CELEX: 62001CJ0349
Socialpolitik
Artiklarna 4 och 11 i direktiv 94/45/EG
Europeiska företagsråd
Information till och samråd med arbetstagarna i gemenskapsföretag
Skyldighet för den centrala ledningen att tillhandahålla vissa uppgifter om arbetstagarrepresentanterna

Arbeitsgericht Bielefeld har, genom beslut av den 24 juli 2001 som inkom till domstolens kansli den 17 september samma år,
med stöd av artikel 234 EG ställt två frågor om tolkningen av artiklarna 4 och 11 i rådets direktiv 94/45/EG av den 22 september
1994 om inrättandet av ett europeiskt företagsråd eller ett förfarande i gemenskapsföretag och grupper av gemenskapsföretag
för information till och samråd med arbetstagare (EGT L 254, s. 64; svensk specialutgåva, område 5, volym 6, s. 160) (nedan
kallat direktivet).
Frågorna har uppkommit i ett mål mellan Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH (företagsrådet vid bolaget ADS Anker GmbH, nedan
kallat företagsrådet) och bolaget ADS Anker GmbH (nedan kallat ADS Anker), angående det senares vägran att tillhandahålla
företagsrådet viss information som detta begärt i syfte att inrätta ett europeiskt företagsråd.
Tillämpliga bestämmelser
Gemenskapsrätten
I elfte skälet i direktivet anges följande:
”Lämpliga bestämmelser måste antas för att säkerställa att arbetstagarna i gemenskapsföretag informeras och att samråd med
dessa äger rum på rätt sätt då beslut som berör dessa arbetstagare fattas i en annan medlemsstat än den där de är anställda.”
I tolfte skälet i direktivet anges att ”[f]ör att garantera att arbetstagare i företag eller grupper av företag som bedriver
verksamhet i två eller flera medlemsstater informeras och att samråd med dessa äger rum på rätt sätt är det nödvändigt att
inrätta europeiska företagsråd eller andra lämpliga förfaranden för gränsöverskridande information till och samråd med arbetstagare”.
Trettonde skälet i direktivet har följande lydelse:
”Det är därför nödvändigt med en definition av begreppet kontrollerande företag som enbart syftar på detta direktiv och som
inte påverkar definitionen av begreppen grupp av företag eller kontroll som kan fastställas i texter som utarbetas i framtiden.”
I fjortonde skälet i direktivet anges följande:
”[Mekanismerna] för information till och samråd med arbetstagare i sådana företag eller grupper av företag måste omfatta ett
företags hela verksamhet eller, i förekommande fall, en företagsgrupps samtliga företag inom medlemsstaterna, oavsett om företaget
eller företagsgruppens kontrollerande företag har sin centrala ledning innanför eller utanför medlemsstaternas territorium.”
I artikel 1.1 och 1.2 i direktivet föreskrivs följande:
”1.

Målet med detta direktiv är att förbättra arbetstagarnas rätt till information och samråd i gemenskapsföretag och grupper
av gemenskapsföretag.
2.

För detta ändamål skall ett europeiskt företagsråd eller ett förfarande för information till och samråd med arbetstagare inrättas
i alla gemenskapsföretag och alla grupper av gemenskapsföretag, vid begäran om detta enligt förfarandet i artikel 5.1, i syfte
att ge information till och samråda med arbetstagarna på de villkor, på det sätt och med den verkan som framgår av detta direktiv.”
I artikel 2.1 a–e i direktivet föreskrivs följande:
”I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:
a)
gemenskapsföretag: alla företag med minst 1 000 arbetstagare i medlemsstaterna och minst 150 arbetstagare i var och en av
minst två medlemsstater,
b)
grupp av företag: ett kontrollerande företag och dess kontrollerade företag,
c)
grupp av gemenskapsföretag: en grupp av företag som kännetecknas av att den har
–
minst 1 000 arbetstagare i medlemsstaterna,
–
minst två av sina företag i olika medlemsstater, och
–
minst ett av sina företag med minst 150 arbetstagare i en medlemsstat och minst ett annat av sina företag med minst 150 arbetstagare
i en annan medlemsstat,
d)
arbetstagarrepresentanter: arbetstagarnas företrädare enligt nationell lagstiftning eller praxis,
e)
central ledning: den centrala ledningen i gemenskapsföretaget eller i det kontrollerande företaget i en grupp av gemenskapsföretag.”
I artikel 3.1 och 3.2 i direktivet föreskrivs följande:
”1.

