CELEX: 61992TJ0088
Selektivt distributionssystem
Luksuskosmetikvarer

Sagens faktiske omstaendigheder
Indledning
1 Kategorien af kosmetiske produkter daekker en lang, varieret raekke af artikler og omfatter bl.a. parfumevarer, skoenhedsplejemidler, haarplejemidler og toiletartikler. Inden for denne kategori findes der et segment bestaaende af luksusprodukter. Der er tale om hoejkvalitetsprodukter til en relativt hoej pris, som afsaettes under et prestigemaerke. Generelt saelges kosmetiske luksusprodukter kun gennem selektive distributionsnet, der er undergivet indbyrdes sammenlignelige vilkaar. Disse net bestaar hovedsagelig af specialiserede parfumerier eller specialiserede salgssteder i stormagasinerne.
2 Parfums Givenchy SA (herefter »Givenchy«) er producent af kosmetiske luksusprodukter. Selskabet hoerer til Louis Vuitton Moët-Hennessy-koncernen sammen med selskaberne Parfums Christian Dior og Parfums Christian Lacroix, som opererer paa det samme marked. Via disse tre selskaber har Lois Vuitton Moët-Hennessy-koncernen en andel paa over 10% af faellesskabsmarkedet for luksusparfumevarer.
3 Det fremgaar af den oversigt opdelt efter de forskellige produkter, som Givenchy har fremlagt under sagen, at salget af luksusparfumer i 1990 og i 1991 udgjorde 80-100% af selskabets samlede salg i selektiv distribution, alt efter hvilken medlemsstat der var tale om, idet salget af luksusskoenhedsplejemidler udgjorde resten. Disse produkter saelges via ca. 10 000 godkendte salgssteder og via tax-free butikker, som staar for en stor del af salget i en raekke medlemsstater.
4 Den 19. marts 1990 anmeldte Givenchy et netvaerk af selektive distributionsaftaler til Kommissionen om afsaetning i Faellesskabet af selskabets parfumevarer og skoenhedsplejemidler, idet selskabet principalt fremsatte begaering om negativattest i henhold til artikel 2 i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter »forordning nr. 17«), subsidiaert om fritagelse i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3.
5 Den 8. oktober 1991 offentliggjorde Kommissionen i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17 en meddelelse (EFT C 262, s. 2), hvori den tilkendegav, at den havde til hensigt at traeffe en positiv beslutning om de anmeldte aftaler - som aendret paa Kommissionens foranledning - idet den opfordrede alle beroerte parter til inden en maaned at fremsaette eventuelle bemaerkninger hertil.
6 Efter offentliggoerelsen af denne meddelelse fremsatte sagsoegeren, Groupement d'achat Édouard Leclerc (herefter »Galec«), sine bemaerkninger, dateret den 6. november 1991. Galec er en indkoebssammenslutning i form af et andelsselskab, der leverer til et net af detailsalgssteder i Frankrig, de saakaldte Leclerc-salgscentre (herefter »Leclerc-centrene«), hvoraf stoerstedelen er varehuse eller supermarkeder. I sine bemaerkninger modsatte Galec sig den paataenkte beslutning, bl.a. med den begrundelse, at visse Leclerc-centre, der er indrettet til distribution af luksuskosmetik, ville vaere afskaaret herfra, hvis beslutningen blev vedtaget.
7 Galec deltog paa samme maade i den administrative procedure i sagen Yves Saint Laurent Parfums, hvori Kommissionen den 16. december 1991 vedtog beslutning 92/33/EOEF om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/33.242 - Yves Saint Laurent) (EFT 1992 L 12, s. 24), som er genstand for en parallel sag for Retten (sag T-19/92, Galec mod Kommissionen).
8 Den 24. juli 1992 vedtog Kommissionen beslutning 92/428/EOEF om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/33.542 - Parfums Givenchy's selektive distributionssystem) (EFT L 236, s. 11, herefter »beslutningen«). Den foreliggende dom vedroerer denne beslutning.
Givenchy-aftalen
9 Det fremgaar af »aftalen for godkendte forhandlere i EOEF for parfumevarer« (herefter »aftalen«) og de dertil knyttede generelle salgsbetingelser i den af beslutningen omhandlede version, at Givenchy's distributionsnet er et lukket net, hvilket indebaerer, at dets medlemmer ikke maa saelge eller foretage indkoeb af Givenchy-maerkevarer uden for nettet. Givenchy forpligter sig til at sikre, at distributionen sker i overensstemmelse med gaeldende love og bestemmelser og til at traekke sit maerke tilbage fra de salgssteder, som ikke opfylder udvaelgelseskriterierne i aftalen.
10 De i aftalen fastsatte kriterier for udvaelgelse af godkendte forhandlere vedroerer i det vaesentlige personalets branchekendskab, salgsstedets placering og indretning, forhandlerens butiksskilt og en raekke andre betingelser, som forhandleren skal opfylde, bl.a. med hensyn til oplagring af produkterne, et aarligt mindsteindkoeb, en forpligtelse til at tilbyde et tilstraekkeligt antal andre konkurrerende maerker, der kan fremhaeve Givenchy's image, en forpligtelse til i et aar at afstaa fra aktivt at saelge nye produkter markedsfoert inden for et andet omraade og et samarbejde mellem forhandleren og Givenchy om reklamekampagner og salgsfremstoed.
11 Med hensyn til branchekendskabet bestemmes det i aftalens punkt II.3 og II.5:
»3) Branchekendskab
De godkendte forhandlere i EOEF eller deres salgspersonale skal vaere faguddannede og vaere i besiddelse af:
- enten et eksamensbevis i skoenhedspleje
- en kvalifikationsattest bekraeftet af ressortministeriet i en af EOEF's medlemsstater, eller
- et bevis for erhvervsuddannelse i parfumeribranchen udstedt af et handels- og industrikammer i et EOEF-land, eller
- de skal have vaeret beskaeftiget i mindst tre aar i parfumeribranchen, bl.a. paa et godkendt salgssted.
...
5) Raadgivning og demonstration
Den godkendte EOEF-forhandler skal kunne yde kunderne tilstraekkelig service i form af raadgivning og demonstration under hensyntagen til salgsstedets stoerrelse og antallet af repraesenterede maerker, der udbydes til kunderne.
Om denne service er tilstraekkelig, bedoemmes ud fra de oplysninger, den godkendte EOEF-forhandler giver om:
- antallet af personer, der er beskaeftiget med salg
- antallet af skoenhedseksperter.«
12 Med hensyn til salgsstedet bestemmes det i aftalens punkt II.4 og II.6:
»4) Salgsstedets beliggenhed
Salgsstedets status og omgivelser skal svare til maerkets prestige.
Forretningens omgivelser bedoemmes paa grundlag af foelgende oplysninger og i overensstemmelse med Givenchy's evalueringsskema:
- farvefotoer, der goer det muligt at vurdere forretningens omgivelser (omkringliggende forretninger og gaden)
- den geografiske beliggenhed (bymidte, forstadskvarter, forretningsgade osv.)
- andre prestigeforretninger i nabolaget (juvelerbutikker, forretninger med gaveartikler, hoteller, restauranter osv.).
...
6) Salgsstedets indretning
Rammerne om forretningen, hylderne og udstillingsvinduerne og de omgivelser, der skabes af de andre varer, som afsaettes paa salgsstedet, maa ikke forringe Givenchy-maerkets image.
Forretningens salgsareal maa ikke staa i misforhold til antallet af solgte maerker. Den godkendte EOEF-forhandler skal under hensyntagen til de repraesenterede maerker kunne tilbyde en placering, der afspejler Givenchy-maerkets status.
Produkterne skal opbevares under tilfredsstillende forhold, og det skal navnlig undgaas, at de udsaettes for en for hoej fugtighed, temperatur eller lysstyrke.
Materiale, der bruges til demonstration eller reklameformaal i forretningen, skal anbringes paa disken eller i umiddelbar naerhed heraf, saaledes at kunderne kan se det. Salgsstandere, skilte, attrapper og andet reklamemateriale skal anbringes paa et fordelagtigt sted i udstillingsvinduerne eller eventuelt inde i forretningen.
Indretningen bedoemmes paa grundlag af foelgende oplysninger og i overensstemmelse med det evalueringsskema, som den, der ansoeger om at blive forhandler af Givenchy-produkter, har indsendt til Givenchy:
- farvefotoer, der goer det muligt at vurdere udstillingsvinduerne og forretningens indretning
- forretningens salgsareal
- antallet af skoenhedsplejekabiner og deres areal.
Der tages ved den kvalitative vurdering hensyn til:
- facadens udseende
- dekorationen af udstillingsvinduerne
- gulvbelaegningen
- kvaliteten af vaegge og lofter
- inventarets kvalitet.
Desuden
- skal facaden vaere forsynet med et eller flere udstillingsvinduer, som er velegnede til udstilling af eksklusive parfumer og skoenhedsmidler
- indretningen af udstillingsvinduer og hylder skal fremtraede paa en maade, der foelger skik og brug inden for salg af luksusprodukter
- hvis der er tale om en placering i parfumeriafdelingen i et stormagasin, skal denne til enhver tid vaere i overensstemmelse med de kvalitative kriterier i aftaledokumenterne og svare til Givenchy's prestige.«
13 Med hensyn til forhandlerens butiksskilt bestemmes det i aftalens punkt II.8:
»Et eksisterende navn og butiksskilt for en forhandler, hvis image bygger paa en begraensning i udsmykning eller service, kan ikke accepteres. Det samme gaelder en ny forhandlers navn og butiksskilt, som i offentlighedens oejne antyder en begraensning i udsmykning eller service. En forhandlers saedvanlige prispolitik kan dog ikke anses for et vaerdiforringende moment.«
14 Med hensyn til proceduren for adgang til distributionsnettet giver enhver ansoegning om godkendelse anledning til, at Givenchy eller selskabets eneforhandler i loebet af maksimum tre maaneder foretager en evaluering af det paataenkte salgssted ved hjaelp af det evalueringsskema, der henvises til i aftalen, og som Givenchy har fremlagt en kopi af under sagen (herefter »evalueringsskemaet«). I evalueringsskemaet rubriceres oplysningerne vedroerende salgsstedets eksterioer, interioer og branchekendskabet efter en bedoemmelsesskala, som indeholder 15 forskellige rubrikker, idet der for hver rubrik gives mellem nul og ti point, og rubrikkerne tildeles forskellig vaegt alt efter deres betydning. Afsnittet »Vurdering af eksterioeret« indeholder fem rubrikker, og der kan gives i alt 120 point. Afsnittet »Vurdering af interioeret« indeholder otte rubrikker, og der kan gives i alt 180 point. Afsnittet »Branchekendskab« indeholder to rubrikker, nemlig »Erfaring og opgaver« (20 point) og »Forretningsmaessig dynamik« (30 point). Der kan saaledes maksimalt opnaas 350 point, og der kraeves minimum 161 point for at blive godkendt som salgssted. Fire nuller i de femten rubrikker medfoerer udelukkelse.
15 Alt efter resultatet af evalueringen gives der enten et begrundet afslag paa ansoegningen, eller der gives ansoegeren meddelelse om, hvilke foranstaltninger han skal traeffe for at opfylde kriterierne. I det sidste tilfaelde gives der ham en frist paa hoejst seks maaneder til at opfylde kriterierne, hvorefter der foretages en ny evaluering. Er resultatet positivt, meddeles der godkendelse inden ni maaneder efter evalueringstidspunktet.
Kommissionens beslutning
16 I beslutningens punkt II.A.4 anfoerer Kommissionen, at traktatens artikel 85, stk. 1, ikke finder anvendelse paa et selektivt distributionssystem, saafremt tre betingelser er opfyldt, nemlig for det foerste, at det omhandlede produkt har saadanne egenskaber, at det for at bevare dets kvalitet og af hensyn til dets rette brug er noedvendigt at anvende et saadant system, for det andet, at udvaelgelsen af videreforhandlere sker paa grundlag af objektive kvalitetskriterier for videreforhandlernes og deres personales faglige dygtighed og salgslokalernes beskaffenhed, og for det tredje, at disse betingelser fastsaettes ens for alle potentielle videreforhandlere og anvendes uden diskriminering (jf. Domstolens dom af 25.10.1977, sag 26/76, Metro mod Kommissionen, herefter »Metro I«, Sml. s. 1875, praemis 20, af 11.12.1980, sag 31/80, L'Oréal, Sml. s. 3775, praemis 16, og af 25.10.1983, sag 107/82, AEG-Telefunken mod Kommissionen, herefter »AEG«, Sml. s. 3151, praemis 33).
17 I den forbindelse konstaterer Kommissionen i beslutningens punkt II.A.5, andet afsnit:
»De paagaeldende produkter er artikler af hoej kvalitet, som er et resultat af en specifik forskning, der kommer til udtryk i produkternes originalitet, i det avancerede produktudvalg og i kvaliteten af de anvendte materialer, navnlig hvad angaar den emballage, produkterne praesenteres i. At der er tale om luksusvarer, foelger yderligere af den aura af eksklusivitet og prestige, der adskiller dem fra tilsvarende produkter fra andre markedssegmenter, der opfylder andre forbrugerkrav. Dette kendetegn er paa den ene side snaevert forbundet med producentens evne til at udvikle og bevare et velkendt image og afhaenger paa den anden side af, at produkterne praesenteres for offentligheden paa en maade, der understreger det aestetiske eller funktionelle saerkende ved det individuelle produkt og produktserien ...«.
18 Kommissionen er af den opfattelse, at Givenchy's udvaelgelseskriterier for saa vidt angaar branchekendskabet, salgsstedets placering og indretning samt detailhandlerens navn og butiksskilt ikke er omfattet af traktatens artikel 85, stk. 1. Kommissionen finder navnlig, at det er »rimeligt at kraeve, at der paa salgsstedet skal vaere en professionel raadgiver, da saerlig fagkundskab kan vaere noedvendig for at vejlede forbrugerne i deres valg af det produkt, der bedst opfylder deres smag og behov, og for at sikre dem den bedst taenkelige vejledning i brugen og opbevaringen af produkterne« (punkt II.A.5, tredje afsnit), og at »eftersom bevarelsen af et prestige-image paa markedet for kosmetiske luksusvarer udgoer en afgoerende konkurrencefaktor, vil ingen producent kunne bevare sin stilling paa dette marked uden en konstant markedsfoeringsindsats. Det er imidlertid klart, at en saadan indsats ville vaere forgaeves, hvis Givenchy-produkterne i detailleddet afsaettes paa en maade, der vil kunne aendre forbrugernes opfattelse af dem. Producenternes krav til salgsstedets placering og indretning samt til udstillingsvinduernes udseende er rimelige, da formaalet er at give forbrugerne en fysisk ramme, der er i harmoni med produkternes luksurioese og eksklusive praeg, og en praesentation, der lever op til Givenchy-maerkets image ... Endvidere tager kriteriet vedroerende butiksskiltet sigte paa at sikre, at parfumeriets eller forretningens butiksskilt eller skiltningen paa det sted, hvor parfumeriafdelingen eller parfumeriet er placeret, er i overensstemmelse med de principper, der danner basis for distributionen af de paagaeldende produkter. Det skal i denne forbindelse understreges, at en forhandlers saedvanlige prispolitik under ingen omstaendigheder kan danne grundlag for at afvise hans salgssted eller butiksskilt« (punkt II.A.5, fjerde afsnit).
Kommissionen anfoerer videre i punkt II.A.5, femte, sjette og syvende afsnit:
»Forbuddet mod at saelge varer, der ved deres placering side om side med Givenchy-produkter kan forringe Givenchy-maerkets image, har alene til formaal at beskytte den aura af prestige og eksklusivitet, der omgaerder de paagaeldende produkter, og saaledes undgaa enhver sidestilling med varer af ringere kvalitet.
Der skal mindes om, at Givenchy's selektive distributionssystem ogsaa staar aabent for stormagasiner, der har en saerlig parfumeriafdeling. Under hensyntagen til bl.a. de forskellige distributionsformer, som Givenchy har godkendt i EF, udelukker de kvalitative krav til salgsstedets placering, indretning og skiltning ikke i sig selv en raekke moderne distributionsformer som f.eks. stormagasiner og indkoebscentre.
