CELEX: 62004CJ0084
Valsts pienākumu neizpilde
Regula (EEK) Nr. 4253/88 un EKL 10. pants
Struktūrfondi
Struktūrfondu darbības un EIB darbības koordinācija
ELVGF Virzības nodaļas maksāto atbalstu summu sistemātiska samazināšana
Nodevas, ko Ifadap iekasējis plānošanas periodā no 1994. līdz 1999. gadam

Prasības pieteikumā Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, ļaujot
Instituto de Financiamento e Apoio ao Desenvolvimento da Agricultura e Pescas
(Institūts lauksaimniecības un zivsaimniecības attīstības finansēšanai un atbalstam, turpmāk tekstā – “
Ifdap
”) izveidot un piekrītot saglabāt spēkā procedūru finanšu atbalsta piešķiršanai no Kopienu struktūrfondiem, kas paredz būtiskas
formalitātes, kuras ir saistītas ar nodevu maksāšanu, kas nav ne brīvprātīgas, ne fakultatīvas un neveido atlīdzību par sniegtajiem
pakalpojumiem, bet kas tiek izmantotas, lai finansētu uzdevumus, kuri Portugālei jāpilda atbilstoši Kopienu tiesībām, Portugāles
Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1988. gada 19. decembra Regula (EEK) Nr. 4253/88, ar ko paredz
īstenošanas noteikumus Regulai (EEK) Nr. 2052/88 attiecībā uz dažādu struktūrfondu, kā arī struktūrfondu un Eiropas Investīciju
bankas, un citu pastāvošo finansēšanas instrumentu darbības koordināciju (OV L 374, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes
1993. gada 20. jūnija Regulu (EEK) Nr. 2082/93 (OV L 193, 20. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 4253/88”), kā arī EKL 10. pants.

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesiskais regulējums
4. panta 1. punktā Padomes 1988. gada 24. jūnija Regulā (EEK) Nr. 2052/88 par stuktūrfondu uzdevumiem un to efektivitāti,
kā arī par to darbības saskaņošanu savā starpā un ar Eiropas Investīciju bankas un citu pastāvošo finanšu instrumentu darbību
(OV L 185, 9. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1993. gada 20. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2081/93 (OV L 193, 5. lpp.;
turpmāk tekstā – “Regula Nr. 2052/88”), bija paredzēts:
“Kopienas darbība papildina vai sekmē valsts attiecīgās darbības. To, rūpīgi apspriežoties, nosaka Komisija, attiecīgā dalībvalsts
un kompetentās iestādes un organizācijas – to skaitā ekonomiskie un sociālie partneri atbilstoši kārtībai, kādu paredz attiecīgie
katras dalībvalsts tiesību akti un pastāvošā prakse, – ko dalībvalsts ir izraudzījusies valsts, reģiona, vietējo pašvaldību
vai citā līmenī, visām pusēm sadarbojoties kopīga mērķa sasniegšanā. Šīs apspriedes turpmāk tiek sauktas par “partnerattiecībām”.
Partnerattiecības attiecas uz darbību sagatavošanu un finansēšanu, kā arī to iepriekšēju novērtēšanu, uzraudzību un vēlāku
izvērtēšanu.
Partnerattiecības īsteno, pilnībā ievērojot katra partnera attiecīgo institucionālo, tiesisko un finansiālo kompetenci.” [Neoficiāls
tulkojums]
Regulas Nr. 4253/88 21. panta “Maksājumi” 3. punkta otrās daļas redakcija ir šāda:
“Maksājumi jāizmaksā galasaņēmējiem, neveicot nekādus samazinājumus vai ieturējumus, kā rezultātā varētu samazināties finanšu
atbalsta summa, uz ko tiem ir tiesības.” [Neoficiāls tulkojums]
Šīs pašas regulas 23. panta “Finanšu kontrole” 1. punkta pirmajā daļā bija noteikts:
“Lai nodrošinātu, ka valsts vai privāto sponsoru veiktas darbības ir veiksmīgas, dalībvalstis darbību īstenošanas laikā veic
pasākumus, kas vajadzīgi, lai:
–        regulāri pārbaudītu, vai Kopienas finansētās darbības ir veiktas pareizi,
–        novērstu pārkāpumus un uzliktu par tiem sodus,
[..].”