I detta direktiv avses med kontrollerande företag ett företag som kan utöva ett bestämmande inflytande över ett annat företag,
det kontrollerade företaget, till exempel i kraft av äganderätt, ekonomisk delaktighet eller de regler som gäller för det
kontrollerande företaget.
2.

Om det inte finns bevis på motsatsen skall ett företag direkt eller indirekt anses kunna utöva ett bestämmande inflytande
över ett annat företag då det
a)
äger majoriteten av företagets tecknade egenkapital, eller
b)
kontrollerar majoriteten av de röster som är knutna till företagets emitterade aktiekapital, eller
c)
har rätt att utse fler än hälften av medlemmarna i företagets administrativa organ eller lednings- eller tillsynsorgan.”
I artikel 3.6 i direktivet föreskrivs att den ”lagstiftning som tillämpas för att fastställa om ett företag är ett kontrollerande
företag skall vara lagstiftningen i den medlemsstat under vilken företaget lyder”.
I artikel 4.1, 4.2 och 4.3 i direktivet föreskrivs följande:
”1.

Den centrala ledningen har ansvaret för att skapa de villkor och medel som är nödvändiga för inrättandet av ett europeiskt
företagsråd eller ett förfarande för information och samråd i gemenskapsföretag och grupper av gemenskapsföretag enligt bestämmelserna
i artikel 1.2.
2.

Då den centrala ledningen inte ligger i en medlemsstat skall den centrala ledningens representant, som vid behov skall utses
i en medlemsstat, bära det ansvar som avses i punkt 1.
Om det inte finns någon sådan representant, skall ledningen för den verksamhet eller det av företagsgruppens företag som har
flest arbetstagare i någon av medlemsstaterna, bära det ansvar som avses i punkt 1.
3.

I detta direktiv skall representanten eller representanterna eller, om det inte finns några sådana representanter, ledningen
i punkt 2 andra stycket anses vara den centrala ledningen.”
I artikel 5.1 och 5.2 i direktivet föreskrivs följande:
”1.

För att uppfylla målet i artikel 1.1 skall den centrala ledningen inleda förhandlingar om inrättandet av ett europeiskt företagsråd
eller ett informations- och samrådsförfarande, antingen på eget initiativ eller på skriftlig begäran av minst 100 arbetstagare
eller deras representanter vid minst två företag eller verksamheter i minst två olika medlemsstater.
2.

Ett särskilt förhandlingsorgan skall därför inrättas…”.
Enligt artikel 6.1 i direktivet skall ”[d]en centrala ledningen och det särskilda förhandlingsorganet … förhandla i en samarbetsvillig
anda i syfte att nå en överenskommelse om de närmare riktlinjerna för hur den information till och det samråd med arbetstagare
som avses i artikel 1.1 skall äga rum”.
I artikel 11.1–11.3 i direktivet föreskrivs följande:
”1.

Medlemsstaterna skall se till att ledningen vid ett gemenskapsföretags verksamheter och ledningen vid företag som utgör en
del av en grupp av gemenskapsföretag och som är belägna inom statens territorium samt deras arbetstagarrepresentanter eller,
i tillämpliga fall, deras arbetstagare uppfyller de förpliktelser som fastställs genom detta direktiv oavsett om den centrala
ledningen är belägen inom medlemsstatens territorium eller inte.
2.

Medlemsstaterna skall se till att företagen tillhandahåller uppgifter om det antal arbetstagare som avses i artikel 2.1 a
och 2.1 c på begäran av de parter som berörs av detta direktiv.
3.

