CELEX: 62009CJ0118
Pojem vnútroštátny súd v zmysle článku 234 ES
Uznávanie diplomov
Smernica 89/48/EHS
Advokát
Zápis do zoznamu profesijnej komory iného členského štátu než je štát, v ktorom bol diplom uznaný

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu smernice Rady 89/48/EHS z 21. decembra 1988 o všeobecnom systéme
uznávania diplomov vyššieho vzdelania udelených pri ukončení odborného vzdelávania a prípravy v dĺžke trvania aspoň troch
rokov (Ú. v. ES L 19, s. 16; Mim. vyd. 05/001, s. 337), zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2001/19/ES
zo 14. mája 2001 (Ú. v. ES L 206, s. 1; Mim. vyd. 05/004, s. 138, ďalej len „zmenená smernica 89/48“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi R. Kollerom a Rechtsanwaltsprüfungskommission de l’Oberlandesgericht Graz (skúšobná
komisia pre advokátske skúšky na Vyššom krajskom súde v Grazi) vo veci rozhodnutia predsedu tejto komisie o zamietnutí návrhu
R. Kollera na jeho pripustenie k skúške spôsobilosti na výkon advokácie v Rakúsku alebo na odpustenie tejto skúšky.

Právny rámec

Právo Únie
Podľa článku 3 písm. a), b) a g) zmenenej smernice 89/48:
„Pre účely tejto smernice budú platiť nasledovné definície:
a)      diplom: akýkoľvek diplom, osvedčenie alebo iný doklad o formálnej kvalifikácii, alebo akýkoľvek súbor takých diplomov, osvedčení
alebo iných dokladov:
–        ktorý bol udelený príslušným orgánom niektorého členského štátu a označený v súlade s jeho vlastnými zákonmi, iným právnymi
predpismi alebo správnymi opatreniami,
–        ktoré dokazujú, že držiteľ úspešne ukončil minimálne trojročné nadstavbové štúdium, denné alebo na čiastočný úväzok v rovnocennej
dĺžke trvania, na univerzite alebo inej vysokej škole alebo inej vzdelávacej inštitúcii na rovnakej úrovni a kde sa vyžaduje,
že úspešne ukončil odbornú prípravu, ktorá sa vyžaduje k štúdiu v nadväznosti na úplné stredné vzdelanie, a
–        ktorý preukazuje, že držiteľ má odbornú kvalifikáciu požadovanú na začatie alebo vykonávanie regulovaného povolania v tom
členskom štáte,
za predpokladu, že vzdelanie a príprava potvrdené diplomom, osvedčením alebo iným dokladom formálnej kvalifikácie boli absolvované
hlavne v rámci [S]poločenstva...
S nasledovným sa bude zachádzať rovnakým spôsobom ako s diplomom, v rámci významu prvého pododseku: akýkoľvek diplom, osvedčenie
alebo iná formálna kvalifikácia alebo akýkoľvek súbor takých diplomov, osvedčení alebo iného dokladu udeleného príslušným
orgánom v niektorom členskom štáte, ako sú udelené pri úspešnom ukončení vzdelania a prípravy získanej v [S]poločenstve a uznané
príslušným orgánom v tom členskom štáte ako rovnocenné, a ak zaručujú rovnaké práva vo vzťahu k začatiu a vykonávaniu regulovaného
povolania v tom členskom štáte;
b)      hostiteľský členský štát: ktorýkoľvek členský štát, v ktorom štátny príslušník niektorého členského štátu sa uchádza o výkon
povolania podliehajúceho regulácii v tom členskom štáte, ktorý je iný ako ten, v ktorom získal svoj diplom alebo prvýkrát
vykonával príslušné povolanie;
...
g)      skúška spôsobilosti: test obmedzený na odborné vedomosti uchádzača, vypracovaný príslušnými orgánmi hostiteľskej krajiny s cieľom
zhodnotiť schopnosť uchádzača vykonávať regulované povolanie v danom členskom štáte.
Aby sa umožnilo vykonať tento test, príslušné orgány zostavia zoznam predmetov, ktoré na základe porovnania vzdelávania a prípravy
požadovaných v členskom štáte a ktoré získal uchádzač, nie sú pokryté diplomom alebo iným dôkazom o formálnej kvalifikácii
uchádzača.
