CELEX: 61999CJ0234
Kansallinen sianlihan tuotantomaksu
Vaikutukseltaan vastaava maksu
Sisäiset maksut
Maksujärjestelmä, jonka komissio on hyväksynyt yhteismarkkinoille soveltuvana valtiontukena
Yhteensoveltumattomuus EY:n perustamissopimuksen muiden artiklojen kuin 92 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 87 artikla) ja 93 artiklan (josta on tullut EY 88 artikla) kanssa
Kansallisen tuomioistuimen harkintavalta

Tuomion perustelut
1 Vestre Landsret on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 16.6.1999 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 21.6.1999, EY 234 artiklan nojalla kaksi ennakkoratkaisukysymystä EY:n perustamissopimuksen 9 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 23 artikla), 12 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 25 artikla), 16 artiklan (kumottu Amsterdamin sopimuksella), 93 artiklan (josta on tullut EY 88 artikla) ja 95 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 90 artikla) tulkinnasta.
2 Nämä kysymykset on esitetty siankasvattaja Nygårdin ja Svineafgiftsfondenin (sianliha-alan maksuja koskeva rahasto; jäljempänä rahasto) välisessä riita-asiassa, joka koskee Nygårdin elävinä Saksaan ajanjaksona 1.8.1992-1.7.1993 viemistä sioista perittyä tuotantomaksua.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
3 Lov om administration af Det Europæiske Fællesskabs forordninger om markedsordninger for landbrugsvarer nro 414 (maataloustuotteiden markkinajärjestelyjä koskevien Euroopan yhteisön asetusten soveltamista koskeva laki; annettu 13.6.1990; Lovtidende 1990, s. 1365), sellaisena kuin se on muutettuna 6.6.1991 annetulla lailla nro 380 (Lovtidende 1991, s. 1499) ja 6.5.1993 annetulla lailla nro 265 (Lovtidende 1993, s. 1122; jäljempänä valtuuslaki), 6 §:n 1 momentin mukaan maatalousministeri voi "vahvistaa sääntöjä, jotka koskevat maksujen maksamista Tanskassa valmistettavista maataloustuotteista - - . Maksut menevät kullakin maksujen kohteena olevalla alalla perustettavaan rahastoon - - ".
4 Lain 6 §:n 3 momentin mukaan "maatalousministeri vahvistaa yksityiskohtaisemmat säännöt edellä 1 ja 2 momentissa mainittujen maksujen suorittamisesta".
5 Valtuuslain 7 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
"Rahastojen varat käytetään myynninedistämisen, tutkimuksen, kokeilujen, tuotekehittelyn, neuvonnan, koulutuksen sekä sairauksien ehkäisemisen, torjunnan ja valvonnan rahoittamiseen samoin kuin muihin sellaisiin toimenpiteisiin, joihin maatalousministeri antaa luvan - - . Lain 6 §:n 1 momentissa tarkoitetut varat on käytettävä niillä aloilla, joilta ne on peritty."
6 Pääasian oikeudenkäynnin tosiseikkoihin sovelletaan päätöstä Landbrugsministeriets bekendtgørelse om afgift ved slagtning og ved eksport af svin nro 74 (valtuuslain nojalla 30.1.1992 tehty maatalousministerin päätös sikojen teuras- ja vientimaksusta; jäljempänä päätös nro 74/92), jossa määrätään muun muassa seuraavaa:
"1 §
1. Tuotantomaksu peritään jokaisesta Tanskassa tuotetusta siasta, mukaan lukien emakot, karjut, porsaat ja juottoporsaat, joka kasvatetaan ja teurastetaan Tanskassa ja joka viranomaisen suorittamassa tarkastuksessa todetaan ihmisravinnoksi kelpaavaksi. Maksu peritään myös yksityiskäyttöön teurastetuista sioista.
2. Maksun määrä on 7 Tanskan kruunua (DKK) jokaista sellaista sikaa kohden, jonka teuraspaino on enintään 100 kg, ja 17,50 DKK jokaista sellaista sikaa kohden, jonka teuraspaino on yli 100 kg.
- -
2 §
1.  Teurastamoissa vientiä varten teurastettavan sian osalta teurastamon on perittävä 1 §:ssä tarkoitettu maksu teuraaksi luovuttajalta ja ilmoitettava viikoittain - - Svineafgiftsfondenille edellisen viikon aikana teurastettujen ja ihmisravinnoksi hyväksyttyjen sikojen määrä kummassakin painoluokassa sekä suoritettava rahastolle näin perityt maksut.
2. Yksityisissä teurastamoissa teurastettujen sikojen osalta teurastamon on maksettava 1 §:ssä tarkoitettu maksu Svineafgiftsfondenille - - viimeistään kahden viikon kuluessa teurastusajankohdasta. Valvova eläinlääkäri antaa maksua koskevan asiakirjan ja ilmoittaa viipymättä tarkastustodistuksen antamisen jälkeen rahastolle kussakin painoluokassa teurastettujen sikojen määrän.
3 §
1. Kunkin Tanskassa kasvatetun ja elävänä viedyn sian, mukaan lukien emakot, karjut, porsaat ja juottoporsaat, osalta viejän on maksettava maksu, jonka määrä on 7 DKK jokaista sellaista sikaa kohden, jonka elopaino on enintään 120 kg, ja 17,50 DKK jokaista sellaista sikaa kohden, jonka elopaino on yli 120 kg.
2. Viejän on ilmoitettava kahden viikon kuluessa vientitapahtumasta Svineafgiftsfondenille - - viennistä ja täsmennettävä kumpaankin painoryhmään kuuluneiden sikojen määrät sekä suoritettava rahastolle näin perityt maksut."
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
7 Siankasvattaja Nygård, kotipaikka Tanska, vei ajanjaksona 1.8.1992-1.7.1993 sikoja teurastettaviksi Saksaan. Hän maksoi tässä yhteydessä Gesetz über die Einrichtung eines zentrales Fonds zur Absatzförderung der deutschen Land-, Forst- und Ernährungswirtschaftin (laki keskusrahaston perustamisesta Saksan maa-, metsä- ja ravintotalouden markkinoinnin edistämiseksi; jäljempänä Saksan myynninedistämislaki) perusteella tuotantomaksut Saksaan jokaisesta teurastettavaksi luovutetusta siasta.
8 Koska Nygård kieltäytyi maksamasta hänelle määrättyä, päätöksen nro 74/92  3 §:n 1 momentilla käyttöön otettua tuotantomaksua kyseisten sikojen osalta, häntä vastaan nostettiin kanne Retten i Skjernissä (Skjernin alioikeus) (Tanska). Tämä määräsi 31.3.1995 antamallaan tuomiolla Nygårdin maksamaan viemiensä sikojen tuotantomaksut kokonaisuudessaan eli 101 776,37 DKK korkoineen.
