CELEX: 62001CJ0337
Yhteisön tullikoodeksi
Tuontitullivelka
Tavaran siirtäminen pois tullivalvonnasta

Bundesfinanzhof on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 17.7.2001 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen
10.9.2001, EY 234 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston
asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (EYVL L 302, s. 1; jäljempänä tullikoodeksi) 203 artiklan 1 kohdan tulkinnasta.
Tämä kysymys on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Hamann International GmbH Spedition + Logistik (jäljempänä Hamann)
ja Hauptzollamt Hamburg-Stadt (jäljempänä Hauptzollamt) ja joka koskee tuontitullien ja tuontiverojen palauttamista.
Yhteisön lainsäädäntö
Tullikoodeksin 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tätä koodeksia sovellettaessa tarkoitetaan:
– –
13)
’tulliviranomaisten valvonnalla’ tulliviranomaisten yleisiä toimia, joiden tarkoituksena on varmistaa tullilainsäädännön ja
tapauksen mukaan muiden tullivalvonnassa oleviin tavaroihin sovellettavien säännösten noudattaminen;
14)
’tulliviranomaisten tarkastuksella’ erityisiä toimia, kuten tavaroiden tarkastusta, asiakirjojen olemassaolon ja todistusvoimaisuuden
tarkastusta, yritysten kirjanpidon ja muiden asiakirjojen tarkastusta, kuljetusvälineiden tarkastusta, matkatavaroiden ja
henkilöiden mukanaan tai yllään kuljettamien muiden tavaroiden tarkastusta, hallinnollisten selvitysten ja muiden vastaavien
toimien suorittamista, tullilainsäädännön ja tapauksen mukaan muiden tullivalvonnassa oleviin tavaroihin sovellettavien säännösten
noudattamisen varmistamiseksi;
15)
’tavaran tulliselvitysmuodolla’ tavaran
– –
c)
jälleenvientiä yhteisön tullialueelta,
– –
16)
’tullimenettelyllä’
– –
b)
passitusta,
c)
tullivarastointia,
– –
h)
vientiä
– – ”
Tullikoodeksin 37 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.

Yhteisön tullialueelle tuotavat tavarat ovat tuontihetkestä alkaen tullivalvonnassa. Tulliviranomaiset voivat tarkastaa niitä
voimassa olevien säännösten mukaisesti.
2.

Tavarat ovat tullivalvonnassa niin kauan kuin se on tarpeellista niiden tullioikeudellisen aseman määrittämiseksi, ja muut
kuin yhteisötavarat ovat tullivalvonnassa, kunnes niiden tullioikeudellinen asema muuttuu, ne siirretään vapaa-alueelle tai
vapaavarastoon taikka jälleenviedään tai hävitetään 182 artiklan mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 82 artiklan
1 kohdan soveltamista.”
Tullikoodeksin 89 artiklan 1 kohdan mukaan taloudellisesti vaikuttava suspensiomenettely on päätettävä, kun tähän menettelyyn
asetetuille tavaroille tai tässä menettelyssä mahdollisesti tuotetuille jalostetuille tai valmistetuille tuotteille osoitetaan
uusi hyväksytty tulliselvitysmuoto.
Tullikoodeksin 91 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Ulkoisessa passitusmenettelyssä on seuraavien tavaroiden voitava liikkua yhteisön tullialueella sijaitsevasta paikasta toiseen:
a)
muut kuin yhteisötavarat tuontitullitta tai ilman muita maksuja ja niihin sovellettavia kauppapoliittisia toimenpiteitä;
– – ”
Tullikoodeksin 101 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Varastonpitäjä on vastuussa:
a)
tullivarastossa olevien tavaroiden pysymisestä tullivalvonnassa;
– – ”
Tullikoodeksin 110 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tullivarastointimenettelyyn asetetut tavarat voidaan väliaikaisesti siirtää pois tullivarastosta, jos olosuhteet sitä edellyttävät.
