CELEX: 62008CJ0408
Fellebbezés
Közösségi védjegy
40/94/EK rendelet
Az 55. cikk (1) bekezdésének a) pontja és a 7. cikk (1) bekezdésének c) pontja
Védjegy feltétlen törlési okon alapuló törlése iránti kérelem benyújtásához fűződő érdek
Ügyvédi iroda
A »COLOR EDITION« szómegjelölés
Leíró elemeket tartalmazó szóvédjegy leíró jellege

Fellebbezésében a Lancôme parfums et beauté & Cie SNC (a továbbiakban: Lancôme) az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága T-160/07. sz., Lancôme kontra OHIM – CMS Hasche Sigle (COLOR EDITION) ügyben 2008. július 8-án hozott azon ítéletének (
EBHT 2008., II-1733. o.
; a továbbiakban: megtámadott ítélet) hatályon kívül helyezését kéri, amellyel az Elsőfokú Bíróság elutasította a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) második fellebbezési tanácsának hozott azon határozata ellen benyújtott keresetét, amely törölte a COLOR EDITION szóvédjegyet a kozmetikai és sminktermékek vonatkozásában.
Jogi háttér
A közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20-i 40/94/EK tanácsi rendelet (
HL 1994. L 11., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet 1. kötet 146. o.; a továbbiakban: rendelet) 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja a következőképpen rendelkezik:
„A megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha
[…]
c)
kizárólag olyan jelekből vagy adatokból áll, amelyeket a forgalomban az áru vagy a szolgáltatás fajtája, minősége, mennyisége, rendeltetése, értéke, földrajzi származása, előállítási vagy teljesítési ideje, illetve egyéb jellemzője feltüntetésére használhatnak.”
A rendelet 55. cikkének (1) bekezdése a következőképpen szól:
„A közösségi védjegyoltalom megszűnésének megállapítására vagy a védjegy törlésére irányuló kérelmet nyújthat be a Hivatalhoz (OHIM):
a)
az 50. és 51. cikk alapján bármely természetes vagy jogi személy, vagy a gyártókat, előállítókat, szolgáltatást nyújtókat, forgalmazókat vagy fogyasztókat képviselő bármely csoport vagy szervezet, amely a reá irányadó jogszabályi rendelkezések szerint saját nevében perelhet és perelhető;
b)
az 52. cikk (1) bekezdése alapján a 42. cikk (1) bekezdésében említett személy;
c)
az 52. cikk (2) bekezdése alapján az említett rendelkezés szerinti korábbi jog jogosultja vagy az, aki az érintett tagállam nemzeti jogszabályai alapján a szóban forgó jogok gyakorlására jogosult.”
A rendelet 51. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint a közösségi védjegyet az OHIM-hoz benyújtott kérelem alapján törölni kell, ha az említett védjegy lajstromozására a 7. cikkben foglalt rendelkezések megsértésével került sor.
A rendelet 42. cikkének (1) bekezdése megjelöli azon személyeket, akik a védjegy lajstromozásával szemben viszonylagos kizáró okra hivatkozva felszólalhatnak, míg ugyanezen rendelet 52. cikke a viszonylagos törlési okokat határozza meg.
A jogvita előzményei
2002. december 9-én a Lancôme a „COLOR EDITION” szómegjelölés közösségi védjegyként való lajstromozása iránti kérelmet nyújtott be az OHIM-hoz.
A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15-i Nizzai Megállapodás szerinti 3. osztályba tartozó árukkal kapcsolatban tették, az alábbi leírással: „Kozmetikai és sminktermékek”.
Az említett bejelentés tárgyát képező védjegyet 2004. február 11-én lajstromozták.
2004. május 12-én a Norton Rose Vieregge ügyvédi iroda e lajstromozás törlése iránti kérelmet nyújtott be az OHIM-hoz a rendelet 51. cikke (1) bekezdésének a) pontja és a 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja alapján.
