CELEX: 61989CJ0306
Manglende gennemførelse i national ret af Rådets direktiv 82/470/EØF
faktisk udøvelse af etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser inden for visse hjælpeerhverv i forbindelse med transport- og rejsebureauvirksomhed og inden for pakhus- og oplagringsvirksomhed

1 Ved staevning, indleveret til Domstolens Justitskontor den 6. oktober 1989, har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Den Hellenske Republik ikke har overholdt de forpligtelser, der paahviler den i henhold til EOEF-Traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 82/470/EOEF af 29. juni 1982 om foranstaltninger til fremme af den faktiske udoevelse af etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser ved selvstaendig virksomhed inden for visse hjaelpeerhverv i forbindelse med transport og rejsebureauvirksomhed (ISIC-gruppe 718) og inden for pakhus- og oplagringsvirksomhed (ISIC-gruppe 720) (EFT L 213, s. 1, herefter benaevnt "direktivet").
2 Direktivets artikel 4 vedroerer arten og oprindelsen af de beviser, som statsborgere fra de oevrige medlemsstater skal have ret til at fremlaegge, naar vaertslandet som betingelse for adgang til en af de i direktivet omhandlede former for virksomhed kraever visse betingelser opfyldt vedroerende den paagaeldendes haederlighed, det forhold, at han ikke er erklaeret konkurs samt vedroerende hans finansielle formaaen. Ifoelge artikel 5 er medlemsstaterne forpligtede til at underrette den paagaeldende om de regler, der i givet fald gaelder for hans virksomhed. Artikel 6 og 7 indeholder visse regler om ligestilling og beviskrav, for saa vidt angaar de kundskaber og faerdigheder, der kraeves ifoelge vaertslandets regler.
3 I Den Hellenske Republik er en lang raekke af de af direktivet omfattede former for virksomhed undergivet regler, hvori er fastsat betingelser for adgang til og udoevelse af disse former for virksomhed. Dette gaelder f.eks. skibsagent- og rejsebureauvirksomhed, pakhusvirksomhed og virksomhed som automobilsagkyndig for retterne ("faerdselsulykkessagkyndig"), hvor der ifoelge Kommissionen ikke er truffet nationale foranstaltninger til gennemfoerelse af direktivet.
4 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter, henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
5 Allerfoerst skal Domstolen forkaste de anbringender, hvormed Den Hellenske Republik goer gaeldende, at den nationale ret ikke indeholder diskriminerende foranstaltninger paa direktivets anvendelsesomraade, og at den ikke er forpligtet til at gennemfoere direktivet, for saa vidt angaar de former for virksomhed, der ikke er undergivet nogen regulering. Kommissionen har nemlig ikke fremsat saadanne klagepunkter, og direktivet, som i oevrigt indskraenker sig til at foreskrive afskaffelse af ikke-diskriminerende restriktioner for den frie etableringsret og den frie udveksling af tjenesteydelser, omfatter udtrykkeligt alene de former for virksomhed, som vaertslandet kun giver adgang til, naar visse betingelser er opfyldt (artikel 4 og 6).
Spoergsmaalet om, hvorvidt virksomhed som faerdselsulykkessagkyndig er omfattet af EOEF-Traktatens artikel 55
6 Den Hellenske Republik har gjort gaeldende, at virksomhed som faerdselsulykkessagkyndig er forbundet med udoevelse af offentlig myndighed, jf. Traktatens artikel 55, og at landet derfor ikke er forpligtet til at traeffe de i direktivet fastsatte foranstaltninger med hensyn til denne virksomhed, hvilket bekraeftes af en erklaering fra den belgiske, graeske, italienske og luxembourgske delegation, som blev optaget i referatet af det raadsmoede, hvori direktivet blev vedtaget.
7 Det bemaerkes herved, at sagkyndige erklaeringer vedroerende faerdselsulykker ikke er bindende for retterne. De anfaegter ikke den doemmende myndigheds frie skoen og den frie udoevelse af den doemmende magt. Derfor kan den paagaeldende virksomhed ikke betragtes som forbundet med udoevelse af offentlig myndighed, jf. Traktatens artikel 55 (for saa vidt angaar advokaterhvervets typiske former for virksomhed, se dom af 21.6.1974, sag 2/74, Reyners, Sml. s. 631, praemis 52 og 53).
8 Endvidere bemaerkes, at ifoelge Domstolens faste praksis (se bl.a. dom af 15.4.1986, sag 237/84, Kommissionen mod Belgien, Sml. s. 1247, praemis 17) bestemmes faellesskabsreglernes objektive raekkevidde udelukkende af reglerne selv under hensyntagen til den sammenhaeng, hvori de indgaar. Raekkevidden kan saaledes ikke paavirkes af en erklaering som den, Den Hellenske Republik paaberaaber sig.
Pligten til at udpege myndigheder og organer i overensstemmelse med direktivets artikel 4, stk. 6, og artikel 7, stk. 4
9 Ifoelge direktivets artikel 4, stk. 6, skal medlemsstaterne inden for den for direktivets gennemfoerelse fastsatte frist udpege de myndigheder og organer, der er kompetente til at udstede de i naevnte artikels stk. 1-4 omhandlede dokumenter. De skal omgaaende underrette de oevrige medlemsstater og Kommissionen herom.