9 Nygård on hakenut tuomioon muutosta Vestre Landsretissä vedoten ensinnäkin siihen, että elävinä viedyistä sioista vaadittua maksua on pidettävä kokonaisuudessaan perustamissopimuksen 9, 12 ja 16 artiklassa tarkoitettuna vientitullia vaikutukseltaan vastaavana maksuna. Toissijaisesti pääasian valittaja on väittänyt, että jollei kyseistä maksua pidetä vaikutukseltaan vastaavana maksuna, kyseessä on EY:n perustamissopimuksen 95 artiklassa kielletty syrjivä sisäinen vero tai maksu, sillä maksusta saatava tuotto on osoitettu toimintaan, jolla edistetään ainoastaan tai suhteessa enemmän sikojen kasvattamista teurastettaviksi kotimaan markkinoilla.
10 Vestre Landsret toteaa ennakkoratkaisupyyntöä koskevassa päätöksessään, että Tanskan tuotantomaksujärjestelmä ja etenkin päätöksellä nro 74/92 käyttöön otettua tuotantomaksua koskeva järjestelmä on annettu komissiolle tiedoksi perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaisesti ja että komissio on hyväksynyt järjestelmän yhteismarkkinoille soveltuvana valtiontukena. Vestre Landsret täsmentää, että komissio on maksusta saatavalla tuotolla rahoitettua toimintaa tarkastellessaan ottanut erityisesti huomioon sen seikan, että muun muassa laatua, punnitusta ja luokitusta koskeva valvonta on yhteisön tai kansallisten säännösten nojalla pakollista, että tutkimuksella on merkitystä koko tuotannonalalle ja että tutkimustulokset toimitetaan kyseisen tuotannonalan toimijoille.
11 Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin huomauttaa lisäksi, että julkishallintoon erottamattomasti kuuluvan rahaston tarkoituksena on edistää kehitysmahdollisuuksia ja kilpailukykyä sianliha-alalla rahoittamalla tuotannonalan sisällä valtuuslain 7 §:n 1 momentissa tarkoitetun kaltaisia toimenpiteitä.
12 Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin arvioi myös rahaston myöntämien avustusten osoittamista varainhoitovuonna 1992-1993. Se on laatinut tätä tarkoitusta varten analyyttisen taulukon, josta käy ilmi avustusten suora jakautuminen kahteen toimintaryhmään eli toisaalta kotimaan alkutuotantoon (40 prosenttia avustusten kokonaismäärästä) sekä kotimaiseen teurastustoimintaan ja tätä seuraavaan jalostukseen ja toisaalta alkutuotteista johdettujen tuotteiden myyntiin sekä Tanskan markkinoilla että vientimarkkinoilla (60 prosenttia avustusten kokonaismäärästä). Se kuitenkin täsmentää, ettei näissä luvuissa oteta huomioon mahdollisia välillisiä vaikutuksia, joita avustusten myöntämisellä ja käyttämisellä on, ja että pääasian asianosaiset ovat pidättäneet itsellään oikeuden oikaista toimintojen jakautumissuhdetta ennakkoratkaisupyynnön esittäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan pääasian oikeudenkäynnin aikana.
13 Vestre Landsret ilmoittaa olevansa yhtä mieltä rahaston sekä asiassa väliintulijana olevan, rahaston vaatimuksia tukevan Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskerin (Tanskan ravitsemus-, maatalous- ja kalastusasioista vastaava ministeriö) kanssa siitä, että perustamissopimuksen 9, 12, 16 ja 95 artiklaa koskeviin tulkintakysymyksiin, joilla on merkitystä riita-asian ratkaisemisen kannalta Vestre Landsretissä, on jo vastattu yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin päättelee tästä, että sen tehtävänä on tulkita tarvittavalla tavalla pääasian tosiseikkoja kyseisestä oikeuskäytännöstä johdettavien arviointiperusteiden valossa.
14 Se kuitenkin pohtii, eikö se, että komissio on perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan mukaisessa menettelyssä hyväksynyt tuen, estä kansallista tuomioistuinta pitämästä hyväksytyn tuen rahoittamiseen käytettävää maksua perustamissopimuksen 9, 12 ja 16 artiklan ja lisäksi 95 artiklan vastaisena.
15 Koska Vestre Landsret arvioi, ettei yhteisöjen tuomioistuin ole vielä käsitellyt nimenomaan tätä kysymystä, se on päättänyt lykätä asian ratkaisemista ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
"1) Onko EY:n perustamissopimuksen 9 artiklaa (josta on muutettuna tullut EY 23 artikla), 12 artiklaa (josta on muutettuna tullut EY 25 artikla) ja 16 artiklaa (kumottu Amsterdamin sopimuksella) tai EY:n perustamissopimuksen 95 artiklaa (josta on muutettuna tullut EY 90 artikla) tulkittava siten, että ensiksi mainitut määräykset tai viimeksi mainittu määräys estävät sen, että julkisoikeudellinen toimielin perii jäsenvaltiossa tuotantomaksua sioista, jotka on tuotettu kyseisessä jäsenvaltiossa ja jotka viedään elävinä toiseen jäsenvaltioon, kun
- vastaava maksu peritään jokaisesta kyseisessä jäsenvaltiossa tuotetusta siasta, joka myydään teurastettavaksi kotimaan markkinoilla
- tarkemmat määräykset maksun suuruuden laskemisesta eivät aikaansaa eriarvoista kohtelua näiden kahden tuoteryhmän välillä, koska 'punnitun teuraspainon' ja 'elopainon' välinen keskimääräisen eron on katsottava tulevan kompensoiduksi vahvistettaessa eri 'painoluokkia' teurastettuja ja vastaavasti eläviä sikoja varten, mutta
- maksu vaaditaan kotimaan markkinoilla teurastettavaksi myydystä siasta sitä teurastamoon toimitettaessa, mutta maasta elävänä vietävästä siasta viennin yhteydessä,
- maksu rasittaa ensimmäisessä tapauksessa tuottajaa, mutta jälkimmäisessä tapauksessa maastaviejää siitä riippumatta, onko tämä samalla tuottaja, ja
- maksua ei peritä kotimarkkinoilla elävinä myytävistä sioista, sekä
- osa maksun tuotosta jaetaan sellaisten toimintojen kesken, jotka luonteensa ja välittömän tarkoituksensa puolesta liittyvät sikojen alkutuotantoon jäsenvaltiossa ja siten koituvat myös maasta vietävien sikojen hyväksi, kun taas toinen osa maksun tuotosta jaetaan sellaisten toimintojen kesken, jotka luonteensa ja välittömän tarkoituksensa puolesta liittyvät yksinomaan sikojen teurastukseen ja jatkojalostukseen jäsenvaltiossa sekä kotimaassa alkutuotteista jalostamalla saatujen tuotteiden myynnin edistämiseen kotimaan markkinoilla ja vientimarkkinoilla, jolloin toiminnot eivät koidu maasta vietävien sikojen hyväksi?