De godkendte forhandleres forpligtelse til at placere Givenchy's produkter paa en maade i forhold til deres oevrige varesortiment, der svarer til maerkets status, falder i traad med oensket om at sikre aftalevarerne en fremtraedende placering ... Dette udvaelgelseskriterium [begraenser] ikke i sig selv forhandlerens frihed til at saelge eller markedsfoere konkurrerende maerker og forhindrer ikke udviklingen af nye distributionsformer.«
19 Med hensyn til de andre forpligtelser og betingelser, den godkendte forhandler skal opfylde, finder Kommissionen, at betingelserne vedroerende proceduren for adgang til nettet, et aarligt mindsteindkoeb, tilstedevaerelsen af konkurrerende maerker paa salgsstedet, oplagring af produkterne, lancering af nye produkter og samarbejde om reklamekampagner og salgsfremstoed er omfattet af artikel 85, stk. 1 (jf. beslutningens punkt II.A.6), og at konkurrencebegraensningen vil paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne maerkbart (punkt II.A.8).
20 Imidlertid fastslaar Kommissionen i beslutningens punkt II.B.1, at de aftaler, som Givenchy's selektive distributionssystem er baseret paa, opfylder de fire betingelser i traktatens artikel 85, stk. 3.
21 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt de omhandlede bestemmelser bidrager til at forbedre produktionen og fordelingen, jf. traktatens artikel 85, stk. 3, anfoerer Kommissionen i punkt II.B.2 foelgende: »Kosmetiske luksusvarer adskiller sig fra lignende produkter, der opfylder andre forbrugerkrav, bl.a. i kraft af det eksklusive og prestigebetonede image, der i forbrugernes oejne er forbundet med maerket. Producentens evne til at skabe og bevare et originalt og prestigefyldt image udgoer derfor en afgoerende konkurrencefaktor. Det foelger heraf, at der ved salget af et luksuskosmetikmaerke skal tages hensyn til denne eksklusivitet. Erfaringerne viser nemlig, at hvis en kosmetisk luksusvare kan koebes overalt, aendres forbrugernes opfattelse af produktet, hvilket paa lang sigt formindsker efterspoergslen.«
22 Under disse omstaendigheder er Kommissionen af den opfattelse, at de bestemmelser i aftalen, som falder ind under artikel 85, stk. 1 (jf. ovenfor, praemis 19), »tjener til at sikre, at Givenchy-produkterne kun saelges under forhold, der sikrer, at maerket bevarer det image af kvalitet og eksklusivitet, der er kendetegnende for kosmetiske luksusvarer« (punkt II.B.2, ottende afsnit, in fine).
23 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt forbrugerne sikres »en rimelig andel af fordelen«, jf. traktatens artikel 85, stk. 3, anfoerer Kommissionen bl.a., at »det anmeldte distributionssystem goer det ... muligt at bevare aftalevarernes eksklusive karakter, som er hovedmotivet til forbrugernes valg« (punkt II.B.3, andet afsnit), og at »kunder, der laegger mindre vaegt paa det image og den salgsservice, som det selektive distributionssystem er bygget op omkring, kan i oevrigt altid vaelge tilsvarende artikler fra et tilstoedende marked, som ikke afsaettes gennem selektive distributionssystemer, og derigennem straffe producenten for hans valg af forretningsstrategi« (punkt II.B.3, tredje afsnit).
24 Endelig anfoerer Kommissionen i beslutningens punkt II.B.4, at Givenchy's distributionssystem ikke indeholder nogen konkurrencebegraensende forpligtelse, der ikke er noedvendig for at opnaa de fastsatte maal, jf. traktatens artikel 85, stk. 3, litra a), og i punkt II.B.5, at de omhandlede aftaler ikke giver de beroerte virksomheder mulighed for at udelukke konkurrencen for en vaesentlig del af de paagaeldende varer, jf. traktatens artikel 85, stk. 3, litra b). Kommissionen tilfoejer bl.a., at den heller ikke har »kunnet konstatere, at udbredelse af selektive distributionssystemer inden for kosmetiske luksusvarer principielt spaerrer for bestemte former for moderne distribution, f.eks. salg gennem stormagasiner. Givenchys udvaelgelseskriterier er ikke af en saadan art, at de ikke ogsaa kan tilgodese saadanne distributionsformer, selv om dette maatte kraeve en delvis aendring af deres saerlige afsaetningsmetoder« (punkt II.B.5, fjerde afsnit).
25 Beslutningens artikel 1 har foelgende ordlyd:
»Bestemmelserne i EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, erklaeres i henhold til artikel 85, stk. 3, uanvendelige paa standarddistributionsaftalen mellem Givenchy, eller i givet fald Givenchy's eneforhandlere, og selskabets specialiserede forhandlere i EF samt paa de generelle salgsbetingelser i bilaget dertil.
Denne beslutning gaelder fra den 1. januar 1992 til den 31. maj 1997.«
Retsforhandlinger og parternes paastande
26 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 21. oktober 1992 har sagsoegeren anlagt naervaerende sag. Ved kendelse af 31. marts 1993 har Givenchy, Comité de liaison des syndicats européens de l'industrie de la parfumerie et des cosmétiques (herefter »Colipa«), Fédération des industries de la parfumerie (herefter »FIP«) og Fédération européenne des parfumeurs détaillants (herefter »FEPD«) faaet tilladelse til at intervenere til stoette for sagsoegtes paastande.
27 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse. Som led i de foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse, der kan traeffes i medfoer af procesreglementets artikel 64, er sagsoegte, Givenchy og FEPD dog blevet anmodet om inden retsmoedet skriftligt at besvare en raekke spoergsmaal og fremlaegge visse dokumenter. Parterne har indgivet deres besvarelse af spoergsmaalene mellem den 16. og den 24. januar 1996.
28 Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret spoergsmaal fra Retten i retsmoedet, som fandt sted den 28. og 29. februar 1996.
29 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
- Beslutningen annulleres i sin helhed.
- Kommissionen tilpligtes at betale alle sagens omkostninger.
30 Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande:
- Frifindelse.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
31 Intervenienten Givenchy har nedlagt foelgende paastande:
- Afvisning.
- Subsidiaert frifindelse.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, Givenchy's intervention har givet anledning til.
32 Intervenienten FIP har nedlagt foelgende paastande:
-  Det afgoeres efter gaeldende ret, om sagen kan antages til realitetsbehandling.
- Frifindelse.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, FIP's intervention har givet anledning til.
33 Intervenienten Colipa har nedlagt foelgende paastande:
- Frifindelse.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, Colipa's intervention har givet anledning til.
34 Intervenienten FEPD har nedlagt foelgende paastande:
- Frifindelse.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, der er afholdt af FEPD i forbindelse med interventionen.
35 I sine bemaerkninger til intervenienternes indlaeg har sagsoegeren nedlagt foelgende paastande:
- Sagen antages til realitetsbehandling.
- Intervenienterne tilpligtes at baere deres egne omkostninger.
Formaliteten
Sammenfatning af parternes argumenter
36 Givenchy har gjort gaeldende, at sagen boer afvises med den begrundelse, at Galec hverken er umiddelbart eller individuelt beroert af beslutningen, jf. EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2 (nu artikel 173, stk. 4, i EF-traktaten, herefter »traktaten«), og at selskabet ikke har nogen retlig interesse i soegsmaalet.
37 Givenchy har anfoert, at Galec kun er mellemled mellem sine medlemmer, Leclerc-centrene, og disses leverandoerer, og at selskabet aldrig foretager indkoeb af de paagaeldende produkter eller videresaelger dem til de endelige kunder. Galec har heller ikke fuldmagt til at repraesentere Leclerc-centrene, som er de eneste, der har soegsmaalskompetence for saa vidt angaar beslutningen. Galec er derfor ikke umiddelbart beroert af beslutningen, som ikke har paafoert det noget saerligt tab (jf. Domstolens dom af 15.7.1963, sag 25/62, Plaumann mod Kommissionen, Sml. 1954-1964, s. 411, org. ref.: Rec. s. 197). Endvidere har Galec ikke godtgjort, at det har en individuel interesse som andet end blot som mellemled, og det har derfor ikke en »eksisterende og faktisk interesse« i annullation af beslutningen (jf. Rettens dom af 17.9.1992, sag T-138/89, NBV og NVB mod Kommissionen, Sml. II, s. 2181). Under henvisning til Domstolens dom af 28. oktober 1982 (sag 135/81, Groupement des Agences de Voyages mod Kommissionen, Sml. s. 3799, praemis 7) har Givenchy endvidere paaberaabt sig grundsaetningen »nul ne plaide par procureur« (ingen kan foere sag ved stedfortraeder).
38 Galec har fremhaevet, at det under den administrative procedure i medfoer af artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17 er fremkommet med bemaerkninger, der i kraft af deres formaal maa sidestilles med indgivelse af en klage, og at Kommissionen har gentaget dets argumenter i beslutningen, bl.a. i punkt I.D og punkt II.B.5, in fine. Sagen boer derfor antages til realitetsbehandling (jf. Domstolens dom af 22.10.1986, sag 75/84, Metro mod Kommissionen, herefter »Metro II«, Sml. s. 3021, praemis 20-23).
39 I oevrigt opererer Galec i sin egenskab af indkoebscenter for en gruppe erhvervsdrivende direkte paa markedet for parfumer og kosmetiske produkter, idet det udvaelger producenter og forhandler vilkaar med hensyn til sortiment og priser, oekonomiske vilkaar og retningslinjer for levering og indkoeb. Uden beslutningen ville Galec normalt paa en eller anden maade have kunnet skaffe sig Givenchy-produkter, men vedtagelsen af beslutningen har bevirket, at selskabet fratages enhver ret til normal adgang til dette marked.
40 Sagsoegte har ikke bestridt, at sagen kan antages til realitetsbehandling.
Rettens bemaerkninger
41 Sagsoegte har ikke nedlagt paastand om afvisning af sagen. Under disse omstaendigheder kan Givenchy ikke fremsaette en formalitetsindsigelse, og Retten er saaledes ikke forpligtet til at behandle anbringender, som selskabet har fremfoert (Domstolens dom af 24.3.1993, sag C-313/90, CIRFS m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1125, praemis 20, 21 og 22).
42 Retten skal imidlertid i henhold til procesreglementets artikel 113 af egen drift efterproeve, om sagen skal afvises (jf. dommen i sagen CIRFS m.fl. mod Kommissionen, praemis 23).
43 I henhold til traktatens artikel 173 kan en fysisk eller juridisk person kun indbringe klage over en beslutning rettet til en anden person, hvis denne beslutning beroerer ham umiddelbart og individuelt. Da beslutningen er rettet til Givenchy, maa det undersoeges, om disse to betingelser er opfyldt for Galec's vedkommende.
44 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt Galec er »individuelt« beroert af beslutningen, fremgaar det af fast retspraksis, at andre personer end en beslutnings adressater kun vil kunne paastaa, at de beroeres individuelt, hvis beslutningen rammer dem paa grund af visse egenskaber, som er saerlige for dem, eller paa grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem paa lignende maade som adressaten (jf. dommen i sagen Plaumann mod Kommissionen, s. 414, samt Rettens dom af 6.7.1995, forenede sager T-447/93, T-448/93 og T-449/93, AITEC m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1971, praemis 34).
45 Retten skal i denne forbindelse bemaerke, at Galec er et andelsselskab med varierende kapital, hvis medlemmer er detailhandlere, der driver virksomhed under navnet É. Leclerc, og som er oprettet i henhold til den franske lov nr. 72-652 af 11. juli 1972. Det bestemmes i denne lovs artikel 1, at saadanne andelsselskaber har til formaal gennem medlemmernes faelles indsats at forbedre de vilkaar, hvorunder de driver erhvervsvirksomhed. Med henblik herpaa kan de bl.a. helt eller delvis forsyne deres medlemmer med varer, levnedsmidler eller tjenesteydelser samt det udstyr og materiel, der er noedvendigt for udoevelsen af deres erhverv. I artikel 2, stk. 2, i Galec's vedtaegter praeciseres det bl.a., at hverken arten eller omfanget af de tjenesteydelser, det har til hensigt at udfoere for sine medlemmer, er begraensede, og at de bl.a. kan vedroere alle transaktioner og aktiviteter, der har forbindelse med medlemmernes erhverv. Ifoelge vedtaegternes artikel 30 A arbejder Galec udelukkende for medlemmernes regning for at goere det muligt for dem at saenke deres kostpris ved indkoeb og ved distribution til deres egne medlemmer og/eller til forbrugerne. Galec kan bl.a. i eget navn foretage indkoeb for medlemmernes regning.
46 Ifoelge det af Galec anfoerte, som ikke er blevet bestridt under retsmoedet, havde selskabet, foer beslutningen blev vedtaget, henvendt sig til en raekke parfumefabrikanter, herunder Givenchy, for at anmode om, at i hvert fald visse af dets medlemmer fik adgang til nettet som godkendte forhandlere. Senere indgav et af Galec's medlemmer, selskabet Rocadis, »forsoegsvis« en ansoegning om godkendelse for Leclerc-centret i Poitiers.
47 Givenchy afslog denne ansoegning ved skrivelse af 29. april 1991 med den begrundelse, at udvaelgelseskriterierne ikke var opfyldt, og navnlig, at navnet og butiksskiltet »Leclerc« ikke afspejlede den prestige og anseelse, der er forbundet med maerket Givenchy. Det evalueringsskema, der blev brugt ved denne lejlighed, var i alt vaesentligt identisk med det, Givenchy nu anvender.
48 Det staar ligeledes fast, at en raekke andre Leclerc-centre har udtrykt oenske om at forhandle Givenchy-produkter, hvilket ogsaa fremgaar af en raekke sager efter national ret, som Galec og Givenchy har henvist til i deres indlaeg.
49 Desuden har Galec deltaget i den administrative procedure for Kommissionen, idet det har fremsat udfoerlige bemaerkninger efter offentliggoerelsen af den meddelelse, der er foreskrevet i artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17 (jf. ovenfor, praemis 6). I bemaerkningerne har Galec bl.a. gjort gaeldende, at beslutningen bevirker, at dets medlemmer udelukkes fra at forhandle Givenchy-produkter, og selskabet har opfordret Kommissionen til paa stedet at undersoege vilkaarene for forhandling af luksusartikler i de Leclerc-centre, der oensker at faa adgang til at forhandle luksusparfumer.
50 Ved skrivelse af 12. december 1991 bekraeftede Kommissionen, at Galec's bemaerkninger ville blive gennemgaaet omhyggeligt. Under retsmoedet har Kommissionen erklaeret, at den har taget hensyn til bemaerkningerne ved vedtagelsen af beslutningen. Det staar imidlertid fast, at beslutningen i det vaesentlige godkender de saeregenheder ved Givenchy's selektive distributionssystem, som Galec har kritiseret under den administrative procedure.
51 Under disse omstaendigheder finder Retten ikke, at situationen i den foreliggende sag materielt er forskellig fra den situation, der laa til grund for dommen i Metro II-sagen (praemis 21, 22 og 23), hvori Domstolen fastslog, at en erhvervsdrivende, som havde faaet afslag paa en ansoegning om adgang til et netvaerk som autoriseret forhandler, og som var fremkommet med bemaerkninger i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17, var umiddelbart og individuelt beroert af en kommissionsbeslutning, som opretholdt de kriterier, han havde anfaegtet under den administrative procedure.
52 Hertil kommer, at beslutningen skader Galec's egne interesser, for saa vidt som et af dette selskabs formaal ifoelge vedtaegterne er at forhandle leveringskontrakter for Leclerc-centrene. Galec er derfor ogsaa individuelt beroert af beslutningen som forhandler med hensyn til disse kontrakter (jf. analogt Domstolens dom af 2.2.1988, forenede sager 67/85, 68/85 og 70/85, Van der Kooy m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 219, praemis 20-25, samt ovennaevnte dom i sagen CIRFS m.fl. mod Kommissionen, praemis 30).
53 Desuden fremgaar det af Galec's vedtaegter, navnlig af artikel 2, at selskabet implicit var bemyndiget til under den administrative procedure ikke blot at goere sine egne synspunkter gaeldende, men ogsaa de medlemmers synspunkter, som oenskede at faa adgang til Givenchy-nettet. Da disse er potentielle konkurrenter til de godkendte Givenchy-forhandlere, er de selv »interesserede tredjemaend« i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17. Heraf foelger, at Galec ogsaa er individuelt beroert af beslutningen, for saa vidt som det har deltaget i den administrative procedure i sin egenskab af repraesentant for medlemmerne (jf. analogt ovennaevnte dom i sagen AITEC m.fl. mod Kommissionen, praemis 60, 61 og 62).
54 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt Galec er umiddelbart beroert, er det tilstraekkeligt at konstatere, at beslutningen ikke har aendret nogen af retsvirkningerne af Givenchy-nettet, og at Givenchy saaledes umiddelbart over for Galec og dets medlemmer kan goere de udvaelgelseskriterier gaeldende, som Galec under den administrative procedure har anset for ulovlige.