Skúška spôsobilosti musí zohľadniť skutočnosť, že uchádzač je kvalifikovaný odborník v pôvodnom členskom štáte, odkiaľ pochádza.
Bude sa týkať predmetov vybraných z uvedeného zoznamu, ktorých ovládanie je rozhodujúce pre schopnosť výkonu daného povolania
v hostiteľskej krajine. Test môže tiež zahrnovať vedomosti o odborných pravidlách, ktoré sa môžu uplatniť pre dané činnosti
v hostiteľskom členskom štáte. Podrobné uplatňovanie skúšky spôsobilosti bude určené príslušnými orgánmi toho štátu s meritórnym
prihliadnutím na pravidlá práva [S]poločenstva.
...“
Článok 3 písm. a) zmenenej smernice 89/48 stanovuje:
„Ak je v hostiteľskom členskom štáte začatie výkonu alebo vykonávanie regulovaného povolania podmienené vlastníctvom diplomu,
príslušný orgán nemôže z dôvodov neprimeranej kvalifikácie odmietnuť schváliť štátnemu príslušníkovi členského štátu začať
alebo vykonávať toto povolanie za rovnakých podmienok, aké stanovuje vlastným štátnym príslušníkom:
a)      ak je uchádzač držiteľom diplomu, ktorý bol udelený v členskom štáte a ktorý sa vyžaduje v ďalšom členskom štáte pre začatie
vykonávania alebo vykonávanie príslušného povolania na jeho území
...“
Článok 4 ods. 1 a 2 uvedenej smernice stanovuje:
„Bez vplyvu na článok 3 hosťujúci [hostiteľský –
neoficiálny preklad
] členský štát môže od uchádzača takisto požadovať:
a)      dôkaz o odbornej praxi, pričom dĺžka vzdelania a prípravy uvedenej na podporu jeho žiadosti v zmysle článku 3 písm. a) a b)
je aspoň o jeden rok kratšia ako sa vyžaduje v hostiteľskom členskom štáte. ...
...
b)      ukončiť adaptačné obdobie nepresahujúce tri roky alebo podrobiť sa skúške spôsobilosti:
–        tam, kde sa obsah vzdelania a prípravy, ktoré nadobudol podľa znenia článku 3 písm. a) a b), podstatne odlišuje od toho, ktorý
sa vyžaduje pre získanie diplomu v hostiteľskom členskom štáte, alebo
–        tam, kde v prípade vzťahujúcom sa na článok 3 písm. a) povolanie regulované v hostiteľskom členskom štáte obsahuje jednu alebo
viac regulovaných odborných činností, ktoré nie sú súčasťou povolania regulovaného v členskom štáte, z ktorého uchádzač pochádza
alebo prichádza, a ktorej odlišnosť zodpovedá požadovanému špecifickému vzdelaniu a príprave v hostiteľskom členskom štáte
a zahŕňa podstatne odlišný obsah od toho, ktorý sa vyžaduje na získanie diplomu predloženého uchádzačom, alebo
...
Ak hosťujúci [hostiteľský –
neoficiálny preklad
] členský štát má v úmysle vyžadovať od uchádzača absolvovanie adaptačného obdobia alebo vykonanie skúšky spôsobilosti, musí
najskôr preskúmať, či vedomosti uchádzača, ktoré nadobudol počas svojej odbornej praxe, sú také, že úplne alebo čiastočne
zahŕňajú podstatné odlišnosti uvedené v prvom pododseku.
Ak hostiteľský členský štát využije túto možnosť, musí dať uchádzačovi právo vybrať si medzi adaptačným obdobím a skúškou
spôsobilosti. Ako výnimku z tohto princípu si môže hostiteľský členský štát stanoviť buď adaptačné obdobie alebo skúšku spôsobilosti
pre povolania, ktorých prax si vyžaduje presnú znalosť vnútroštátneho práva a ohľadne ktorých poskytnutie rady a/alebo pomoci
týkajúcej sa vnútroštátneho práva je základnou a stabilnou stránkou odbornej činnosti. ...