2) Jos kysymykseen 1 vastataan myöntävästi, yhteisöjen tuomioistuinta pyydetään selvittämään, vaikuttaako vastaukseen jollakin tavoin se, että maksujärjestelmästä on EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan (josta on tullut EY 88 artiklan 3 kohta) mukaisesti annettu tieto EY:n komissiolle, joka on hyväksynyt sen sallittuna valtiontukena."
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
16 Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, voidaanko pääasiassa kyseessä olevan kaltaista maksua pitää perustamissopimuksen 9, 12 ja 16 artiklassa tarkoitettuna vientitullia vaikutukseltaan vastaavana maksuna taikka perustamissopimuksen 95 artiklassa kiellettynä syrjivänä sisäisenä maksuna.
17 Aluksi on huomautettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vaikutukseltaan vastaavia maksuja koskevia määräyksiä ja syrjiviä sisäisiä maksuja koskevia määräyksiä ei sovelleta päällekkäin eli sama vero tai maksu ei voi perustamissopimuksen järjestelmässä kuulua samanaikaisesti molempien käsitteiden alaan (ks. erityisesti asia C-347/95, UCAL, tuomio 17.9.1997, Kok. 1997, s. I-4911, 17 kohta ja asia C-213/96, Outokumpu, tuomio 2.4.1998, Kok. 1998, s. I-1777, 19 kohta).
18 Näin ollen on aiheellista tarkastella ensinnäkin sitä, onko pääasiassa kyseessä olevaa maksua pidettävä perustamissopimuksen 9, 12 ja 16 artiklassa tarkoitettuna vientitullia vaikutukseltaan vastaavana maksuna. Jos näin on, on toiseksi arvioitava, onko kyseinen maksu perustamissopimuksen 95 artiklassa kielletty syrjivä sisäinen maksu.
Vaikutukseltaan vastaavan maksun määritteleminen
19 Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee (ks. erityisesti asia C-90/94, Haahr Petroleum, tuomio 17.7.1997, Kok. 1997, s. I-4085, 20 kohta ja em. asia Outokumpu, tuomion 20 kohta), että tavaroille yksipuolisesti asetettu vero tai maksu, jonka perusteena on valtion rajan ylittäminen, on perustamissopimuksen 9 ja 12 artiklassa tarkoitettu vaikutukseltaan vastaava maksu, jos se ei ole varsinainen tulli; asia on näin riippumatta veron tai maksun nimikkeestä ja kantamistavasta. Tällainen vero tai maksu ei kuitenkaan ole vaikutukseltaan vastaava maksu, jos se kuuluu sellaisten sisäisten maksujen yleiseen järjestelmään, jotka kohdistuvat tuoteluokkiin järjestelmällisesti objektiivisin perustein, joita sovelletaan riippumatta näiden tuotteiden alkuperästä, missä tapauksessa kyseinen vero tai maksu kuuluu perustamissopimuksen 95 artiklan soveltamisalaan.
20 Tämä jälkimmäinen tilanne edellyttää kuitenkin, että maksu kohdistuu kotimaisiin tuotteisiin, jotka on jalostettu tai joita pidetään kaupan kotimaan markkinoilla, sekä kotimaisiin maasta sellaisenaan vietyihin tuotteisiin jakeluportaan samassa vaiheessa ja että maksun määräämisen perustana oleva tapahtuma on sama molempien tuoteryhmien osalta (ks. vastaavasti kotimaisiin ja maahan tuotuihin tuotteisiin kohdistuvien maksujen osalta yhdistetyt asiat C-149/91 ja C-150/91, Sanders Adour ja Guyomarc'h Orthez Nutrition animale, tuomio 11.6.1992, Kok. 1992, s. I-3899, 17 kohta ja em. asia Outokumpu, tuomion 24 kohta).
21 Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy lisäksi ilmi, että kotimaisia tuotteita, jotka on jalostettu tai joita pidetään kaupan kotimaan markkinoilla, sekä sellaisenaan vietyjä tuotteita samojen kriteerien perusteella rasittavan maksun oikeudellinen määrittely saattaa edellyttää, että otetaan huomioon se, mihin maksusta saatavat tulot on osoitettu (ks. vastaavasti em. asia UCAL, tuomion 20 kohta).
22 Silloin kun tällaisesta verotuksesta saatavat tulot on tarkoitettu käytettäväksi sellaisen toiminnan rahoittamiseen, josta on hyötyä nimenomaan niille verotetuille kotimaisille tuotteille, jotka on jalostettu kotimaan markkinoilla tai joita pidetään siellä kaupan, voidaan samojenkin perusteiden mukaisesti kannettu vero tai maksu katsoa syrjiväksi sen vuoksi, että kotimaan markkinoilla jalostettujen tai siellä kaupan pidettyjen kotimaisten tuotteiden verorasitus neutralisoituu niiden etujen vuoksi, joita verolla tai maksulla rahoitetaan, kun taas sellaisenaan vietyihin tuotteisiin kohdistuva verorasitus on täysimääräinen (ks. vastaavasti asia 73/79, komissio v. Italia, tuomio 21.5.1980, Kok. 1980, s. 1533, 15 kohta; yhdistetyt asiat C-78/90-C-83/90, Compagnie commerciale de l'Ouest ym., tuomio 11.3.1992, Kok. 1992, s. I-1847, 26 kohta ja em. asia UCAL, tuomion 21 kohta).
23 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on tältä osin todettava, että jos edut, jotka saadaan sellaisen veron tai maksun tuoton osoittamisesta tiettyyn kohteeseen, joka kuuluu sisäisten maksujen yleiseen järjestelmään ja joka koskee systemaattisesti kaikkia kotimaan markkinoilla jalostettuja tai siellä kaupan pidettyjä kotimaisia tuotteita sekä sellaisenaan vietyjä tuotteita, korvaavat täysimääräisesti kotimaan markkinoilla jalostetun tai siellä kaupan pidetyn kotimaisen tuotteen markkinoille saattamisesta kannetun maksun, tällainen maksu on perustamissopimuksen 9 ja 12 artiklassa kielletty vaikutukseltaan tullia vastaava maksu (ks. vastaavasti em. asia Compagnie commerciale de l'Ouest ym., tuomion 27 kohta; asia C-17/91, Lornoy ym., tuomio 16.12.1992, Kok. 1992, Kok. I-6523, 21 kohta ja asia C-72/92, Scharbatke, tuomio 27.10.1993, Kok. 1993, s. I-5509, 10 kohta). Tällainen maksu on sitä vastoin perustamissopimuksen 95 artiklan syrjintäkiellon vastainen, jos veron tai maksun tuoton osoittamisesta tiettyyn kohteeseen niille verotetuille kotimaisille tuotteille koituva etu, jotka on jalostettu tai joita pidetään kaupan kotimaan markkinoilla, korvaa vain osittain näihin tuotteisiin kohdistuvan verorasituksen (ks. vastaavasti em. asia UCAL, tuomion 22 kohta).