Medlemsstaterna skall föreskriva lämpliga åtgärder som skall vidtas om det här direktivet inte följs. De skall särskilt säkerställa
att det finns relevanta administrativa eller rättsliga förfaranden för att se till att förpliktelserna till följd av direktivet
uppfylls.”
I artikel 14.1 i direktivet föreskrivs att medlemsstaterna skall anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för
att följa detta direktiv senast den 22 september 1996, eller senast den dagen se till att ledning och arbetstagare inför de
nödvändiga bestämmelserna genom ett avtal, varvid medlemsstaterna måste vidta alla nödvändiga åtgärder så att de vid alla
tillfällen kan garantera att de mål som fastställs i detta direktiv uppfylls. De skall genast underrätta kommissionen om detta.
Den nationella lagstiftningen
Direktivet har införlivats med tysk rätt genom Gesetz über Europäische Betriebsräte av den 28 oktober 1996 (lag om europeiska
företagsråd, BGBl. 1996 I, s. 1548) (nedan kallad EBRG).
Enligt 2 § första stycket EBRG är denna lag tillämplig på företag som utövar sin verksamhet inom gemenskapen och har sitt
säte i Tyskland liksom på företagsgrupper i gemenskapen där det kontrollerande företaget har sitt säte i Tyskland.
2 § andra stycket EBRG har följande lydelse:
”Om den centrala ledningen inte finns i en medlemsstat utan det föreligger en lokal ledning för de företag eller verksamheter
som är belägna i medlemsstaterna, är förevarande lag tillämplig från den tidpunkt då denna lokala ledning återfinns i Tyskland.
För det fall det inte föreligger någon lokal ledning, är förevarande lag tillämplig om den centrala ledningen utser en verksamhet
eller ett företag som sin representant i Tyskland. Om det inte har utsetts någon representant, är förevarande lag tillämplig
när verksamheten eller företaget har etablerats i Tyskland och det är i detta land som det största antalet anställda finns
jämfört med företagets övriga verksamheter eller övriga företag i gruppen i medlemsstaterna. Ovannämnda verksamheter och företag
skall anses utgöra centrala ledningar.”
3 § andra stycket EBRG innehåller en definition av begreppet grupp av gemenskapsföretag som motsvarar definitionen i artikel
2.1 c i direktivet.
5 § EBRG, som antagits för att införliva artikel 11 i direktivet, har följande lydelse:
”1.

Den centrala ledningen skall, på begäran av arbetstagarrepresentanterna, lämna information till dessa om det genomsnittliga
antalet anställda och hur dessa är fördelade över medlemsstaterna, företagen och verksamheterna samt om strukturen i företaget
eller gruppen av företag.
2.