55 Endvidere bemaerkes, at selv om Galec ikke selv soeger at blive godkendt Givenchy-forhandler, er dets indkoeb af Givenchy-produkter nu undergivet kravet om overholdelse af de udvaelgelseskriterier, hvis lovlighed er fastslaaet i beslutningen. Galec har derfor en eksisterende og faktisk interesse i at bestride beslutningens lovlighed.
56 Heraf foelger, at sagen kan antages til realitetsbehandling.
Realiteten
57 Galec's hovedindvending er, at de udvaelgelseskriterier, som godkendes i beslutningen, tilsammen bevirker, at visse varehuse, der drives under navnet É. Leclerc, paa forhaand udelukkes fra Givenchy-nettet, til trods for, at de er i stand til at afsaette luksusparfumer paa vilkaar, der er loyale og fremhaever deres vaerdi. I forbindelse med denne hovedindvending har Galec i staevningen fremfoert tre grupper anbringender, nemlig at der foreligger henholdsvis utilstraekkelig begrundelse, faktiske vildfarelser og retsvildfarelser. Disse anbringender overlapper hinanden og indeholder i det vaesentlige foelgende fire hovedpaastande: a) Beslutningen er utilstraekkeligt begrundet og/eller behaeftet med aabenbare faktiske vildfarelser, idet de metoder til at fremhaeve produkternes vaerdi, der anvendes af varehuse og supermarkeder (herefter »store butiksenheder«), i beslutningen anses for uegnede, for saa vidt angaar salg af luksusparfumer; b) beslutningen er utilstraekkeligt begrundet og/eller behaeftet med aabenbare faktiske vildfarelser med hensyn til forbrugernes behov og forventninger; c) beslutningen er behaeftet med retsvildfarelser og/eller utilstraekkeligt begrundet, idet Kommissionen har fastslaaet, at de kriterier, der er sammenfattet i punkt II.A.5, ikke er omfattet af traktatens artikel 85, stk. 1; d) beslutningen er behaeftet med retsvildfarelser og/eller aabenbare faktiske vildfarelser og/eller utilstraekkeligt begrundet, for saa vidt angaar anvendelsen af traktatens artikel 85, stk. 3.
58 Det maa for det foerste paa grundlag af alle parternes anbringender og argumenter undersoeges, om beslutningen er lovlig efter traktatens artikel 85, stk. 1, og for det andet, om den er lovlig efter traktatens artikel 85, stk. 3.
I - Spoergsmaalet om, hvorvidt beslutningen er lovlig efter traktatens artikel 85, stk. 1
Sammenfatning af parternes argumenter
Galec's argumenter
59 Galec har indledningsvis anfoert, at selskabet gennem sine medlemmer, som driver virksomhed under navnet É. Leclerc, forhandler en raekke luksusprodukter (hi-fi-udstyr, aedle vine, smykker, ure, fotoapparater, luksustekstiler osv.) under forhold, der er fuldt ud egnede hertil, og at det accepterer noedvendigheden af et system, der er indrettet efter konceptet »selektivitet paa grundlag af luksus«, med henblik paa at opretholde luksusprodukternes prestige og opfylde forbrugernes forventninger. Selskabet erkender ogsaa, at ikke alle forretninger, der drives under navnet É. Leclerc, er velegnede til denne form for afsaetning. Imidlertid praktiserer nogle af de store varehuse eller supermarkeder, der drives under navnet É. Leclerc, allerede selektivitet paa grundlag af luksus ved at anvende saerlige fremgangsmaader saasom placering af saadanne varer paa et bestemt sted i forretningen eller indretning af en specialafdeling inden for salgsarealet, i givet fald med sit eget navn (f.eks. »Éole«). Saadanne forretninger er indrettet eller kan indrettes til salg af luksuskosmetik, som det bl.a. fremgaar af fotografierne i bilaget til staevningen af afdelinger for »skoenhed og velvaere« i visse Leclerc-centre.
60 De store butiksenheder er imidlertid uden videre udelukket fra Givenchy-nettet i kraft af kumulationen af de udvaelgelseskriterier, som er godkendt i beslutningen, bl.a. med hensyn til den geografiske beliggenhed, de omkringliggende forretningers eksterioer, indretningen af salgsstedet, de omgivelser, der skabes af de andre varer, der saelges, og som ikke maa forringe Givenchy-maerkets image, facadens udseende og kravet om, at den skal vaere forsynet med et eller flere udstillingsvinduer, at disses udsmykning skal vaere i overensstemmelse med skik og brug inden for salg af luksusprodukter, og at navnet og butiksskiltet ikke i offentlighedens oejne maa antyde en begraensning i udsmykning eller service (jf. aftalens punkt II.4, II.6 og II.8, som er citeret ovenfor i praemis 12 og 13). Disse kriterier kan nemlig kun opfyldes af de traditionelle butiksformer, saasom detailhandlere i bymidten, stormagasiner i bymidten og indkoebscentre.
61 Sagsoegeren undrer sig navnlig over, at Kommissionen har kunnet godkende et kriterium, der i den grad kan medfoere, at visse butiksformer udelukkes, som kriteriet vedroerende navnet og butiksskiltet, da dette er aldeles subjektivt og udelukker de store butiksenheder, som paa nationalt plan eller faellesskabsplan drives efter »discountprincippet« med begraenset udsmykning eller service - selv om dette princip har udviklet sig betydeligt i de sidste tyve aar, og de store butiksenheders navne og butiksskilte ikke laengere af forbrugerne opfattes som vaerdiforringende.
62 Med hensyn til beslutningens begrundelse finder sagsoegeren, at Kommissionen burde have givet en saerlig udfoerlig begrundelse i en principiel beslutning som den foreliggende. Kommissionen har imidlertid ikke begrundet sin paastand om, at de kriterier, der er anfoert i beslutningen, er uadskilleligt forbundet med selektivitet paa grundlag af luksus. I den henseende indeholder beslutningen - til trods for de bemaerkninger, Galec har fremsat under den administrative procedure - ingen begrundelse med hensyn til de store butiksenheders evne til at fremhaeve luksusparfumernes vaerdi. Der er faktisk sket gennemgribende aendringer i de store butiksenheders salgsmetoder (jf. ovenfor, praemis 59), og de er saaledes ikke blot blevet i stand til at beskytte det image, der er forbundet med teknisk avancerede eller luksurioese maerkevarer, men er ogsaa blevet konkurrencedygtige i henseende til disse produkters image.
63 Kommissionen har imidlertid overladt det til fabrikanterne at vurdere, hvordan et navn og butiksskilt »opfattes« af offentligheden, hvilke omgivelser de andre varer skaber, eller om »skik og brug« inden for salget af luksusprodukter foelges, hvorved der gives dem alt for stor frihed, som naermer sig en betingelse, der udelukkende afhaenger af deres vilje, og som sagsoegte paa ingen maade har begrundet noedvendigheden af. Idet parfumefabrikanterne med urette antager, at det forringer luksusparfumernes vaerdi, at der er andre varer i naerheden, udelukker de de facto ethvert salg af disse produkter i store butiksenheder (jf. f.eks. den franske Cour de cassation's dom af 19.5.1992, Sodigar mod Dior, jf. bilag 6 til staevningen). Givenchy's arbitraere og subjektive handlemaade og selskabets forhaandsudelukkelse af de store butiksenheder illustreres af paastanden i dets skrivelse af 29. april 1991 vedroerende den ansoegning om godkendelse, selskabet Rocadis har indgivet for Leclerc-centret i Poitiers, hvorefter »der ubetinget er 'forskel' mellem et traditionelt parfumeri, der opfylder alle vore kvalitative kriterier, og som ligger i forretningsarkaden op til et supermarked, og et omraade, hvor der saelges parfumevarer inde i selve supermarkedet«.
64 Kommissionen har endvidere slet ikke begrundet sin paastand om, at forbrugeren af luksusprodukter kun soeger efter luksus i traditionelle forretninger. Kommissionens opfattelse, hvorefter produkternes eksklusive karakter er hovedmotivet til forbrugernes valg (jf. beslutningens punkt II.A.5, fjerde afsnit, og punkt II.B.3, andet afsnit), er blot en konstatering ex cathedra. Da Kommissionen ikke har henvist til opinionsundersoegelser eller statistiske undersoegelser, har den ikke gjort det muligt for Retten at overbevise sig om, at dette billede af gennemsnitsforbrugeren er rammende. Forbrugerne forventer et differentieret udbud af luksusprodukter og reagerer positivt herpaa, naar et saadant udbud er til deres disposition. Ifoelge sagsoegeren er der tale om motiver, der hoerer »fortiden« til, og der er ikke foert noget som helst bevis for, at de holder stik.
65 Med hensyn til de faktiske vildfarelser, beslutningen er behaeftet med, har sagsoegeren gjort gaeldende, at Kommissionen af de allerede naevnte grunde har underkendt de store butiksenheders evne til at forhandle luksusparfumer under tilfredsstillende forhold. Desuden er det aabenbart, at Kommissionen har fejlvurderet kundernes motivation, naar den i beslutningens punkt II.B.3, andet afsnit, konstaterer, at »det anmeldte distributionssystem goer det ... muligt at bevare aftalevarernes eksklusive karakter, som er hovedmotivet til forbrugernes valg«.
66 Naar det lykkes store butiksenheder at faa tilladelse til at saelge luksusparfumer, moedes de ifoelge sagsoegeren i virkeligheden med en betydelig spontan efterspoergsel fra forbrugere, der soeger luksus og del i droemmen, men ikke noedvendigvis vil betale den pris, der forlanges i et lukket netvaerk. Der er navnlig en gruppe forbrugere, som ofte er forholdsvis unge, velstaaende byboere, som elsker fornyelse og maerkevarer, og som foretraekker at foretage deres indkoeb i store butiksenheder, ogsaa af alle de »kvalitetsvarer«, som ifoelge Kommissionen ikke findes dér.
67 Det vil derfor vaere forkert at gaa ud fra, at forbrugerne altid har det samme, nedvurderende syn paa de store butiksenheder, og at overgangen til store butiksenheder forvandler ethvert luksusprodukt til et kurant produkt. Navnlig er et kriterium, der bygger paa den generelle opfattelse af et navn eller butiksskilt, ikke rimeligt, fordi der under samme navn kan vaere indrettet saerlige afdelinger, som f.eks. »smykkestandene« i visse Leclerc-centre. Endvidere kan forbrugeren under samme navn finde sammenslutninger af en raekke forretninger eller tjenesteydelser, og i saa fald forbinder han ikke produkterne med Leclerc-centrenes navn og butiksskilt.
68 Ifoelge sagsoegeren foelger det heraf, at Kommissionen har tilsidesat traktatens artikel 85, stk. 1, ved at fastslaa, at de kriterier, der er sammenfattet i beslutningens punkt II.A.5, ikke falder ind under forbuddet i denne bestemmelse. Specielt er de omhandlede kriterier hverken objektive eller ensartede, og de gaar ud over, hvad der er noedvendigt. Endvidere har Kommissionen behandlet de store butiksenheders fremhaevelse af produkternes vaerdi paa en maade, der er diskriminerende.
69 Hertil kommer, at den konkurrencebegraensning, der foelger af anvendelsen af disse kriterier, forvaerres af den samlede virkning af net, der ligner Givenchy's. Kommissionen goer sig derfor skyldig i en aabenbar retsvildfarelse, naar den haevder, at eksklusivitet paa grundlag af luksus, der praktiseres parallelt og samlet af alle fabrikanterne i Faellesskabet, ikke begraenser konkurrencen i artikel 85, stk. 1's forstand.
70 Beslutningen fastfryser antallet af forhandlere paa markedet for »luksusparfumer« - som er det relevante marked ifoelge professor Weber's rapport, som er omtalt i beslutningens punkt I.B - og stadfaester det konkurrencebegraensende numerus clausus-system, han har paavist. Der gives heller ikke plads for andre former for distribution end den, der er beskrevet i beslutningen, og markedet er saa stift og struktureret, at der ikke laengere er en effektiv konkurrence, hvorfor traktatens artikel 85, stk. 1, finder anvendelse (jf. dommen i Metro II-sagen, praemis 40, 41 og 42). Kommissionen sammenblander med urette forskellige markeder, naar den i beslutningens punkt I.B, tredje afsnit, konstaterer, at produkter, der saelges i selektiv distribution udgoer mellem 24 og 30% af det samlede salg af kosmetiske produkter.
Kommissionens argumenter
71 Kommissionen er af den opfattelse, at den ikke paa forhaand har udelukket nogen moderne butiksformer. Den har ikke udtalt sig om, hvorvidt visse Leclerc-centre kunne opfylde de af Givenchy anmeldte kriterier, men har blot konstateret, at de paagaeldende udvaelgelseskriterier var noedvendige for at bevare produkternes kvalitet og sikre deres rette brug eller var i overensstemmelse med kravene til deres distribution (jf. Domstolens dom af 3.7.1985, sag 243/83, Binon, Sml. s. 2015, praemis 31). Kommissionen har praeciseret, at den efter 1988 indledte en ny undersoegelse af konkurrenceforholdene i den paagaeldende sektor, hvilket foerte til, at den gjorde indvendinger mod en raekke klausuler i aftalen med henblik paa at afskaffe alle rent kvantitative kriterier. Den har derfor - i modsaetning til, hvad Galec haevder - hverken fastfrosset antallet af forhandlere af luksusparfumer eller stadfaestet et numerus clausus-system.
72 Desuden har Kommissionen i beslutningens punkt II.A.5, sjette afsnit, og punkt II.B.5, fjerde afsnit, anfoert, at Givenchy's kriterier ikke udelukker moderne distributionsformer som f.eks. stormagasiner, selv om dette maatte kraeve en delvis aendring af deres saerlige afsaetningsmetoder. I retsmoedet har Kommissionens repraesentant bekraeftet, at Kommissionen ikke paa forhaand udelukker nogen form for distribution af »supermarkedstypen« inden for luksuskosmetiksektoren, og at udtrykket »stormagasiner« i beslutningens punkt II.A.5, sjette afsnit, og punkt II.B.5, fjerde afsnit, skal fortolkes saaledes, at det omfatter varehuse.
73 Med hensyn til de kriterier, som efter Galec's opfattelse udelukker selskabet fra nettet, medfoerer hverken kravet om, at udstillingsvinduerne altid skal vaere i overensstemmelse med maerkets prestige, eller det forhold, at der skal tages hensyn til de andre aktiviteter paa salgsstedet, noedvendigvis en udelukkelse af varehuse og supermarkeder. Hvis problemet derimod var, at disse kriterier blev anvendt paa en maade, der er diskriminerende, ville dette naturligvis vaere ulovligt, men Kommissionen ville ikke kunne tage hensyn hertil ved undersoegelsen af, om kriterierne er lovlige.
74 Under alle omstaendigheder holder Kommissionen fast ved, at det er aabenbart, at kriteriet vedroerende navnet og butiksskiltet er noedvendigt, da det goer det muligt at udelukke visse navne og butiksskilte, der helt klart er vaerdiforringende. Det fremgaar af Galec's argumenter, at der findes varehuse og supermarkeder, hvis navn og butiksskilt svarer til et bevidst opbygget image, der er baseret paa en begraenset udsmykning eller service, som goer det berettiget, at de ikke faar adgang til distributionsnettene for de paagaeldende produkter. Omvendt er forhandlere med et navn eller butiksskilt, som ikke eller ikke laengere er synonymt med begraenset udsmykning eller service, paa ingen maade udelukket fra Givenchy's selektive distributionssystem. Desuden har Kommissionen i beslutningens punkt II.A.5, fjerde afsnit, praeciseret, at en forhandlers saedvanlige prispolitik under ingen omstaendigheder kan danne grundlag for at afvise hans salgssted eller butiksskilt.
75 Med hensyn til paastanden om, at Kommissionen har overladt det til fabrikanten at vurdere visse kriterier, som f.eks. navnet og butiksskiltet osv., har Kommissionen gjort gaeldende, at stoerstedelen af de kvalitative udvaelgelseskriterier ikke kan defineres noejagtigt, men at fabrikanten maa foretage en vurdering fra sag til sag, som er undergivet princippet om forbud mod forskelsbehandling og kan proeves af de kompetente domstole.
76 Med hensyn til beslutningens begrundelse er den klar og fuldstaendig, navnlig hvad angaar punkt II.A.5. Desuden fremgaar det af dommen i L'Oréal-sagen, af Domstolens dom af 10. juli 1980 (sag 99/79, Lancôme, Sml., s. 2511) og af Kommissionens beslutning 85/616/EOEF af 16. december 1985 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/30.665 - Villeroy & Boch) (EFT L 376, s. 15), at der ikke er noget nyskabende i at antage, at bevarelsen af en vares prestige-image kan begrunde kriterier med hensyn til forhandlerens branchekendskab og kvaliteten af indretningen af salgsstedet.