24 Kun arvioidaan pääasiassa kyseessä olevaa maksua edellä mainittujen periaatteiden valossa, on ensinnäkin syytä huomauttaa, että maksu kuuluu kiistatta useita tuotantomaksujärjestelyjä sisältävään Tanskan maataloustuotteiden yleiseen maksujärjestelmään. On myös selvää, että tuotantomaksujärjestelyjen oikeudellisena perustana on sama laki eli valtuuslaki ja että kunkin maksujärjestelyn avulla on tarkoitus kerätä varoja vastaavan alan erityisrahastoihin, joiden varat osoitetaan Tanskan maataloustuotteiden tuotantoa ja kaupan pitämistä koskeviin tarkoituksiin.
25 Toiseksi siltä osin kuin on kyse vaatimuksesta, joka koskee maksun kantamisperusteiden samanlaisuutta, Nygård väittää, että pääasiassa kyseessä oleva maksujärjestely perustuu kuvitelmaan kahden erilaisen toimintamuodon eli sikojen toimittamisen teurastettaviksi kotimaan markkinoilla ja elävien sikojen viennin samanlaisuudesta. Hän huomauttaa etenkin, että sellaisten sikojen osalta, jotka on tarkoitus teurastaa Tanskassa, maksun perimisen aiheuttaa teurastus ja viranomaisen suorittaman tarkastuksen perusteella myönnettävä lupa käyttää sianruhoa ihmisravinnoksi, kun taas elävinä vietyjen sikojen osalta maksun perimisen aiheuttaa valtion rajojen ylittäminen. Näin ollen kyse ei ole samasta tuotanto- tai jakeluportaan vaiheesta, sillä ensin mainitussa tilanteessa maksun perimisen aiheuttava toimi koskee siirtymistä jalostukseen kun taas jälkimmäisessä tapauksessa ratkaiseva toimi on sian poistuminen alkutuotannon piiristä Tanskassa. Kantaja jatkaa, että ensin mainitussa tapauksessa maksuvelvollinen on tuottaja, kun taas jälkimmäisessä tapauksessa maksun suorittaa viejä täysin siitä riippumatta, onko tämä samalla myös tuottaja.
26 Nygårdin mukaan ero maksun määräytymisperusteessa vaikuttaa ensinnäkin niin, että maksun määrät vahvistetaan implisiittisesti sillä perusteella, mikä arvo maksun kohteena olevalla tuotteella on, kun tuote toimitetaan teurastettavaksi Tanskassa, mutta määrillä ei ole mitään yhteyttä siihen, mikä maksun kohteena olevan tuotteen arvo on viennin yhteydessä. Tältä osin pääasian valittaja ilmoittaa, että eläinten jakaminen kahteen eri maksuluokkaan tapahtuu sellaisen peruserottelun mukaisesti, joka on asiamukainen teurastuksen kannalta ja joka suoritetaan tavanomaisten teurassikojen ja toisaalta emakkojen ja muiden niin kutsuttujen lihotussikojen välillä. Vaikka teuraaksi toimitettavia sikoja voidaan joitain poikkeuksia lukuun ottamatta pitää yhdenmukaisena tuoteryhmänä, elävinä viedyt siat käsittävät useita tuoteryhmiä, jotka sijoittuvat eri tuotantovaiheisiin ja palvelevat eri tarkoituksia tuotantotoiminnassa. Elävinä vietyjen sikojen tosiasiallinen arvo ei näin ollen perustu siihen tosiseikkaan, että ne voidaan periaatteessa toimittaa teuraaksi, vaan siihen seikkaan, että ne voivat kuulua alkutuotantoon joko "alkutuotteena" tai "tuotantovälineenä".
27 Nygård toteaa, että Saksan markkinoille tarkoitettu teurassika on painavampi kuin Tanskan markkinoilla myyty teurassika, koska kysyntä on erilaista. Absoluuttisina lukuina esitetty maksu on kuitenkin sama riippumatta siitä, että pidemmän tuotantoajan vuoksi vientiin tarkoitettu teurassika on kotimaan markkinoille tarkoitettua teurassikaa kalliimpi. Sikojen arvon kannalta maksu on huomattavasti suurempi viennin yhteydessä kuin myytäessä sikoja teurastettaviksi kotimaan markkinoilla.
28 Siltä osin kuin on kyse sellaisen toimen määrittämisestä, joka on aiheuttanut maksun syntymisen pääasiassa, on syytä palauttaa mieliin, että yhteisöjen tuomioistuin on yhdistetyissä asioissa 36/80 ja 71/80, Irish Creamery Milk Suppliers Association ym., 10.3.1981 antamassaan tuomiossa (Kok. 1981, s. 735, Kok. Ep. VI, s. 29, 23 kohta) todennut sellaisen maksun osalta, joka oli peritty muuhun tarkoitukseen kuin välittömästi teurastettaviksi vietävien elävien eläinten vientihetkellä, vaikka muista kuin vietävistä eläimistä kyseistä maksua ei peritty ennen kuin ne toimitettiin teurastettaviksi, että tällaisen maksun aiheuttaa eläinten poistaminen maan karjakannasta riippumatta siitä, toimitetaanko ne vientiin vai teurastettaviksi. Yhteisöjen tuomioistuin on tämän perusteella päätellyt, että sisäinen maksu, joka peritään elävinä vietävistä eläimistä, jää vientitulleja vaikutukseltaan vastaavia maksuja koskevan kiellon soveltamisalan ulkopuolelle, jos sitä kannetaan järjestelmällisesti ja samoin perustein myös muista kuin maasta vietävistä eläimistä silloin, kun eläimet toimitetaan teurastettaviksi (em. asia Irish Creamery Milk Suppliers Association ym., tuomion 24 kohta).
29 Samalla tavoin on aiheellista päätellä, että pääasiassa kyseessä olevan maksun aiheuttaa sikojen erottaminen maan sikakannasta ja että kyseinen maksu kohdistuu Tanskassa teurastettaviksi tai elävinä vietäviksi tarkoitettuihin sikoihin. Verovelvollisuus syntyy näin ollen molemmissa tapauksissa silloin kuin eläimet poistuvat kotimaisen alkutuotannon piiristä.
30 Näin ollen sillä seikalla, että elävinä vietävistä sioista peritään maksu vientihetkellä, kun taas kotimaan markkinoilla teurastettaviksi tarkoitetuista sioista maksu peritään teurastettavaksi toimittamisen hetkellä, ei ole merkitystä, sillä taloudellisten realiteettien valossa nämä kaksi ajankohtaa vastaavat jakeluportaan samaa vaihetta, koska molemmissa tilanteissa tapahtuma liittyy sikojen poistamiseen kotimaisen alkutuotannon piiristä (ks. vastaavasti em. asia Sanders Adour ja Guyomarc'h Orthez Nutrition animale, tuomion 18 kohta ja em. asia Outokumpu, tuomion 25 kohta).
