CELEX: 61996CJ0366
Social sikring
Artikel 12, stk. 2, og artikel 46a i forordning (EØF) nr. 1408/71
Nationale antikumulationsregler
Ydelser af samme art

Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 7. november 1996, indgaaet til Domstolen den 21. november 1996, har Tribunal du travail de Charleroi i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 12, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet (EFT 1971 II, s. 366), som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6, herefter »forordning nr. 1408/71«), og af artikel 46a i forordning nr. 1408/71, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1248/92 af 30. april 1992 (EFT L 136, s. 7).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag mellem Louisette Cordelle og Office national des pensions (herefter »ONP«) vedroerende anvendelsen af de belgiske antikumulationsregler.
3 Louisette Cordelle har siden 1989 dels oppebaaret en efterladtepension beregnet paa grundlag af hendes afdoede aegtefaelles samlede beskaeftigelsesperiode, der udbetales i henhold til den belgiske pensionsordning for loenmodtagere (herefter »den belgiske efterladtepension«), dels tre personlige pensioner, hvoraf de to er henholdsvis en »alderspension for loenmodtagere« og en »alderspension for selvstaendige erhvervsdrivende«, der udbetales i henhold til den belgiske ordning, og den tredje en alderspension, der udbetales i henhold til den franske ordning (herefter »den franske alderspension«).
4 Den franske alderspension er beregnet paa grundlag af en beskaeftigelsesperiode paa 27 kvartaler, forhoejet med 48 kvartaler, som er tildelt Louisette Cordelle, fordi hun har opdraget seks boern. Den opnaaede ydelse er i oevrigt blevet forhoejet med 10% paa grund af forsoergerpligt.
5 Den 3. oktober 1994 afkraevede ONP Louisette Cordelle et beloeb paa 42 460 BEF med den begrundelse, at der ved beregningen af den belgiske efterladtepension i 1989 ikke var blevet taget hensyn til den franske alderspension. Efter at have faaet kendskab til stoerrelsen af sidstnaevnte ydelse, havde ONP foretaget en korrekt beregning af pensionen under anvendelse af antikumulationsreglen i artikel 52 i kongelig anordning af 21. december 1967 om den almindelige ordning for loenmodtageres alders- og efterladtepension (herefter »den belgiske antikumulationsregel«).
6 Denne bestemmelse fastsaetter et loft for udbetaling af efterladtepension til loenmodtagere, hvis der samtidig i henhold til belgisk eller udenlandsk lovgivning oppebaeres en eller flere alderspensioner eller enhver anden ydelse, der traeder i stedet herfor. Det paagaeldende loft er fastsat til 110% af den efterladtepension, der er tildelt den efterlevende aegtefaelle, ganget med den omvendte broek af den, som er anvendt til beregningen af den alderspension, der danner grundlag for beregningen af efterladtepensionen, dog hoejst med 1.
7 Louisette Cordelle har anfaegtet ONP's afgoerelse, idet hun har gjort gaeldende, at artikel 52 i den kongelige anordning af 21. december 1967 ikke kan anvendes i det foreliggende tilfaelde, for saa vidt som forhoejelsen med 48 kvartaler af den periode, der blev lagt til grund ved beregningen af hendes franske alderspension, ikke udgoer en »alderspension eller en anden ydelse, der traeder i stedet herfor« i den belgiske antikumulationsregels forstand, men derimod en fordel, der ikke findes noget sidestykke til i Belgien.
8 Tribunal du travail de Charleroi har herefter rejst spoergsmaalet, om den franske alderspension fastsat paa grundlag af en beskaeftigelsesperiode, der er forlaenget som foelge af sagsoegerens moderskabsperioder, i sin helhed skal betragtes som en alderspension eller en ydelse, der traeder i stedet herfor, og dermed om den belgiske antikumulationsregel skal finde anvendelse, naar henses til faellesskabsforordningerne. Tribunal du travail de Charleroi har saaledes udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»Finder antikumulationsreglen i artikel 52 i kongelig anordning af 21. december 1967, naar henses til faellesskabsforordningerne, anvendelse paa de ydelser, der efter fransk ret betales af Caisse régionale d'assurance maladie Nord Picardie, og alderspensionen efter belgisk ret?«
9 Det bemaerkes indledningsvis, at Domstolen ikke, naar den traeffer afgoerelse i medfoer af traktatens artikel 177, er kompetent til at anvende faellesskabsreglerne paa et konkret tilfaelde og foelgelig heller ikke til at bedoemme en bestemmelse i national ret paa grundlag af disse regler. Den kan imidlertid forsyne den nationale retsinstans med alle fortolkningsmomenter vedroerende faellesskabsretten, som kan komme denne instans til nytte ved vurderingen af naevnte bestemmelses virkninger (jf. f.eks. dom af 24.9.1987, sag 37/86, Coenen, Sml. s. 3589, praemis 8).