77 Med hensyn til forbrugerne goer Kommissionen gaeldende, at den har kunnet stoette sig paa de bemaerkninger, der er fremsat af nogle af forbrugerorganisationerne under proceduren i forbindelse med beslutningen vedroerende Yves Saint Laurent. Under alle omstaendigheder er det aabenbart, at hovedmotivationen for forbrugeren af luksusprodukter er forvisningen om, at produktet ikke udvandes. Selv om en forbruger i foerste omgang er parat til at koebe et luksusprodukt, som udbydes paa en salgssted, der ikke afspejler produktets karakter af luksus, medfoerer den omstaendighed, at produktet findes paa et saadant salgssted, efterhaanden, at dets vaerdi forringes, og at det derfor ikke laengere er et luksusprodukt, saaledes at forbrugeren paa lang sigt holder op med at koebe det.
78 Med hensyn til traktatens artikel 85, stk. 1, finder Kommissionen, at de kriterier, der er omhandlet i beslutningens punkt II.A.5, helt klart er objektive kriterier af kvalitativ karakter af den type, der er beskrevet i dommen i Metro I-sagen, at de er fastsat ens og anvendes uden diskriminering, eftersom de ikke indebaerer udelukkelse af nogen forhandler, der kan opfylde dem. Kommissionen har endvidere praeciseret, at disse kriterier skulle anvendes uden diskriminering, hvilket har noget at goere med den maade, hvorpaa de praktiseres, og ikke med bedoemmelsen af kriterierne som saadan.
79 De omtvistede kriterier gaar ikke ud over, hvad der er noedvendigt. Kommissionen har i beslutningen anfoert, at kendetegnet paa luksusparfumer, nemlig deres hoeje kvalitet og deres aura af eksklusivitet og prestige, er snaevert forbundet med producentens evne til at udvikle og bevare et velkendt image, der understreger det aestetiske og funktionelle saerkende ved det individuelle produkt og produktserien. Denne konstatering foerte til den konklusion, at udvaelgelseskriterierne vedroerende salgsstedets beliggenhed, aestetiske og funktionelle egnethed og forbuddet mod at saelge varer, der ved deres placering side om side med Givenchy-produkter kan forringe Givenchy-maerkets image, er noedvendige for at bevare Givenchy-parfumernes image af prestigemaerke.
80 For saa vidt angaar den virkning, nettene har tilsammen, finder Kommissionen, at det relevante marked er markedet for kosmetiske luksusprodukter, men at den under alle omstaendigheder har taget behoerigt hensyn til, at der findes parallelle net (jf. beslutningens punkt II.A.8). Med hensyn til sagsoegerens henvisning til praemis 40 i dommen i Metro II-sagen, fremgaar det af praemis 41 og 42 i dommen, at selektive distributionssystemer foerst ophoerer med at vaere i overensstemmelse med traktatens artikel 85, stk. 1, naar de foerer til en fuldstaendig stiv prisstruktur paa det paagaeldende marked, hvor der saaledes ikke laengere er konkurrence. Det er ikke tilfaeldet i den foreliggende sag, hvor der er en effektiv konkurrence, saavel mellem konkurrerende maerker inden for kosmetiske luksusprodukter som mellem produkter af samme maerke, og det derfor kan haevdes, at saadanne systemer er forenelige med bestemmelserne i artikel 85, stk. 1.
81 Selv om lukusparfumer kun i beskedent omfang kan erstattes af andre parfumer, som ikke saelges i selektiv distribution, har den forbruger, som oensker at koebe parfumer uden at betale prisen for en luksusparfume, mulighed for at finde saadanne produkter i andre net (jf. beslutningens punkt II.B.3, tredje afsnit). Muligheden herfor er af saerlig stor betydning, fordi kosmetiske luksusprodukter kun udgoer en mindre del af hele markedet for kosmetiske produkter, nemlig mellem 22,4 og 36,2%, alt efter hvilken medlemsstat der er tale om (jf. punkt I.B, tredje afsnit, i beslutningen).
Intervenienternes argumenter
82 Da intervenienternes argumenter i store traek svarer til Kommissionens, vil der kun blive gengivet dele af dem i det foelgende.
83 Givenchy er af den opfattelse, at de udvaelgelseskriterier, selskabet anvender, i overensstemmelse med Domstolens praksis er objektive, lineaere og ikke-diskriminerende, og at det har givet enhver erhvervsdrivende mulighed for at anfaegte bedoemmelseskriterierne og gaa til de kompetente domstole. Til belysning af dette argument vedlaegger Givenchy dokumenter vedroerende dets afslag - af, grunde, som det betragter som rent kvalitative - paa selskabet Rocadis' ansoegning om godkendelse for Leclerc-centret i Poitiers (jf. ovenfor, praemis 46). Sidstnaevnte har ikke anfaegtet begrundelsen for afslaget.
84 Givenchy har ogsaa understreget, at det ikke er forudindtaget mod en erhvervsdrivende, som kan opfylde de kvalitative kriterier, der objektivt er fastsat i beslutningen, og at alle distributionsformer - specialbutikker, indkoebscentre, stormagasiner m.fl. - som kan opfylde de kvalitative kriterier, derfor maa komme i betragtning. Der kan saaledes ikke gives Galec medhold i, at beslutningen har godkendt et distributionssystem, som kun er rettet mod specialbutikker.
85 Ifoelge Givenchy haenger dets produkters image, prestige og anseelse noeje sammen med produkternes kvalitet og forbrugerens opfattelse af dem, men ogsaa med distributionskanalerne, idet luksusparfumevarerne - som opfylder saerlige specifikationer og er resultatet af en avanceret teknisk forskning - faar individualitet som saadanne i forhold til de gaengse parfumevarer. Uden selektiv distribution ville selve begrebet luksusparfumevare nemlig forsvinde. For virksomheden Givenchy ville ethvert indgreb i betingelserne for opretholdelse af luksusparfumevarernes image derfor uundgaaeligt foere til, at den i loebet af kort tid blev ruineret.
86 Med hensyn til forbrugernes interesser bestaar disse i det vaesentlige i at erhverve en prestigeparfumevare, som adskiller sig fra de gaengse produkter. Det er derfor i forbrugernes interesse at opretholde en distributionsmetode, som sikrer bevarelsen af et image, som kan opfylde deres saerlige oensker. Desuden forudsaetter den, der koeber en parfumevare, altid, at der er mulighed for at faa en passende raadgivning, og dette gaelder saavel for parfumevarer som for kosmetiske produkter. Det er almindelig kendt, at en prestigeparfumevare ligesom et kosmetisk produkt er forsynet med naermere angivelse af de virksomme stoffer, som ikke har de samme virkninger paa de enkelte forbrugere.
87 Ingen af de omtvistede bestemmelser udgoer en begraensning, som ikke er uomgaengelig noedvendig for at kunne afsaette prestigeparfumevarer. Under retsmoedet har Givenchy navnlig tilfoejet, at kriterierne vedroerende den geografiske beliggenhed (jf. ovenfor, praemis 12) bl.a. har til formaal at udelukke salgssteder i omraader, hvor maerkets image slet ikke kan opretholdes, f.eks. industriomraader, og at selskabet ikke har nogen forudfattede meninger om salgsstedets beliggenhed.
88 Givenchy's selektive distributionssystem udelukker ikke konkurrencen for en vaesentlig del af de omhandlede produkter, fordi aftalen tilskynder til konkurrence inden for maerket Givenchy, og fordi det staar den godkendte forhandler frit for at saelge prestigeparfumevarer af andre maerker, saafremt han opfylder de noedvendige kvalitative kriterier. Desuden er der ikke tale om et monopol, navnlig fordi forbrugerne ikke er tvunget til at koebe en prestigefyldt parfume, men i andre distributionsnet kan koebe parfumevarer, som ikke har et maerkes image eller ikke beror paa en saerlig teknisk viden.
89 Desuden har nationale domstole ved flere lejligheder fordoemt forskellige former for snylteri, herunder den saakaldte »marque d'appel«, der bestaar i at saelge et produkt med det ene formaal at underbygge saelgerens image og henlede forbrugernes opmaerksomhed paa andre produkter, der ikke har nogen forbindelse med maerkevaren. Hvis beslutningen blev annulleret, ville Galec kunne praktisere denne form for salg, som direkte skader Givenchy-maerkets image og prestige.
90 Med hensyn til navnet og butiksskiltet har Kommissionen navnlig erkendt, at der ikke paa nogen maade er tale om at anse et navn og butiksskilt for vaerdiforringende alene paa grund af en saerlig prispolitik. For visse moderne distributionsformer, der opererer med lavere priser end de saakaldte »traditionelle« distributionsformer, er der blot tale om at sikre, at udsmykning og service opfylder de anerkendte kvalitative kriterier, for at navnet og butiksskiltet ikke forbindes med en utilstraekkelig udsmykning eller service. Det paahviler Galec - som selv har erkendt problemet med navnet og butiksskiltet, idet selskabet har indfoert navnet »Éole« - at foretage de aendringer, der er noedvendige for, at det kan opfylde de godkendte kvalitative kriterier. Givenchy har tilfoejet, at der kan foretages rundspoerger om, hvordan et navn og butiksskilt opfattes, og at en national domstol kan tage stilling paa grundlag af de sagkyndige erklaeringer, der forelaegges for den.
91 Endelig har Givenchy som svar paa Rettens spoergsmaal under retsmoedet om, hvorvidt selskabets standpunkt stadig var det samme som i skrivelsen af 29. april 1991 til selskabet Rocadis, som Galec har paaberaabt sig (jf. ovenfor, praemis 47), gentaget, at det ikke var forudindtaget mod Leclerc-centrene. Givenchy giver ikke automatisk et varehus afslag paa godkendelse, idet alt afhaenger af de saerlige omstaendigheder omkring en given ansoegning.
92 Colipa har for det foerste anfoert, at der i beslutningen henvises til professor Weber's rapport, som stemmer overens med det kendskab, Colipa har til markedet. Det fremgaar af rapporten, at faellesmarkedet for kosmetiske produkter er opdelt i segmenter, og at denne opdeling ledsages af forskelligartede distributionsformer, alt efter hvilken sektor der er tale om. Kommissionen har med rette fastslaaet, at parfumevarer og luksuskosmetik har saerlige egenskaber, saavel paa grund af deres bestanddele som paa grund af den omstaendighed, at de praesenteres som varer af hoej kvalitet, hvilket bevirker, at de er forskellige fra produkter fra andre segmenter af markedet, selv om der for de paagaeldende produkter goer sig en vis permeabilitet gaeldende, idet forbrugerne i en vis tid bruger et produkt fra et segment til et daekke et bestemt behov og derefter gaar over til et andet segment og til et produkt, der skal daekke et andet behov. Denne valgmulighed bevirker imidlertid ikke, at luksusproduktet mister sit saerpraeg.93 I oevrigt bekraeftes det i professor Weber's rapport, at der paa markedet for luksuskosmetik findes et stort antal producenter og forhandlere, der driver virksomhed under dynamiske og yderst konkurrencebetonede vilkaar, og at der ogsaa er et stort antal nye virksomheder. Desuden skal producenterne hele tiden forske og udvikle nye produkter og udvikle og opretholde en salgspolitik, der passer til et prestigemaerkes image. Kommissionen har derfor i beslutningen bedoemt den konkurrencemaessige baggrund for de anmeldte aftaler korrekt. Sagsoegerens paastand om, at de store butiksenheder udelukkes som foelge af aftalerne, stoettes hverken af oekonomiske undersoegelser eller af andre former for bevis.94 Under henvisning til de juridiske principper, der gaelder for selektiv distribution, og som Colipa bl.a. udleder af en undersoegelse af Domstolens praksis og af »free rider«-princippet i amerikansk ret og den saakaldte »Immanenz-Theorie« i tysk ret, anfoerer Colipa, at denne distributionsform er fuldt ud berettiget for saa vidt angaar luksuskosmetik, hvilket ogsaa er anerkendt af Domstolen bl.a. i dommene i sagerne L'Oréal og Lancôme og af generaladvokat Reischl i hans forslag til afgoerelse i forbindelse med Domstolens dom af 10. juli 1980 (forenede sager 253/78, 1/79, 2/79 og 3/79, Guerlain m.fl., Sml. s. 2327, paa s. 2377).95 Ifoelge Colipa anerkendes det ved denne oekonomiske indfaldsvinkel, som bygger paa billighedsprincippet, at konkurrence paa andre elementer end prisen har sine fordele, hvorved der navnlig tages hensyn til de betydelige investeringer, der er noedvendige, og til noedvendigheden af at undgaa, at »snyltende« detailhandlere overlever paa bekostning af dem, der accepterer de oekonomiske baand, som er en foelge af fabrikantens forretningspolitik. Konkurrencen vil heller ikke blive udelukket paa det paagaeldende marked, da der ved siden af den selektive distribution fortsat anvendes andre metoder, som i dette tilfaelde omfatter mere end 50% af den europaeiske parfumeriindustris produkter.96 At der parallelt hermed findes andre selektive distributionsnet er kun relevant, for saa vidt som det er en hindring for at faa adgang til markedet (jf. Domstolens dom af 28.2.1991, sag C-234/89, Delimitis, Sml. I, s. 935), eller det udelukker andre distributionsformer, som bygger paa andre former for salgspolitik, eller foerer til en stiv prisstruktur, som ikke opvejes af andre konkurrencemomenter (jf. dommen i Metro II-sagen), hvilket ikke er tilfaeldet i den foreliggende sag. Tvaertimod er der ikke noedvendigvis noget til hinder for, at moderne distributionsformer kan indgaa i nettet, og for at faa adgang til dette skulle Galec blot indgive en ansoegning om godkendelse og opfylde udvaelgelseskriterierne.97 Under retsmoedet har Colipa ligeledes paaberaabt sig Monopolies and Mergers Commission's rapport »Fine Fragrances - A report on the supply in the UK for retail sale of fine fragrances« (Cm 2380, november 1993), hvorefter selektiv distribution inden for luksuskosmetiksektoren ikke strider mod offentlige interesser i den forstand, hvori udtrykket anvendes i Det Forenede Kongerige i Fair Trading Act 1973. Colipa har ogsaa understreget, at luksuskosmetik i en raekke medlemsstater saelges i selektiv distribution af »ikke-specialiserede« forretninger eller forretninger, der saelger mange forskellige produkter, saasom Boots i Det Forenede Kongerige, Matas i Danmark, Sephora i Frankrig, Mueller i Tyskland osv.98 FIP har gjort gaeldende, at den immaterielle del af ethvert luksusprodukt er vaesentlig, og at atmosfaeren i enhver prestigefyldt virksomhed er yderst vigtig, fordi maerkets omdoemme og dermed dets skaebne beror paa forhandlerne, som for forbrugerne er maerkets blikfang. Den godkendte detailhandler giver forbrugeren en raekke garantier: Forbrugeren faar forevist hele sortimentet eller et passende udvalg, herunder de sidste nyheder inden for maerket, bliver raadgivet af et sagkyndigt personale, som er uddannet af fabrikanten, og sikres garanti og eftersalgsservice, og rammen om indkoebet bevirker, at glaeden herved bliver stoerre, og at forbrugeren hensaettes i droemme. De symbolske drivkraefter, som luksus staar og falder med, saettes imidlertid ud af spillet, hvis prestigeprodukter saelges under uhensigtsmaessige forhold eller sammen med produkter (f.eks. levnedsmidler eller rengoeringsmidler mv.), som kan forringe det paagaeldende maerkes prestigefyldte image, som det f.eks. var tilfaeldet med Coty-parfumer, som forsvandt fra markedet, fordi maerket blev udvandet.99 Paa denne baggrund finder FIP, at de omtvistede kvalitative forpligtelser, herunder med hensyn til navnet og butiksskiltet, er absolut noedvendige for at sikre, at fabrikanten kan bevare sit maerkes image, og at forbrugeren faar en bedre raadgivning, selv om disse krav kan medfoere, at visse detailhandlere naegtes adgang til nettet. I det foreliggende tilfaelde har Kommissionen noeje overholdt Domstolens praksis, og den har paa ingen maade accepteret, at en bestemt distributionsform udelukkes paa forhaand.100 FEPD har navnlig anfoert, at selv om Galec's synsvinkel er selektivitet, er formaalet med dets sagsanlaeg i virkeligheden at tilsidesaette Givenchy's valg af strategi og at laegge hindringer i vejen for de smaa og mellemstore specialiserede virksomheder, hvilket er i modstrid med forbrugernes interesser. Der kan imidlertid ikke gives Galec medhold, da Kommissionen med rette er naaet til den konklusion, at de omtvistede kriterier opfylder de krav, der er stillet i Domstolens og Rettens praksis, og Kommissionen endda gaar videre, idet den praeciserer, at disse kriterier ikke er af en saadan karakter, at de kan udelukke virksomheder, der anvender andre afsaetningsmetoder, fra markedet, forudsat at de om noedvendigt tilpasser sig de godkendte kriterier. Galec maa derfor indrette sine afsaetningsmetoder efter de paagaeldende produkters art, hvilket ikke noedvendigvis betyder, at det skal aendre sine salgsmetoder radikalt, isaer ikke, hvis nogle af dets medlemmer - som Galec har haevdet - allerede opfylder de kvalitative kriterier, der er godkendt af Kommissionen.101 Med hensyn til forbrugernes forventninger og fordringer, stoettes Kommissionens argumenter navnlig af den undersoegelse, der er foretaget af professor Michel Glais, hvoraf det bl.a. fremgaar, at forbrugeren har en klar interesse i at foretage sine indkoeb af luksusprodukter hos forhandlere, der er specialister i saadanne produkter.102 Med hensyn til det relevante marked har Kommissionen med rette defineret det som markedet for kosmetiske luksusprodukter. Den gode modtagelse af parfumevarerne har vaeret drivkraften i de paagaeldende maerkers forretningsmaessige succes, og for at fortsaette denne har man udvidet produktudvalget, saa det ogsaa omfatter skoenhedsmidler. Forslaget om at begraense det relevante marked til kun at omfatte parfumevarer, er derfor det samme som at begraense mulighederne for at udvide sortimentet af parfumevarer til ogsaa at omfatte skoenhedsmidler.103 Med hensyn til navnet og butiksskiltet er FEPD af den opfattelse, at dette i tilfaelde, hvor der er tale om en forhandler, hvis succes bygger paa begraenset udsmykning og service, ikke kan forenes med afsaetning af luksusprodukter under passende vilkaar. I og med, at Galec anerkender, at ikke alle dets medlemmer kan opfylde kravet om selektivitet paa grundlag af luksus, opstaar der det problem, at forbrugeren maa sondre mellem de eksklusive salgssteder og dem, som ikke er det, naar de alle drives under samme navn.