2005. december 21-én az OHIM törlési osztálya elutasította e kérelmet.
2006. február 9-én a CMS Hasche Sigle ügyvédi iroda, mint a Norton Rose Vieregge jogutódja fellebbezést nyújtott be a törlési osztály határozata ellen.
2007. február 26-i határozatával az OHIM második fellebbezési tanácsa helyt adott a fellebbezésnek. Egyrészt megállapította, hogy a fellebbezés elfogadható, másrészt pedig hogy a „COLOR EDITION” szómegjelölés a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében leíró jellegű, ebből következően a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján nem alkalmas a megkülönböztetésre.
Az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás és a megtámadott ítélet
Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2007. május 7-én érkezett kérelmével a Lancôme fellebbezést nyújtott be az OHIM második fellebbezési tanácsa határozatának hatályon kívül helyezése iránt.
Keresete alátámasztásául a Lancôme három jogalapot hozott fel, melyek a rendelet 55. cikke (1) bekezdése a) pontjának, a 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának és a 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértéséből eredtek.
A megtámadott ítéletben az Elsőfokú Bíróság elutasította az említett keresetet, és a Lancôme-ot kötelezte a költségek megfizetésére.
Az Elsőfokú Bíróság a rendelet 55. cikke (1) bekezdésének szó szerinti és teleologikus elemzése nyomán elutasította az első felhozott jogalapot, mivel megállapította, hogy a feltétlen törlési okon alapuló törlés iránti kérelmeket illetően e cikk a kérelmező számára mindössze annyit ír elő, hogy jogi személy legyen, vagy perelhető legyen és perelhessen, ugyanakkor nem írja elő számára az eljáráshoz fűződő érdekének bizonyítását.
E tekintetben az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 25. pontjában többek között megállapította, hogy a rendelet 55. cikke (1) bekezdéséből az következik, hogy a jogalkotó lehetővé kívánta tenni minden olyan természetes és jogi személy vagy csoport számára, amely perelhet és perelhető, hogy feltétlen törlési ok alapján törlési kérelmet nyújthasson be, míg a viszonylagos kizáró okon alapuló törlési kérelmek esetében kifejezetten korlátozta a törlést kérelmezők körét.
Ezen elemzést erősíti – a megtámadott ítélet 26. cikkében foglalt megállapítások szerint – az a tény, hogy ellentétben a viszonylagos kizáró okokkal, amelyek csak bizonyos korábbi jogok jogosultjainak magánérdekeit védik, a feltétlen kizáró okok különféle közérdekeken alapulnak, és e közérdekek védelme céljából a rájuk való hivatkozás jogát az eljárni jogosult személyek lehető legszélesebb köre számára biztosítani kell.
Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 35. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy – tekintve, hogy nem vitatott, hogy a CMS Hasche Sigle jogi személynek tekinthető – a fellebbezési tanács helyesen nyilvánította elfogadhatónak a CMS Hasche Sigle kérelmét.
A második felhozott jogalapot érintően az Elsőfokú Bíróság ugyanígy kimondta, hogy a fellebbezési tanács nem tévedett annak megállapításakor, hogy a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében a COLOR EDITION szóvédjegy leíró jellegű. E tekintetben úgy vélte, hogy a védjegy összességében kellően közvetlen és konkrét kapcsolatban áll az általa érintett kozmetikai és sminktermékekkel.
Ilyen körülmények között az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 48. és 49. pontjában többek között megállapította, hogy a „COLOR EDITION” megjelölést kizárólag olyan jelzések alkotják, amelyek a szóban forgó áruk egyes jellemzőinek megjelölésére szolgálhatnak, és az az érintett vásárlóközönség körében nem kelt olyan benyomást, amely elegendően távol esik a szóelemek egyszerű egybeírása által keltett benyomástól.
