustatud kohtuotsus
niivõrd, kui see jättis rahuldamata käesoleva apellatsioonkaebuse esitajate hagi põhjusel, et väidetav kahju ei olnud konkreetne,
ning osas, kus viimastelt mõistetakse välja viis kuuendikku nende kohtukuludest ning jäetakse komisjoni kanda lisaks tema
enda kuludele ka üks viiendik nimetatud hagejate kohtukuludest.

Asja tagasisaatmine Esimese Astme Kohtusse
Vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 esimesele lõigule võib ta ise teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium
lubab, või suunata asja tagasi Esimese Astme Kohtusse otsustamiseks.
Kuna käesolevas asjas vajab hagejate kantud kahju täpse ulatuse kindlaksmääramine keeruliste asjaolude uurimist, tuleb kohtuasi
saata tagasi Esimese Astme Kohtusse, et see määraks kindlaks kahjuhüvitise suuruse.
Kuna kohtuasi saadetakse tagasi Esimese Astme Kohtusse, tehakse käesoleva apellatsioonimenetlusega seotud kohtukulude osas
otsus hiljem.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
1.
Tühistada Esimese Astme Kohtu 17. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑285/03: Agraz jt
vs
. komisjon niivõrd, kui see jättis rahuldamata käesoleva apellatsioonkaebuse esitajate hagi põhjusel, et väidetav kahju ei
olnud konkreetne, ning osas, kus viimastelt mõistetakse välja viis kuuendikku nende kohtukuludest ning jäetakse komisjoni
kanda lisaks tema enda kuludele ka üks viiendik nimetatud hagejate kohtukuludest.
2.
Saata kohtuasi tagasi Esimese Astme Kohtusse.
3.
Kohtukulude osas tehakse otsus hiljem.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: prantsuse.