Valsts tiesiskais regulējums
Atbilstoši Dekrēta–likuma Nr. 414/93 (1993. gada 23. decembra
Diário
da República I
, A sērija, Nr. 298) 1. pantam
Ifadap
ir publisko tiesību institūcija, kam ir juridiskās personas statuss, administratīvā, kā arī finansiālā autonomija un kam
ir pašai savs īpašums.
Dekrēta–likuma Nr. 414/93 3. panta 2. punktā noteikts:
“
Ifadap
līgumiskās attiecības ar trešām personām reglamentē privāto tiesību normas, ja vien tas nerīkojas kā tāds, kam ir piešķirtas
iestādes prerogatīvas.”
Saskaņā ar minētā dekrēta–likuma 5. panta 2. punktu
Ifadap
uzdevums ir:
“a)      sadarboties, izpētot un nosakot finanšu politikas pasākumus lauksaimniecības un zivsaimniecības nozarē, kā arī pasākumus uzņēmumu
atbalstam šajās nozarēs;
b)      nodrošināt Kopienas un valsts atbalsta un palīdzības sistēmu darbību lauksaimniecības un zivsaimniecības nozarē, piedaloties
pieņemto programmu un regulu izstrādē un izpildē un darbojoties kā vienīgajam Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju
fonda (ELVGF) Virzības nodaļas un citu Kopienas finanšu lauksaimniecības un zivsaimniecības virzības instrumentu valsts partnerim,
proti, saistībā ar lūgumiem par avansa maksājumiem, atmaksāšanu, koriģēšanu un rēķinu kārtošanu;
[..]
d)      izmaksāt valsts un Kopienas atbalstu, kas paredzēts, lai finansētu programmas un projektus vai palielinātu procentus par aizņēmumiem,
par kuriem šajā sakarā līgumus ir noslēguši attiecīgie atbalsta maksājumu saņēmēji;
e)      nodrošināt to programmu un projektu uzraudzību, pārbaudi un kontroli, attiecībā uz kuriem ir piešķirti valsts vai Kopienas
atbalsti;
[..].”
Ar 1996. gada 28. maija kopīgo lēmumu (1996. gada 14. jūnija
Diário da
República

II
, Nr. 136) finanšu, kā arī lauksaimniecības, lauku attīstības un zivsaimniecības ministrs nolēma:
“1.      Atļaut
Ifadap
iekasēt nodevu, kas nepārsniedz 0,9 % no pašreizējo projektu vērtības.
2. Tā kā
Ifadap
darbībā neietilpst analīzes veikšana un lēmumu pieņemšana, minētās nodevas likme nedrīkst pārsniegt 0,45 %.
[..]”

Prāvas priekšvēsture un pirmstiesas procedūra

Ifadap
tika izveidots, lai pārvaldītu kredītus, kas paredzēti atbalsta sniegšanai lauksaimniecības, mežkopības, lopkopības un zivsaimniecības
nozarei Portugālē. Tā kā Portugāle ar Dekrētu–likumu Nr. 414/93 tam deleģēja vairākus valstiskus uzdevumus, starp kuriem bija
arī uzdevums nodrošināt lauksaimniecības un zivsaimniecības nozarei paredzētā Kopienas un valsts atbalsta un palīdzības mehānisma
darbību,
Ifadap
ir kļuvis par vienīgo ELVGF Virzības nodaļas un citu minēto nozaru atbalstam paredzētu Kopienas finanšu instrumentu valsts
partneri. Saistībā ar veicamajiem uzdevumiem par minētā institūta darbībām ir atbildīga Portugāle.