Végül emlékeztetve arra, hogy ahhoz, hogy a megjelölés ne legyen közösségi védjegyként lajstromozható, már az is elegendő, ha a feltétlen kizáró okoknak akár az egyike fennáll, az Elsőfokú Bíróság elutasította a keresetet anélkül, hogy vizsgálta volna az eléterjesztett harmadik jogalapot.
A felek kérelmei
A Lancôme azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, utasítsa el az OHIM törlési osztályának határozata ellen benyújtott fellebbezést, az OHIM-ot kötelezze az Elsőfokú Bíróság és a Bíróság előtt felmerült költségek viselésére, és hogy a CMS Hasche Sigle-t kötelezze az OHIM előtti fellebbezési eljárás során felmerült költségek viselésére.
Az OHIM kéri a fellebbezés elutasítását és a Lancôme kötelezését a költségek viselésére.
A fellebbezésről
A Lancôme fellebbezése alátámasztására formailag két jogalapra hivatkozik, amelyek egyrészt a rendelet 55. cikke (1) bekezdése a) pontjának, másrészt a 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának az Elsőfokú Bíróság általi megsértésén alapulnak.
A rendelet 55. cikke (1) bekezdése a) pontjának megsértésen alapuló első jogalapról
Első jogalapjában Lancôme azt kifogásolja, hogy az Elsőfokú Bíróság elismerte, hogy valamely ügyvédi iroda jogosult a közösségi védjegy törlése iránti kérelem saját nevében való benyújtására. E jogalap két részre tagolódik. A Lancôme elsőként lényegében azt adja elő, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen értelmezte a rendelet 55. cikke (1) bekezdésének a) pontját, amikor megállapította, hogy közösségi védjegy törlése iránti, feltétlen törlési okra alapozott kérelem benyújtásához nem szükséges az eljáráshoz fűződő érdek. Másodsorban kifejti, hogy a saját érdekében és nevében eljáró ügyvédi iroda ilyen kérelem benyújtására vonatkozó lehetősége összeegyeztethetetlen az ügyvédi szakma uniós szinten elfogadott szerepével.
A rendelet 55. cikke (1) bekezdése a) pontjának téves értelmezésén alapuló első jogalap első részéről az eljáráshoz fűződő érdeket illetően
– A felek érvei
A Lancôme előadja, hogy az
actio popularis
teljes egészében idegen az uniós jogtól. Bár az EK 230. cikk, amely a kereset benyújtásához megköveteli a felperes személyes és közvetlen érintettségét, a jelen ügyben közvetlenül nem alkalmazható, a rendelet 55. cikke (1) bekezdésének a) pontja – a Lancôme szerint – az uniós jogban általában érvényesülő elvekre tekintettel értelmezendő. Ezenkívül minden jogrend különbséget tesz a jogképesség és perképesség között, ez utóbbi pedig feltételezi az eljáráshoz fűződő érdeket. Azon tényből, hogy a jogalkotó nem követel meg kifejezetten ilyen érdeket, nem vezethető le az, hogy az nem is szükséges.
Az Elsőfokú Bíróság által a közigazgatási eljárás és a bírósági kereset között tett különbségtétel nem helytálló, mivel nem fogadható el, hogy a közigazgatási hatóság előtti fellépéshez való jog szélesebb, mint az e hatóság határozatai ellen irányuló kereset uniós bírósághoz való benyújtásához fűződő jog.
Ugyanígy nem helytálló a feltétlen törlési okok és a viszonylagos törlési okok között az Elsőfokú Bíróság által alkalmazott különbségtétel, mivel e különbségtételből nem vezethető le, hogy a feltétlen törlési okon alapuló kérelem benyújtásához egyáltalán nem szükséges érdeket igazolni.
Ami a leíró védjegy lajstromozásának a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében vett megtagadását illeti, az e kizáró okot megalapozó közérdek a kérelmező vagy a védjegyjogosult mindazon versenytársának – az ítélkezési gyakorlatban elismert – érdeke, amelyeknek a saját áruik vagy szolgáltatásaik leíró megjelölésének használatához való jogát meg kell védeni a versenytárs által jogellenesen megszerzett lajstromozásokkal szemben. Következésképpen csak a kérelmező tényleges vagy lehetséges versenytársaiként ténylegesen vagy lehetségesen elszenvedett korlátozás teszi lehetővé e kizáró ok érvényesítését.