10 I direktivets artikel 6 hedder det, at saafremt adgang til eller udoevelse af de paagaeldende former for virksomhed i en medlemsstat er betinget af besiddelse af almene, handelsmaessige eller faglige kundskaber og faerdigheder, anerkender denne medlemsstat som tilstraekkeligt bevis for disse kundskaber og faerdigheder den faktiske udoevelse af den paagaeldende virksomhed i en anden medlemsstat, naar blot virksomheden er udoevet paa de i artiklen fastsatte betingelser.
11 Bevis for, at den paagaeldende virksomhed faktisk er udoevet, fremgaar af en attest, som udstedes af den kompetente myndighed eller organisation i hjemstaten eller seneste opholdsstat (artikel 7, stk. 3). Medlemsstaterne skal udpege disse myndigheder og organisationer inden for den for direktivets gennemfoerelse fastsatte frist og omgaaende underrette de oevrige medlemsstater og Kommissionen herom (artikel 7, stk. 4).
12 Kommissionen har gjort gaeldende, at Den Hellenske Republik ikke har udpeget ovennaevnte myndigheder og organisationer.
13 I denne forbindelse har Den Hellenske Republik i sit svar paa et af Domstolen stillet spoergsmaal angivet, at den i forbindelse med tiltraedelsesforhandlingerne havde udpeget Generaldirektoratet for Forbindelserne mellem Graekenland og De Europaeiske Faellesskaber under Koordinationsministeriet som kompetent myndighed med henblik paa udstedelse af attester til interesserede, som oensker at udoeve en bestemt erhvervsvirksomhed paa en medlemsstats omraade. Det er saaledes denne myndighed, der udsteder attesterne i henhold til direktivets artikel 7, stk. 4.
14 I en senere skrivelse til Kommissionen og i retsmoedet har Den Hellenske Republik erklaeret, at ovennaevnte generaldirektorat ligeledes er kompetent til at udstede de i ovennaevnte artikel 4, stk. 6, omhandlede dokumenter.
15 Det bemaerkes herved, at den udpegning, Graekenland foretog under tiltraedelsesforhandlingerne, skete i besvarelse af en anmodning fra Kommissionen, som havde henvist til bekendtgoerelsen af 13. juli 1974 vedroerende beviser, erklaeringer og attester, som kraeves i de indtil den 1. juni 1973 af Raadet udstedte direktiver om etableringsfrihed og fri udveksling af tjenesteydelser, og som vedroerer vandel, at der ikke har vaeret tale om konkurs samt arten og varigheden af den erhvervsvirksomhed, som er udoevet i det seneste opholdsland (EFT C 81, s. 1).
16 Heraf foelger, at udpegningen ikke har fundet sted med henblik paa gennemfoerelse af direktiv 82/470, og saaledes ikke fritager Den Hellenske Republik fra udtrykkeligt at udpege den naevnte myndighed i henhold til direktivet. I oevrigt er den udpegning, som Den Hellenske Republik paaberaaber sig, ikke blevet meddelt de oevrige medlemsstater, og den har ej heller vaeret genstand for den offentliggoerelse, der er noedvendig for at bringe den til de beroerte parters kendskab.
17 Det fremgaar af det anfoerte, at Kommissionens klage vedroerende den manglende vedtagelse af de foranstaltninger, der er noedvendige for at gennemfoere direktivets artikel 4, stk. 6, og artikel 7, stk. 4, er berettiget.
Manglende gennemfoerelse af direktivets oevrige bestemmelser
18 Med hensyn til gennemfoerelsen af direktivets oevrige bestemmelser har Den Hellenske Republik alene paaberaabt sig et cirkulaere vedroerende virksomhed som skibsagent.
19 I saa henseende er det tilstraekkeligt at bemaerke, at formaalet med direktivet er at skabe visse rettigheder for borgerne, og at gennemfoerelsesforanstaltningerne ifoelge Domstolens faste praksis herved ikke blot skal vaere bindende for de paagaeldende offentlige myndigheder, men tillige give de berettigede mulighed for at faa kendskab til samtlige deres rettigheder og for eventuelt at paaberaabe sig disse for de nationale retter (se bl.a. dom af 17.10.1991, sag C-58/89, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 4983, praemis 13).
20 Da ovennaevnte cirkulaere ikke opfylder de ovenfor anfoerte krav, og da der ikke er fastsat andre regler til gennemfoerelse af de paagaeldende bestemmelser, skal der for dette punkt, og dermed for hele sagen, gives dom efter paastanden.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Da Den Hellenske Republik ikke har faaet medhold i sine anbringender, boer den paalaegges at betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Den Hellenske Republik har ikke overholdt de forpligtelser, der paahviler den i henhold til EOEF-Traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 82/470/EOEF af 29. juni 1982 om foranstaltninger til fremme af den faktiske udoevelse af etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser ved selvstaendig virksomhed inden for visse hjaelpeerhverv i forbindelse med transport og rejsebureauvirksomhed (ISIC-gruppe 718) og inden for pakhus- og oplagringsvirksomhed (ISIC-gruppe 720).
2) Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.