2.      Ale hostiteľský členský štát nemôže uplatniť ustanovenia odseku 1 písm. a) a b) hromadne [kumulatívne –
neoficiálny preklad
].“

Vnútroštátne právo
Kapitola 3 spolkového zákona o voľnom pohybe služieb a usadzovaní sa európskych advokátov v Rakúsku (Bundesgesetz über den
freien Dienstleistungsverkehr und die Niederlassung von europäischen Rechtsanwälten in Österreich, BGBl. I, 27/2000, v znení
uverejnenom v BGBl. I, 59/2004, ďalej len „EuRAG“) obsahuje § 24 až 29 tohto zákona. V § 24 EuRAG sa uvádza:
„1.      Príslušníci členských štátov Európskej únie..., ktorí získali diplom, z ktorého vyplýva, že držiteľ spĺňa odborné požiadavky,
ktoré sú potrebné na priamy prístup k niektorému z povolaní, ktoré sú uvedené v prílohe k tomuto zákonu, sa na žiadosť majú
zapísať do zoznamu advokátov..., ak úspešne zložili skúšku spôsobilosti.
2.      Diplomom v zmysle odseku 1 sa rozumie akýkoľvek diplom, osvedčenie alebo iný doklad o formálnej kvalifikácii v zmysle smernice
89/48...“
§ 25 EuRAG znie takto:
„Skúška spôsobilosti je štátnou skúškou týkajúcou sa výlučne odborných znalostí uchádzača, ktorou sa má posúdiť jeho schopnosť
vykonávať činnosť advokáta v Rakúsku. Skúška spôsobilosti musí zohľadniť okolnosť, že uchádzač v štáte, ktorý je členským
štátom Európskej únie, disponuje odbornou kvalifikáciou na vykonávanie povolania advokáta.“
§ 27 EuRAG stanovuje:
„O pripustení k skúške spôsobilosti na návrh uchádzača rozhodne predseda skúšobnej komisie pre advokátske skúšky po dohode
s advokátskou komorou v sídle Oberlandesgericht najneskôr do štyroch mesiacov po predložení kompletných podkladov zo strany
uchádzača.“
§ 29 EuRAG stanovuje:
„Predseda skúšobnej komisie musí v zhode s advokátskou komorou príslušnou podľa § 26 na návrh odpustiť skúšobné predmety,
ak uchádzač preukáže, že počas svojho doterajšieho štúdia alebo svojej doterajšej odbornej praxe v skúšobnom predmete nadobudol
hmotné a procesné vedomosti z rakúskeho práva, ktoré sú potrebné na vykonávanie povolania advokáta v Rakúsku.“
§ 1 nariadenia o advokácii (Rechtsanwaltsordnung, RGBl. 96/1868, vo svojom znení uverejnenom v BGBl. I, 128/2004, ďalej len
„RAO“) znie takto:
„1.      Na vykonávanie povolania advokáta v [Rakúsku] nie je potrebné vymenovanie príslušným orgánom, ale iba preukázanie splnenia
nasledujúcich podmienok a zápis do zoznamu advokátov...
2.      Týmito podmienkami sú:
...
d)      prax, ktorej spôsob a dĺžku stanovuje zákon;
e)      úspešné zloženie advokátskej skúšky;
...“
Podľa § 2 ods. 2 RAO má prax trvať päť rokov, pričom z tejto doby sa musí minimálne deväť mesiacov stráviť na súde alebo prokuratúre
a minimálne tri roky u advokáta vykonávajúceho advokáciu v Rakúsku.

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Dňa 25. novembra 2002 R. Koller, rakúsky štátny príslušník, získal na univerzite v Grazi (Rakúsko) titul „Magister der Rechtswissenschaften“,
konkrétne získal diplom o ukončení vysokoškolského štúdia v odbore právo v trvaní minimálne osem semestrov.
Rozhodnutím španielskeho ministerstva školstva a vedy z 10. novembra 2004 bol titul „Magister der Rechtswissenschaften“ uznaný
za rovnocenný so španielskym titulom „Licenciado en Derecho“, keďže uchádzač študoval na univerzite v Madride (Španielsko)
a úspešne vykonal doplnkové skúšky v súlade s nostrifikačným postupom, ktorý upravuje španielske vnútroštátne právo.
Keďže R. Koller bol držiteľom titulu „Licenciado en Derecho“, advokátska komora v Madride mu 14. marca 2005 udelila oprávnenie
používať označenie „abogado“.
Dňa 5. apríla 2005 R. Koller podal na Rechtsanwaltsprüfungskommission na Oberlandesgericht Graz návrh na pripustenie k skúške
spôsobilosti na vykonávanie povolania advokáta. Súčasne požiadal o odpustenie podľa § 29 EuRAG v súvislosti s predmetmi, z ktorých
sa skúška spôsobilosti skladala.