Ezen értelmezést erősíti a rendelet 55. cikke (1) bekezdésének a) pontjába foglalt egyértelmű szabály, amely a törlés iránti kérelem benyújtásához való jogot megnyitja a gyártókat, előállítókat, szolgáltatást nyújtókat, forgalmazókat vagy fogyasztókat képviselő bármely csoport, azaz azon személyek előtt, akiket a védjegy szabálytalansága miatt hibás lajstromozás érinthet.
A Lancôme ebből arra következtet, hogy a rendelet 55. cikke (1) bekezdésének a) pontja úgy értelmezendő, hogy a rendelet a jogképességen kívül megköveteli, hogy a kérelmező ténylegesen vagy lehetségesen gazdaságilag érintett legyen, és így tényleges vagy lehetséges gazdasági érdek fűződjön a vitatott védjegy törléséhez. Márpedig nem ez a helyzet a kozmetikai termékekre vonatkozó közösségi védjegy törlését kérő ügyvédi iroda esetében.
Az OHIM válaszában hangsúlyozza, hogy a hozzá benyújtott törlés iránti kérelmekre csak a rendelet és a végrehajtási rendelet vonatkoznak, és hogy a rendelet 55. cikke (1) bekezdésének a) pontja egyértelműen felhatalmaz minden személyt a törlés iránti kérelem benyújtására.
Az OHIM szerint a Lancôme tévesen értelmezi a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjában meghatározott feltétlen kizáró okokat megalapozó közérdekre vonatkozó ítélkezési gyakorlatot. Ezen érdek ugyanis nem csak a gazdasági szereplőknek a leíró megjelölések használatához fűződő érdeke, hanem minden személy – akár gazdasági szereplő, akár nem – ahhoz fűződő érdeke, hogy a leíró megjelölést ne birtokolja kizárólag egyetlen vállalkozás. Ezt erősíti meg egyébiránt azon tény is, hogy a megjelölés leíró képességét arra tekintettel kell megítélni, hogy milyen képet alkot róla az érintett vásárlóközönség, amely nem korlátozódik az érintett ágazat gazdasági szereplőire, mivel mindenekelőtt magában foglal minden végső fogyasztót és felhasználót.
Az OHIM szerint a Lancôme a rendelet 55. cikke (1) bekezdésének a) pontját is tévesen értelmezi. A „csoportokra” vonatkozó ottani hivatkozás csak kiegészíti azon személyek listáját, akiknek a törlés iránti kérelme elfogadható. Az említett cikk azon csoportokat hatalmazza fel ilyen kérelem benyújtására, amelyek perelhetnek és perelhetők, de a nemzeti jogszabályok szerint nem rendelkeznek jogi személyiséggel.
– A Bíróság álláspontja
Valamely közösségi védjegy törlése iránti kérelemnek az OHIM-hoz történő benyújtására való jogosultságra nem vonatkoznak a bírósági keresetekre alkalmazandó, és rájuk jellemző elfogadhatósági szabályok. E tekintetben az Elsőfokú Bíróság téves jogalkalmazás nélkül állapította meg a megtámadott ítélet 32. pontjában, hogy a rendelet 55. cikke (1) bekezdésének a) ponta értelmében vett, törlés iránti kérelem nem bírósági, hanem közigazgatási eljárás alá tartozik, és az említett ítélet 30. pontjában ezen indokból állapította meg többek között, hogy az EK 230. cikkre vonatkozó ítélkezési gyakorlat sem közvetlenül, sem analógia útján nem releváns a jelen ügyben.