31 Lisäksi pelkästään sen perusteella, että Tanskassa teurastettavaksi toimittamisen yhteydessä maksu peritään tuottajalta, kun taas viennin yhteydessä se peritään viejältä riippumatta siitä, onko tämä tuottaja vai ei, ei voida päätellä, että jälkimmäisessä tapauksessa maksu kohdistuu vientitavaraan valtion rajojen ylittämisen vuoksi.
32 Kuten päätöksen nro 74/92  1, 2 ja 3 §:stä käy ilmi, Tanskassa teurastettaviksi luovutettujen sikojen teurastajan tehtävänä on periä maksu luovuttajalta eli tuottajalta ja suorittaa maksu rahastoon, kun taas vientisikojen osalta viejän on itse huolehdittava maksun suorittamisesta. On kohtuullista olettaa, että taloudelliset realiteetit huomioon ottaen tilanteessa, jossa viejä ei ole samalla tuottaja, maksun määrä otetaan huomioon määritettäessä ostohintaa, jota sovelletaan eläinten ostamiseen tuottajalta, ja maksu heijastuu kyseiseen hintaan.
33 On näin ollen aiheellista myöntää, että pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä oleva maksu rasittaa alkutuottajaa sellaisista mahdollisista hallinnollisista erovaisuuksista huolimatta, jotka koskevat maksun perivää ja rahastolle suorittavaa toimijaa.
34 Pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä olevan maksun laskentatapaa tarkasteltaessa on kyllä totta, että Tanskassa teurastettavista sioista perittävä maksu lasketaan teuraspainon perusteella, kun taas elävinä viedyistä sioista perittävä maksu lasketaan elopainon perusteella, mutta tältä osin on todettava ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen tavoin, että Tanskan lainsäätäjä on antanut säännöksiä korjatakseen näiden kahden tuotantoryhmän kohtelemisessa mahdollisesti syntyvät erot siten, että säännöksissä myönnetään teuras- ja elopainon keskimääräisen eron suuruinen hyvitys. Päätöksen nro 74/92  1 ja 3 §:n mukaan maksu, joka on vähintään 7 DKK sikaa kohden, on 17,50 DKK sellaisten Tanskassa teurastettujen sikojen osalta, joiden teuraspaino on enemmän kuin 100 kg, mutta elävinä vietyjen sikojen osalta tämä summa on vahvistettu koskemaan sikoja, joiden elopaino on suurempi kuin 120 kg.
35 Vaikka Nygård siis olisikin joutunut syrjinnän kohteeksi siltä osin kuin maksun määrät eivät ole missään suhteessa elävänä vietyjen sikojen tosiasiallisen arvon eivätkä maksuille asetettujen eri tavoitteiden kanssa, ei voida unohtaa sitä seikkaa, että alkutuotantoa rasittava maksu on jo luonteeltaan sellainen, että täysin riippumatta siitä, onko alkutuotannon tarkoituksena kotimaan markkinoilla tapahtuva teurastus vai elävien eläinten vienti, tuotantovaihe, jossa siat ovat, ja niiden vientitarkoitus (teurastus tai myöhempi lihottaminen) eivät vaikuta maksun suuruuden määrittämiseen.
36 Kolmanneksi Nygård väittää, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen vientisioista perittävän maksun vuoksi sikoihin liittyy kaksinkertainen maksuvelvollisuus, ellei huomioon oteta teurastukseen liittyvää verotuksellista tilannetta maahantuontivaltiossa. Hän korostaa, että elävinä Saksaan viedyt siat, jotka on siirretty kyseisen jäsenvaltion alkutuotannon piiriin, katsotaan käytännössä myynninedistämisrahastoa koskevan Saksan lain mukaisesti Saksassa kasvatetuiksi sioiksi, mistä syystä niistä peritään myöhemmän teurastuksen yhteydessä maksu, joka vastaa Tanskassa teurastettaviksi tarkoitetuista sioista Tanskassa perittävää maksua.
37 Tältä osin on korostettava, että se seikka, että elävinä vietävistä sioista peritään myöhemmin maksu, kun ne luovutetaan teurastettaviksi maahantuontivaltiossa, ei vaikuta Tanskan järjestelmän arviointiin.
38 Tässä yhteydessä on muistutettava, että tällä hetkellä voimassa olevassa yhteisön oikeudessa ei ole mitään sääntöjä, joilla pyrittäisiin estämään tällaiset maksun kaksinkertaisen perimisen vaikutukset, joita aiheutuu silloin, kun pääasiassa kyseessä olevan kaltaisia maksuja säännellään itsenäisellä kansallisella lainsäädännöllä, ja että vaikka tällaisten vaikutusten poistaminen kieltämättä olisi tavaroiden vapaan liikkuvuuden kannalta toivottavaa, se on kuitenkin mahdollista ainoastaan yhdenmukaistamalla kansalliset järjestelmät (ks. vastaavasti asia 142/77, Larsen ja Kjerulff, tuomio 29.6.1978, Kok. 1978, s. 1543, Kok. Ep. IV, s. 147, 33-35 kohta ja em. asia Scharbatke, tuomion 14 ja 15 kohta).
39 Lopuksi siltä osin kuin on kyse pääasiassa kyseessä olevan maksun tuoton käyttämisestä, ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä käy ilmi, että sen esittänyt kansallinen tuomioistuin pitää toteen näytettynä, ettei maksun tuottoa osoiteta pelkästään sellaisen toiminnan rahoittamiseen, joka hyödyttää yksinomaan kotimaan markkinoilla teurastettaviksi tarkoitettujen sikojen tuotantoa, vaan tuotolla rahoitetaan myös toimintaa, joka edistää sikoja koskevaa alkutuotantoa Tanskassa yleensä, mukaan lukien siankasvatus sikojen elävänä tapahtuvaa vientiä varten.
40 Näiden pohdintojen perusteella on aiheellista päätellä, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen maksu ei ole vientitullia vaikutukseltaan vastaava maksu, mistä syystä sitä, onko maksu yhteisön oikeuden mukainen, on tarkasteltava perustamissopimuksen 95 artiklan valossa.
Syrjivän sisäisen maksun määritteleminen
41 Kun vientituotteisiin sovellettava maksu pyritään määrittelemään perustamissopimuksen 95 artiklan valossa, on aiheellista ensinnäkin muistaa, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan kyseistä artiklaa on sovellettava siten, että siinä kielletään myös kaikki sellaisten tuotteiden syrjiminen verotuksessa, jotka on tarkoitettu muihin jäsenvaltioihin vietäviksi (ks. em. asia Larsen ja Kjerulff, tuomion 27 kohta).