Rozhodnutím predsedu uvedenej Rechtsanwaltsprüfungskommission z 11. augusta 2005 bol návrh na pripustenie k skúške spôsobilosti
podľa § 27 EuRAG zamietnutý. V tomto období R. Koller vykonával advokáciu v Španielsku. Proti tomuto rozhodnutiu podal odvolanie
na Oberste Berufungs‑ und Disziplinarkommission (Najvyššia odvolacia a disciplinárna komisia advokátov, ďalej len „OBDK“).
OBDK rozhodnutím z 31. januára 2006 odmietla tvrdenia uchádzača. Táto komisia v prvom rade vychádzala zo skutočnosti, že v Španielsku
na rozdiel od právnej úpravy uplatniteľnej v Rakúsku nie je na vykonávanie povolania advokáta potrebná prax. OBDK dospela
k záveru, že R. Koller chcel svojim návrhom obísť povinnosť päťročnej praxe, ktorú vyžaduje uvedená právna úprava.
V druhom rade podľa OBDK titul „Licenciado en Derecho“ nepostačuje na pripustenie k skúške spôsobilosti podľa kapitoly 3 EuRAG.
V tejto súvislosti článok 1 písm. a) druhý pododsek zmenenej smernice 89/48 rozlišuje medzi úspešným ukončením štúdia v trvaní
minimálne troch rokov a absolvovaním potrebného odborného vzdelania presahujúceho štúdium. Za týchto podmienok je potrebné
vychádzať z toho, že skúška spôsobilosti vyžadovaná podľa EuRAG je skúškou určenou výlučne na posúdenie odborných znalostí
uchádzača. Podľa OBDK R. Koller vzhľadom na to, že nedisponuje žiadnymi odbornými znalosťami, nemôže byť pripustený k skúške
spôsobilosti. Napokon spojenie návrhu na pripustenie k skúške spôsobilosti a žiadosti o jej odpustenie v skutočnosti smerovalo
k úmyselnému obchádzaniu rakúskej právnej úpravy.
Na základe sťažnosti R. Kollera Verfassungsgerichtshof (ústavný súd, Rakúsko) rozsudkom z 13. marca 2008 toto rozhodnutie
o zamietnutí zrušil najmä z dôvodu neexistencie dôkazov preukazujúcich zneužitie zo strany uchádzača. Preto OBDK musí opätovne
rozhodnúť o návrhu R. Kollera na pripustenie k skúške spôsobilosti na vykonávanie povolania advokáta.
Za týchto podmienok OBDK rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa smernica 89/48... uplatňovať v prípade rakúskeho štátneho príslušníka, ak:
a)      v Rakúsku úspešne ukončil diplomové štúdium na právnickej fakulte a na základe rozhodnutia mu bol udelený akademický titul
‚Magister der Rechtswissenschaften‘,
b)      následne mu na základe dokladu o uznaní vzdelania vydaného [španielskym] ministerstvom školstva a vedy po zložení doplňujúcich
skúšok na španielskej univerzite, ktoré však zahŕňajú dĺžku štúdia nepresahujúcu tri roky, bolo udelené oprávnenie používať
španielsky titul ‚Licenciado en Derecho‘, ktorý je rovnocenný s rakúskym titulom, a
c)      prihláškou do advokátskej komory v Madride získal právo používať profesijné označenie ‚abogado‘ a v Španielsku skutočne vykonával
povolanie advokáta, a to pred podaním návrhu počas troch týždňov a v súvislosti s dátumom vydania rozhodnutia na prvom stupni
nanajvýš počas piatich mesiacov.