Ami az azon kérdésre adandó választ illeti, hogy a rendelet 55. cikke (1) bekezdésének a) pontja a törlés iránti kérelem elfogadhatóságát az eljáráshoz fűződő érdek bizonyításától teszi-e függővé, az Elsőfokú Bíróság pontosan értelmezte az említett cikket.
Kétségtelen ugyanis elsőként, hogy – amint azt az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 21. pontjában megállapította – a rendelet 55. cikke (1) bekezdésének a) pontja nem említ semmilyen, eljáráshoz fűződő érdeket.
Ezenkívül – amint azt az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 22–25. pontjában lényegében megállapította – a rendelet 55. cikke (1) bekezdésének a) pontja úgy rendelkezik, hogy a feltétlen törlési okon alapuló törlés iránti kérelmet bármely természetes vagy jogi személy, vagy a gyártókat, előállítókat, szolgáltatást nyújtókat, forgalmazókat vagy fogyasztókat képviselő bármely csoport vagy szervezet benyújthatja, amely saját nevében perelhet és perelhető, ugyanakkor ezen 55. cikk (1) bekezdésének a viszonylagos törlési okon alapuló törlés iránti kérelemekre vonatkozó b) és c) pontja az ilyen kérelem benyújtásának jogát meghatározott, az eljáráshoz fűződő érdekkel rendelkező személyek számára tartja fenn. Az Elsőfokú Bíróság ebből helyesen következtetett arra, hogy e cikk rendszeréből az következik, hogy a jogalkotó a törlés iránti kérelmet benyújtó személyek körét a második esetben korlátozni kívánta, az elsőben ugyanakkor nem.
Végül az is megfelelő, hogy az Elsőfokú Bíróság lényegében azt állapította meg a megtámadott ítélet 26. pontjában, hogy amíg a lajstromozás viszonylagos kizáró okai csak bizonyos korábbi jogok jogosultjainak érdekeit védik, a lajstromozás feltétlen kizáró okai az őket megalapozó közérdek védelmét szolgálják, ami megmagyarázza, hogy a rendelet 55. cikke (1) bekezdésének a) pontja a kérelmező számára nem írja elő az eljáráshoz fűződő érdek bizonyítását.
Egyébiránt alaptalan a Lancôme azon érve, amely szerint a rendelet 55. cikke (1) bekezdésének a) pontja úgy értelmezendő, hogy a rendelet a vitatott védjegy törléséhez fűződő tényleges vagy lehetséges gazdasági érdeket ír elő, ahhoz hogy e védjegy törlése iránti kérelmet be lehessen nyújtani az OHIM-hoz.
Egyrészt ugyanis ellentétben azzal, amit a Lancôme állít, az ilyen értelmezést nem erősíti a szóban forgó 55. cikk (1) bekezdésnek a) pontjában az azon gyártókra, előállítókra, szolgáltatást nyújtókra, forgalmazókra vagy fogyasztókat képviselő csoportokra vagy szervezetekre való hivatkozás, amelyek a rájuk irányadó jogszabályi rendelkezések szerint saját nevükben perelhetnek és perelhetők. E felsorolásnak – amely egyébiránt magában foglalja a fogyasztókat, akiknek gazdasági érdeket általánosan nem lehet tulajdonítani – célja mindössze az, hogy az ilyen jellegű csoportokat – amelyek bár a rájuk vonatkozó nemzeti jogszabályok szerint perelhetnek és perelhetők, de nincs jogi személyiségük – felvegye azon személyek listájára, amelyek e rendelkezés értelmében törlés iránti kérelmet nyújthatnak be az OHIM-hoz.
Másrészt a Lancôme által hivatkozott, C-108/97. és C-109/97. sz., Windsurfing Chiemsee egyesített ügyekben 1999. május 4-én hozott ítéletből (
EBHT 1999., I-2779. o.