1993. gadā veicot pārbaudi uz vietas, Komisijas dienesti konstatēja, ka
Ifadap
no ELVGF Virzības nodaļas piešķirtā finanšu atbalsta galasaņēmējiem (turpmāk tekstā – “atbalsta saņēmēji”) iekasēja nodevas,
kas atbilda konkrētai procentuālai daļai no šī atbalsta. Šīs nodevas, kas tika iekasētas atbalsta saņemšanas brīdī, veidoja
1,5 % no kopējās finansētā projekta summas. Ar atbalstiem saistītais līgums, kas tika piedāvāts atbalsta saņēmējiem, skaidri
paredzēja atbalsta saņēmēju pienākumu maksāt
Ifadap
šīs nodevas. Uzskatot, ka šīs nodevas nav saderīgas ar Kopienu tiesībām, Komisija aicināja Portugāles iestādes izbeigt šo
tiešās iekasēšanas praksi, kā arī atmaksāt atbalsta saņēmējiem nepamatoti iekasētās nodevas.
1999. gada 20. janvāra vēstulē minētās iestādes atzina laika posmā no 1993. gada 3. augusta līdz 1994. gada 31. decembrim
īstenotās prakses neatbilstību un apņēmās atmaksāt iekasētās summas. Šajos apstākļos Komisija uzskatīja, ka attiecībā uz minēto
laika posmu norādītā pienākumu neizpilde tika novērsta.
Tā kā Portugāles iestādes bija atteikušās no režīma, atbilstoši kuram nodevas tika iekasētas tieši no atbalsta saņēmējiem
izmaksājamām summām, tās, sākot no 1995. gada janvāra, un it īpaši pēc 1996. gada 28. maija kopīgā lēmuma publicēšanas minēto
režīmu aizstāja ar sistēmu, kas paredz atbalsta summas pilnīgu izmaksāšanu atbalsta saņēmējiem un kas apvienota ar atbalstu
piešķiršanas procedūru, saskaņā ar kuru ir paredzēts maksāt nodevu, kas tiek uzskatīta par atlīdzību par pakalpojumiem, ko
Ifadap
tiem sniedzis un kas galvenokārt izpaužas kā pirms atbalsta pieteikumu iesniegšanas sniegtas konsultācijas un kā vēlāka uzraudzība.
Saskaņā ar informāciju, ko Komisija ieguvusi no minētajām iestādēm 1999. gadā, kā arī uz vietas veiktās kontroles laikā, ko
tās dienesti veica 2000. gada martā, šī atlīdzības sistēma darbojās šādi: brīdī, kad tika noslēgts līgums par subsīdijas piešķiršanu,
saņēmējs tika lūgts iesniegt
Ifadap
veidlapu par atļauju tā konta debetā ierakstīt summu, kas atbilst maksājamajai nodevai, izdarot piebildi “atļauja atbilstoši
pakalpojumam, ko
Ifadap
sniedzis saistībā ar iepriekš minēto līgumu” (proti, par attiecīgās subsīdijas piešķiršanu). Šī maksājuma fakultatīvais un
brīvprātīgais raksturs mutvārdos tika izskaidrots, sazinoties ar saņēmējiem.