Siirtämiseen on saatava ennakolta lupa tulliviranomaisilta, joiden on vahvistettava siirtämisen edellytykset.
Tullivaraston ulkopuolella olevia tavaroita voidaan käsitellä 109 artiklassa säädetyin tavoin ja edellytyksin.”
Tullikoodeksin 183 artiklassa todetaan seuraavaa:
”Yhteisön tullialueelta vietävien tavaroiden on oltava tullivalvonnassa. Tulliviranomaisten on voitava tarkastaa niitä voimassa
olevien säännösten mukaisesti. Tavarat on vietävä yhteisön tullialueelta tulliviranomaisten tapauksen mukaan määräämää reittiä
ja näiden vahvistamia yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen.”
Tullikoodeksin 203 artiklan 1 ja 2 kohdan sanamuoto on seuraava:
”1.

Tuontitullivelka syntyy, kun:
–
tuontitullien alainen tavara siirretään säännösten vastaisesti pois tullivalvonnasta.
2.

Tullivelka syntyy sinä ajankohtana, jona tavara siirretään pois tullivalvonnasta.”
Tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tuontitullivelka syntyy, kun:
a)
ei täytetä jotakin velvollisuutta, joka johtuu tuontitullien alaisen tavaran väliaikaisesta varastoinnista tai sen tullimenettelyn
käyttämisestä, johon tavara on asetettu, taikka
b)
ei noudateta jotakin edellytystä, joka koskee tavaran asettamista mainittuun menettelyyn taikka alennetun tuontitullin tai
tullittomuuden soveltamista tavaraan sen tietyn käyttötarkoituksen perusteella,
muissa kuin 203 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa, jollei todeta, etteivät nämä laiminlyönnit tosiasiallisesti vaikuta
väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan.”
Tullikoodeksin 239 artiklan 1 kohdan sanamuoto on seuraava:
”Tuonti- tai vientitullit voidaan palauttaa taikka peruuttaa muissa kuin 236, 237 ja 238 artiklassa tarkoitetuissa tilanteissa,
jotka:
–
määritetään komiteamenettelyä noudattaen,
–
johtuvat olosuhteista, joissa ei voida osoittaa asianomaisen syyllistyneen vilpilliseen menettelyyn tai ilmeiseen laiminlyöntiin.
Tilanteet, joissa tätä säännöstä voidaan soveltaa, sekä tällöin noudatettavaa menettelyä koskevat yksityiskohtaiset säännöt
määritellään komiteamenettelyä noudattaen. Palauttamiselle tai peruuttamiselle voidaan asettaa erityisehtoja.”
Tietyistä asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen N:o 2454/93 (EYVL L 253,
s. 1; jäljempänä soveltamisasetus) 859 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Seuraavia on pidettävä sellaisina koodeksin 204 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina laiminlyönteinä, jotka eivät tosiasiallisesti
vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai tullimenettelyn asianmukaiseen toimintaan, jos:
–
niillä ei yritetä luvatta siirtää tavaraa pois tullivalvonnasta,
–
ne eivät osoita asianomaisen ilmeistä huolimattomuutta,
–
tavaran edellyttämien toimenpiteiden toteuttamiseksi tarvittavat muodollisuudet suoritetaan jälkikäteen:
– –
5)
väliaikaisessa varastossa olevan tai tullimenettelyyn asetetun tavaran siirto ilman lupaa, jos tavara voidaan esittää tulliviranomaisille
näiden pyynnöstä;
– – ”
Soveltamisasetuksen 860 artiklan sanamuoto on seuraava:
”Tulliviranomaisten on pidettävä tullivelkaa syntyneenä koodeksin 204 artiklan 1 kohdan mukaisesti, jollei henkilö, joka joutuisi
velalliseksi, todista, että 859 artiklan edellytykset täyttyvät.”