42 Siltä osin kuin on kyse pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen maksun yhteensopivuudesta perustamissopimuksen 95 artiklan kanssa, on aiheellista muistaa, kuten tämän tuomion 23 kohdassa on todettu, että vaikka tällaista maksua sovelletaan erotuksetta, sitä on kuitenkin pidettävä perustamissopimuksen 95 artiklan syrjintäkiellon vastaisena, jos maksun tuoton osoittaminen tiettyyn kohteeseen hyödyttää erityisesti niitä maksun kohteena olevia kotimaisia tuotteita, jotka on jalostettu tai joita pidetään kaupan kotimaan markkinoilla, ja jos se osittain korvaa kotimaisille tuotteille koituvan verorasituksen ja saattaa siten kotimaiset vientituotteet epäedullisempaan asemaan (ks. vastaavasti asia C-266, CELBI, tuomio 2.8.1993, Kok. 1993, s. I-4337, 14 kohta). Tällaisessa tapauksessa lähtökohtaisesti laillinen vientituotteesta kannettu maksu on kiellettävä siltä osin kuin maksu korvaa osittain kotimaan markkinoilla jalostettuun tai kaupan pidettyyn tuotteeseen kohdistuvan verorasituksen, ja maksuun on tehtävä suhteellinen vähennys (ks. vastaavasti asia 94/74, IGAV, tuomio 18.6.1975, Kok. 1975, s. 699, 13 kohta; em. asia Scharbatke, tuomion 10 kohta ja em. asia UCAL, tuomion 23 kohta).
43 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on kuitenkin kansallisen tuomioistuimen tehtävä todeta mahdollisen vientituotteisiin kohdistuvan syrjinnän laajuus (ks. vastaavasti em. asia Scharbatke, tuomion 11 kohta). Kansallisen tuomioistuimen on tätä varten selvitettävä määrätyn vertailujakson osalta, missä määrin kotimaisten tuotteiden, jotka on jalostettu tai joita pidetään kaupan kotimaan markkinoilla, verotuksesta kertynyt kokonaistulo ja edut, jotka koituvat yksinomaan näiden tuotteiden hyväksi, vastaavat toisiaan määrällisesti (ks. vastaavasti mm. em. asia UCAL, tuomion 25 kohta).
44 Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä käy ilmi, että ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin pitää selvänä, että 60 prosenttia pääasiassa kyseessä olevan maksun tuotosta käytetään teurastusta ja jalostusta kotimaan markkinoilla koskevan toiminnan sekä näin jalostettujen tuotteiden kaupan pitämisen tukemiseen, mikä hyödyttää ainoastaan sikojen kasvattamista teurastettaviksi kotimaan markkinoilla, ja pelkästään 40 prosenttia maksusta saatavasta tuotosta osoitetaan sellaisen toiminnan rahoittamiseen, joka koskee alkutuotantoa ja hyödyttää samanaikaisesti elävinä vietävien sikojen ja kotimaan markkinoilla teurastettavien sikojen tuotantoa.
45 Rahasto ja Tanskan hallitus riitauttavat ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen esittämän arvion tuoton käyttämisestä. Ne väittävät ensinnäkin, että arvio perustuu sellaiseen virheelliseen lähtökohtaolettamaan, jonka mukaan elävien sikojen vientiä hyödyttää ainoastaan sellainen toiminta, joka on suoraan yhteydessä alkutuotantoon. Ne huomauttavat, että pääasiassa kyseessä olevan maksun tuotto hyödyttää Tanskan sianliha-alaa kokonaisuudessaan eikä maksun johdosta syrjitä elävinä vietävien sikojen tuotantoa, koska sillä rahoitetaan paljon erilaisia toimenpiteitä, joista on kustakin eriasteista hyötyä Tanskan sianliha-alan alkutuotannon toimijoille. Ne mainitsevat esimerkinomaisesti useita pääasiassa kyseessä olevasta maksusta saatavalla tuotolla rahoitettavia toimienpiteitä, joiden avulla on muun muassa tarkoitus ennaltaehkäistä tai hoitaa karjaeläinten tauteja taikka suojella karjaa kuljetusvaiheessa tai edistää sianlihan myyntiä ja joista myös elävien sikojen vientitoiminta hyötyy.
46 Toisaalta rahasto ja Tanskan hallitus väittävät, että sellaisten toimien, jotka ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen lähtökohtaolettaman mukaan koskevat ensisijaisesti alkutuotantoa, ja sellaisten toimien, jotka koskevat ensisijaisesti teurastusta, jalostusta ja kaupan pitämistä, välinen suhde muuttuu jatkuvasti sianliha-alan kulloistenkin tarpeiden mukaan. Ajallisesti rajattua vertailuajanjaksoa koskeva hetkellinen kuva ei anna niiden mukaan todellista tietoa maksun käyttämisestä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen tuotantoon. Sen selvittämiseksi, kohdistuuko vientituotteisiin verotuksellista syrjintää, ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen olisi perustettava näkemyksensä keskimääräisiin taloudellisiin lähtökohtiin sekä arvioitava asiaa laajemmin ja huomattavasti pidemmän vertailuajanjakson aikana.
47 Tässä yhteydessä on aiheellista huomauttaa, että ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen tehtävänä on tutkia tosiseikkoja riittävällä tavalla ja tehdä niiden perusteella päätelmänsä ja että pääasian asianosaisten ja väliintulijan on esitettävä tarvittavat selvitykset juuri ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle.
48 Jos yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön perustuvien periaatteiden soveltamisen yhteydessä kävisi ilmi, että pääasiassa kyseessä olevan maksun saajan eli rahaston maksamat etuudet hyödyttävät kotimaan markkinoilla teurastamista varten tapahtuvaa siankasvatusta suhteessa enemmän kuin sellaista toimintaa, jonka tarkoituksena on kasvattaa sikoja niiden viemiseksi toiseen jäsenvaltioon, tällaista maksua on pidettävä syrjivänä sisäisenä maksuna, joka on kielletty perustamissopimuksen 95 artiklassa, siltä osin kuin sen tuoton osoittamisella korvataan osittain maksurasitus, joka kohdistuu kotimaisilla markkinoilla teurastettaviksi kasvatettuihin sikoihin.