2.      V prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
Je výklad § 24 EuRAG zlučiteľný so smernicou 89/48147 v tom zmysle, že získanie rakúskeho právnického diplomu, ako aj dosiahnuté
oprávnenie používať španielsky titul ‚Licenciado en Derecho‘ po zložení doplňujúcich skúšok na španielskej univerzite v čase
kratšom ako tri roky, bez dôkazu praxe požadovanej podľa vnútroštátneho práva (§ 2 ods. 2 RAO), nestačia na pripustenie k skúške
spôsobilosti v Rakúsku podľa § 24 ods. 1 EuRAG, hoci uchádzač je bez porovnateľnej požiadavky praxe v Španielsku zapísaný
ako ‚abogado‘ a tam pred podaním návrhu vykonával toto povolanie počas troch týždňov a v súvislosti s dátumom vydania rozhodnutia
na prvom stupni nanajvýš počas piatich mesiacov?“

O právomoci Súdneho dvora
Na úvod je potrebné overiť, či OBDK je súdnym orgánom v zmysle článku 234 ES, a či je teda Súdny dvor príslušný vyjadriť sa
k otázkam, ktoré mu táto komisia položila.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora pri posudzovaní, či má orgán predkladajúci
návrh na začatie prejudiciálneho konania povahu „súdneho orgánu“ v zmysle článku 234 ES, čo predstavuje otázku, ktorá spadá
výlučne do práva Únie, berie Súdny dvor do úvahy všetky skutočnosti, akými sú právny základ jeho vzniku, jeho trvalý charakter,
obligatórna právomoc, kontradiktórna povaha konania, uplatňovanie právnych predpisov týmto orgánom, ako aj jeho nezávislosť
(pozri najmä rozsudky zo 17. septembra 1997, Dorsch Consult, C‑54/96, Zb. s. I‑4961, bod 23; z 31. mája 2005, Syfait a i.,
C‑53/03, Zb. s. I‑4609, bod 29, ako aj zo 14. júna 2007, Häupl, C‑246/05, Zb. s. I‑4673, bod 16).
Ako uviedla generálna advokátka v bode 52 svojich návrhov, OBDK, o ktorej je nepochybné, že jej právomoc je obligatórna, tak
spĺňa všetky skutočnosti potrebné na to, aby mohla byť považovaná za súdny orgán v zmysle článku 234 ES.
Súdny dvor má preto právomoc odpovedať na otázky, ktoré položil vnútroštátny súd.

O prejudiciálnych otázkach

O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či na účely výkonu regulovaného povolania advokáta v hostiteľskom
členskom štáte sa držiteľ titulu, ktorý mu bol v tomto členskom štáte udelený a ktorého získaním ukončil viac ako trojročné
nadstavbové štúdium, ako aj rovnocenného titulu, ktorý mu bol udelený v inom členskom štáte po absolvovaní doplňujúceho vzdelávania
kratšieho ako tri roky a ktorý ho oprávňuje v poslednom uvedenom členskom štáte na vykonávanie regulovaného povolania advokáta,
ktoré skutočne v tomto členskom štáte ku dňu podania návrhu na pripustenie k skúške spôsobilosti vykonával, môže pod podmienkou
úspešného vykonania skúšky spôsobilosti domáhať uplatnenia ustanovení zmenenej smernice 89/48.
Je potrebné pripomenúť, že pojem „diplom“ vymedzený v článku 1 písm. a) zmenenej smernice 89/48 je základom všeobecného systému
uznávania vysokoškolských diplomov upraveného touto smernicou (pozri najmä rozsudok z 23. októbra 2008, Komisia/Španielsko,
C‑286/06, Zb. s. I‑8025, bod 53).
S výhradou ustanovení článku 4 zmenenej smernice 89/48 článok 3 prvý odsek písm. a) tejto smernice priznáva ktorémukoľvek
uchádzačovi, ktorý je držiteľom „diplomu“ v zmysle tejto smernice, ktorý ho oprávňuje vykonávať regulovanú činnosť v inom
členskom štáte, právo vykonávať rovnaké povolanie v ktoromkoľvek inom členskom štáte (pozri rozsudok Komisia/Španielsko, už
citovaný, bod 54).
Pokiaľ ide o kvalifikácie, na ktoré sa R. Koller odvoláva, je potrebné v prvom rade pripomenúť, že „diplom“ v zmysle článku
1 písm. a) zmenenej smernice 89/48 môže byť tvorený súborom dokladov o vzdelaní.
Vzhľadom na podmienku uvedenú v článku 1 písm. a) prvej zarážke zmenenej smernice 89/48 treba uviesť, že vo veci, v ktorej
bolo rozhodnuté rozsudkom z 29. januára 2009, Consiglio Nazionale degli Ingegneri (C‑311/06, Zb. s. I‑415), Súdny dvor v bode
48 tohto rozsudku rozhodol, že táto podmienka bola splnená, pokiaľ ide o doklady o vzdelaní, na ktoré sa osoba navrhujúca
svoj zápis do komory inžinierov v Taliansku odvoláva, keďže každý z týchto dokladov bol vydaný príslušným orgánom a označený
v súlade s príslušnými talianskymi a španielskymi právnymi predpismi. Uvedená podmienka je rovnako splnená, pokiaľ ide o tituly,
na ktoré poukazuje R. Koller, pričom každý z týchto titulov bol udelený príslušným orgánom a označený v súlade s príslušnými
rakúskymi a španielskymi právnymi predpismi.