Rettens bemaerkninger 104 Bedoemmelsen af, om beslutningen er lovlig, for saa vidt angaar anvendelsen af traktatens artikel 85, stk. 1, rejser fire vaesentlige spoergsmaal, nemlig:
A) Er den selektive distribution i luksuskosmetiksektoren, der er baseret paa kvalitative kriterier, i princippet forenelig med traktatens artikel 85, stk. 1?
B) Opfylder Givenchy's udvaelgelseskriterier, som er omhandlet i beslutningens punkt II.A.5, betingelserne for at kunne anses for lovlige efter traktatens artikel 85, stk. 1?
C) Er sagsoegerens anbringender og argumenter vedroerende spoergsmaalet om, hvorvidt selskabets medlemmer paa forhaand er udelukket fra Givenchy-nettet, og vedroerende forbrugernes holdning hertil velbegrundede?
D) Finder traktatens artikel 85, stk. 1, anvendelse paa grund af, at der findes parallelle net i den paagaeldende sektor?
PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM: 692A0088.1
A - Spoergsmaalet om, hvorvidt et selektivt distributionssystem i luksuskosmetiksektoren, der er baseret paa kvalitative kriterier, i princippet er foreneligt med traktatens artikel 85, stk. 1105 Selv om det sagsoegende selskab har gjort gaeldende, at det anerkender, at et system indrettet efter konceptet »selektivitet paa grundlag af luksus« er noedvendigt for at opretholde luksusprodukternes prestige og opfylde forbrugernes forventninger, bestrider det ikke desto mindre, at de af Givenchy anvendte udvaelgelseskriterier er lovlige efter traktatens artikel 85, stk. 1. Under disse omstaendigheder boer der foerst foretages en undersoegelse af de grundlaeggende retsprincipper vedroerende anvendelsen af traktatens artikel 85, stk. 1, i luksuskosmetiksektoren.106 Det fremgaar af Domstolens praksis, at de selektive distributionssystemer udgoer et led i konkurrencen, der er i overensstemmelse med traktatens artikel 85, stk. 1, hvis fire betingelser er opfyldt, nemlig for det foerste, at de omhandlede produkters egenskaber goer det noedvendigt at anvende et selektivt distributionssystem - i den forstand, at det er berettiget at kraeve et saadant system anvendt, naar henses til de paagaeldende produkters art og navnlig til deres hoeje kvalitet eller avancerede teknik - for at bevare produkternes kvalitet og af hensyn til deres rette brug (jf. dommen i L'Oréal-sagen, praemis 16, fortolket i lyset af dommen i Metro I-sagen, praemis 20 og 21, dommen i AEG-sagen, praemis 33, og Rettens dom af 27.2.1992, sag T-19/91, Vichy mod Kommissionen, Sml. II, s. 415, praemis 69, 70 og 71), for det andet, at udvaelgelsen af videreforhandlere sker paa grundlag af objektive kvalitetskriterier, der er fastsat ens for alle potentielle videreforhandlere og anvendes uden diskriminering (jf. f.eks. dommene i sagerne Metro I, praemis 20, L'Oréal, praemis 15, og AEG, praemis 35), for det tredje, at det paagaeldende system tilsigter at forbedre konkurrencen og dermed opveje den begraensning af konkurrencen, der er en naturlig foelge af selektive distributionssystemer, navnlig med hensyn til prisen (jf. dommen i sagerne Metro I, praemis 20, 21 og 22, AEG, praemis 33, 34 og 73, og Metro II, praemis 45), og for det fjerde, at de fastsatte kriterier ikke gaar ud over, hvad der er noedvendigt (jf. dommene i sagerne L'Oréal, praemis 16, og Vichy mod Kommissionen, praemis 69, 70 og 71). Spoergsmaalet om, hvorvidt disse betingelser er opfyldt, skal bedoemmes objektivt under hensyntagen til forbrugernes interesser (jf. dommene i sagerne Metro I, praemis 21, og Vichy mod Kommissionen, praemis 69, 70 og 71).107 Selv om det er rigtigt, at Domstolen har antaget, at saadanne selektive distributionssystemer, der er baseret paa kvalitative kriterier, kan accepteres i sektoren for varige forbrugsgoder, der er af hoej kvalitet eller teknisk avancerede, uden at traktatens artikel 85, stk. 1, tilsidesaettes, navnlig for at opretholde en specialhandel, der kan sikre saerlige ydelser for saadanne produkter (jf. dommene i sagerne Metro I, praemis 20, AEG, praemis 33, Metro II, praemis 54, og Domstolens dom af 10.12.1985, sag 31/85, ETA, Sml. s. 3933, praemis 16), fremgaar det ogsaa af Domstolens praksis, at selektive distributionsstystemer, som er begrundet i produkternes saerlige karakter eller kravene med hensyn til deres distribution, kan indfoeres i andre sektorer uden at tilsidesaette artikel 85, stk. 1 (jf. dommen i Binon-sagen, praemis 31 og 32, og dom af 16.6.1981, sag 126/80, Salonia, Sml. s. 1563). Domstolen har ligeledes i dommen i Metro I-sagen (praemis 20) udtalt, at karakteren af og intensiteten i den effektive konkurrence (»workable competition«), der er noedvendig for at opfylde traktatens maal, kan variere alt efter de paagaeldende produkter eller tjenester og den oekonomiske struktur paa de paagaeldende markedsomraader, uden at princippet i traktatens artikel 3 og 85 om, at konkurrencen ikke maa fordrejes, tilsidesaettes.108 Med hensyn til luksuskosmetik, navnlig luksusparfumer, som udgoer hovedparten af de paagaeldende produkter, staar det for det foerste fast, at der er tale om sofistikerede produkter af hoej kvalitet, som er et resultat af en specifik forskning, og hvortil der anvendes materialer af hoej kvalitet, bl.a. hvad angaar emballeringen, for det andet, at disse produkter har et »image af luksus«, der adskiller dem fra andre tilsvarende produkter, som ikke har et saadant image, og for det tredje, at dette image af luksus i forbrugernes oejne er vigtigt, idet de saetter pris paa at kunne koebe luksuskosmetik, navnlig luksusparfumer. Der er nemlig efter forbrugernes opfattelse ringe substituerbarhed mellem kosmetiske luksusprodukter og tilsvarende produkter fra andre dele af sektoren (jf. beslutningens punkt II.A.8).109 Under disse omstaendigheder finder Retten, at begrebet »egenskaber« i den forstand, hvori udtrykket anvendes i dommen i L'Oréal-sagen, for saa vidt angaar luksuskosmetik ikke kun kan omfatte produkternes ydre kendetegn, men ogsaa omfatter den saerlige opfattelse, forbrugerne har af dem, naermere bestemt deres »aura af luksus«. Der er altsaa i det foreliggende tilfaelde tale om produkter, som dels i sig selv er af hoej kvalitet, dels har en karakter af luksus, som skyldes selve deres natur.110 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt det er berettiget at kraeve selektiv distribution, naar der er tale om produkter med saadanne kendetegn, skal Retten bemaerke, at beslutningens begrundelse paa dette punkt (punkt II.A) ikke bygger paa forestillingen om en specialhandel, der kan sikre saerlige ydelser for teknisk avancerede produkter, jf. dommene i sagerne Metro I, Metro II og AEG, men snarere paa to andre vaesentlige betragtninger, nemlig a) den interesse, Givenchy som producent af luksuskosmetik har i at bevare sit maerkes prestige-image og hoeste frugterne af sine salgsfremstoed (jf. beslutningens punkt II.A.5, andet og fjerde afsnit; jf. ogsaa i samme retning punkt II.B.2), og b) noedvendigheden af sikre, at produkterne i forbrugernes oejne bevarer deres »aura af eksklusivitet og prestige«, idet det navnlig sikres, at produkterne »praesenteres for offentligheden paa en maade, der understreger [deres] aestetiske eller funktionelle saerkende« (punkt II.A.5, andet afsnit), og idet forbrugerne sikres »en fysisk ramme, der er i harmoni med produkternes luksurioese og eksklusive praeg, og en praesentation, der lever op til Givenchy-maerkets image« (jf. punkt II.A.5, fjerde afsnit, og punkt II.A.5, femte og sjette afsnit).111 I den forbindelse skal det praeciseres, at selv om en producent frit kan vaelge sin markedsfoeringspolitik, skal der tages hensyn til traktatens artikel 85, stk. 1, naar gennemfoerelsen af denne politik giver anledning til aftaler, som paalaegger andre, uafhaengige erhvervsdrivende forpligtelser, der kan begraense deres konkurrencefrihed i et omfang, som maerkbart beroerer samhandelen i Faellesskabet. Under disse omstaendigheder udgoer den blotte omstaendighed, at en producent har foretaget betydelige salgsfremstoed, ikke i sig selv en objektiv begrundelse for, at traktatens artikel 85, stk. 1, ikke skulle finde anvendelse paa et distributionsnet, som begraenser de deltagende virksomheders og tredjemands konkurrencefrihed. I modsat fald ville en hvilken som helst producent nemlig blot kunne begrunde indfoerelsen af et selektivt distributionssystem med sine salgsfremstoed, og et hvilket som helst restriktivt udvaelgelseskriterium kunne begrundes med, at det var noedvendigt for at beskytte den af fabrikanten oenskede salgspolitik (jf. dommen i sagen Vichy mod Kommissionen, praemis 71).112 Retten finder derfor, at et selektivt distributionssystem kun ligger uden for traktatens artikel 85, stk. 1's anvendelsesomraade, hvis det er objektivt begrundet, ogsaa under hensyntagen til forbrugernes interesser (jf. ovenfor praemis 106, in fine).113 Hvad dette angaar, finder Retten, at det er i de forbrugeres interesse, der efterspoerger luksuskosmetik, at saadanne produkter praesenteres paa salgsstederne under egnede vilkaar. Da der er tale om produkter af hoej kvalitet, hvis image af luksus vaerdsaettes af forbrugerne, forfoelger kriterier, der kun tager sigte paa at sikre produkterne en luksurioes praesentation, et maal, der kan forbedre konkurrencen ved at bevare dette image af luksus og dermed opveje den konkurrencebegraensning, der er en naturlig foelge af de selektive distributionssystemer. Det er derfor efter den ovenfor naevnte retspraksis (jf. dommen i Metro I-sagen, praemis 37) berettiget at kraeve saadanne kriterier opfyldt.114 Retten er faktisk af den opfattelse, at det er i de forbrugeres interesse, der efterspoerger luksuskosmetik, at saadanne produkters image af luksus ikke forringes, idet de i saa fald ikke laengere ville blive betragtet som luksusprodukter. Kosmetiksektoren er i oejeblikket opdelt i segmenter, nemlig luksuskosmetik og kosmetiske produkter, der ikke er luksusprodukter, som opfylder forskellige behov hos forbrugerne, og denne opdeling kan derfor ikke anfaegtes paa det oekonomiske plan. Selv om luksuskosmetikkens karakter af »luksus« bl.a. ogsaa er en foelge af produkternes hoeje kvalitet, deres hoejere pris og fabrikanternes reklamekampagner, finder Retten, at den omstaendighed, at disse produkter saelges inden for rammerne af selektive distributionssystemer, der tager sigte paa at sikre dem en luksurioes praesentation paa salgsstedet, ogsaa kan bidrage til dette image af luksus og dermed til at bevare en af de vaesentligste egenskaber ved de produkter, forbrugerne efterspoerger. En generel distribution af de paagaeldende produkter, hvor Givenchy ikke ville have nogen mulighed for at sikre sig, at dets produkter saelges under passende vilkaar, ville nemlig indebaere risiko for en ringere praesentation af produkterne paa salgsstedet, som ville kunne skade produkternes »image af luksus« og dermed selve deres karakter. Derfor er kriterier, der tager sigte paa at sikre en praesentation af produkterne paa salgsstedet, som er i overensstemmelse med deres karakter af luksus, et berettiget krav, der kan forbedre konkurrencen i forbrugernes interesse, jf. ovennaevnte retspraksis.115 Denne konklusion svaekkes ikke af, at det under sagens behandling er fastslaaet, at en stoerre eller mindre del af salget i visse medlemsstater, navnlig i Nederlandene, men ogsaa i Det Forenede Kongerige og Frankrig, sker gennem ikke-godkendte detailhandlere, som foretager deres indkoeb paa det parallelle marked. Det er ikke udelukket, at forbrugernes interesse i et saadant salg til dels er opstaaet paa grund af det image af luksus, som den selektive distribution i det mindste delvis har bidraget til at bevare. Heraf foelger saaledes ikke, at dette image af luksus ville forblive intakt uden selektiv distribution.116 Hvis det imidlertid er i forbrugernes interesse at kunne koebe luksuskosmetik, der saelges under egnede vilkaar med hensyn til den maade, produkterne praesenteres paa, saaledes at disse bevarer deres image af luksus, er det ogsaa i deres interesse, at et distributionssystem, der bygger paa saadanne overvejelser, ikke anvendes paa en maade, der er for restriktiv, og navnlig, at adgangen til produkterne ikke begraenses umaadeholdent, saaledes som de fire forbrugerorganisationer har gjort gaeldende i deres bemaerkninger i Yves Saint Laurent-sagen, som paa Rettens begaering er fremlagt af Kommissionen (jf. nedenfor, praemis 167). Det fremgaar ligeledes af Domstolens praksis, at Givenchy-systemet kun kan anses for at forfoelge et legitimt maal, der kan opveje den begraensning af konkurrencen, der er en naturlig foelge af systemet, hvis dette er aabent for alle potentielle forhandlere, der kan sikre brugeren, at produkterne praesenteres paa en god maade i passende rammer, og at de bevarer deres image af luksus (jf. ovenfor, praemis 106). Et selektivt distributionssystem, som foerer til udelukkelse af visse former for afsaetning, hvor produkterne kan saelges under vilkaar, der fremhaever deres vaerdi, f.eks. ved, at der gives dem en passende placering, eller ved at de anbringes paa et passende sted, har kun den virkning, at de eksisterende butiksformer beskyttes mod konkurrence fra nye erhvervsdrivende, og er derfor ikke i overensstemmelse med traktatens artikel 85, stk. 1 (jf. dommen i AEG-sagen, praemis 74 og 75).117 Heraf foelger, at kvalitative kriterier for udvaelgelse af detailhandlere i luksuskosmetiksektoren, som ikke gaar ud over, hvad der er noedvendigt for at sikre, at disse produkter saelges under gode vilkaar med hensyn til den maade, hvorpaa de praesenteres, i princippet ikke er omfattet af traktatens artikel 85, stk. 1, for saa vidt som disse kriterier er objektive, er fastsat ens for alle potentielle forhandlere og anvendes paa en maade, der ikke er diskriminerende.