49 Edellä esitetyn perusteella on aiheellista vastata ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen, että maksu, jonka julkisoikeudellinen elin perii samoja perusteita soveltaen jäsenvaltiossa kasvatetuista sioista, jotka on tarkoitettu teurastettaviksi kotimaan markkinoilla tai jotka on tarkoitettu vietäviksi elävinä toisiin jäsenvaltioihin, ja josta saatava tuotto osoitetaan toimintaan, joka hyödyttää näitä molempia tuotantomuotoja, ei kuulu perustamissopimuksen 9, 12 ja 16 artiklassa tarkoitettua vientitullia vaikutukseltaan vastaavaa maksua koskevan kiellon soveltamisalaan. Tällainen maksu voidaan sen sijaan luokitella perustamissopimuksen 95 artiklassa kielletyksi syrjiväksi sisäiseksi maksuksi, jos ja siltä osin kuin maksun tuoton osoittamisesta saatavilla eduilla korvataan osittain maksurasitus, joka kohdistuu kyseisessä jäsenvaltiossa teurastettaviksi kasvatettuihin sikoihin, ja asettaa näin ollen epäedullisempaan asemaan sikojen kasvattamisen vietäviksi elävinä toisiin jäsenvaltioihin.
Toinen ennakkoratkaisukysymys
50 Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, eikö se seikka, että kansallinen maksu on tarkoitettu sellaisen tukijärjestelmän rahoittamiseen, jonka komissio on hyväksynyt valtiontukea koskevien perustamissopimuksen määräysten mukaisesti, estä kansallista tuomioistuinta arvioimasta kyseisen maksun yhteensopivuutta muiden sellaisten perustamissopimuksen määräysten kanssa, joilla on välitön oikeusvaikutus.
51 Aluksi on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 12 ja 95 artiklalla on välitön oikeusvaikutus ja niillä perustetaan yksityisille oikeuksia, joita kansallisten tuomioistuinten on suojeltava (ks. mm. em. asia Lornoy, tuomion 24 kohta).
52 Kysymykseen vastaamiseksi on aiheellista muistuttaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, joka koskee tietyn tukijärjestelmään kuuluvan maksun yhteensopivuutta sitä mahdollisesti koskevien perustamissopimuksen määräysten kanssa.
53 Yhteisöjen tuomioistuin on todennut pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen veronluonteisen maksun osalta, joka voi kuulua joko perustamissopimuksen 12 artiklan tai 95 artiklan soveltamisalaan, että tällaisesta maksusta saatavan tuoton käyttämistä kansallisten tuotteiden hyväksi voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltumattomana valtiontukena, jos perustamissopimuksen 92 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 87 artikla) soveltamisedellytykset täyttyvät, ja että asian arviointi kuuluu komission yksinomaiseen toimivaltaan, jota tämä käyttää perustamissopimuksen 93 artiklaan tätä varten otetun menettelyn mukaisesti ja yhteisöjen tuomioistuimen valvonnan alaisena (ks. em. asia Scharbatke, tuomion 18 ja 20 kohta).
54 Yhteisöjen tuomioistuin on myös täsmentänyt, että vaikka 92 ja 93 artiklassa tarkoitetussa menettelyssä komissiolla on paljon harkintavaltaa arvioidessaan sitä, soveltuuko valtiontukijärjestelmä yhteen yhteismarkkinoista johtuvien vaatimusten kanssa, perustamissopimuksen yleisestä rakenteesta seuraa, ettei kyseinen menettely saa koskaan johtaa esimerkiksi sisäisiä maksuja koskevien perustamissopimuksen erityismääräysten vastaiseen tulokseen (em. asia komissio v. Italia, tuomion 11 kohta).
55 Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Italia antamansa tuomion 8 kohdassa, vaikka toisaalta perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan ja toisaalta perustamissopimuksen 95 artiklan tavoitteet ovat samat eli niillä pyritään estämään tilanne, jossa jäsenvaltion kahden, lajiltaan erilaisen toimenpiteen, eli esimerkiksi toisaalta tuen myöntämisen ja toisaalta syrjivän maksun määräämisen, vaikutuksena on kilpailuedellytysten vääristyminen yhteismarkkinoilla, näiden määräysten soveltamisedellytykset ovat kuitenkin erilaiset ja eriytyneet kutakin kahta valtion toimenpiteiden lajia varten, joita niillä on tarkoitus säännellä, ja ne myös eroavat toisistaan oikeudellisilta seurauksiltaan, erityisesti siinä mielessä, että komissiolla on 92 ja 93 artiklan täytäntöönpanon yhteydessä paljon toiminta-alaa, toisin kuin 95 artiklan yhteydessä. Yhteisöjen tuomioistuin on päätellyt tästä seikasta, että verotukselliseen syrjintään liittyvät menettelyt eivät jää perustamissopimuksen 95 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle sillä perusteella, että niitä voidaan samanaikaisesti pitää valtiontuen rahoituskeinoina (ks. em. asia komissio v. Italia, tuomion 9 kohta ja asia 17/81, Pabst & Richarz, tuomio 29.4.1982, Kok. 1982, s. 1331, 22 kohta).
56 Siltä osin kuin on kyse erityisesti sellaisista menettelyistä, joilla voidaan tarkastella tukijärjestelmään kuuluvaa maksua erilaisten, mahdollisesti soveltuvien perustamissopimuksen määräysten valossa, yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että perustamissopimuksen 93 artiklan mukaisen menettelyn olemassaolo ei millään tavoin estä sitä, että tukijärjestelmän yhteensoveltuvuutta muiden kuin 92 artiklassa esitettyjen yhteisön sääntöjen kanssa arvioidaan EY 226 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen (ks. asia 290/83, komissio v. Ranska, tuomio 30.1.1985, Kok. 1985, s. 439, Kok. Ep. VIII, s. 39, 17 kohta) ja että kansalliset tuomioistuimet arvioivat sitä sellaisten perustamissopimuksen määräysten osalta, joilla on välitön oikeusvaikutus, (ks. vastaavasti asia 74/76, Iannelli & Volpi, tuomio 22.3.1977, Kok. 1977, s. 557, Kok. Ep. III, s. 327, 14 kohta).
57 Kansallisten tuomioistuinten mahdollisuus arvioida tukijärjestelmiä koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä perustamissopimuksen muiden artiklojen kuin 92 ja 93 artiklan valossa edellyttää, että kyseisiä yksityiskohtaisia sääntöjä voidaan arvioida erikseen eli että kyse on tukijärjestelmään liittyvistä olosuhteista tai tekijöistä, jotka eivät ole sen kohteen tai soveltamisen kannalta välttämättömiä, vaikka ne ovatkin kyseisen järjestelmän osia (ks. em. asia Iannelli & Volpi, tuomion 14 kohta).
58 Viimeksi mainitussa tapauksessa perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklassa tehty toimivallan jako ei oikeuta tekemään johtopäätöstä, että rikottaessa perustamissopimuksen muita määräyksiä, joilla on välitön oikeusvaikutus, näihin määräyksiin ei voitaisi vedota kansallisissa tuomioistuimissa ainoastaan siksi, että kyseinen tekijä on tukea koskeva yksityiskohtainen sääntö (em. asia Iannelli & Volpi, tuomion 14 kohta).
