CELEX: 61987CJ0240
Nationale afgifter opkrævet i strid med fællesskabsretten
begrænsning af mulighederne for tilbagesøgning indført efter dom afsagt af Domstolen

1 Ved dom af 29 . juli 1987, indgaaet til Domstolen den 3 . august 1987, har tribunal de grande instance de Lille i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 stillet et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af faellesskabsrettens almindelige principper om tilbagebetaling af nationale afgifter opkraevet i strid med faellesskabsretten .
2 Dette spoergsmaal er blevet rejst under en sag mellem Deville og Administration des impôts vedroerende tilbagebetaling af den saerlige faste afgift, som han har betalt for sin bil i 1982, og som senere blev fundet i strid med Traktatens artikel 95 i Domstolens dom af 9 . maj 1985 ( Humblot, 112/84, Sml . s . 1367 ).
3 For at efterkomme denne dom vedtog den franske lovgiver artikel 18 i lov nr . 85-695 af 11.7.1985 om forskellige oekonomiske og finansielle bestemmelser ( JORF af 12 . juli 1985, s . 7855 ). Den saerlige faste afgift blev afskaffet og erstattet af en differentieret afgift, som er afhaengig af koeretoejets afgiftspligtige motorkraft . Endvidere kunne de afgiftspligtige faa refunderet forskellen mellem den betalte saerlige afgift og den nye afgift, der var differentieret efter deres koeretoejs afgiftspligtige motorkraft .
4 I artikel 18, stk . V, afsnit 2, bestemmes foelgende om den frist, inden for hvilken de klager, der fremsaettes efter den naevnte dom, skal indgives : "Afgiftspligtige, som indgiver klage efter den 9 . maj 1985 ( dvs . datoen for Humblot-dommens afsigelse ), kan opnaa refusion paa samme betingelser, hvis kravet fremsaettes inden for den i artikel R 196-1-b i livre des procédures fiscales fremsatte frist, som loeber fra datoen for betaling af den saerlige afgift ."
5 Artikel R 196-1 i livre des procédures fiscales lyder saaledes : "For at kunne behandles skal klage ... vaere indgivet til administrationen senest den 31 . december i det andet aar efter det aar, hvor, alt efter tilfaeldet : a ) ...; b ) den anfaegtede afgift er betalt ...; c ) hvor den begivenhed har fundet sted, som begrunder klagen ."
6 Deville er ejer af en italiensk fremstillet bil med en afgiftspligtig motorkraft paa over 16 CV . Den 10 . december 1982 betalt han den faste saerlige afgift for sin bil . Den 31 . december 1985, altsaa efter den dom, hvorved det blev statueret, at den saerlige afgift var uforenelig med Traktatens artikel 85, indgav han klage for at opnaa refusion for betaling af forskellen mellem den betalte saerlige afgift og den hoejeste differentierede afgift paa fransk fremstillede biler .
7 Administration des impôts afviste klagen som for sent indgivet med den begrundelse, at klagen i henhold til artikel 18, stk . V, afsnit 2, i lov af 11 . juli 1985 sammenholdt med artikel R 196-1-b, i livre des procédures fiscales skulle have vaeret indgivet senest den 31 . december 1984 ( nemlig den 31 . december i det andet aar efter det aar, hvor den anfaegtede afgift blev betalt ).
8 Deville indbragte denne afgoerelse for tribunal de grande instance de Lille . Han gjorde gaeldende, at hans klage ikke var for sent indgivet, fordi den var indgivet inden for den frist, der er fastsat i artikel R 196-1-c, nemlig senest den 31 . december i det andet aar efter det aar, hvor den begivenhed finder sted, som begrunder klagen . Denne begivenhed var afsigelsen af dommen af 9 . maj 1985 ( den naevnte Humblot-dom ). Desuden anfoerte Deville, at saafremt hans klage blev anset for at vaere indgivet for sent, ville der blive gjort indgreb i de tidsmaessige virkninger af Humblot-dommen, som ogsaa gaelder for situationer opstaaet foer dens afsigelse .
9 Paa denne baggrund har tribunal de grande instance de Lille stillet Domstolen foelgende spoergsmaal :
"Er det i overensstemmelse med faellesskabsrettens almindelige principper at indfoere en tidsmaessig begraensning, som det er sket ved artikel 18, stk . V, stk . 2, i lov nr . 85-695 af 11 . juli 1985, af den med tilbagevirkende gyldighed gennemfoerte ophaevelse af den saerlige afgift for motorkoeretoejer paa mere end 16 CV, som blev erklaeret for stridende mod Rom-Traktatens artikel 95 ved Domstolens dom af 9 . maj 1985 i sag 112/84?"
10 Vedroerende de af Deville, af den franske regering og af Kommissionen indgivne skriftlige indlaeg, henvises til retsmoederapporten .