) nem következik az ilyen értelmezés. Ezen ítéletnek a 25. pontjában a Bíróság ugyanis azt állapította meg, hogy a közérdek megköveteli, hogy azon áruk és szolgáltatások leíró megjelöléseit vagy jelzéseit, amelyekkel kapcsolatban a lajstromozást kérik, mindenki szabadon használhassa. Ebből következően valamely védjegy lajstromozása – leíró jellege miatt való – kizárásának okát megalapozó közérdek nem kizárólag a kérelmező vagy a védjegy jogosultja azon versenytársainak az érdeke, akik valamilyen korlátozást valószínűleg szenvednek, és akiknek ezért tényleges vagy lehetséges gazdasági érdeke fűződik a vitatott védjegy törléséhez, hanem mindenki érdekéről van szó.
Az előzőekből következik, hogy a Lancôme által az első jogalap e részének alátámasztására előadott érvek nem megalapozottak, és ezért azokat el kell utasítani.
Az első jogalap második részéről, amely azon alapul, hogy az ügyvédi szakma szerepével összeegyeztethetetlen az ügyvédi iroda azon joga, hogy saját érdekében és nevében az OHIM-hoz védjegy törlése iránti kérelmet nyújtson be
– A felek érvei
A Lancôme előadja, hogy a megtámadott ítéletet mindenesetre akkor is hatályon kívül kell helyezni, ha a Bíróság a rendelet 55. cikke (1) bekezdése a) pontjának az övétől eltérő értelmezését fogadná el, mivel az ügyvédi iroda azon joga, hogy saját érdekében és nevében közösségi védjegy törlése iránti kérelmet nyújtson be, összeegyeztethetetlen az ügyvédi szakma uniós szinten elfogadott szerepével.
Az uniós jogban az ügyvédi szakmának mindig is szerepe volt az igazságszolgáltatásban való közreműködés. A Bíróság alapokmányának 19. cikke az ügyvédi szakma e fogalmán alapszik, amely az ítélkezési gyakorlatból, többek között a 155/79. sz., AM & S Europe kontra Bizottság ügyben 1982. május 18-án hozott ítélet (
EBHT 1982., 1575. o.
) 24. pontjából is következik.
Az OHIM az első jogalap e második részének a Bíróság alapokmánya 113. cikke (2) bekezdésének értelmében vett elfogadhatatlanságára hivatkozik, mivel az OHIM előtti kérelmezői minőség és az ügyvédi minőség összeegyeztethetőségének kérdése nem merült fel az Elsőfokú Bíróság előtt.
– A Bíróság álláspontja
Bár a rendelet 55. cikke (1) bekezdése a) pontjának megsértésére alapozott jogalap egyik részéről van szó, meg kell állapítani, hogy a jogalap e része nem e rendelkezésen, hanem ettől független, más jogszabályokon alapszik.
Egyrészt ugyanis a jogalap e részének alátámasztására kifejtett érvelés megfogalmazásából magából kitűnik, hogy a Lancôme arra az esetre terjesztette elő a jogalap említett részét, ha a Bíróság nem fogadja el a Lancôme értelmezését a rendelet 55. cikke (1) bekezdésének a) pontjával kapcsolatban, mivel a megtámadott ítéletet a Lancôme szerint „mindenesetre”, az állítólagos téves értelmezéstől eltérő indokok alapján hatályon kívül kell helyezni.
Másrészt az előterjesztett, ügyvédi szakmára vonatkozó indokok nem kapcsolódnak a rendelet 55. cikke (1) bekezdésének a) pontjához. Ez utóbbi egyébiránt nem tartalmaz az e szakma gyakorlására alkalmazandó szabályokat, amelyeket különleges uniós szabályok hiányában főszabály szerint minden egyes tagállam maga állapíthat meg (lásd ebben az értelemben a C-3/95. sz., Reisebüro Broede ügyben 1996. december 12-én hozott ítélet [EBHT 1996., I-6511. o.] 37. pontját, valamint a C-309/99. sz., Wouters és társai ügyben hozott ítélet [EBHT 2002., I-1577. o.] 99. pontját).
Következésképpen az első jogalap második része valójában a rendelet 55. cikke (1) bekezdése a) pontjának megsértésére alapított jogalaptól eltérő jogalap.