Ett företagsråd eller ett centralt företagsråd kan göra gällande den rätt som framgår av punkt 1 ovan gentemot den lokala
ledningen i verksamheten eller företaget, som är skyldig att från den centrala ledningen inhämta den information och de handlingar
som är nödvändiga för de efterfrågade upplysningarna.”
6 § EBRG innehåller en definition av begreppet kontrollerande företag som motsvarar definitionen i artikel 3 i direktivet.
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Det framgår av begäran om förhandsavgörande att ADS Anker, ett företag med säte i Tyskland, ingår i en grupp av gemenskapsföretag
i den mening som avses i artikel 2.1 c i direktivet (nedan kallad företagsgruppen Anker).
Bolaget Anker BV, som är etablerat i Nederländerna, äger samtliga aktier i ADS Anker och andra bolag som ingår i företagsgruppen
Anker. Dessa andra bolag är etablerade i Sverige, Norge, Danmark, Finland, Förenade kungariket, Nederländerna, Österrike,
Frankrike, Belgien och Ungern. Anker BV:s moderbolag, Anker Systems GmbH, är etablerat utanför gemenskapens territorium, i
Schweiz.
Enligt begäran om förhandsavgörande är företaget RIVA i Förenade kungariket det bolag i företagsgruppen Anker som har flest
arbetstagare i någon av medlemsstaterna i den mening som avses i artikel 4.2 andra stycket i direktivet. Bolaget har ungefär
1 000 anställda, och förvärvades av Anker BV i slutet av år 1999.
Enligt den nationella domstolen skall således den centrala ledningen anses vara antingen företaget RIVA, enligt artikel 4.2
andra stycket och 4.3 i direktivet, eller Anker BV, som är den centrala ledningen i det kontrollerande företaget i den mening
som avses i artiklarna 2.1 e och 3.1 i direktivet.
I företagsgruppen Anker har det varken inrättats något europeiskt företagsråd eller något informations- och samrådsförfarande.
Företagsrådet i ADS Anker har begärt att det bolaget i enlighet med 5 § andra stycket EBRG skall tillhandahålla sådan information
som anges i 5 § första stycket i samma lag och uppgifter om namnen på de organ för arbetstagarrepresentation och deras företrädare
som skall delta i inrättandet av ett europeiskt företagsråd som representant för arbetstagarna i företaget eller i de företag
som kontrolleras av detta.
ADS Anker har invänt att det inte är möjligt att efterkomma denna begäran, då såväl Anker BV som moderbolaget Anker Systems
GmbH har vägrat att utlämna den begärda informationen. Bolaget har dessutom anfört att det anser att EBRG inte ger en rätt
till information som kan göras gällande mot andra företag i gruppen som är etablerade i andra medlemsstater.
Efter detta avslag på sin begäran om information väckte företagsrådet talan vid Arbeitsgericht Bielefeld.
Arbeitsgericht Bielefeld konstaterade att arbetsgivaren inte kan nöja sig med att endast upplysa företagsrådet om att det
självt måste skaffa sig den begärda informationen genom att gå igenom handelsregister eller liknande. Den centrala ledningen
har ansvaret för att skapa de villkor som är nödvändiga för inrättandet av ett europeiskt företagsråd eller ett förfarande
för information och samråd.
Arbeitsgericht Bielefeld har även hänvisat till vad ADS Anker anfört om att det inte förmår lämna den begärda informationen,
eftersom bolaget Anker BV liksom moderbolaget Anker Systems GmbH har vägrat att lämna den nödvändiga informationen för att
ADS Anker skall kunna informera arbetstagarna.
Arbeitsgericht Bielefeld konstaterar att EBRG är en nationell lag, som därmed inte är tillämplig utanför tyskt territorium.
Den medför därmed inga skyldigheter att lämna information till företag som är etablerade i Tyskland för de företag som ingår
i gruppen och som inte är etablerade i Tyskland.
Enligt Arbeitsgericht Bielefeld innebär detta emellertid inte att arbetsgivaren inte skall anses kunna lämna den information
som arbetstagarna begärt, om arbetsgivaren med stöd av den lagstiftning som antagits för att införliva direktivet i andra
medlemsstater kan tvinga den centrala ledningen i en annan medlemsstat att lämna den nödvändiga informationen till företag
i gruppen som är etablerade i Tyskland.
Direktivet innehåller dock, enligt Arbeitsgericht Bielefeld, inte någon uttrycklig bestämmelse om någon sådan horisontell
rätt till information för ett företag som ingår i en företagsgrupp i förhållande till den centrala ledningen i en annan medlemsstat.
Arbeitsgericht Bielefeld ansåg att utgången av målet var beroende av tolkningen av direktivet. Den beslutade därför att förklara
målet vilande och att ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1.
Medför … direktiv 94/45…, särskilt artiklarna 4 och 11 i detta, att ett företag som har sitt säte i Förenade kungariket och