Pēc šīs informācijas iegūšanas Komisija 2001. gada 25. jūlijā nosūtīja brīdinājuma vēstuli Portugāles Republikai. Šajā vēstulē
Komisija norādīja, ka ar procedūru, ko Portugāles iestādes piemēroja no 1995. gada 1. janvāra un kas ietver būtiskas formalitātes,
kuras ir saistītas ar nodevu maksāšanu, kas nav ne brīvprātīgas, ne fakultatīvas un neveido atlīdzību par atbalsta saņēmējiem
sniegtajiem pakalpojumiem, faktiski tiek saglabāta tādas nodevas iekasēšana, kas līdzīga tai, kura tika iekasēta līdz minētajam
datumam. Šādā veidā, pamatojoties uz konkrētu ieguldījuma vērtības procentuālu daļu iekasētās summas veido faktisku obligātu
maksājumu, kas aprēķināts, pamatojoties uz Kopienas fondu piešķirtā finanšu atbalsta summas procentuālu daļu, un faktiski
atbilst administratīvām nodevām, kas paredzētas, lai finansētu izdevumus, kas radušies saistībā ar pārvaldības uzdevumiem,
kuri
Ifadap
uzlikti kā iestādei, kas atbildīga par minēto atbalstu izmaksāšanu. Komisija uzskata, ka šādas administratīvas nodevas iekasēšana
ir pretrunā Kopienu tiesībām un it īpaši Regulai Nr. 4253/88, Padomes 1999. gada 21. jūnija Regulai (EK) Nr. 1260/99, ar ko
paredz vispārīgus noteikumus par struktūrfondiem (OV L 161, 1. lpp.), kā arī EKL 10. pantam.
Šajās 2001. gada 5. novembra un 2002. gada 13. jūnija vēstulēs, kas Komisijai tika nosūtītas, atbildot uz brīdinājuma vēstuli,
Portugāles Republika apgalvoja, ka attiecībā uz laika posmu no 1995. līdz 1999. gadam atbalsta saņēmēju veiktie nodevu maksājumi
Ifadap
maksimāli 0,45–0,9 % apmērā, kas aprēķināti, pamatojoties uz subsidētā ieguldījuma summu, nav pretrunā Kopienu tiesībām.
Savukārt attiecībā uz laika posmu pēc 1999. gada, kas atbilst trešajai Kopienas atbalsta shēmai, kuru reglamentē Regula Nr. 1260/99,
minētā dalībvalsts uzsver, ka tā atteikusies no principa, ka nodeva tiek iekasēta kā atlīdzība par minētā institūta sniegtajiem
pakalpojumiem. Šajos apstākļos Komisija uzskatīja, ka attiecībā uz laika posmu pēc 1999. gada pienākumu neizpilde tika izbeigta.
Tā kā Komisija nepiekrita Portugāles Republikas nostājai attiecībā uz laika posmu no 1995. līdz 1999. gadam, tā 2002. gada
13. novembrī šai valstij nosūtīja argumentētu atzinumu, kurā tā atkārtoja brīdinājuma vēstulē izteiktos argumentus un aicināja
šo dalībvalsti veikt pasākumus, kas nepieciešami, lai izpildītu minētā atzinuma prasības divu mēnešu laikā no tā paziņošanas.
Tā kā Komisija nebija apmierināta ar Portugāles Republikas 2003. gada 17. janvārī sniegto atbildi uz minēto argumentēto atzinumu,
kurā tika saglabāta iepriekšējā šīs dalībvalsts paustā nostāja, tā nolēma celt šo prasību, kurā ir lūgts konstatēt, ka no
1995. gada 1. janvāra ir izdarīts Regulas Nr. 4253/88 un EKL 10. panta pārkāpums attiecībā uz plānošanas periodu no 1994. līdz
1999. gadam, kas atbilst otrajai Kopienas atbalsta shēmai.

Lietas dalībnieku prasījumi
Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:
–        konstatēt, ka, ļaujot
Ifadap
izveidot un piekrītot saglabāt spēkā procedūru finanšu atbalsta piešķiršanai no Kopienu struktūrfondiem, kas paredz būtiskas
formalitātes, kuras ir saistītas ar nodevu maksāšanu, kas nav ne brīvprātīgas, ne fakultatīvas un neveido atlīdzību par sniegtajiem
pakalpojumiem, bet kas tiek izmantotas, lai finansētu uzdevumus, kuri Portugālei jāpilda atbilstoši Kopienu tiesībām, Portugāles
Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Regula Nr. 4253/88 un EKL 10. pants;
–        piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Portugāles Republika prasa noraidīt prasību kā nepieņemamu un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Par prasību

Lietas dalībnieku argumenti
Komisija uzskata, ka no Regulas Nr. 4253/88 21. panta 3. punkta otrās daļas teksta netieši izriet, ka šī norma ir tā saucamā
“pilnīga maksājuma” klauzula. Ar to attiecīgajai dalībvalstij skaidri tiek uzlikts pienākums rūpēties par to, lai atbalsta
saņēmēji saņemtu pilnībā visas finanšu atbalsta summas, uz kurām tiem ir tiesības, un dalībvalstij ir jāatturas veikt jebkādus
atskaitījumus vai ieturējumus no šīm summām. Darbības, kas tiek apzīmētas ar terminiem “ieturējums” un “atskaitījums”, ir
jāsaprot plaši, ņemot vērā sekas, ko tās rada atbalsta saņēmējiem.