Tullikoodeksin 239 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tilanteet täsmennetään soveltamisasetuksen IV osan IV osaston 3 luvussa,
jonka otsikko on ”Koodeksin 239 artiklan soveltamista koskevat erityissäännökset”; tämä säännös vastaa kyseisen asetuksen
899–909 artiklaa.
Samaisen asetuksen 899 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jos koodeksin 239 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua palautus- tai peruutushakemusta käsittelevä päätöksen tekevä tulliviranomainen
toteaa, että:
–
hakemuksen tueksi esitetyt perustelut vastaavat jotakin 900–903 artiklassa tarkoitetuista olosuhteista, eivätkä osoita asianomaisen
vilpillistä menettelyä tai ilmeistä huolimattomuutta, sen on myönnettävä kyseisten tuontitullien palautus tai peruutus.
’Asianomaisella’ tarkoitetaan 878 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja yhtä tai useampaa henkilöä sekä tarvittaessa muuta henkilöä,
joka on osallistunut kyseisiä tavaroita koskevien tullimuodollisuuksien suorittamiseen tai antanut tarvittavat ohjeet näiden
muodollisuuksien suorittamiseksi,
–
hakemuksen tueksi esitetyt perustelut vastaavat jotakin 904 artiklassa tarkoitetuista olosuhteista, se ei voi myöntää kyseisten
tuontitullien palautusta tai peruutusta,
sanotun kuitenkaan rajoittamatta tapauskohtaisesti arvioitavien muiden tilanteiden soveltamista 905–909 artiklassa säädetyssä
menettelyssä.”
Soveltamisasetuksen 900 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tuontitullit on palautettava tai peruutettava, jos:
a)
tullimenettelyyn, johon kuuluu täydellinen tai osittainen tuontitullittomuus, asetetut muut kuin yhteisötavarat tai vapaaseen
liikkeeseen luovutetut tavarat, joille on niiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella myönnetty edullinen tullikohtelu, on
varastettu, jos mainitut tavarat löydetään pian ja palautetaan alkuperäiseen tullioikeudelliseen asemaansa siinä kunnossa,
jossa ne olivat varkauden tapahtuessa.”
Tämän saman asetuksen 905 artiklassa täsmennetään se tapa, jolla tulliviranomainen arvioi asianomaisen henkilön tilanteen
silloin kun tilanne ei vastaa mitään kyseisen asetuksen 900–904 artiklassa tarkoitettua tilannetta. Artiklan 1 kohdassa todetaan
seuraavaa:
”Jos koodeksin 239 artiklan 2 kohdan mukaisesti tehtyä palautus- tai peruutushakemusta käsittelevä päätöksen tekevä tulliviranomainen
ei voi 899 artiklan perusteella tehdä päätöstä ja jos hakemukseen on liitetty todisteita erityistilanteesta, joka johtuu muista
kuin asianomaisen vilpillistä menettelyä tai ilmeistä välinpitämättömyyttä osoittavista olosuhteista, jäsenvaltion, johon
mainittu viranomainen kuuluu, on lähetettävä tapaus komissiolle ratkaistavaksi 906–909 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
’Asianomaisella henkilöllä’ tarkoitetaan samaa kuin 899 artiklassa.
Kaikissa muissa tapauksissa päätöksen tekevän tulliviranomaisen on hylättävä hakemus.”
Soveltamisasetuksen 512 artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna 4.5.2001 annetulla komission asetuksella N:o 993/2001
(EYVL L 141, s. 1), joka ei sovellu pääasiassa, säädetään seuraavaa:
”1.

Samassa luvassa ilmoitettujen paikkojen välillä saadaan tehdä siirtoja ilman tullimuodollisuuksia.
2.

Siirto saapumistoimipaikasta luvanhaltijan tai toimijan tiloihin taikka käyttöpaikkaan saadaan tehdä ilmoituksella menettelyyn
asettamisesta.
3.