som anses utgöra den centrala ledningen enligt artikel 4.2 andra stycket och 4.3 i direktivet, eller ett företag som är etablerat
i Nederländerna som utgör den centrala ledningen i det kontrollerande företaget enligt artikel 2.1 e och artikel 3.1 i direktivet,
har en skyldighet att till ett annat företag som är etablerat i Förbundsrepubliken Tyskland och som tillhör samma företagsgrupp,
utge information om de företag som tillhör företagsgruppen och deras juridiska form, hur arbetstagarna företräds och det genomsnittliga
antalet arbetstagare samt deras fördelning på medlemsstater och företag?
2.
Om den första frågan besvaras jakande, omfattar skyldigheten att utge information även information om namnet på de organ för
arbetstagarrepresentation och deras företrädare som skall delta i inrättandet av ett europeiskt företagsråd, som representanter
för arbetstagarna i företaget eller i de företag som kontrolleras av detta?”
Bedömning av tolkningsfrågorna
Yttranden vid domstolen
När det inledningsvis gäller frågan huruvida direktivet medför en skyldighet för den centrala ledningen eller den presumerade
centrala ledningen att lämna viss information som är nödvändig för inrättandet av ett europeiskt företagsråd till ett annat
företag i samma företagsgrupp, har företagsrådet, den tyska regeringen och kommissionen anfört att den centrala ledningen
enligt artikel 4 i direktivet har ansvaret för att skapa de villkor och medel som är nödvändiga för inrättandet av ett europeiskt
företagsråd i gemenskapsföretag och grupper av gemenskapsföretag. För att direktivet inte skall förlora sin ändamålsenliga
verkan är det nödvändigt att den centrala ledningen i ett företag eller en företagsgrupp har en skyldighet att tillhandahålla
arbetstagarrepresentanterna information som gör det möjligt för dem att avgöra huruvida ett europeiskt företagsråd skall inrättas
i företaget eller företagsgruppen, och, om så är fallet, huruvida ett särskilt förhandlingsorgan skall inrättas.
Enligt företagsrådet följer det såväl av direktivet som av det syfte som eftersträvas med upprättandet av ett europeiskt företagsråd,
det vill säga gränsöverskridande information till och samråd med arbetstagare, att den centrala ledningen enligt 5 § andra
stycket EBRG är skyldig att tillhandahålla sådan information, trots att den inte omfattas av dess geografiska tillämpningsområde.
Om tillämpningen av 5 § andra stycket EBRG vore begränsad till det tyska territoriet skulle det försvåra för arbetstagarnas
företrädare att erhålla den information som behövs för att inrätta ett europeiskt företagsråd. Direktivets syfte skulle då
endast svårligen kunna uppfyllas, och då till priset av tidsförlust, försvårat förfarande och onödiga kostnader.
Kommissionen har beträffande den centrala ledningens skyldigheter enligt artikel 4 i direktivet anfört att oavsett vilken
medlemsstat som berörs spelar det ingen roll huruvida arbetstagarna i gruppen utövar sin lagliga rätt till att erhålla information
gentemot den centrala ledningen eller via ett företag i gruppen, såsom är fallet i Tyskland.
ADS Anker har anfört att även om direktivets syfte är att göra det möjligt att inrätta europeiska företagsråd kan detta inte
medföra att ett företag skall tvingas väcka talan mot det företag som kontrollerar det.
Om företagsrådet i det kontrollerade företaget inte kan erhålla den information som behövs för att lägga fram en sådan begäran
som avses i artikel 5.1 i direktivet från ett annat kontrollerat nationellt företag i samma företagsgrupp, till följd av att
det företaget inte har tillgång till dessa uppgifter, måste det kräva denna information från det kontrollerande företaget
i denna grupp i enlighet med de nationella bestämmelser som antagits för att införliva direktivet med nationell rätt.
Vad för det andra gäller arten av den information som den centrala ledningen eller den presumerade centrala ledningen skall
tillhandahålla till följd av den informationsplikt som föreskrivs i direktivet, har såväl företagsrådet som den tyska regeringen
anfört att denna, med hänsyn till direktivets innebörd och syfte, skall ges en vidsträckt innebörd.
Enligt företagsrådet omfattar rätten till information de uppgifter som behövs för att avgöra huruvida ett europeiskt företagsråd
skall inrättas i företaget eller företagsgruppen. Arbetstagarrepresentanterna skall även kunna erhålla de uppgifter de behöver
för att lägga fram en begäran i syfte att inrätta ett europeiskt företagsråd enligt artikel 5 i direktivet, och för att inrätta
ett särskilt förhandlingsorgan i detta syfte. Den omständigheten att en begäran om inrättande av ett europeiskt företagsråd
skall läggas fram av arbetstagarna eller deras representanter från minst två medlemsstater för att ett särskilt förhandlingsorgan