Šajā sakarā Komisija apgalvo, ka šāda veida normas mērķis ir novērst, ka dalībvalstis izmanto daļu no Kopienu līdzekļiem,
kas paredzēti dažādu Kopienas politiku īstenošanai, lai finansētu šādas īstenošanas rezultātā radušās administratīvās izmaksas.
Šāda veida normu pamatojums saistībā ar struktūrpolitikām ir rodams Kopienas likumdevēja vēlmē nodrošināt, ka Kopienas atbalsts
tiek pareizi izmantots, lai sasniegtu EK līgumā attiecībā uz šīm politikām noteiktos mērķus.
Attiecībā uz Portugāles Republikas argumentu, ka atbalsta saņēmēju samaksātās summas ir atlīdzība par
Ifadap
sniegtajiem pakalpojumiem, kuru saņemšanai tie brīvprātīgi pietiekušies atbilstoši privāto tiesību līgumam, šim institūtam
attiecīgajā jautājumā rīkojoties bez tam piešķirtām iestādes prerogatīvām atbilstoši Dekrēta–likuma Nr. 414/93 3. panta 2. punktam,
Komisija pārmet, ka šī
Ifadap
izmantotā atlīdzības sistēma neļauj nošķirt uzdevumus, kas tam ir uzlikti kā pārvaldes un kontroles iestādei, un uzdevumus,
kuri tam ir uzticēti kā pakalpojumu sniedzējam uzņēmumam.
Visbeidzot, Komisija precizē, ka šajā gadījumā Regulas Nr. 2052/88 4. panta 1. punktā paredzētais partnerattiecību princips
ir īpaša EKL 10. pantā paredzētā vispārējā lojālas sadarbības principa forma. No tā izriet, ka pirmā no šīm normām ir jāinterpretē
un jāpiemēro, ņemot vērā šo vispārējo principu, kas nozīmē, ka dalībvalstīm ir pienākums rūpēties par to, ka no minētās regulas
izrietošie pienākumi tiek pareizi izpildīti, un tā rezultātā veikt atbilstošus pasākumus, lai garantētu Kopienu tiesību piemērojamību
un efektivitāti.
Portugāles Republika norāda, ka ir jāuzskata, ka
Ifadap
veic ne tikai savu valstisko uzdevumu kā vienīgais ELVGF Virzības nodaļas valsts partneris, bet arī sniedz šī fonda finansēto
programmu kandidātiem un dalībniekiem visus ekonomiska rakstura konsultēšanās pakalpojumus, ko vairs nevar uzskatīt tikai
par stingru minētā uzdevuma izpildi. Tā kā šos pakalpojumus var sniegt citi uzņēmumi, šie pakalpojumi ne sakrīt ar tiem, kas
Ifadap
ir jāsniedz atbilstoši savam valstiskajam uzdevumam Dekrēta–likuma Nr. 414/93 5. panta un Regulas Nr. 4253/88 23. panta nozīmē,
ne arī ir pieskaitāmi šādiem pakalpojumiem. Minētā dalībvalsts turklāt norāda, ka šo pakalpojumu sniegšanas mērķis ir garantēt,
ka atbalsta saņēmējiem patiešām ir iespēja piedalīties ELVGF Virzības nodaļas programmās.