Márpedig az Elsőfokú Bíróság előtt nem merült fel e jogalap, és mivel nem valamely bírósági kereset, hanem az OHIM-hoz benyújtott kérelem elfogadhatóságáról van szó, e jogalap nem minősül imperatív jogalapnak, amelyet az Elsőfokú Bíróságnak hivatalból kellene vizsgálnia.
Az ilyen jogalap elfogadhatatlan, mivel a fellebbezés keretében a Bíróság hatásköre az első fokon megtárgyalt jogalapokról hozott jogi döntés megítélésére korlátozódik (lásd ebben az értelemben többek között a C-266/05. P. sz., Sison kontra Tanács ügyben 2007. február 1-jén hozott ítélet [EBHT 2007., I-1233. o.] 95. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Ez alapján az első jogalap második részét, és következésképpen az első jogalapot el kell utasítani.
A rendelet 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának megsértésén alapuló második jogalapról
A felek érvei
E jogalappal a Lancôme azt kifogásolja, hogy az Elsőfokú Bíróság téves szempontokat alkalmazott a „COLOR EDITION” megjelölés szótársításként való minősítése során.
Az ítélkezési gyakorlat szerint ahhoz, hogy az ilyen összetételű védjegy leíró jellegűnek minősüljön, meg kell vizsgálni, hogy a választott kifejezések és a társításuk ismertek és megszokottak-e az érintett vásárlóközönség szokásos nyelvhasználatában. A Lancôme szerint az Elsőfokú Bíróság annak megállapításával, hogy a csak leíró elemekből álló védjegy maga is leíró jellegű, hacsak nincs érzékelhető eltérés a bejelentett védjegy és az azt alkotó elemek egyszerű összessége között, megszegte a Bíróság C-383/99. P. sz., Procter & Gamble kontra OHIM ügyben 2001. szeptember 20-án hozott ítéletében (
EBHT 2001., I-6251. o.
) kimondott elvet. Ezen elv szerint ugyanis az Elsőfokú Bíróságnak inkább azt kellett volna vizsgálnia, hogy van-e érzékelhető eltérés a szótársítás és az érintett fogyasztói csoport szokásos nyelvhasználata között az áruk és szolgáltatások megjelölését vagy alapvető jellemzőiket illetően.
Ezenkívül az Elsőfokú Bíróság vizsgálata egyetlen olyan tényen sem alapult, amely az érintett vásárlóközönség nyelvhasználatára vonatkozott.
Az OHIM lényegében azt válaszolja, hogy a Lancôme azzal érvelve, hogy valamely megjelölés csak akkor leíró, ha az érintett vásárlóközönség nyelvhasználatában ismert és szokásos, nem vesz tudomást a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének d) pontja és 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja közötti különbségről. Ez utóbbi alkalmazása szempontjából közömbös, hogy a vitatott szószerkezet az érintett vásárlóközönség nyelvhasználatában ismert és szokásos-e, vagy sem, mivel e rendelkezés azon megjelölésekre is alkalmazandó, amelyeket a jövőben rendszerint alkalmazhatnak az érintett áruk vagy szolgáltatások bemutatására.
Így a fent hivatkozott Procter & Gamble kontra OHIM ügyben a Bíróság mindössze azt vizsgálta, hogy a „baby-dry” szóösszetétel nyelvtani szerkezete annak használatát a jövőben valószínűvé teszi-e. A „COLOR EDITION” megjelölés leíró jellegének az Elsőfokú Bíróság által elvégzett vizsgálata ezenkívül összhangban van az ezen ítéletet követő ítélkezési gyakorlattal.