skall inrättas medför att dessa måste ha uppgifter om andra organ som företräder arbetstagarna och om deras medlemmar.
ADS Anker har gjort gällande att information angående namnet på organ för arbetstagarrepresentation och deras företrädare
inte är nödvändig för att sätta i gång förhandlingsförfarandet för inrättande av ett europeiskt företagsråd enligt artikel
5.1 i direktivet.
Med hänvisning till domen i det ovannämnda målet Bofrost*, har kommissionen anfört att när den domstol som mottagit en begäran
om information anser att information angående namnet på de organ för arbetstagarrepresentation och på deras företrädare som
skall delta i inrättandet av ett europeiskt företagsråd, som representanter för arbetstagarna i företaget eller i de företag
som kontrolleras av detta, är en del av den information som är nödvändig för att inleda förhandlingar i syfte att inrätta
ett sådant företagsråd eller ett informations- och samrådsförfarande med arbetstagarna, så ankommer det på företag som ingår
i företagsgruppen att tillhandhålla de interna organen för arbetstagarrepresentation som begär det de uppgifter i detta avseende
som det förfogar över eller kan få tillgång till.
Domstolens bedömning
Enligt elfte skälet i direktivet, liksom artikel 1.2 i detsamma, är direktivets syfte att säkerställa att arbetstagarna i
gemenskapsföretag eller grupper av gemenskapsföretag informeras och att samråd med dessa äger rum på rätt sätt då beslut som
berör dessa arbetstagare fattas i en annan medlemsstat än den där de är anställda.
Det följer av direktivets allmänna uppbyggnad att gränsöverskridande information till och samråd med arbetstagare huvudsakligen
skall säkerställas genom ett system för förhandlingar mellan den centrala ledningen och arbetstagarrepresentanterna (domen
i det ovannämnda målet Bofrost*, punkt 29, och av den 13 januari 2004 i mål C-444/00, Kühne & Nagel, REG 2004, s. I-0000,
punkt 40).
I detta syfte skall ett europeiskt företagsråd eller ett förfarande för information till och samråd med arbetstagare inrättas
i alla gemenskapsföretag och alla grupper av gemenskapsföretag, vid begäran om detta enligt förfarandet i artikel 5.1 i direktivet.
Enligt artikel 5.1 i direktivet skall den centrala ledningen i en grupp av gemenskapsföretag inleda förhandlingar om inrättandet
av ett europeiskt företagsråd, antingen på eget initiativ eller på skriftlig begäran av minst 100 arbetstagare eller deras
representanter vid minst två företag eller verksamheter i minst två olika medlemsstater.
Det särskilda förhandlingsorganet, som är ett organ som företräder arbetstagarna och som upprättats enligt artikel 5.2 i direktivet,
och den centrala ledningen skall enligt artikel 6.1 i direktivet förhandla i en samarbetsvillig anda i syfte att nå en överenskommelse
om de närmare riktlinjerna för hur ett europeiskt företagsråd skall inrättas.
Domstolen har fastslagit att det, för att säkerställa direktivets ändamålsenliga verkan, är nödvändigt att det säkerställs
att de berörda arbetstagarna får tillgång till den information som gör det möjligt för dem att avgöra huruvida de har rätt
att begära att förhandlingar inleds mellan den centrala ledningen och arbetstagarrepresentanterna. En sådan rätt till information
utgör nämligen en nödvändig förutsättning för att det skall kunna fastställas att det föreligger ett gemenskapsföretag eller
en grupp av gemenskapsföretag, vilket i sig är en nödvändig förutsättning för att ett europeiskt företagsråd eller ett förfarande
för gränsöverskridande information till och samråd med arbetstagare skall kunna inrättas (domarna i de ovannämnda målen Bofrost*,
punkterna 32 och 33, och Kühne & Nagel, punkt 46).
Vad beträffar inrättandet av ett sådant företagsråd ankommer det enligt artikel 4.1 i direktivet på den centrala ledningen
att skapa de villkor och medel som är nödvändiga för ett sådant inrättande. Detta ansvar innefattar skyldigheten att tillhandahålla
arbetstagarrepresentanterna den information som är nödvändig för att inleda förhandlingar om inrättandet av ett europeiskt
företagsråd (se domen i det ovannämnda målet Kühne & Nagel, punkterna 49 och 51).
Den centrala ledningen i den mening som avses i artikel 3.1 och 3.2 i direktivet är den centrala ledningen för det kontrollerande
företaget, det vill säga det företag som kan utöva ett bestämmande inflytande över övriga, kontrollerade, företag i gruppen.
Det är det företaget som till följd av detta bestämmande inflytande har möjlighet att begära den information som är nödvändig
för att inleda sådana förhandlingar från andra företag som ingår i gruppen, och att lämna den vidare till arbetstagarrepresentanterna