Siirto poistumistoimipaikkaan jälleenvientiä varten saa tapahtua menettelyssä. Tässä tapauksessa menettelyä ei päätetä, ennen
kuin jälleenvietäviksi ilmoitetut tavarat tai tuotteet ovat tosiasiassa poistuneet yhteisön tullialueelta.”
Pääasia ja ennakkoratkaisupyyntö
Hauptzollamt vaati 5.3.1996 tekemällään tullauspäätöksellä yhtiötä, jonka seuraaja Hamann on, maksamaan tulleja yhteensä 6 283,30 Saksan
markkaa (DEM) ja 4 488,08 DEM:n määräisen tuontiveron sillä perusteella, että Kanadasta maahantuotujen ja tullivarastointimenettelyyn
asetettujen tavaroiden siirtoa pois tullivarastosta ei ollut ilmoitettu tulliviranomaisille.
Hamann haki 7.3.1997 näiden määrien palauttamista ja liitti hakemukseensa oikeaksi todistetut jäljennökset kyseisten tullien
maksua osoittavista asiakirjoista. Yhtiö toimitti 23.4.1997 kyseessä olevia tavaroita koskevia täydentäviä asiakirjoja ja
kiinnitti Hauptzollamtin huomiota siihen, että kun nämä tavarat vietiin yhteisön tullialueelta, oli eräissä niistä mukana
ilmoitus varastosta poissiirtämisestä.
Hauptzollamt hylkäsi tämän hakemuksen 30.4.1997 tekemällään päätöksellä sillä perusteella, että kyseessä olevat tavarat oli
ainakin väliaikaisesti siirretty pois tullivalvonnasta, koska niitä ei ollut asetettu ulkoiseen passitusmenettelyyn, johon
ne olisi pitänyt asettaa, kun ne siirrettiin saapumistullitoimipaikasta poistumistullitoimipaikkaan.
Koska Hamannin tästä päätöksestä tekemä oikaisuvaatimus hylättiin, yhtiö nosti kanteen Finanzgericht Hamburgissa (Saksa).
Yhtiö esitti tuossa tuomioistuimessa muun muassa, että ilmoitus tullivarastosta poissiirtämisestä oli tehty ensimmäisen tavaraerän
osalta 26. tai 30.10.1995, että toinen erä oli siirretty pois varastosta 27.11.1995, että vastaavat vienti-ilmoitukset oli
esitetty ja että ulkoinen passitusmenettely oli aloitettu ensimmäisen erän osalta Padborgissa (Tanska) ja toisen erän osalta
Saksan ja Puolan välisellä rajalla.
Finanzgericht hylkäsi kanteen 14.9.2000 sillä perusteella, että tullivelka oli syntynyt tullikoodeksin 203 artiklan 1 kohdan
mukaisesti tavaroiden tullivalvonnasta poissiirtämisen johdosta, koska tavarat oli siirretty pois tullivarastosta ilman, että
yhtiö olisi huolehtinut kyseisen valvonnan jatkumisesta asettamalla ne ulkoiseen passitusmenettelyyn. Finanzgericht katsoi
myös, että tullikoodeksin 203 artiklalla oli etusija saman koodeksin 204 artiklaan nähden, eikä viimeksi mainittu säännös
näin ollen soveltunut.
Hamann on valittanut tästä päätöksestä Revision-menettelyssä Bundesfinanzhofiin esittäen, että Finanzgericht on virheellisesti
katsonut, että tullivelka oli syntynyt tullikoodeksin 203 artiklan eikä saman koodeksin 204 artiklan mukaisesti. Yhtiön mukaan
päätös on virheellinen myös siltä osin, kuin siinä todettiin tullikoodeksin 203 artiklalla olevan etusija 204 artiklaan nähden.