B - Spoergsmaalet om, hvorvidt Givenchy's udvaelgelseskriterier, som er omhandlet i beslutningens punkt II.A.5, opfylder betingelserne for at kunne anses for lovlige efter traktatens artikel 85, stk. 1
1. Den rolle, som henholdsvis Retten og de kompetente nationale domstole eller myndigheder spiller118 Galec er af den opfattelse, at visse af Givenchy's udvaelgelseskriterier giver selskabet et frit skoen, som er for vidt og ukontrollerbart og derfor ikke er objektivt i henhold til Domstolens praksis. Kommissionen og intervenienterne finder, at disse kriterier indebaerer, at fabrikanten skal foretage en vurdering i hvert enkelt tilfaelde, dog saaledes at princippet om forbud mod forskelsbehandling skal overholdes, og at denne vurdering kan efterproeves af de kompetente domstole.119 Naar henses til disse argumenter, maa det foerst praeciseres, hvilken rolle henholdsvis Retten og de kompetente nationale domstole eller myndigheder spiller.120 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt de omhandlede kriterier opfylder betingelserne for at kunne anses for lovlige efter traktatens artikel 85, stk. 1, dvs. om der er tale om kvalitative og objektive kriterier, og om de hverken er diskriminerende eller urimeligt byrdefulde, er Rettens proevelsesret efter traktatens artikel 173 begraenset til en undersoegelse af, om Kommissionens konstateringer i beslutningens punkt II.A.5 er utilstraekkeligt begrundet, om der foreligger en aabenbar faktisk eller retlig vildfarelse, et aabenbart urigtigt skoen eller magtfordrejning. Det tilkommer ikke Retten at udtale sig om anvendelsen af disse kriterier i konkrete tilfaelde.121 Som Kommissionen og Givenchy imidlertid med rette har gjort gaeldende, beror anvendelsen af de naevnte kriterier i konkrete tilfaelde ikke alene paa fabrikantens skoen, men skal fastsaettes objektivt. Heraf foelger, at muligheden for en uafhaengig og effektiv kontrol med anvendelsen af disse kriterier i konkrete tilfaelde er af vaesentlig betydning for lovligheden af Givenchy-nettet i forhold til artikel 85, stk. 1 [jf. punkt II.A.6, litra a), og II.B.4, tredje afsnit, i beslutningen].122 Efter fast retspraksis har de nationale domstole kompetence til at anvende traktatens artikel 85, stk. 1, i kraft af dens direkte virkning (jf. Domstolens dom af 30.1.1974, sag 127/73, BRT, Sml. s. 51, praemis 15 og 16). Heraf foelger, at en ansoeger, som er blevet naegtet adgang til nettet, og som finder, at de omhandlede kriterier er blevet anvendt over for ham paa en maade, der ikke er i overensstemmelse med traktatens artikel 85, stk. 1, og navnlig paa en maade, der er diskriminerende eller urimeligt byrdefuld for ham, kan anlaegge sag ved de kompetente nationale domstole. En saadan sag kan i givet fald ogsaa indbringes for de nationale myndigheder, der har kompetence med hensyn til anvendelsen af artikel 85, stk. 1.123 Det tilkommer saaledes de domstole eller kompetente nationale myndigheder, for hvilke en saadan sag er indbragt, i givet fald paa baggrund af Domstolens eller Rettens praksis at afgoere, om Givenchy's udvaelgelseskriterier i det konkrete tilfaelde er blevet anvendt paa en maade, der er diskriminerende eller urimeligt byrdefuld og saaledes indebaerer en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1. Det paahviler navnlig de nationale domstole eller myndigheder at soerge for, at de omhandlede kriterier ikke bruges til at forhindre nye erhvervsdrivende, som er i stand til at distribuere de paagaeldende produkter under vilkaar, som ikke forringer produkternes vaerdi, i at faa adgang til nettet.124 Endvidere kan en ansoeger, som er blevet naegtet adgang til nettet, efter de principper, Retten har opstillet i dommen af 18. september 1992 i sagen Automec mod Kommissionen (sag T-24/90, Sml. II, s. 2223), indgive en klage til Kommissionen i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17, navnlig i tilfaelde af, at adgangsbetingelserne systematisk anvendes paa en maade, der er uforenelig med faellesskabsretten (jf. dommen i AEG-sagen, praemis 44, 45 og 46 samt praemis 67 ff.).
2. Spoergsmaalet om, hvorvidt de omtvistede kriterier i princippet er lovlige efter traktatens artikel 85, stk. 1
a) Kriterierne vedroerende branchekendskab125 Galec har i sine indlaeg ikke anfaegtet de kriterier vedroerende personalets branchekendskab og service i form af raadgivning og demonstration, der er omhandlet i punkt II.3 og II.5 i aftalen (jf. punkt 26 i selskabets bemaerkninger til intervenienternes indlaeg), men har i retsmoedet gjort gaeldende, at disse kriterier staar i misforhold til kravet om, at de paagaeldende produkter skal saelges under passende vilkaar.126 Retten finder, at det i princippet er et berettiget krav ved salg af luksuskosmetik og et integrerende led i en god praesentation af disse produkter, at der paa salgsstedet er en person, der kan give forbrugeren passende raadgivning og oplysninger. I oevrigt har sagsoegeren ikke givet oplysninger, der goer det muligt for Retten at tage stilling til spoergsmaalet om, hvorvidt kravet om branchekendskab i aftalens punkt II.3, nemlig enten et eksamensbevis i skoenhedspleje eller et tilsvarende branchekendskab, eller tre aars beskaeftigelse i parfumeribranchen, er urimeligt byrdefuldt under hensyntagen til de paagaeldende produkters art.127 Under alle omstaendigheder tilkommer det de kompetente nationale domstole eller myndigheder at soerge for, at bestemmelserne i aftalen vedroerende branchekendskabet ikke anvendes paa en maade, der i de konkrete tilfaelde er diskriminerende eller urimeligt byrdefuld.
b) Kriterierne vedroerende salgsstedets beliggenhed og indretning128 Galec's kritik angaar navnlig de kriterier, der vedroerer salgsstedets »omgivelser«, eksterioer, navnlig udstillingsvinduerne, og salget af andre varer paa salgsstedet. Ifoelge Galec er disse kriterier for subjektive, ligesom de er urimeligt byrdefulde og diskriminerende over for Galec's medlemmer.
- Salgsstedets »omgivelser« og beliggenhed129 I aftalens punkt II.4 bestemmes det, at »salgsstedets status og omgivelser skal svare til maerkets prestige«. Ifoelge denne bestemmelse bedoemmes forretningernes omgivelser paa grundlag af »forretningens omgivelser (omkringliggende forretninger og gaden)«, »den geografiske beliggenhed (bymidte, forstadskvarter, forretningsgade osv.)« og »andre prestigeforretninger i nabolaget (juvelerbutikker, forretninger med gaveartikler, hoteller, restauranter osv.)«. Det fremgaar af rubrik »a) Omgivelserne - kvarter eller gade« i bedoemmelsesskalaen i Givenchy's evalueringsskema, at en forretning, der er beliggende i et kvarter eller en gade med et godt renommé eller ved siden af luksurioese forretninger, bedoemmes bedre end en forretning i en almindelig forstad. Denne rubrik tillaegges ogsaa den stoerste vaegt (30 point), dvs. flere, end der gives for branchekendskab (20 point).130 Retten finder, at et kriterium vedroerende de omgivelser, hvori et salgssted for luksuskosmetik er beliggende, ikke i sig selv er omfattet af traktatens artikel 85, stk. 1, for saa vidt som det har til formaal at sikre, at saadanne produkter ikke saelges paa steder, der er fuldstaendig uegnede til et saadant salg, saaledes som Givenchy's repraesentant har gjort opmaerksom paa under retsmoedet (jf. ovenfor, praemis 87). Retten skal dog bemaerke, at det tilkommer de kompetente nationale domstole eller myndigheder at soerge for, at dette kriterium ikke anvendes paa en maade, der i de konkrete tilfaelde er diskriminerende eller urimeligt byrdefuld.
- Salgsstedets eksterioer, navnlig »facaden med udstillingsvinduer«131 Galec har navnlig klaget over aftalens bestemmelser om facadens udseende samt over bestemmelsen i punkt II.6, hvorefter forretningens facade skal »vaere forsynet med et eller flere udstillingsvinduer«, som skal »fremtraede paa en maade, der foelger skik og brug inden for salg af luksusprodukter«. I evalueringsskemaet gives der maksimalt 30 point i rubrik b) vedroerende salgsstedet eksterioer (for en »usaedvanlig luksurioes« facade) og maksimalt 10 point i rubrik c) vedroerende udstillingsvinduerne.132 Efter Rettens opfattelse er saadanne bestemmelser, navnlig bestemmelserne om udstillingsvinduerne, egnede til at diskriminere et salgssted - saasom et varehus - som ikke har samme facade som en traditionel forretning, navnlig en facade med udstillingsvinduer, men som har indrettet en afdeling i forretningen, der er egnet til salg af luksuskosmetik. Desuden synes udstillingsvinduer udenfor ikke at vaere noedvendige for en god praesentation af produkterne, naar der er indrettet en afdeling til dem i en forretning, der saelger mange forskellige produkter.133 Det fremgaar imidlertid af det skema, der er anvendt ved evalueringen af selskabet Rocadis' ansoegning for Leclerc-centret i Poitiers (jf. ovenfor, praemis 46 og 47), at kriterierne vedroerende udstillingsvinduerne kan fortolkes saaledes, at de refererer til »udstillingsvinduer« i en dertil indrettet afdeling paa salgsstedet og ikke til udstillingsvinduer udenfor.134 Under disse omstaendigheder er det tilstraekkeligt at fastslaa, at det tilkommer de kompetente nationale domstole eller myndigheder at soerge for, at kriterierne vedroerende salgsstedets eksterioer, herunder kriterierne vedroerende udstillingsvinduerne, ikke anvendes paa en maade, der er diskriminerende eller urimeligt byrdefuld.
- Salg af andre varer, der kan forringe Givenchy-maerkets image135 Galec har anfaegtet lovligheden af aftalens punkt II.6, hvori det hedder: »De omgivelser, der skabes af de andre varer, som afsaettes paa salgsstedet, maa ikke forringe Givenchy-maerkets image.«136 Det maa konstateres, at det hverken i aftalen eller i evalueringsskemaet praeciseres, hvilke produkter der ved deres placering side om side med Givenchy-produkter kan forringe Givenchy-maerkets image, hvis de saelges paa samme sted. I beslutningen konstaterer Kommissionen blot, at denne bestemmelse har til formaal at beskytte den aura af prestige og eksklusivitet, der omgaerder de paagaeldende produkter, »og saaledes undgaa enhver sidestilling med varer af ringere kvalitet« (punkt II.A.5, femte afsnit).137 Det maa derfor fastslaas, at aftalens punkt II.6 er upraecist og uklart, og at det kan anvendes subjektivt og eventuelt diskriminerende.138 Retten skal imidlertid bemaerke, at et varehus efter Kommissionens opfattelse ikke kan vaere udelukket fra nettet, blot fordi det saelger andre produkter (jf. punkt II.A.5, femte og sjette afsnit, i beslutningen og nedenfor, praemis 156 ff.). Desuden har intervenienterne ikke peget paa produkter, som det kan forringe produkternes »image« at saelge, med undtagelse af levnedsmidler og rengoeringsartikler.139 Under disse omstaendigheder finder Retten, at beslutningen boer fortolkes saaledes, at salget af andre varer, der typisk findes i et varehus, ikke i sig selv kan skade de paagaeldende produkters »image af luksus«, forudsat at den afdeling, der er afsat til salg af luksuskosmetik, indrettes paa en saadan maade, at produkterne praesenteres under vilkaar, der fremhaever deres vaerdi. En saadan indretning kan noedvendiggoere, at visse andre produkter, f.eks. levnedsmidler eller rengoeringsartikler, ikke saelges »i naerheden af« luksuskosmetik, eller at salget af luksuskosmetik er adskilt paa passende maade fra salget af andre produkter af ringere kvalitet (jf. punkt II.A.5, femte afsnit, i beslutningen).140 Paa denne baggrund finder Retten, at den kontrol, der i tilfaelde af vanskeligheder vil blive udoevet af de kompetente nationale domstole eller myndigheder, kan opveje dette kriteriums manglende klarhed. Det tilkommer nemlig disse instanser at soerge for, at denne bestemmelse ikke anvendes paa en maade, der er diskriminerende eller urimeligt byrdefuld.
- Omfanget af de andre aktiviteter, der udoeves paa salgsstedet141 Til stoette for sin kritik i staevningen af kriterierne vedroerende salgsstedets indretning og salget af andre varer har Galec i retsmoedet henvist til rubrik »m) Forretningens aktiviteter« i den del af Givenchy's evalueringsskema, der baerer overskriften »Bedoemmelsen af interioeret«. Det fremgaar af denne rubrik, for hvilken der maksimalt gives 30 point, at hvis forretningens parfumerivirksomhed er af mindre omfang end alle de oevrige aktiviteter, eller hvis parfumeriet optager mindre end 50% af hylderne, faar ansoegeren et »0«. Galec finder denne rubrik diskriminerende.142 Det er rigtigt, at denne rubrik ikke er naevnt i beslutningen. Retten skal imidlertid bemaerke, at det i beslutningen fastslaas, at Givenchy's kriterier vedroerende indretningen af salgsstedet og salget af andre varer, som er omhandlet i aftalens punkt II.6, ikke er omfattet af traktatens artikel 85, stk. 1 (punkt II.A.5, femte og sjette afsnit). Da evalueringsskemaet er et integrerende led i det naevnte punkt II.6, foelger det heraf, at beslutningen ogsaa skal fortolkes saaledes, at den fastslaar, at et kriterium som det, der er fastsat i rubrik m), ikke er omfattet af traktatens artikel 85, stk. 1.143 Skoent det fremgaar af evalueringsskemaet, at en ansoeger kun udelukkes, hvis han faar fire »nuller« i alle de femten rubrikker, bidrager rubrik m) i evalueringsskemaet ikke desto mindre til at udelukke ansoegere, som f.eks. forretninger, der saelger mange forskellige produkter, og hvor parfumerivirksomheden repraesenterer mindre end 50% af aktiviteterne, selv om de har en specialiseret afdeling til salg af de paagaeldende produkter.144 Under disse omstaendigheder finder Retten, at rubrik m) i evalueringsskemaet maa betragtes som urimeligt byrdefuld, for saa vidt som den blotte omstaendighed, at en forretnings parfumerivirksomhed udgoer mindre end 50% af alle dens aktiviteter, ikke i sig selv har nogen forbindelse med det berettigede krav om bevarelse af de paagaeldende produkters image af luksus.145 Endvidere er Retten af den opfattelse, at rubrik m) er diskriminerende, for saa vidt som den foerer til, at en ansoegning fra et specialiseret parfumeri fremmes til skade for en ansoegning fra en forretning, der saelger mange forskellige produkter, og som har en specialiseret afdeling, der er indrettet saaledes, at de kvalitative betingelser, der kan stilles ved salg af luksuskosmetik, kan opfyldes.146 Heraf foelger, at denne rubrik ifoelge sin natur kan begraense eller fordreje konkurrencen i traktatens artikel 85, stk. 1's forstand, for saa vidt som den bevirker, at en ansoeger stilles ringere, blot fordi hans parfumerivirksomhed har et mindre omfang end forretningens oevrige aktiviteter.147 Selv om evalueringsskemaet er et integrerende led i bestemmelserne i aftalens punkt II.6 og i proceduren for adgang til Givenchy-nettet, maa det fastslaas, at punkt II.A.5 i beslutningen ikke indeholder nogen begrundelse for berettigelsen af den paagaeldende rubrik. Beslutningen er derfor utilstraekkeligt begrundet i denne henseende.148 Beslutningen maa derfor annulleres, for saa vidt som det heri fastslaas, at en bestemmelse, hvorefter Givenchy kan stille forhandlere, der ansoeger om godkendelse, ringere, blot fordi deres parfumerivirksomhed er af mindre omfang, ikke er omfattet af traktatens artikel 85, stk. 1.