10 Paa baggrund af hovedsagens akter skal det praejudicielle spoergsmaal herefter forstaas saaledes, at det naermere bestemt for det foerste oenskes oplyst, om bestemmelserne i forordning nr. 1408/71 er til hinder for anvendelse af en antikumulationsregel i en medlemsstat, hvorefter der ved beregningen af en ydelse til efterladte, der udbetales i henhold til denne stats lovgivning og er beregnet paa grundlag af den afdoede aegtefaelles beskaeftigelsesperiode, tages hensyn til ydelser, som den paagaeldende personligt har erhvervet ret til i en anden medlemsstat, og som maa betegnes som alderspensioner eller ydelser, der traeder i stedet herfor, i foerstnaevnte medlemsstats lovgivnings forstand. I benaegtende fald oenskes det med det praejudicielle spoergsmaal for det andet oplyst, om en alderspension, som i henhold til den anden medlemsstats lovgivning er fastsat paa grundlag af en beskaeftigelsesperiode, der er forlaenget som foelge af sagsoegerens moderskabsperioder, i sin helhed skal betragtes som en alderspension eller en ydelse, der traeder i stedet herfor, i foerstnaevnte medlemsstats lovgivnings forstand.
11 I artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 i den version, der var gaeldende paa det tidspunkt, hvor den i hovedsagen omhandlede ydelse til efterladte blev beregnet for foerste gang af den belgiske institution, hedder det: »Indeholder en medlemsstats lovgivning bestemmelser om, at en ydelse skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde, naar modtageren samtidig faar udbetalt andre sociale ydelser eller har andre indtaegter, finder disse bestemmelser tillige anvendelse, selv om det drejer sig om ydelser, som den paagaeldende har opnaaet i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, eller om indtaegter, han har modtaget paa en anden medlemsstats omraade. Denne regel finder dog ikke anvendelse, saafremt den paagaeldende modtager ydelser af samme art ved invaliditet, alderdom, doedsfald (pensioner) eller erhvervssygdom, der fastsaettes af institutionerne i to eller flere medlemsstater i overensstemmelse med artiklerne 46, 50 og 51 eller artikel 60, stk. 1, litra b).«
12 Der blev ved forordning nr. 1248/92 foretaget visse aendringer af denne bestemmelse, som ikke paavirker princippet heri, men praeciserer graenserne for anvendelse af nationale antikumulationsregler i forbindelse med beregning af pensioner.
13 Artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, som aendret ved forordning nr. 1248/92, indeholder saaledes ikke laengere undtagelsen vedroerende ydelser af samme art og har herefter foelgende ordlyd:
»Indeholder en medlemsstats lovgivning bestemmelser om, at en ydelse skal nedsaettes, stilles i bero, eller bortfalde, naar modtageren samtidig faar udbetalt andre sociale ydelser eller har andre indtaegter af enhver art, finder disse bestemmelser, medmindre der er fastsat andre bestemmelser i denne forordning, tillige anvendelse, selv om det drejer sig om ydelser, som den paagaeldende har opnaaet i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, eller om indtaegter, han har modtaget paa en anden medlemsstats omraade.«
14 Desuden blev der indsat en artikel 46a i forordning nr. 1408/71, hvis stk. 3, litra d), bl.a. bestemmer, at saafremt der anvendes antikumulationsregler i en enkelt medlemsstat, fordi den paagaeldende modtager ydelser af anden art i henhold til andre medlemsstaters lovgivning, kan ydelsen efter foerstnaevnte medlemsstats lovgivning hoejst nedsaettes med et beloeb, der svarer til beloebet for de ydelser, der skal udredes efter de andre medlemsstaters lovgivning.
15 I medfoer af denne regel kan den belgiske efterladtepension hoejst nedsaettes med et beloeb, der svarer til beloebet for den franske alderspension.
16 Det er imidlertid i denne forbindelse vigtigt at understrege, at saafremt ydelserne allerede var fastsat foer aendringsforordningens ikrafttraeden den 1. juni 1992, kan de beroerte personers rettigheder paa begaering tages op til revision i henhold til artikel 95a, stk. 4, forordning nr. 1408/71, som indsat ved forordning nr. 1248/92. Det fremgaar derimod af Domstolens dom af 25. september 1997 i Baldone-sagen (sag C-307/96, Sml. I, s. 5123), at samme bestemmelse er til hinder for, at en medlemsstats kompetente institution af egen drift anvender beregningsreglerne i forordning nr. 1248/92 til skade for den sikrede, naar denne foer reglernes ikrafttraeden den 1. juni 1992 har faaet fastsat en pension.