Lisäksi yhtiö katsoo, että tullikoodeksin 204 artiklan lukemisesta yhdessä soveltamisasetuksen 859 artiklan 5 kohdan kanssa
seuraa, että nyt käsiteltävänä olevan kaltaisessa tilanteessa mitään tullivelkaa ei syntynyt. Yhtiön mukaan tavaroiden vienti
asettamatta niitä ulkoiseen passitusmenettelyyn ei muodostanut siirtoa pois tullivalvonnasta eikä edes sellaisen siirron yritystä,
vaan kyseessä oli ainoastaan ammatillinen virhe, joka ei tosiasiallisesti vaikuttanut tullivarastointimenettelyn asianmukaiseen
toimintaan.
Tässä tilanteessa Bundesfinanzhof, joka katsoo, että asian ratkaiseminen edellyttää yhteisön oikeuden tulkintaa, on päättänyt
lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko yksin sillä perusteella, että kolmansista maista peräisin olevia, tullivarastoon asetettuja ja yhteisön tullialueelta
jälleenvietäväksi tarkoitettuja tavaroita ei ole välittömästi tullivarastosta poissiirtämisen jälkeen asetettu ulkoiseen passitusmenettelyyn,
katsottava, että jälleenviedyt tavarat on siirretty pois tullivalvonnasta, mistä seuraa, että tullivelkaa on syntynyt asetuksen
N:o 2913/92 203 artiklan 1 kohdan perusteella?”
Ennakkoratkaisukysymys
Kansallinen tuomioistuin kysyy tällä kysymyksellään lähinnä sitä, onko tullikoodeksin 203 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten,
että kyseessä on tuossa säännöksessä tarkoitettu siirtäminen pois tullivalvonnasta, kun ennen asetuksen N:o 993/2001 voimaantuloa
tullivarastointimenettelyyn asetetut sellaiset muut kuin yhteisötavarat, jotka on tarkoitettu jälleenvietäviksi yhteisön tullialueelta,
on siirretty pois tullivarastosta ja viety sieltä poistumistullitoimipaikkaan ilman, että ne olisi asetettu ulkoiseen passitusmenettelyyn.
Täten muotoiltuun kysymykseen vastattaessa on syytä ensin huomata, että tullikoodeksin 203 ja 204 artiklalla on eri soveltamisalat.
Siinä missä ensin mainittu artikla koskee toimenpiteitä, jotka johtavat tavaran siirtämiseen pois tullivalvonnasta, viimeksi
mainittu artikla koskee sellaisia velvollisuuksien laiminlyöntejä ja eri tullimenettelyihin liittyvien ehtojen noudattamatta
jättämisiä, joilla ei ole vaikutusta tullivalvontaan.
Tullikoodeksin 204 artiklan sanamuodosta käy ilmi, että tuo säännös soveltuu ainoastaan tilanteisiin, jotka eivät kuulu saman
koodeksin 203 artiklan soveltamisalaan.
Näin ollen sen ratkaisemiseksi, kumman näistä kahdesta artiklasta perusteella tuontitullivelka on syntynyt, on ennen muuta
tutkittava sitä, onko kyseessä tullikoodeksin 203 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu tilanne, jossa tavarat on siirretty pois
tullivalvonnasta. Tullikoodeksin 204 artiklan säännökset voivat tulla sovellettaviksi ainoastaan, jos vastaus tähän kysymykseen
on kieltävä.
Erityisesti tullikoodeksin 203 artiklan 1 kohtaan sisältyvän tullivalvonnasta poissiirtämisen käsitteen osalta on muistutettava,
että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tämän käsitteen on katsottava käsittävän myös kaikki toimenpiteet tai
laiminlyönnit, joiden seurauksena toimivaltainen tulliviranomainen hetkellisestikin estyy pääsemästä käsiksi tullivalvonnan
alaiseen tavaraan ja toteuttamasta tullikoodeksin 37 artiklan 1 kohdan mukaisia tarkastustoimia (asia C-66/99, D. Wandel,
tuomio 1.2.2001, Kok. 2001, s. I-873, 47 kohta ja asia C-371/99, Liberexim, tuomio 11.7.2002, Kok. 2002, s. I-6227, 55 kohta).