c) Kriteriet vedroerende navnet og butiksskiltet149 Galec har anfoert, at bestemmelsen i aftalens punkt II.8 er subjektiv, diskriminerende og urimeligt byrdefuld. Det hedder heri: »Et eksisterende navn og butiksskilt for en forhandler, hvis image bygger paa en begraensning i udsmykning eller service, kan ikke accepteres. Det samme gaelder en ny forhandlers navn og butiksskilt, som i offentlighedens oejne antyder en begraensning i udsmykning eller service. En forhandlers saedvanlige prispolitik kan dog ikke anses for et vaerdiforringende moment.« Kommissionen og intervenienterne er af den opfattelse, at bestemmelsen er noedvendig for at bevare produkternes karakter af luksus og Givenchy-maerkets image af luksus.150 Retten finder, at et kriterium, som alene har til formaal at soerge for, at detailhandlerens navn og butiksskilt ikke forringer luksuskosmetikkens image af luksus, i princippet er et berettiget krav ved distributionen af saadanne produkter og derfor ikke noedvendigvis er omfattet af traktatens artikel 85, stk. 1. Det maa nemlig befrygtes, at luksuskosmetikkens image af luksus og dermed selve dens karakter i mangel af et saadant kriterium ville lide skade, hvis disse produkter blev solgt af detailhandlere, hvis navn og butiksskilt klart er vaerdiforringende i forbrugernes oejne.151 Navnlig i betragtning af, at det - til forskel fra kriterierne vedroerende et salgssteds rent fysiske fremtraeden - ikke ved fotografier eller en inspektion paa stedet kan kontrolleres, at kriteriet vedroerende navnet og butiksskiltet er overholdt, paahviler det imidlertid de kompetente nationale domstole eller myndigheder specielt at soerge for, at dette kriterium ikke anvendes paa en maade, der er diskriminerende eller urimeligt byrdefuld.152 For det foerste kan dette kriterium kun have noget at goere med forbrugernes opfattelse af navnet og butiksskiltet i et givet oejeblik. Heraf foelger, at det foerste punktum i aftalens punkt II.8, hvori det hedder, at »et eksisterende navn og butiksskilt for en forhandler, hvis image bygger paa en begraensning i udsmykning eller service, kan ikke accepteres«, ikke kan fortolkes saaledes, at det udelukker moderne distributionsformer, som i begyndelsen byggede paa begraenset udsmykning eller service, men som siden da har udviklet nye metoder til at fremhaeve produkternes vaerdi, naar der er tale om salg af luksusvarer, saaledes at deres navn og butiksskilt ikke laengere kan anses for vaerdiforringende i denne henseende.153 For det andet er det i overensstemmelse med de principper, Retten har angivet (jf. ovenfor, praemis 121 ff.), ikke blot fabrikanten, der skal tage stilling til, hvordan det paagaeldende navn og butiksskilt opfattes. Det skal afgoeres saa objektivt som muligt. I tilfaelde af tvister maa et objektivt bevismateriale, som f.eks. markedsundersoegelser, forelaegges for de kompetente nationale domstole eller myndigheder til proevelse.154 For det tredje praeciseres det - som sagsoegte selv har anfoert - i beslutningens punkt II.A.5, at det image, som foelger af »en forhandlers saedvanlige prispolitik«, ikke maa anses for vaerdiforringende. Kriteriet vedroerende navnet og butiksskiltet kan ikke anvendes alene med det formaal at udelukke forretninger, der kan udbyde produkterne til lavere priser, men under forhold, der fremhaever deres vaerdi.155 Endelig er Retten af den opfattelse, at der skal udvises saerlig omtanke ved anvendelsen af kriteriet vedroerende navnet og butiksskiltet, naar der ikke er nogen tvivl om, at detailhandleren har foretaget de investeringer, der er noedvendige for at opfylde alle kravene med hensyn til de fysiske betingelser, hvorunder salget finder sted (indretning, adskillelse fra andre artikler, kvalificeret personale osv.), og har accepteret forpligtelserne med hensyn til lager, aarligt mindsteindkoeb, reklamevirksomhed osv. I saa fald paahviler det de kompetente nationale domstole eller myndigheder at kontrollere, at kriteriet vedroerende navnet og butiksskiltet ikke anvendes alene med det formaal at udelukke et salgssted fra nettet, som er egnet til at saelge de paagaeldende produkter, medmindre der er en reel risiko for at skade produkternes image.
C - Sagsoegerens anbringender og argumenter vedroerende spoergsmaalet om, hvorvidt selskabets medlemmer paa forhaand er udelukket fra Givenchy-nettet og vedroerende forbrugernes holdning hertil 156 Paa baggrund af det ovenfor anfoerte skal der paa dette trin af argumentationen tages stilling til Galec's anbringender og argumenter vedroerende spoergsmaalet om, hvorvidt dets medlemmer paa forhaand er udelukket fra Givenchy-nettet paa grund af den samtidige anvendelse af udvaelgelseskriterierne, og vedroerende forbrugernes holdning.157 Retten skal foerst erindre om, at Kommissionen flere gange under sagens behandling har understreget, at beslutningen ikke tilsigter paa forhaand at udelukke moderne former for distribution, saasom de varehuse, der drives af Leclerc-centrene (jf. f.eks. ovenfor, praemis 71 og 72). Givenchy har understreget, at det ikke er forudindtaget mod varehuse eller andre moderne former for distribution eller mod Leclerc-centrene (jf. ovenfor, praemis 84 og 91). Ogsaa de tre andre intervenienter har gjort gaeldende, at beslutningen ikke i sig selv udelukker den form for distribution, Galec's medlemmer praktiserer, eller andre moderne distributionsformer. Tvaertimod har intervenienterne med henblik paa at godtgoere, at Givenchy-systemet ikke er konkurrencebegraensende, bl.a. henvist til, at der i en raekke medlemsstater findes godkendte forhandlere, der saelger mange forskellige produkter.158 Heraf fremgaar, at ingen af parterne for Retten har gjort gaeldende, at varehuse eller andre distributionsformer, hvor der saelges mange forskellige produkter, principielt er uegnede til at saelge luksuskosmetik. Kommissionen og intervenienterne gaar ud fra, at der er taget hoejde for denne mulighed i beslutningen, forudsat at saadanne salgssteder indrettes paa passende maade, og at de accepterer forpligtelser, der svarer til dem, der accepteres af andre godkendte forhandlere. Retten er i oevrigt af den opfattelse, at Givenchy-nettet, hvis dette ikke var tilfaeldet, ville vaere i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, idet det paa forhaand udelukkede en gruppe potentielle forhandlere fra systemet (jf. ovenfor, praemis 116).159 Selv om Kommissionen i punkt II.A.5, sjette afsnit, og punkt II.B.5, fjerde afsnit, har udtrykt sig ret uklart, idet den anvender udtrykket »stormagasiner«, som normalt sigter til en traditionel butiksform, og idet den understreger, at den »ikke har kunnet konstatere«, at udbredelsen af selektive distributionssystemer inden for kosmetiske luksusprodukter »principielt« spaerrer for bestemte former for moderne distribution, har den under sagen praeciseret, at den ikke havde til hensigt at udelukke butiksformer, som f.eks. de varehuse, der tilhoerer Galec's medlemmer, da den vedtog beslutningen, og at udtrykket »stormagasiner« i beslutningen omfatter saadanne butiksformer (jf. ovenfor, praemis 72).160 Desuden har Retten i naervaerende dom understreget den rolle, de kompetente nationale domstole eller myndigheder spiller i forbindelse med anvendelsen af de paagaeldende kriterier paa en maade, der ikke er diskriminerende eller for byrdefuld (jf. ovenfor, praemis 121 ff.).161 Heraf foelger, at sagsoegeren ikke har foert tilstraekkeligt bevis for, at store butiksenheder paa nuvaerende tidspunkt hindres i at faa adgang til distribution af luksuskosmetik, saafremt salgsstederne indrettes paa en maade, der egner sig til salg af saadanne produkter.162 Galec eller dets medlemmer maa indgive deres ansoegninger, og i givet fald tilkommer det de kompetente nationale domstole eller myndigheder paa baggrund af Domstolens og Rettens praksis at afgoere, om et afslag paa godkendelse i et konkret tilfaelde er foreneligt med traktatens artikel 85, stk. 1. Endvidere tilkommer det Kommissionen, navnlig i tilfaelde af en anmodning om fornyelse af beslutningen, at soerge for, at moderne former for distribution ikke uberettiget udelukkes fra Givenchy-nettet eller tilsvarende net.163 Heraf foelger, at Galec's anbringende om, at dets medlemmer paa forhaand er udelukket fra Givenchy-nettet, maa forkastes.164 Galec's anbringender og/eller argumenter om, at Kommissionen ikke har begrundet sin paastand om, at de kvalitative kriterier, der er naevnt i beslutningen, er de eneste, der er vaesentlige for luksusparfumernes selektivitet, og/eller at de store butiksenheders metoder til at fremhaeve produkternes vaerdi er utilstraekkelige med henblik paa distributionen heraf, maa ogsaa forkastes. Beslutningen kan ikke fortolkes saaledes, at den indeholder en saadan paastand.165 Af samme grunde forkastes Galec's anbringende om, at Kommissionen har gjort sig skyldig i en aabenbar faktisk vildfarelse med hensyn til den paastaaede udelukkelse af de store butiksenheder fra distributionen af de paagaeldende produkter.166 Endelig forkastes af samme grunde den dobbelte anklage, som Galec har rettet mod Kommissionen, og hvorefter denne ikke har begrundet sine paastande med hensyn til forbrugernes motivation og har gjort sig skyldig i en aabenbar faktisk vildfarelse paa dette punkt.167 Det er korrekt, at Kommissionen ikke har henvist til en uafhaengig sagkyndig undersoegelse til stoette for sine paastande med hensyn til forbrugerens motivation, navnlig i beslutningens punkt II.B.3. Det er ogsaa korrekt - som Galec har anfoert under retsmoedet - at de fire franske forbrugerorganisationer, som har fremsat bemaerkninger under den administrative procedure forud for vedtagelsen af beslutningen vedroerende Yves Saint Laurent, nemlig Union féminine civique et sociale (UCS), Institut national de la consommation (INC), Confédération syndicale du cadre de vie (CSCV) og Confédération des familles (CSF), ikke uforbeholdent har stoettet Kommissionen i dens holdning. CSF og INC har henvist til deres modstand mod den foreslaaede beslutning, som de navnlig har begrundet med, at beslutningen foerte til opretholdelse af for hoeje priser og til, at en stor del af befolkningen ikke fik adgang til disse produkter. UCS har gjort gaeldende, at nogle af de omtvistede bestemmelser tilsigtede at goere det vanskeligere end foer for nye former for distribution at komme ind paa markedet, og at disse bestemmelser »hverken gaar i retning af at indlede og opretholde en stoerre konkurrence inden for enhedsmarkedet eller at varetage forbrugernes interesser«. CSCV har til slut i sine bemaerkninger anfoert, at »SA Yves Saint Laurent under paaskud af, at dets produkter er teknisk avancerede, og at der er tale om et prestigemaerke, begraenser konkurrencen gennem diskriminerende udvaelgelseskriterier og fiktivt opretholder en meget hoej pris for sine produkter«.168 Det maa imidlertid fastslaas, at Kommissionen ikke i beslutningen har gjort gaeldende, at forbrugeren kun soeger luksus i traditionelle forretninger. Sagsoegeren har heller ikke godtgjort, at Kommissionen har gjort sig skyldig i en aabenbar faktisk vildfarelse eller har givet en utilstraekkelig begrundelse med hensyn til forbrugernes forventninger. Det fremgaar af beslutningen, at den forbruger, som foretraekker at goere sine indkoeb af luksuskosmetik paa et salgssted i et varehus, der er indrettet paa en maade, som er velegnet hertil, skal have mulighed herfor, mens en forbruger af den type, som er naevnt i professor Glais' rapport, som foretraekker at goere sine indkoeb i et specialiseret parfumeri eller et traditionelt stormagasin, ogsaa fremover frit kan frekventere disse salgssteder.169 Heraf foelger, at alle sagsoegerens anbringender og argumenter vedroerende spoergsmaalet om, hvorvidt selskabets medlemmer paa forhaand er udelukket fra salget af luksuskosmetik, og dets anbringender og argumenter i forbindelse hermed vedroerende forbrugernes forventninger, maa forkastes.