59 Tältä osin on aiheellista huomauttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisten tuomioistuinten tehtävänä on turvata yksityisten oikeussubjektien oikeudet, jos valtion viranomaiset eivät noudata perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohdan viimeisessä virkkeessä tarkoitettua tukihankkeiden toteuttamista koskevaa kieltoa, jolla on välitön oikeusvaikutus. Kun oikeussubjektit vetoavat tällaiseen noudattamatta jättämiseen ja kansalliset tuomioistuimet toteavat sen olemassaolon, näiden on tehtävä asiasta kaikki päätelmät kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti, eivätkä kansallisten tuomioistuinten ratkaisut merkitse kuitenkaan sitä, että niissä arvioitaisiin, soveltuvatko tuet yhteismarkkinoille, vaan tällainen arvioiminen kuuluu komission yksinomaiseen toimivaltaan, jonka käyttöä yhteisöjen tuomioistuin valvoo (ks. em. asia CELBI, tuomion 23 kohta; asia C-354/90, Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires ja Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, tuomio 21.11.1991, Kok. 1991, s. I-5505, Kok. Ep. XI, s. 495, 14 kohta ja asia C-39/94, SFEI ym., tuomio 11.7.1996, Kok. 1996, s. I-3547, 40 ja 42 kohta).
60 Edellä mainitussa asiassa SFEI annetun tuomion 41 kohdasta käy ilmi, että perustamissopimuksella käyttöön otetun valtiontukien valvontajärjestelmän sisälläkin kansallisilla tuomioistuimilla ja komissiolla on toisiaan täydentävät ja erilliset tehtävät, ja näin on myös sitä suuremmalla syyllä silloin, kun on kyse tukijärjestelmän rahoittamiseen tarkoitetun veronluonteisen maksun arvioinnista perustamissopimuksen muiden kuin valtiontukea koskevien määräysten valossa sellaisen mahdollisen yhteisön oikeuden vastaisen toiminnan poistamiseksi, jota ei ollut todettu perustamissopimuksen 93 artiklan mukaisessa menettelyssä.
61 Vaikka siis onkin komission tehtävänä arvioida, soveltuuko tietty tukijärjestelmä yhteismarkkinoille, koska tämä arviointi edellyttää sellaisia taloudellisten ja yhteiskunnallisten kysymysten arviointeja, jotka on tehtävä yhteisön kannalta katsoen (ks. vastaavasti asia C-156/98, Saksa v. komissio, tuomio 19.9.2000, Kok. 2000, s. I-6857, 67 kohta), ei voida kiistää sitä, että siltä osin kuin on kyse tietyn kansallisen veronluonteisen maksun tuoton jakautumisen arvioinnista, kansallisten tuomioistuinten on helpompi kerätä tarvittavat tiedot sekä arvioida edellytetyllä tavalla asiaa sellaisten tietojen perusteella, jotka yleensä käyvät ilmi maksun perivien ja avustuksia tai muita etuja myöntävien elinten kirjanpidosta ja muista hallintoasiakirjoista.
62 Kansallisten tuomioistuinten tässä yhteydessä suorittama arviointi antaa näin ollen mahdollisuuden huolehtia oikeussubjektien oikeusturvasta, joka perustuu perustamissopimuksen 12 ja 95 artiklan kaltaisen yhteisön oikeuden välittömään oikeusvaikutukseen, sekä näiden määräysten rikkomisen ollessa kyseessä korjata tilanne valtion sisäisesti lailliseksi loukkaamatta kuitenkaan perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklassa yksinomaan komissiolle varattua keskeistä roolia sen arvioinnissa, soveltuuko tietty tuki yhteismarkkinoille.
63 Lopuksi on aiheellista huomauttaa, että kuten ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen annetusta vastauksesta käy ilmi, nyt käsiteltävässä asiassa maksusta saatavan tuoton käyttämistä voidaan arvioida kokonaan erillään siitä kansallisesta maksujärjestelmästä, johon se kuuluu.
64 Edellä esitetyn perusteella on syytä todeta, että se seikka, että komissio on valtiontukea koskevien perustamissopimuksen määräysten mukaisesti hyväksynyt pääasiassa kyseessä olevan kansallisten maataloustuotteiden yleisen maksujärjestelmän, ei mitenkään estä kansallisia tuomioistuimia arvioimasta, onko tällaiseen järjestelmään kuuluva, pääasiassa kyseessä olevan kaltainen maksu yhteensopiva perustamissopimuksen 12 tai 95 artiklan kanssa erityisesti siltä osin kuin on kyse maksusta saatavan tuoton käyttämisestä.
65 Näin ollen on aiheellista vastata toiseen ennakkoratkaisukysymykseen, että se seikka, että kansallinen maksu on tarkoitettu sellaisen tukijärjestelmän rahoittamiseen, jonka komissio on hyväksynyt valtiontukea koskevien perustamissopimuksen määräysten mukaisesti, ei estä kansallista tuomioistuinta arvioimasta kyseisen maksun yhteensopivuutta muiden sellaisten perustamissopimuksen määräysten kanssa, joilla on välitön oikeusvaikutus.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
66 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Tanskan hallitukselle ja komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(kuudes jaosto)
on ratkaissut Vestre Landsretin 16.6.1999 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
1) Maksu, jonka julkisoikeudellinen elin perii samoja perusteita soveltaen jäsenvaltiossa kasvatetuista sioista, jotka on tarkoitettu teurastettaviksi kotimaan markkinoilla tai jotka on tarkoitettu vietäviksi elävinä toisiin jäsenvaltioihin, ja josta saatava tuotto osoitetaan toimintaan, joka hyödyttää näitä molempia tuotantomuotoja, ei kuulu EY:n perustamissopimuksen 9 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 23 artikla), 12 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 25 artikla) ja 16 artiklassa (kumottu Amsterdamin sopimuksella) tarkoitettua, vientitullia vaikutukseltaan vastaavaa maksua koskevan kiellon soveltamisalaan. Tällainen maksu voidaan sen sijaan luokitella EY:n perustamissopimuksen 95 artiklalla (josta on muutettuna tullut EY 90 artikla) kielletyksi syrjiväksi sisäiseksi maksuksi, jos ja siltä osin kuin maksun tuoton osoittamisesta saatavilla eduilla korvataan osittain maksurasitus, joka kohdistuu kyseisessä jäsenvaltiossa teurastettaviksi kasvatettuihin sikoihin, ja asettaa näin ollen epäedullisempaan asemaan sikojen kasvattamisen vietäviksi elävinä toisiin jäsenvaltioihin.
2) Se seikka, että kansallinen maksu on tarkoitettu sellaisen tukijärjestelmän rahoittamiseen, jonka komissio on hyväksynyt valtiontukea koskevien perustamissopimuksen määräysten mukaisesti, ei estä kansallista tuomioistuinta arvioimasta kyseisen maksun yhteensopivuutta muiden sellaisten perustamissopimuksen määräysten kanssa, joilla on välitön oikeusvaikutus.