Pakārtoti minētā dalībvalsts uzsver, ka nodevu iekasēšana par labu
Ifadap
nenozīmē, ka tas no Kopienas līdzekļiem veic kādus ieturējumus vai atskaitījumus. Pirmkārt, tiktāl, ciktāl ELVGF Virzības
nodaļas programmas parasti tiek finansētas, 75–85 % no izmaksām sedzot no Kopienas līdzekļiem un 15–25 % – no Portugāles līdzekļiem,
minētās nodevas, kuru maksimālais apmērs bija 0,9 % no finansētā projekta vērtības, nekādā gadījumā neietekmēja Kopienas atbalstu.
Otrkārt, nav pārkāpta Regulas Nr. 4253/88 21. panta 3. punkta otrā daļa, jo atbalsta saņēmējs saņem pilnīgi visu Kopienas
finansējumu, uz ko viņam ir tiesības.
Pakārtoti iepriekš izklāstītajam Portugāles Republika uzskata, ka 1998. gada 22. oktobra spriedums apvienotajās lietās C‑36/97
un C‑37/97
Kellinghusen
un
Ketelsen
(
Recueil
, I‑6337. lpp.), kā arī 2001. gada 11. janvāra spriedums lietā C‑247/98 Grieķija/Komisija (
Recueil
, I‑1. lpp.) neattiecas uz
Ifadap
iekasētajām nodevām. Pastāv ļoti daudzas juridiskas un faktiskas atšķirības starp šo prāvu un lietām, kurās ir taisīti minētie
spriedumi.
Minētā dalībvalsts savukārt drīzāk iesaka piemērot judikatūru, kas apstiprināta ar 1978. gada 30. novembra spriedumu lietā
31/78
Bussone
(
Recueil
, 2429. lpp.), 1982. gada 15. septembra spriedumu lietā 233/81
Denkavit Futtermittel
(
Recueil
, 2933. lpp.) un 1983. gada 26. oktobra spriedumu lietā 297/82
Samvirkende danske Landbofereninger
(
Recueil
, 3299. lpp.), kas taisīti saistībā ar ELVGF Virzības nodaļu. Tā šajā sakarā apgalvo, ka pat saistībā ar tirgu kopīgo organizāciju
pārvaldību Tiesa ir atzinusi, ka valsts iestāžu veiktās kontroles darbības var pamatot konkrētas naudas summas iekasēšanu
no attiecīgajiem uzņēmumiem.

Tiesas vērtējums
Vispirms ir svarīgi norādīt, ka ir skaidrs, kā tas izriet no šīs lietas materiāliem, ka plānošanas periodā no 1994. līdz 1999. gadam
Portugāles Republika ļāva
Ifadap
no atbalsta saņēmējiem iekasēt nodevas, kas atbilst konkrētam procentuālam lielumam no finansētā projekta kopējās summas
un kas tādējādi proporcionāli samazina summas, kuras atbalsta saņēmējs saņēmis kā ELVGF Virzības nodaļas piešķirtu atbalstu.
Lai novērtētu Komisijas prasības pamatotību, ir jānoskaidro, vai šāda iekasēšana ir saderīga ar Kopienu tiesībām.
Jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 4253/88 21. panta 3. punkta otrās daļas noteikumiem “atbalsts galīgajiem tā saņēmējiem
jāizmaksā, neveicot ne atskaitījumus, ne arī ieturējumus, kas varētu samazināt tā finanšu atbalsta summu, uz kuru tiem ir
tiesības”.
No šīs normas formulējuma nepārprotami izriet, ka tā neļauj veikt nekādus atskaitījumus no saņēmējiem piešķirtajām subsīdijām.