Egyébiránt a Lancôme, azt kifogásolva, hogy az Elsőfokú Bíróság nem tényekre alapozta a határozatát, valójában a tények Elsőfokú Bíróság általi értékelését kívánta vitássá tenni, így az OHIM szerint e jogalaprész elfogadhatatlan. A jogalaprész ezenkívül nyilvánvalóan megalapozatlan, mivel azon kérdés, hogy a kozmetikai termékek fogyasztói a szokásos nyelvhasználatukban jelenleg használnak-e olyan kifejezést, mint a „COLOR EDITION”, nem releváns.
A Bíróság álláspontja
Az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy általános szabály szerint az olyan alkotóelemek puszta kombinációja, amelyek mindegyike leíró jellegű a bejelentésben szereplő áruk vagy szolgáltatások jellemzői tekintetében, vélelmezhetően maga is leíró jellegű az említett jellemzők tekintetében a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében. Ugyanakkor lehetséges, hogy az ilyen kombináció nem leíró jellegű e rendelkezés értelmében, amennyiben az az említett alkotóelemek összevonása által keltett benyomástól kellőképpen távoli benyomást kelt (lásd a C-363/99. sz., Koninklijke KPN Nederland ügyben 2004. február 12-én hozott ítélet [EBHT 2004., I-1619. o.] 98. és 99. pontját, a C-265/00. sz. Campina Melkunie ügyben hozott ítélet [EBHT 2004., I-1699. o.] 39. és 40. pontját, valamint a C-273/05. P. sz., OHIM kontra Celltech ügyben hozott ítélet [EBHT 2007., I-2883. o.] 77. és 78. pontját).
Következésképpen az olyan összetett szóból álló védjegy, amely alkotóelemeinek mindegyike leíró jellegű a védjegybejelentésben foglalt áruk és szolgáltatások jellemzőire nézve, az említett szempontokat érintően maga is leíró, kivéve ha a szó és az azt alkotó elemek egyszerű összetétele között érzékelhető eltérés áll fenn; ami úgy lehetséges, hogy az említett áruk vagy szolgáltatások vonatkozásában szokatlan összetétele jellegének köszönhetően a megalkotott szó kellően távoli benyomást kelt az azt alkotó elemek által hordozott jelentések egyszerű összekapcsolása által keltett benyomástól, és ezáltal meghaladja az említett elemek összetételét (lásd a fent hivatkozott Koninklijke KPN Nederland ügyben hozott ítélet 100. pontját, és a fent hivatkozott Campina Melkunie ügyben hozott ítélet 41. pontját.
A jelen esetben az Elsőfokú Bíróság, miután megállapította, hogy a „COLOR EDITION” megjelölést kizárólag olyan jelzések alkotják, amelyek a szóban forgó áruk egyes jellemzőinek megjelölésére szolgálhatnak, az említett ítélet 49. pontjában úgy ítélt, hogy a „color” és az „edition” szavak társítása az angol nyelv szótani szabályainak fényében nem szokatlan, hanem gyakori szószerkezetnek tekinthető, és hogy a bejelentett védjegy tehát az érintett vásárlóközönség körében nem kelt olyan benyomást, amely elegendően távol esik a szóelemek egyszerű egybeírása által keltett benyomástól, és amely alkalmas lenne azok értelmének vagy tartalmának megváltoztatására.
Amint azt a főtanácsnok az indítványa 98. pontjában megállapította, ezen érvelés – a jelen ítélet 61. és 62. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatra tekintettel – nem minősül téves jogalkalmazásnak.
Így a Lancôme által a második jogalap keretében megfogalmazott kifogások nem megalapozottak, következésképpen a második jogalapot el kell utasítani.
Az eddigi megfontolások összességéből következik, hogy a fellebbezést teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
A Bíróság eljárási szabályzata 69. cikkének 2. §-a alapján, amely rendelkezés e szabályzat 118. cikke értelmében a fellebbezési eljárásra is alkalmazandó, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Lancôme-ot, mivel pervesztes lett, az OHIM kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:

1)
A Bíróság a fellebbezést elutasítja.

2)
A Bíróság a Lancôme parfums et beauté & Cie SNC-t kötelezi a költségek viselésére.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.