V súvislosti s podmienkou stanovenou v článku 1 písm. a) druhej zarážke zmenenej smernice 89/48 je potrebné uviesť, že osoba,
akou je R. Koller, tak ako Súdny dvor konštatoval v bode 49 už citovaného rozsudku vo veci Consiglio Nazionale degli Ingegneri
v súvislosti s dotknutou osobou vo veci, v ktorej bolo rozhodnuté týmto rozsudkom, spĺňala podmienku, podľa ktorej musí držiteľ
titulu úspešne absolvovať minimálne trojročné nadstavbové štúdium na univerzite. Táto skutočnosť je totiž výslovne potvrdená
dokladom o vzdelaní, ktorý bol dotknutej osobe vydaný univerzitou v Grazi.
Pokiaľ ide o podmienku stanovenú v článku 1 písm. a) tretej zarážke zmenenej smernice 89/48, z potvrdenia o nostrifikácii
vydaného španielskym ministerstvom školstva a vedy a zo zápisu R. Kollera do zoznamu advokátov advokátskej komory v Madride
v každom prípade vyplýva, že R. Koller má odbornú kvalifikáciu vyžadovanú na prístup k regulovanému povolaniu v Španielsku
(pozri v tomto zmysle rozsudok Consiglio Nazionale degli Ingegneri, už citovaný, bod 50).
Navyše na rozdiel od osvedčenia o nostrifikácii, na ktoré poukazuje dotknutá osoba vo veci, v ktorej bolo rozhodnuté už citovaným
rozsudkom Consiglio Nazionale degli Ingegneri a ktoré nebolo udelené v súvislosti so žiadnym ukončením štúdia patriaceho do
španielskeho systému vzdelávania a nespočívalo v žiadnej skúške a ani v odbornej praxi získanej v Španielsku, španielsky titul,
na ktorý sa odvoláva R. Koller potvrdzuje, že získal doplňujúce vzdelanie vo vzťahu k vzdelaniu, ktoré získal v Rakúsku.
Preto ak je pravda, že doklad o odbornej kvalifikácii nemožno považovať za „diplom“ v zmysle zmenenej smernice 89/48, pokiaľ
nedošlo k získaniu úplnej alebo čiastočnej kvalifikácie v rámci vzdelávacieho systému členského štátu, v ktorom bol tento
doklad vydaný (pozri v tomto zmysle rozsudok Consiglio Nazionale degli Ingegneri, už citovaný, bod 55), potom to nie je prípad
dokladu, na ktorý sa odvoláva R. Koller vo veci samej.
Okrem toho skutočnosť, že tento španielsky titul nepotvrdzuje odbornú prípravu, ktorá sa uskutočnila v Španielsku, nie je
v tejto súvislosti relevantná. Článok 1 písm. a) prvá zarážka uvedenej smernice totiž nevyžaduje, aby minimálne trojročné
nadstavbové štúdium, denné alebo na čiastočný úväzok v rovnocennej dĺžke trvania bolo ukončené v inom členskom štáte, akým
je hostiteľský členský štát.
Osoba, akou je R. Koller, je tak určite držiteľom „diplomu“ v zmysle článku 1 písm. a) zmenenej smernice 89/48.
Na prvú otázku preto treba odpovedať tak, že na účely vykonávania regulovaného povolania advokáta v hostiteľskom členskom
štáte sa držiteľ titulu, ktorý mu bol v tomto členskom štáte udelený a ktorého získaním ukončil viac ako trojročné nadstavbové
štúdium, ako aj rovnocenného titulu, ktorý mu bol udelený v inom členskom štáte po absolvovaní doplňujúceho vzdelávania kratšieho
ako tri roky a ktorý ho oprávňuje v poslednom uvedenom členskom štáte na vykonávanie regulovaného povolania advokáta, ktoré
skutočne v tomto členskom štáte ku dňu podania návrhu na pripustenie k skúške spôsobilosti vykonával, môže pod podmienkou
úspešného vykonania skúšky spôsobilosti domáhať uplatnenia ustanovení zmenenej smernice 89/48.