Jāatgādina, ka Tiesa jau ir lēmusi par ELVGF Virzības nodaļas noteikumiem, kas tāpat kā Regulas Nr. 4253/88 21. panta 3. punkta
otrā daļa paredz, ka atbalsti jāizmaksā pilnībā. Tai ir bijusi iespēja interpretēt 15. panta 3. punktu Padomes 1992. gada
30. jūnija Regulā (EEK) Nr. 1765/92, ar ko izveido atbalsta shēmu dažu laukaugu audzētājiem (OV L 181, 12. lpp.), un 30.a pantu
Padomes 1968. gada 27. jūnija Regulā (EEK) Nr. 805/68 par liellopu tirgus kopīgo organizāciju (OV L 148, 24. lpp.), kurā grozījumi
izdarīti ar Padomes 1992. gada 30. jūnija Regulu (EEK) Nr. 2066/92 (OV L 215, 49. lpp.; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 805/68”).
Neraugoties uz to, ka pastāv dažas atšķirības starp ELVGF Garantiju nodaļu un Virzības nodaļu, principi, kas izriet no Tiesas
judikatūras par ELVGF Garantiju nodaļas regulu noteikumiem, kuri nosaka, ka atbalsti ir jāizmaksā pilnībā, kā ģenerāladvokāts
ir norādījis secinājumu 67.–70. punktā, ir attiecināmi uz šo gadījumu tiktāl, ciktāl šo abu nodaļu attiecīgās īpatnības ir
otršķirīgs aspekts, ņemot vērā to kopīgo pazīmi, proti, ka to darbība tiek finansēta no Kopienu budžeta, kas tām ļauj finanšu
atbalstus piešķirt kā subsīdijas darbībām, kuras ietilpst to attiecīgajā kompetences jomā. Uz šādiem atbalstiem, kam ir tikai
viens finansēšanas avots, attiecas tie paši maksāšanas noteikumi, piemēram, tāds noteikums, kas paredz, ka atbalsta saņēmēja
saņemtā summa atbilst tai, kas tam tikusi piešķirta.
Tādējādi saistībā ar ELVGF Garantiju nodaļu Tiesa ir atzinusi, ka Regulas Nr. 1765/92 15. panta 3. punkts un Regulas Nr. 805/68
30.a pants aizliedz valsts iestādēm veikt atskaitījumus no izmaksātajām summām vai pieprasīt segt ar pieteikumiem saistītās
administratīvas izmaksas, kā rezultātā samazinās atbalstu summa (iepriekš minētais spriedums lietā
Kellinghusen
un
Ketelsen
, 21. punkts).
Šajā gadījumā Portugāles Republika tomēr apgalvo, ka
Ifadap
iekasēto nodevu mērķis nebija segt administratīvās izmaksas, kas radās šim institūtam, bet gan nodrošināt atlīdzību par pakalpojumiem,
ko tas sniedzis atbalsta saņēmējiem un kas galvenokārt izpaudušies kā pirms atbalsta pieteikumu iesniegšanas sniegtas konsultācijas
un kā vēlāka uzraudzība.
Šādai argumentācijai nevar piekrist. Aizliegumu veikt atskaitījumus nevar interpretēt tikai formāli kā tādu, kas attiecas
tikai uz atskaitījumiem, kuri faktiski ir veikti maksājumu izdarīšanas laikā. Tādējādi aizliegumam veikt jebkādus atskaitījumus
noteikti jāattiecas uz visām izmaksām, kas tieši un cieši ir saistītas ar izmaksātajām summām (pēc analoģijas saistībā ar
ELVGF Garantiju nodaļu skat. 2004. gada 7. oktobra spriedumu lietā C‑312/02 Zviedrija/Komisija, Krājums, I‑9247. lpp., 22. punkts).
Portugāles Republika atzīst, ka nodevas, kas tika iekasētas kā atlīdzība par
Ifadap
sniegtajiem pakalpojumiem, bija jāmaksā sakarā ar atbalsta pieteikumu iesniegšanu un tās veidoja konkrēta procentuāla daļa
no tā projekta summas, kas tika finansēts no ELVGF Virzības nodaļas piešķirtā atbalsta.