(se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Kühne & Nagel, punkterna 52 och 54).
För att säkerställa uppfyllandet av direktivets syfte att arbetstagarna skall ha rätt att få tillgång till denna information
föreskrivs vidare även att när den centrala ledningen inte ligger i en medlemsstat skall dess skyldigheter enligt artikel
4.1 i direktivet, enligt artikel 4.2 första respektive andra stycket, fullgöras av den centrala ledningens representant i
en medlemsstat eller, om sådan saknas, av ledningen för den verksamhet eller det av företagsgruppens företag som har flest
arbetstagare i någon av medlemsstaterna, det vill säga den presumerade ledningen.
I syfte att säkerställa direktivets ändamålsenliga verkan har övriga företag i gruppen som är belägna i medlemsstaterna en
skyldighet att bistå den presumerade centrala ledningen med att uppfylla skyldigheten enligt artikel 4.1 i direktivet. Rätten
att erhålla nödvändig information från den presumerade centrala ledningen innebär att ledningarna för övriga företag i gruppen
har en skyldighet att tillhandahålla den centrala ledningen denna information som de har tillgång till eller som de har möjlighet
att få tillgång till (domen i det ovannämnda målet Kühne & Nagel, punkt 59).
I förevarande mål är huvudfrågan huruvida även den centrala ledningen eller den presumerade centrala ledningen enligt direktivet
är skyldig att tillhandahålla ett kontrollerat företag i gruppen den information som är nödvändig för att inleda förhandlingar
om inrättande av ett europeiskt företagsråd, när den ifrågavarande begäran om information har framställts av arbetstagarrepresentanter
vid det kontrollerade företaget, och huruvida ett sådant företag enligt direktivet har rätt att kräva att det tillhandahålls
denna information.
Det följer både av direktivets syfte och av dess uppbyggnad att den centrala ledningens eller den presumerade centrala ledningens
skyldigheter enligt artikel 4.1 i direktivet skall tolkas så att de innefattar såväl skyldigheten att direkt tillhandhålla
arbetstagarrepresentanterna den information som är nödvändig för att inleda förhandlingar om inrättandet av ett europeiskt
företagsråd, som skyldigheten att lämna sådan information till arbetstagarrepresentanterna via ett företag som ingår i gruppen,
från vilket dessa representanter först begärde denna information.
Varje annan tolkning av de skyldigheter som den centrala ledningen eller den presumerade centrala ledningen har enligt artikel
4.1 i direktivet skulle minska den ändamålsenliga verkan som domstolen hänvisat till i domarna i de ovannämnda målen Bofrost*
och Kühne & Nagel.
Direktivet syftar nämligen till att ålägga samtliga företag som ingår i gruppen skyldigheter som skall underlätta inrättandet
av europeiska företagsråd (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Bofrost*, punkterna 31 och 35). Såsom
domstolen slagit fast innebär ändamålet med direktivet att de skyldigheter som föreskrivs i detta skall uppfyllas på ett sätt
som gör det möjligt för de berörda arbetstagarna eller deras representanter att få tillgång till den information som är nödvändig
för att de skall kunna bedöma huruvida de har rätt att begära att förhandlingar inleds (domen i det ovannämnda målet Bofrost,
punkt 38).
En restriktiv tolkning av den skyldighet som föreskrivs i artikel 4.1 i direktivet med den innebörden att den endast gäller
i situationer där arbetstagarrepresentanterna begär information direkt från den centrala ledningen eller den presumerade centrala
ledningen skulle medföra en omotiverad begränsning av tillämpningsområdet för denna bestämmelse och för direktivet, och skulle
också kunna avhålla arbetstagarna från att utnyttja sina rättigheter enligt direktivet.
Artikel 4.1 i direktivet medför således såväl en skyldighet att direkt till arbetstagarrepresentanterna lämna viss information
inför inrättandet av ett europeiskt företagsråd, som en skyldighet att lämna sådan information till arbetstagarrepresentanterna
via det företag i gruppen som har mottagit en begäran därom.
Vidare skall medlemsstaterna enligt artikel 14.1 i direktivet vidta alla nödvändiga åtgärder så att de vid alla tillfällen
kan garantera att de mål som fastställs i detta direktiv uppfylls. De skall enligt artikel 11.3 i direktivet vidta lämpliga
åtgärder om direktivet inte följs. De skall särskilt säkerställa att det finns relevanta administrativa eller rättsliga förfaranden
för att se till att skyldigheterna enligt direktivet uppfylls. Syftet med direktivet medför att medlemsstaterna är skyldiga
att vidta alla nödvändiga åtgärder för att till fullo säkerställa att de förpliktelser som följer av artiklarna 4.1 och 11.1