D - Spoergsmaalet om, hvorvidt forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1, finder anvendelse paa grund af, at der findes parallelle net i den paagaeldende sektor170 Galec har endvidere gjort gaeldende, at traktatens artikel 85, stk. 1, under alle omstaendigheder er tilsidesat i den foreliggende sag som foelge af, at der i den paagaeldende sektor findes net svarende til Givenchy-nettet, saaledes at der ikke gives plads til andre distributionsformer og ikke er effektiv konkurrence paa det relevante marked - nemlig markedet for »luksusparfumer« - i den forstand, hvori dette udtryk anvendes i dommen i Metro II-sagen, praemis 40, 41 og 42. Kommissionen og intervenienterne finder, at der til trods for, at der findes net, der er parallelle med Givenchy-nettet, eksisterer en effektiv konkurrence paa det relevante marked - som er markedet for »luksuskosmetik« - og at traktatens artikel 85, stk. 1, derfor ikke finder anvendelse.171 Retten skal erindre om, at Domstolen i praemis 40 i dommen i Metro II-sagen har fastslaaet, at selv om de saakaldte »simple« selektive salgssystemer (dvs. systemer, der kun bygger paa kvalitative kriterier) ikke er omfattet af forbuddet efter traktatens artikel 85, stk. 1, kan der ikke desto mindre ske en begraensning eller en ophaevelse af konkurrencen, naar et vist antal systemer af denne art udelukker andre distributionsformer, som bygger paa andre former for salgspolitik, eller de foerer til en stiv prisstruktur, som ikke opvejes af andre konkurrencemomenter mellem produkter af samme maerke eller af en effektiv konkurrence mellem forskellige maerker. Ifoelge praemis 41 og 42 i samme dom kan det forhold, at der findes et stort antal selektive salgssystemer for et bestemt produkt, imidlertid ikke i sig selv foere til den antagelse, at konkurrencen begraenses eller fordrejes i traktatens artikel 85, stk. 1's forstand. I tilfaelde af en udbredelse af de »simple« selektive distributionssystemer finder traktatens artikel 85, stk. 1, nemlig kun anvendelse, hvis det paagaeldende marked er saa stift og struktureret, at der ikke laengere er en effektiv priskonkurrence (jf. ogsaa dommens praemis 44 og 45).172 Til forskel fra den sag, der ligger til grund for Metro II-dommen, hvor de omhandlede produkter inden for underholdningselektronikken ikke altid blev solgt via selektiv distribution, staar det i denne sag fast, at naesten alle de fabrikanter, der driver virksomhed inden for luksuskosmetiksektoren, anvender distributionssystemer, der ligner Givenchy's.173 Retten har dog allerede fastslaaet, at den selektive distribution af luksuskosmetik kan forbedre konkurrencen, hvilket er i forbrugernes interesse, navnlig ved at bidrage til at bevare produkternes image »af luksus« i forhold til tilsvarende produkter, som ikke har et saadant image, og at traktatens artikel 85, stk. 1, derfor ikke finder anvendelse paa visse kvalitative kriterier, der har dette formaal (jf. ovenfor, praemis 108 ff.).174 Under saadanne omstaendigheder finder Retten, at naar det i dommen i Metro II-sagen hedder, at konkurrencen ophaeves, »naar et vist antal systemer af denne art udelukker andre distributionsformer, som bygger paa andre former for salgspolitik«, betyder dette ikke, at traktatens artikel 85, stk. 1, automatisk finder anvendelse, blot fordi alle fabrikanterne i luksuskosmetiksektoren har valgt den samme distributionsmetode. I den foreliggende sag skal praemis 40-46 i dommen i Metro II-sagen fortolkes saaledes, at naar visse af Givenchy's udvaelgelseskriterier taget hver for sig ikke er omfattet af traktatens artikel 85, stk. 1, kan den samlede virkning af nettene ikke aendre dette forhold, medmindre det for det foerste godtgoeres, at nye konkurrenter, der er i stand til at saelge de paagaeldende produkter, hindres i at faa adgang til markedet, saaledes at de paagaeldende selektive distributionssystemer bevirker, at distributionen fastlaases i visse eksisterende kanaler (jf. dommen i Delimitis-sagen, praemis 15 ff.), og for det andet, at der ikke er effektiv konkurrence, navnlig med hensyn til priserne, naar henses til de paagaeldende produkters karakter.175 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt nye konkurrenter, der er i stand til at saelge de paagaeldende produkter, hindres i at faa adgang til markedet, har Retten allerede fastslaaet, at dette ikke er godtgjort for saa vidt angaar de varehuse, der er tilsluttet sagsoegeren (jf. ovenfor, praemis 156 ff.).176 Mere generelt er det med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt der er en effektiv konkurrence, noedvendigt foerst at afgraense det relevante marked. Selv om Kommissionen i beslutningen var berettiget til at behandle luksuskosmetiksektoren under ét med den begrundelse, at luksusparfumevarer og skoenhedsplejemidler har samme image af luksus og ofte saelges sammen under samme maerke, kan spoergsmaalet om, hvorvidt der er en effektiv konkurrence, kun bedoemmes inden for rammerne af markedet for alle de produkter, som paa grund af deres egenskaber er saerligt egnede til at opfylde vedvarende behov, og som kun i ringe omfang kan substitueres med andre produkter (jf. dommen i L'Oréal-sagen, praemis 25).177 I den foreliggende sag staar det fast, at en parfume ikke kan substitueres med et skoenhedsplejemiddel (f.eks. makeup eller en natcreme) med hensyn til egenskaber eller anvendelse. Det staar ligeledes fast, at luksusparfumer paa det relevante tidspunkt udgjorde ca. 90% af Givenchy's samlede salg. Paa grund af denne saerskilte sektors betydning maa det undersoeges, om der er en effektiv konkurrence i detailhandelsleddet med hensyn til luksusparfumer paa trods af, at de stadig saelges via selektiv distribution.178 Hvad dette angaar bemaerkes for det foerste, at Kommissionens og intervenienternes argument i henhold til beslutningens punkt B.3, tredje afsnit, hvori det hedder, at »kunder, der laegger mindre vaegt paa det image og den salgsservice, som det selektive distributionssystem er bygget op omkring, kan i oevrigt altid vaelge tilsvarende artikler fra et tilstoedende marked, som ikke afsaettes gennem selektive distributionssystemer, og derigennem straffe producenten for hans valg af forretningsstrategi«, maa forkastes. Kommissionen har selv i beslutningen fastslaaet, at luksuskosmetikkens substituerbarhed med tilsvarende produkter fra andre segmenter generelt set er »beskeden« (punkt I.B, foerste afsnit), og at »da kosmetiske luksusvarer efter forbrugernes opfattelse kun i ringe omfang kan erstattes af tilsvarende produkter fra andre dele af sektoren, er det relevante marked i denne sag markedet for kosmetiske luksusvarer« (punkt II.A.8). Endvidere fremgaar det af punkt I.B og II.A.8 i beslutningen, at Kommissionen har taget hensyn til Louis Vuitton Moët-Hennessy-koncernens markedsandel paa markedet for luksusparfumevarer ved undersoegelsen af, om konkurrencebegraensningerne kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne i betydeligt omfang.179 Heraf foelger, at der ikke boer tages hensyn til den paastaaede konkurrence fra parfumer, som ikke er luksusparfumer, ved afgoerelsen af, om luksusparfumer er undergivet en effektiv konkurrence.180 Kommissionens og intervenienternes argument om, at det af den omstaendighed, at de produkter, der solgtes via godkendte forhandlere, ifoelge beslutningens punkt I.B, tredje afsnit, som bygger paa professor Weber's rapport, »i 1987 [udgjorde] 24,7% af hele markedet for kosmetiske produkter i Tyskland, 30,3% i Frankrig, 36,2% i Italien og 22,4% i Det Forenede Kongerige«, kan udledes, at der er effektiv konkurrence, maa ogsaa forkastes. Disse tal hidroerer fra tabel 22 i professor Weber's rapport og repraesenterer den del af salget, der foregik via selektiv distribution, udtrykt som en procentdel af det samlede salg af alle kategorier af kosmetik under ét, dvs. parfumer, skoenhedsplejemidler, haarplejemidler (navnlig shampoo) og toiletartikler (tandpasta, saebe, deodoranter osv.). Desuden fremgaar det af den naevnte rapport (s. 89), at andelen af parfumer, der blev solgt via selektiv distribution, i Italien var 81% og i Frankrig 65%. Ifoelge FIP's tal er andelen af parfumer, der i Frankrig saelges via selektiv distribution, 73% (jf. bilag I til interventionsindlaegget, s. 17). De i beslutningens punkt I.B, tredje afsnit, naevnte tal kan derfor ikke bruges til at bedoemme, om konkurrencen paa et bestemt omraade, saasom luksusparfumer, er effektiv.181 Kommissionen og intervenienterne har imidlertid gjort gaeldende, at der selv paa markedet for luksusparfumer som saadant er effektiv konkurrence mellem fabrikanterne (inter brand) og mellem Givenchy's godkendte forhandlere (intra brand).182 Hvad dette angaar finder Retten ikke, at Kommissionens og intervenienternes standpunkt stoettes af professor Weber's rapport, hvoraf det, navnlig paa s. 71, s. 89-96, s. 105 og s. 110 fremgaar, at der i 1987 var meget begraenset konkurrence mellem forhandlerne af luksusparfumer og mellem de forskellige distributionsformer. Det maa imidlertid konstateres, at Kommissionen, foer den vedtog beslutningen, forlangte, at Givenchy foretog en raekke aendringer af sine aftaler, herunder, at selskabet afskaffede alle rent kvantitative kriterier, at det ophaevede de klausuler, der begraensede forhandlernes frihed til at videresaelge produkterne til andre medlemmer af det selektive net, at det ophaevede de klausuler, der begraenser forhandlerens valgfrihed med hensyn til andre maerker, der kunne udbydes paa hans salgssted, og at det udtrykkelig anerkendte forhandlerens frihed til uafhaengig prisfastsaettelse. Som Retten netop har fastslaaet, er der desuden i beslutningen taget hoejde for muligheden af, at nye butiksformer, der er i stand til at distribuere de paagaeldende produkter, kan faa adgang til Givenchy-nettet.183 Under disse omstaendigheder paahvilede det Galec at foere tilstraekkeligt bevis for, at markedet som foelge af beslutningen er blevet saa stift og struktureret, at der ikke laengere er effektiv konkurrence mellem de godkendte forhandlere af luksusparfumer, navnlig med hensyn til prisen (jf. dommen i Metro II-sagen, praemis 42 og 44). Da Galec ikke har fremlagt konkrete beviser, maa Retten konstatere, at saadanne beviser ikke foreligger i naervaerende sag.184 Det foelger af det anfoerte, at sagsoegerens anbringender og argumenter, der stoettes paa, at der foreligger en tilsidesaettelse af traktatens artikel 85, stk. 1, samt sagsoegerens andre anbringender og argumenter i forbindelse hermed, maa forkastes, bortset fra dem, der vedroerer den i praemis 148 omhandlede bestemmelse.
II - Spoergsmaalet om, hvorvidt beslutningen er lovlig efter traktatens artikel 85, stk. 3
Sammenfatning af parternes argumenter 185 Med hensyn til den fritagelse, der er givet, har Galec fremsat fem hovedargumenter med henblik paa at godtgoere, at betingelserne i traktatens artikel 85, stk. 3, ikke er opfyldt. For det foerste ser Kommissionen kun forbedringen af produktionen og fordelingen af luksusparfumer i sammenhaeng med eksklusiviteten (jf. beslutningens punkt II.B.2, foerste afsnit), selv om de store butiksenheder kan opfylde de yderligere forpligtelser, der er opregnet i punkt II.B.2, andet til sjette afsnit. For det andet har Kommissionen for saa vidt angaar fordelene for forbrugerne en foraeldet opfattelse af forbrugernes adfaerd og forventninger. For det tredje har Kommissionen accepteret, at der slet ikke er nogen priskonkurrence inden for maerket, en konkurrence, som de store butiksenheder kunne have sikret. For det fjerde har Kommissionen i modstrid med proportionalitetsprincippet undladt at sammenligne den selektive distribution via specialiserede detailhandlere med en selektiv distribution, der goer brug af andre butiksformer, og den tager saaledes ikke hensyn til, at forhandlerne i de store butiksenheder er underkastet de samme forpligtelser og har samme omkostninger som enhver anden godkendt forhandler (jf. navnlig beslutningens punkt II.B.4, andet afsnit, in fine). For det femte indebaerer den omstaendighed, at der paalaegges andre distributionsformer »en delvis aendring af deres saerlige afsaetningsmetoder«, at beslutningen udelukker konkurrence fra disse distributionsformer, bortset fra marginaltilfaeldene med stormagasinerne og indkoebscentrene. Under alle omstaendigheder har Kommissionen ikke beskaeftiget sig med den konkrete situation, der nu foreligger paa markedet, og den har ikke praeciseret, hvilke aendringer der skal foretages.186 Sagsoegte har heroverfor anfoert, at den givne fritagelse kun vedroerer adgangsproceduren, det aarlige mindsteindkoeb, forpligtelserne med hensyn til lager, reklamevirksomhed og salgsfremstoed, forbuddet mod at saelge produkter, der endnu ikke er blevet markedsfoert, Givenchy's kontrol af fakturaerne og, i tilfaelde af, at kunden selv er forhandler, verifikation af, at kunden faktisk er medlem af det officielle distributionsnet. Sagsoegeren har ikke anfaegtet disse forpligtelser i henseende til traktatens artikel 85, stk. 1. Sagsoegte har gjort gaeldende, at den ikke behoevede at undersoege, om de kriterier, der ikke er omfattet af forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1, opfyldte betingelserne i artikel 85, stk. 3.187 Endvidere er sagsoegte af den opfattelse, at sagsoegerens kritik ikke er relevant. Specielt er paastanden om, at Kommissionen har opgivet at beskaeftige sig med »intra brand«-priskonkurrencen, urigtig [jf. punkt I.C, litra b), c), e) og f) og punkt II.A.5, fjerde afsnit, i beslutningen], og under alle omstaendigheder har Domstolen fastslaaet, at en vis begraensning af priskonkurrencen maa antages at vaere en naturlig foelge af ethvert selektivt salgssystem og opvejes af en konkurrence paa kvaliteten af den service, der ydes (jf. praemis 45 i dommen i Metro II-sagen). Med hensyn til forbrugerne er der tale om argumenter, som allerede er gendrevet i forbindelse med undersoegelsen af aftalen med henblik paa traktatens artikel 85, stk. 1. Med hensyn til den paastaaede tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet haevder Kommissionen, at den ikke har foretaget en vildledende sammenligning, og den henviser til, at Domstolen i praemis 45 i dommen i Metro II-sagen har understreget, at der skal tages hensyn til de omkostninger, forhandlerne i nettet har paa grund af de forpligtelser, der foelger af godkendelsen. Med hensyn til udelukkelsen af konkurrencen anfoeres det udtrykkeligt i beslutningen, at der principielt ikke er spaerret for bestemte former for moderne distribution, og at der er konkurrence saavel mellem maerkerne som mellem de godkendte forhandlere. Med hensyn til den »delvise aendring« af visse moderne former for distribution har Kommissionen foretaget en korrekt vurdering af den foreliggende situation. Naar det ikke i beslutningen praeciseres, hvilke aendringer der skal foretages i de saerlige afsaetningsmetoder, skyldes det, at der skal tages stilling hertil i hvert enkelt tilfaelde.188 Intervenienternes argumenter stoetter Kommissionens standpunkt. Rettens bemaerkninger 189 Som Kommissionen med rette har gjort gaeldende, vedroerer begrundelsen i beslutningens punkt II.B kun de aspekter af aftalen, som den anser for at falde ind under traktatens artikel 85, stk. 1, nemlig navnlig proceduren for adgang til nettet, lagerforpligtelserne, det aarlige mindsteindkoeb, tilstedevaerelsen af konkurrerende maerker paa salgsstedet, markedsfoeringen af nye produkter og samarbejdet med hensyn til reklamekampagner og salgsfremstoed. Galec har ikke anfaegtet disse aspekter af aftalen i staevningen.190 Med hensyn til Galec's foerste argument, hvorefter Kommissionen kun ser en forbedring af produktionen og fordelingen i sammenhaeng med »eksklusiviteten«, finder Retten, at Kommissionens konstatering i beslutningens punkt II.B.2, foerste afsnit, hvorefter »der ved salget af et luksuskosmetikmaerke skal tages hensyn til denne eksklusivitet«, henviser til Kommissionens oenske om at bevare de paagaeldende produkters eksklusivitet og luksus (jf. punkt II.B.3, andet afsnit). Denne saetning kan derfor ikke fortolkes saaledes, at den betyder, at de store butiksenheder automatisk er udelukket fra distributionen af de paagaeldende produkter, og at distributionen af disse udelukkende er forbeholdt de traditionelle kanaler, saasom parfumerier og stormagasiner i snaever forstand.191 Da Retten allerede har fastslaaet, at Kommissionen ikke havde til hensigt at udelukke de store butiksenheder fra distributionen af de paagaeldende produkter (jf. ovenfor, praemis 156 ff.), maa Galec's argument om, at Kommissionen kun har set forbedringen af produktionen og fordelingen i traktatens artikel 85, stk. 3's forstand i en sammenhaeng, som udelukker de store butiksenheder fra distributionen af de paagaeldende produkter, forkastes.192 Med hensyn til Galec's andet argument om, at Kommissionen har en foraeldet opfattelse af forbrugernes forventninger, skal Retten bemaerke, at den allerede har forkastet argumenterne vedroerende forbrugernes motivation ovenfor i praemis 166 ff.193 Med hensyn til Galec's tredje argument om, at Kommissionen har accepteret, at der slet ikke er nogen priskonkurrence inden for maerket, har Retten allerede fastslaaet, at Galec ikke har foert bevis for, at dette er tilfaeldet (jf. ovenfor, praemis 183).194 For saa vidt angaar Galec's fjerde argument om, at Kommissionen har sammenlignet den selektive distribution via specialiserede detailhandlere med generel distribution via alle mulige kanaler, og saaledes ikke tager hensyn til muligheden for en selektiv distribution via andre butiksformer, skal Retten fastslaa, at Kommissionen ikke har foretaget en saadan sammenligning.195 Med hensyn til Galec's femte argument om, at de store butiksenheder udelukkes fra luksuskosmetiksektoren, ved at der paalaegges dem »en delvis aendring af deres saerlige afsaetningsmetoder«, er det under sagen godtgjort, at beslutningen ikke tilsigter at udelukke de store butiksenheder fra luksuskosmetiksektoren. Henvisningen til »en delvis aendring af deres saerlige afsaetningsmetoder« skal derfor fortolkes saaledes, at der kraeves tilpasninger af denne karakter inde i forretningen og ikke tilpasninger, der radikalt aendrer selve forretningens karakter af et supermarked eller et varehus. Selv om det havde vaeret oenskeligt, at dette havde vaeret klarere angivet i beslutningen, er den omstaendighed, at Kommissionen ikke engang i generelle vendinger har fastslaaet, hvilke aendringer der skal foretages, ikke i sig selv tilstraekkelig til at goere beslutningen ulovlig, isaer naar henses til, at konkrete tilfaelde i givet fald kan forelaegges for de kompetente nationale domstole eller myndigheder til proevelse.196 Heraf foelger, at sagsoegerens anbringender og argumenter, der stoettes paa, at der foreligger en tilsidesaettelse af traktatens artikel 85, stk. 3, maa forkastes.197 Det foelger af det ovenfor anfoerte, at Kommissionen boer frifindes, undtagen med hensyn til den del af beslutningen, som er naermere angivet ovenfor i praemis 148.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
198 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, foerste afsnit, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Ifoelge artikel 87, stk. 4, sidste afsnit, kan Retten traeffe afgoerelse om, at andre intervenienter end en medlemsstat eller en institution skal baere deres egne omkostninger.
199 Sagsoegeren har i det vaesentlige tabt sagen og boer derfor paalaegges at baere sine egne og Kommissionens omkostninger samt de omkostninger, der er afholdt af intervenienten Givenchy, som beslutningen er rettet til.
200 Med hensyn til intervenienterne FIP, Colipa og FEPD finder Retten, at disse tre sammenslutningers interesse i sagens udfald var mindre direkte end Givenchy's. Da der er tale om en sag, hvor disse tre andre intervenienter har fremsat generelle betragtninger af hensyn til deres medlemmer uden at tilfoeje afgoerende momenter til Kommissionens argumenter, finder Retten, at det vil vaere rimeligt i medfoer af procesreglementets artikel 87, stk. 4, at paalaegge dem at baere deres egne omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN
(Anden Udvidede Afdeling)
1) Kommissionens beslutning 92/428/EOEF af 24. juli 1992 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/33.542 - Parfums Givenchy's selektive distributionssystem) annulleres, for saa vidt som det heri fastslaas, at en bestemmelse, hvorefter Givenchy kan stille forhandlere, der ansoeger om godkendelse, ringere, blot fordi deres parfumerivirksomhed er af mindre omfang, ikke er omfattet af traktatens artikel 85, stk. 1.
2) I oevrigt frifindes Kommissionen.
3) Sagsoegeren baerer Kommissionens og intervenienten Parfums Givenchy SA's samt sine egne omkostninger.
4) Intervenienterne Fédération des industries de la parfumerie, Comité de liaison des syndicats européens de l'industrie de la parfumerie et des cosmétiques og Fédération européenne des parfumeurs détaillants baerer deres egne omkostninger.