17 I en situation som den i hovedsagen foreliggende kan den beroerte person, som har faaet fastsat en belgisk efterladtepension foer den 1. juni 1992, saaledes anmode om, at hendes rettigheder tages op til revision i overensstemmelse med de nye regler, der blev indsat i forordning nr. 1408/71 ved aendringsforordningen, navnlig artikel 46a, stk. 3, litra d). Det fremgaar dog ikke af sagens akter, at der er fremsat en saadan begaering.
18 Under disse betingelser skal det herefter undersoeges, om en efterladtepension, der er opnaaet i henhold til lovgivningen i en medlemsstat og beregnet paa grundlag af den afdoede aegtefaelles beskaeftigelsesperiode, og en personlig alderspension, der er opnaaet i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat, udgoer »ydelser af samme art« som omhandlet i artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71.
19 Efter fast retspraksis skal sociale sikringsydelser betragtes som vaerende af samme art som omhandlet i artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, naar deres genstand og formaal samt deres beregningsgrundlag og tildelingsbetingelser er identiske (dom af 11.8.1995, sag C-98/94, Schmidt, Sml. I, s. 2559, praemis 24).
20 I dommen af 6. oktober 1987 i Stefanutti-sagen (sag 197/85, Sml. s. 3855, praemis 13) fastslog Domstolen saaledes, at en personlig invalidepension baseret paa den erhvervsmaessige loebebane, som modtageren selv havde tilbagelagt i en medlemsstat, og en efterladtepension baseret paa den erhvervsmaessige loebebane, som modtagerens afdoede aegtefaelle havde tilbagelagt i en anden medlemsstat, ikke var ydelser af samme art.
21 Det maa konkluderes, at ydelser, der er beregnet paa grundlag af forsikringsperioder, som er tilbagelagt af forskellige personer, ikke kan betragtes som ydelser af samme art som omhandlet i artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, og at denne forordning dermed ikke er til hinder for anvendelse af en national antikumulationsregel som den i forelaeggelseskendelsen omhandlede.
22 Tilbage staar herefter spoergsmaalet, om det med henblik paa anvendelsen af lovgivningen i en medlemsstat kan antages, at en alderspension, som i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat er fastsat paa grundlag af en beskaeftigelsesperiode, der er forlaenget som foelge af moderskabsperioder, i sin helhed skal betragtes som en alderspension eller en anden ydelse, der traeder i stedet herfor, i foerstnaevnte medlemsstats lovgivnings forstand.
23 Det skal i denne forbindelse understreges, at uanset om dette spoergsmaal med henblik paa anvendelsen af den belgiske lovgivning skal besvares bekraeftende eller benaegtende, staar det fast, at den franske alderdomsydelse under alle omstaendigheder maa betegnes som en »ydelse af anden art« i forordning nr. 1408/71's artikel 12's forstand.
24 Det foelger heraf, at med henblik paa anvendelsen af den antikumulationsregel, der er fastsat i den nationale lovgivning vedroerende alderspensioner eller ydelser, der traeder i stedet herfor, tilkommer det den nationale ret at afgoere, hvorledes en alderdomsydelse, som udbetales i henhold til en anden medlemsstats lovgivning paa grundlag af en beskaeftigelsesperiode, der er forlaenget som foelge af moderskabsperioder, skal kvalificeres.
25 Det forelagte spoergsmaal skal derfor besvares med, at artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 ikke er til hinder for anvendelse af en antikumulationsregel i en medlemsstat, hvorefter der ved beregningen af en ydelse til efterladte, der udbetales i henhold til denne stats lovgivning og er beregnet paa grundlag af den afdoede aegtefaelles beskaeftigelsesperiode, tages hensyn til ydelser, som den paagaeldende personligt har erhvervet ret til i en anden medlemsstat, og som maa betegnes som alderspensioner eller ydelser, der traeder i stedet herfor, i foerstnaevnte medlemsstats lovgivnings forstand. Med henblik paa anvendelsen af den naevnte antikumulationsregel tilkommer det den nationale ret at afgoere, hvorledes de omhandlede ydelser skal kvalificeres.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
26 De udgifter, der er afholdt af den belgiske regering og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Femte Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal du travail de Charleroi ved kendelse af 7. november 1996, for ret:
Artikel 12, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som affattet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, er ikke til hinder for anvendelse af en antikumulationsregel i en medlemsstat, hvorefter der ved beregningen af en ydelse til efterladte, der udbetales i henhold til denne stats lovgivning og er beregnet paa grundlag af den afdoede aegtefaelles beskaeftigelsesperiode, tages hensyn til ydelser, som den paagaeldende personligt har erhvervet ret til i en anden medlemsstat, og som maa betegnes som alderspensioner eller ydelser, der traeder i stedet herfor, i foerstnaevnte medlemsstats lovgivnings forstand. Med henblik paa anvendelsen af den naevnte antikumulationsregel tilkommer det den nationale ret at afgoere, hvorledes de omhandlede ydelser skal kvalificeres.