11 Det bemaerkes, at naar en national afgift, som rammer en afgiftspligtig, der ikke har mulighed for at overvaelte denne paa andre personer, opkraeves i strid med Traktaten, foelger den forpligtelse til tilbagebetaling, som paahviler den paagaeldende medlemsstat, af den direkte virkning af den faellesskabsbestemmelse, som er overtraadt .
12 Det fremgaar af Domstolens faste praksis, at det i mangel af faellesskabsbestemmelser paa omraadet tilkommer hver enkelt medlemsstat i sin interne retsorden at udpege de kompetente retter og fastsaette procesreglerne for sagsanlaeg til sikring af beskyttelsen af de rettigheder, som faellesskabsrettens direkte virkning affoeder for de retsundergivne, idet disse regler dog ikke kan vaere mindre gunstige end dem, der gaelder for tilsvarende krav efter nationale regler og ej heller maa vaere udformet saaledes, at de i praksis umuliggoer haevdelse af rettigheder, som de nationale domstole har pligt til at beskytte ( dommene af 16 . december 1976, Rewe og Comet, sag 33/76 og 45/76, Sml . s . 1989 og 2043; dom af 27 . marts 1980, Denkavit, 61/79, Sml . s . 1205; dom af 9 . november 1983, San Giorgio, 199/82, Sml . s . 3595 ).
13 Det foelger af det anfoerte, at en national lovgiver ikke, senere end en af Domstolen afsagt dom, hvoraf det fremgaar, at en bestemt lovgivning er uforenelig med Traktaten, kan fastsaette procedureregler, som konkret forringer mulighederne for tilbagesoegning af afgifter, som er opkraevet med urette i henhold til denne lovgivning .
14 I det foreliggende tilfaelde er Deville, sagsoegeren i hovedsagen, og den franske regering uenige om, hvorvidt artikel 18, stk . V, afsnit 2, i lov af 11 . juli 1985 forringer de muligheder for tilbagesoegning, der ville have bestaaet uden denne bestemmelse .
15 Deville har gjort gaeldende, at denne bestemmelse, ved at henvise til den i artikel R 196-1-b, i livre des procédures fiscales fastsatte frist (" senest den 31 . december i det andet aar efter det aar ..., hvor den anfaegtede skat er betalt "), forhindrer ham i at paaberaabe sig fristen i artikel R 196-1-c (" senest den 31 . december i det andet aar efter det aar ..., hvor den begivenhed fandt sted, som begrunder klagen "). Den begivenhed, som har begrundet Deville' s klage, er ifoelge ham afsigelsen af dommen af 9 . maj 1985 ( Humblot ).
16 Den franske regering havde foerst anfoert, at klagefristen i artikel R 196-1-b, som den anfaegtede bestemmelse henviser til, ville have fundet anvendelse selv uden denne henvisning . En retsafgoerelse er nemlig ikke en begivenhed i den i samme artikels litra c ) forudsatte betydning, og den i artikel R 196-1-b fastsatte frist er derfor den eneste, der kan komme paa tale, anfoerte regeringen . Som svar paa et spoergsmaal stillet af Domstolen har den imidlertid erkendt, at uden henvisningen ville den i artikel R 196-1-c, fastsatte frist faktisk have fundet anvendelse, da offentliggoerelsen af loven af 11 . juli 1985 er en begivenhed i den i litra c ) forudsatte betydning .
17 Det bemaerkes, at Domstolen ikke har kompetence til at fortolke national ret . Det tilkommer den nationale domstol at undersoege, om artikel 18, stk . V, afsnit 2, i lov af 11 . juli 1985 forringer de muligheder for tilbagesoegning, som ellers ville have bestaaet .
18 Det af tribunal de grande instance de Lille stillede spoergsmaal vil derfor vaere at besvare saaledes, at en national lovgiver ikke, efter at Domstolen har afsagt en dom, hvoraf det fremgaar, at en bestemt lovgivning er uforenelig med Traktaten, kan fastsaette en procedureregel, som konkret forringer mulighederne for tilbagesoegning af afgifter, som er opkraevet med urette i henhold til denne lovgivning . Det tilkommer den nationale domstol at undersoege, om den anfaegtede bestemmelse forringer de muligehder for tilbagesoegning, som ellers ville have bestaaet .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
19 De udgifter, der er afholdt af den franske regering, den irske regering og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( Femte Afdeling )
vedroerende det spoergsmaal, som er forelagt den af tribunal de grande instance de Lille ved dom af 29 . juli 1987, for ret :
En national lovgiver kan ikke, efter at Domstolen har afsagt en dom, hvoraf det fremgaar, at en bestemt lovgivning er uforenelig med Traktaten, fastsaette en procedureregel, som konkret forringer mulighederne for tilbagesoegning af afgifter, som er opkraevet med urette i henhold til denne lovgivning . Det tilkommer den nationale domstol at undersoege, om den anfaegtede bestemmelse forringer de muligheder for tilbagesoegning, som ellers ville have bestaaet .