Tämä tulkinta huomioon ottaen on todettava, että kun pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa tulliviranomaiset
eivät – kuten Bundesfinanzhof on todennut ennakkoratkaisun pyytämistä koskevassa päätöksessään – voi varmistaa tullivalvontaa
siitä ajankohdasta alkaen, jolloin tavarat on siirretty pois tullivarastosta, siihen ajankohtaan asti, jolloin ne on toimitettu
poistumistullitoimipaikkaan, kyse on tullikoodeksin 203 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta siirtämisestä pois tullivalvonnasta.
Yhtäältä on syytä lisätä, että se seikka, että soveltamisasetuksen 512 artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella
N:o 993/2001, ei enää säädetä velvollisuudesta asettaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisia tavaroita ulkoiseen passitusmenettelyyn
siirrettäessä ne poistumistullitoimipaikkaan, ei voi kumota tätä päätelmää, koska tuo säännös tuli voimaan vasta pääasiassa
kyseessä olevien tosiseikkojen tapahtuma-ajan jälkeen, eikä se ole sovellettavissa taannehtivasti.
Toisaalta on korostettava, että myöskään tuontitullien taloudellinen luonne ei estä tullivelan syntymistä tullikoodeksin 203 artiklan
perusteella pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa. Kuten komissio on todennut, kyseisen koodeksin 239 artiklassa
säädetään lain mukaan kannettavien tullien palauttamisesta tai peruuttamisesta tietyin ehdoin.
Kansallisen tuomioistuimen asiana on sen käsiteltävänä olevassa asiassa tutkia, täyttyväkö tullikoodeksin 239 artiklassa säädetyt
ehdot kyseessä olevien tullien palauttamiselle.
Edellä todettu huomioon ottaen esitettyyn kysymykseen on vastattava, että tullikoodeksin 203 artiklan 1 kohtaa on tulkittava
siten, että kyseessä on tuossa säännöksessä tarkoitettu siirtäminen pois tullivalvonnasta, kun ennen asetuksen N:o 993/2001
voimaantuloa tullivarastointimenettelyyn asetetut sellaiset muut kuin yhteisötavarat, jotka on tarkoitettu jälleenvietäviksi
yhteisön tullialueelta, on siirretty pois tullivarastosta ja viety sieltä poistumistullitoimipaikkaan ilman, että ne olisi
asetettu ulkoiseen passitusmenettelyyn, ja kun tulliviranomaiset eivät ole – vaikka vain hetkellisesti – voineet varmistaa
näiden tavaroiden tullivalvontaa.
Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneelle komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi.
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto)
on ratkaissut Bundesfinanzhofin 17.7.2001 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
Yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92  203 artiklan 1 kohtaa on
tulkittava siten, että kyseessä on tuossa säännöksessä tarkoitettu siirtäminen pois tullivalvonnasta, kun ennen tietyistä
asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä annetun asetuksen N:o 2454/93 muuttamisesta 4.5.2001 annetun komission
asetuksen N:o 993/2001 voimaantuloa tullivarastointimenettelyyn asetetut sellaiset muut kuin yhteisötavarat, jotka on tarkoitettu
jälleenvietäviksi yhteisön tullialueelta, on siirretty pois tullivarastosta ja viety sieltä poistumistullitoimipaikkaan ilman,
että ne olisi asetettu ulkoiseen passitusmenettelyyn, ja kun tulliviranomaiset eivät ole – vaikka vain hetkellisesti – voineet
varmistaa näiden tavaroiden tullivalvontaa.
Skouris
Schintgen
Colneric
Julistettiin Luxemburgissa 12 päivänä helmikuuta 2004.
R. Grass
V. Skouris
kirjaaja
presidentti
–
Oikeudenkäyntikieli: saksa.