Portugāles Republika nevar apgalvot, ka, pirmkārt, attiecīgās nodevas ir atlīdzība par
Ifadap
sniegtajiem pakalpojumiem un, otrkārt, atbalsta saņēmēji tās maksāja brīvprātīgi. Ja minētās nodevas uzskatītu par atlīdzību,
to apmērs būtu jānosaka atkarībā no sniegtā pakalpojuma, nevis kā procenti no finansētā projekta. Tāpat arī, ja atzītu, ka
nodevas tika maksātas brīvprātīgi, visiem atbalsta saņēmējiem sniegto pakalpojumu izmaksas tādējādi segtu tikai tie, kas maksātu
šīs nodevas, kas būtu pretrunā to funkcijai nodrošināt atlīdzību.
Šajos apstākļos ir jāsecina, ka, pirmkārt, starp atbalsta saņēmēju iesniegtajiem atbalsta pieteikumiem un nodevu iekasēšanu
pastāvēja tieša saikne un ka, otrkārt, to rezultātā tika samazināta šiem atbalsta saņēmējiem faktiski izmaksāto atbalstu summa.
No tā izriet, ka tādu nodevu iekasēšana, kādas tika paredzētas 1996. gada 28. maija kopīgajā lēmumā, nav saderīga ar Regulas
Nr. 4253/88 21. panta 3. punkta otro daļu, un tādējādi ir jāsecina, ka Portugāles Republika nav ievērojusi šīs normas noteikumus,
un pienākumu neizpildes konstatējums šajā sakarā ir jāuzskata par pamatotu.
Nevar konstatēt vispārīgo EKL 10. pantā iekļauto pienākumu neizpildi, kas atšķiras no iepriekš konstatētās daudz specifiskāku
Kopienu pienākumu, kas Portugāles Republikai bija jāpilda saskaņā ar Regulu Nr. 4253/88, neizpildes.
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, Komisijas prasība ir jāuzskata par pamatotu.
Tā rezultātā ir jāsecina, ka, ļaujot
Ifadap
izveidot un piekrītot saglabāt spēkā procedūru finanšu atbalsta piešķiršanai no Kopienu struktūrfondiem, kas paredz būtiskas
formalitātes, kuras ir saistītas ar nodevu maksāšanu, kas nav ne brīvprātīgas, ne fakultatīvas un neveido atlīdzību par sniegtajiem
pakalpojumiem, bet kas tiek izmantotas, lai finansētu uzdevumus, kuri Portugālei jāpilda atbilstoši Kopienu tiesībām, Portugāles
Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Regula Nr. 4253/88.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Portugāles
Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums nav labvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1)
ļaujot
Instituto de Financiamento e Apoio ao Desenvolvimento da Agricultura e Pescas
(Institūts lauksaimniecības un zivsaimniecības attīstības finansēšanai un atbalstam) izveidot un piekrītot saglabāt spēkā
procedūru finanšu atbalsta piešķiršanai no Kopienu struktūrfondiem, kas paredz būtiskas formalitātes, kuras ir saistītas ar
nodevu maksāšanu, kas nav ne brīvprātīgas, ne fakultatīvas un neveido atlīdzību par sniegtajiem pakalpojumiem, bet kas tiek
izmantotas, lai finansētu uzdevumus, kuri Portugālei jāpilda atbilstoši Kopienu tiesībām, Portugāles Republika nav izpildījusi
pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1988. gada 19. decembra Regula (EEK) Nr. 4253/88, ar ko paredz īstenošanas noteikumus Regulai
(EEK) Nr. 2052/88 attiecībā uz struktūrfondu, kā arī struktūrfondu un Eiropas Investīciju bankas, un citu pastāvošo finansēšanas
instrumentu darbības koordināciju, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1993. gada 20. jūnija Regulu (EEK) Nr. 2082/93;
2)
Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – portugāļu.