genomförs (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Kühne & Nagel, punkt 61).
När det gäller arten av den information som den centrala ledningen eller den presumerade centrala ledningen skall tillhandahålla
till följd av denna informationsskyldighet skall det inledningsvis framhållas att det i artikel 11.2 i direktivet uttryckligen
anges att medlemsstaterna skall se till att företagen tillhandahåller uppgifter om det antal arbetstagare som avses i artikel
2.1 a och 2.1 c på begäran av de parter som berörs av direktivet.
Dessutom föreligger det en skyldighet för ledningarna för övriga företag i gruppen som är belägna i medlemsstaterna att tillhandahålla
den presumerade centrala ledningen information som är nödvändig för att inleda förhandlingar om inrättandet av ett europeiskt
företagsråd och som de har tillgång till eller som de har möjlighet att få tillgång till (domen i det ovannämnda målet Kühne
& Nagel, punkterna 64 och 69).
Såsom slutligen framgår i punkt 58 ovan innebär ändamålet med direktivet att de skyldigheter som föreskrivs i detta skall
uppfyllas på ett sätt som gör det möjligt för de berörda arbetstagarna eller deras representanter att få tillgång till den
information som är nödvändig för att de skall kunna bedöma huruvida de har rätt att begära att förhandlingar inleds och, i
förekommande fall, på ett korrekt sätt formulera sin begäran i detta hänseende (domen i det ovannämnda målet Bofrost*, punkt
38).
Härav följer att information om företagen och verksamheterna i gruppen, deras rättsliga form, uppbyggnaden av deras företrädare,
det genomsnittliga antalet arbetstagare och fördelningen av dessa mellan olika medlemsstater får krävas om denna information
är nödvändig för att kunna inleda förhandlingar om inrättandet av ett europeiskt företagsråd enligt artikel 5.1 i direktivet
(se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Kühne & Nagel, punkt 70). Detsamma gäller information angående
namnet på de organ för arbetstagarrepresentation och på deras företrädare som i egenskap av representanter för arbetstagarna
i företaget eller i de företag som kontrolleras av detta skall delta i inrättandet av ett europeiskt företagsråd.
Det ankommer på nationell domstol att på grundval av samtliga uppgifter den förfogar över avgöra huruvida den begärda informationen
är nödvändig för att inleda sådana förhandlingar som avses i artikel 5.1 i direktivet.
Mot denna bakgrund skall tolkningsfrågorna besvaras på så sätt att artiklarna 4.1 och 11 i direktivet skall tolkas så, att
medlemsstaterna är skyldiga att ålägga ett företag som är etablerat inom deras territorium och som utgör den centrala ledningen
i en grupp av gemenskapsföretag i den mening som avses i artiklarna 2.1 e och 3.1 i direktivet, eller den presumerade centrala
ledningen i den mening som avses i artikel 4.2 andra stycket i direktivet, en skyldighet att tillhandahålla ett annat företag
i samma grupp som är etablerat i en annan medlemsstat den information som har begärts från detta företag av arbetstagarrepresentanterna
där, när detta företag inte har tillgång till den informationen och den är nödvändig för att inleda förhandlingar om inrättande
av ett europeiskt företagsråd.
Rättegångskostnader
De kostnader som har förorsakats den tyska regeringen och kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen,
är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett
led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (andra avdelningen)
– angående de frågor som genom beslut av den 24 juli 2001 ställts av Arbeitsgericht Bielefeld – följande dom:
Artiklarna 4.1 och 11 i rådets direktiv 94/45/EG av den 22 september 1994 om inrättandet av ett europeiskt företagsråd eller
ett förfarande i gemenskapsföretag och grupper av gemenskapsföretag för information till och samråd med arbetstagare skall
tolkas så, att medlemsstaterna är skyldiga att ålägga ett företag som är etablerat inom deras territorium och som utgör den
centrala ledningen i en grupp av gemenskapsföretag i den mening som avses i artiklarna 2.1 e och 3.1 i direktivet, eller den
presumerade centrala ledningen i den mening som avses i artikel 4.2 andra stycket i direktivet, en skyldighet att tillhandahålla
ett annat företag i samma grupp som är etablerat i en annan medlemsstat den information som har begärts från detta företag
av arbetstagarrepresentanterna där, när detta företag inte har tillgång till den informationen och den är nödvändig för att
inleda förhandlingar om inrättandet av ett europeiskt företagsråd.
Skouris
Gulmann
Puissochet
Macken
Colneric
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 15 juli 2004.
R. Grass
V. Skouris
Justitiesekreterare
Ordförande
–
Rättegångsspråk: tyska.