O druhej otázke
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či zmenená smernica 89/48 sa má vykladať v tom zmysle, že bráni
tomu, aby príslušné orgány hostiteľského členského štátu odmietli pripustiť osobu nachádzajúcu sa v takej situácii, v akej
je žalobca vo veci samej, k skúške spôsobilosti na vykonávanie povolania advokáta v prípade, že neexistuje dôkaz o absolvovaní
praxe, ktorú vyžaduje právna úprava tohto členského štátu.
Osoba, akou je R. Koller, ktorá je držiteľom „diplomu“ v zmysle článku 1 písm. a) zmenenej smernice 89/48, má právo vykonávať
regulované povolanie advokáta v hostiteľskom členskom štáte.
Pokiaľ však ide o povolanie, ktorého výkon vyžaduje presnú znalosť vnútroštátneho práva a ktorého podstatnou a trvalou súčasťou
je poskytnutie rady a/alebo pomoci týkajúcej sa vnútroštátneho práva, článok 3 zmenenej smernice 89/48 nebráni pri uplatnení
článku 4 ods. 1 písm. b) tejto smernice tomu, aby hostiteľský členský štát taktiež od uchádzača vyžadoval vykonanie skúšky
spôsobilosti, pod podmienkou, že tento členský štát najskôr preskúma, či vedomosti uchádzača, ktoré nadobudol počas svojej
odbornej praxe, sú také, že úplne alebo čiastočne zahŕňajú podstatné odlišnosti uvedené v prvom pododseku posledného uvedeného
ustanovenia.
Keďže sa však uchádzač v hostiteľskom členskom štáte podrobuje skúške spôsobilosti, ktorej konkrétnym cieľom je preukázať
jeho spôsobilosť na vykonávanie regulovaného povolania v tomto členskom štáte, uvedený členský štát nemôže podľa článku 4
zmenenej smernice 89/48 odmietnuť pripustiť osobu nachádzajúcu sa v takej situácii, v akej je žalobca vo veci samej, k skúške
z dôvodu, že neabsolvoval prax, ktorú vyžaduje právna úprava tohto členského štátu.
Z tohto dôvodu je potrebné na druhú otázku odpovedať tak, že zmenená smernica 89/48 sa má vkladať v tom zmysle, že bráni tomu,
aby príslušné orgány hostiteľského členského štátu odmietli pripustiť osobu nachádzajúcu sa v takej situácii, v akej je žalobca
vo veci samej, k skúške spôsobilosti na vykonávanie povolania advokáta v prípade, že neexistuje dôkaz o absolvovaní praxe,
ktorú vyžaduje právna úprava tohto členského štátu.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
1.
Na účely vykonávania regulovaného povolania advokáta v hostiteľskom členskom štáte sa držiteľ titulu, ktorý mu bol v tomto
členskom štáte udelený a ktorého získaním ukončil viac ako trojročné nadstavbové štúdium, ako aj rovnocenného titulu, ktorý
mu bol udelený v inom členskom štáte po absolvovaní doplňujúceho vzdelávania kratšieho ako tri roky a ktorý ho oprávňuje v poslednom
uvedenom členskom štáte na vykonávanie regulovaného povolania advokáta, ktoré skutočne v tomto členskom štáte ku dňu podania
návrhu na pripustenie k skúške spôsobilosti vykonával, môže pod podmienkou úspešného vykonania skúšky spôsobilosti domáhať
uplatnenia ustanovení smernice Rady 89/48/EHS z 21. decembra 1988 o všeobecnom systéme uznávania diplomov vyššieho vzdelania
udelených pri ukončení odborného vzdelávania a prípravy v dĺžke trvania aspoň troch rokov, zmenenej a doplnenej smernicou
Európskeho parlamentu a Rady 2001/19/ES zo 14. mája 2001.
2.
Smernica 89/48, zmenená a doplnená smernicou 2001/19, sa má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby príslušné orgány hostiteľského
členského štátu odmietli pripustiť osobu nachádzajúcu sa v takej situácii, v akej je žalobca vo veci samej, k skúške spôsobilosti
na vykonávanie povolania advokáta v prípade, že neexistuje dôkaz o absolvovaní praxe, ktorú vyžaduje právna úprava tohto členského
štátu.
Podpisy
*
Jazyk konania: nemčina.