CELEX: 61995CJ0077
Ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring
Direktiv 79/7/EØF
Den erhvervsaktive befolkning

Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 14. februar 1995, indgaaet til Domstolen den 15. marts 1995, har Hanseatisches Oberlandesgericht, Bremen, i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt fem praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring (EFT 1979 L 6, s. 24, herefter "direktivet") samt vedroerende fortolkningen af faellesskabsretlige principper om offentlige organers erstatningsansvar.
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst i forbindelse med en begaering om fri proces under en sag, som Bruna-Alessandra Zuechner har anlagt mod sin mands sygekasse i anledning af sygekassens afslag paa at betale hende for den sygepleje, hun yder sin mand.
3 Det fremgaar af hovedsagen, at Gerhard Zuechner, som tidligere var erhvervsaktiv, blev lammet ved en ulykke. Hans tilstand kraever, at han faar hjaelp baade til behandling og til almindelig pleje og hjemmehjaelp i Sozialgesetzbuch V' s forstand (den tyske lov om social sikring, V. bog, herefter "SGB V"). Hans kone tager sig af alle disse former for pleje af ham.
4 Gerhard Zuechner' s sygekasse yder oekonomisk hjaelp til almindelig pleje og hjemmehjaelp. Med hensyn til behandling har kassen derimod paaberaabt sig § 37, stk. 3, i SGB V, der har foelgende ordlyd: "Der bestaar kun et krav paa hjemmesygepleje i det omfang, der ikke er en person i husstanden, der kan pleje og passe den syge."
5 Bruna-Alessandra Zuechner er af den opfattelse, at denne bestemmelse er i strid med direktivet. Hun har paa grund af sin trangssituation indgivet ansoegning til Landgericht Bremen om fri proces med henblik paa derefter at anlaegge sag mod sygekassen med paastand om erstatning. Ansoegningen er blevet afslaaet ved kendelse af 20. januar 1994, som sagsoegeren har kaeret til Oberlandesgericht, Bremen. I sin foerste kendelse af 30. juni 1994 fandt Oberlandesgericht, at lovbestemmelsen ikke indebar forskelsbehandling, men tog ikke stilling til, om Bruna-Alessandra Zuechner tilhoerte den erhvervsaktive befolkning i direktivets forstand. Da der ikke var tilstraekkelig udsigt til, at sagsoegeren ville faa medhold under det paataenkte soegsmaal, var en af betingelserne for at tilkende fri proces ikke opfyldt, og Oberlandesgericht gav derfor ikke kaerende medhold.
6 Paa foranledning af en begaering om fornyet behandling ophaevede Oberlandesgericht sin kendelse af 30. juni 1994 og forelagde ved en ny kendelse af 14. februar 1995 Domstolen foelgende spoergsmaal, der skal goere det muligt for Oberlandesgericht at vurdere, om der er tilstraekkelig udsigt til, at Bruna-Alessandra Zuechner vil faa medhold under det paataenkte soegsmaal:
"1) Skal sagsoegeren, idet hun er gift med den plejekraevende forsikrede person, henregnes til den erhvervsaktive befolkning i den i direktivets artikel 2 anvendte betydning?
2) Forskelsbehandles sagsoegeren i direktivets forstand som kvinde paa grund af § 37, stk. 3, i SGB V uanset denne bestemmelses koensneutrale affattelse?
3) Har sagsoegeren, der ikke er forsikret hos sagsoegte, direkte krav, eller har kun hendes mand som forsikringstager saadanne krav?
4) Haefter sagsoegte som statsorgan (Ersatzkasse) selv, eller hvem haefter i stedet for sagsoegte?
5) Er det offentlige i henhold til faellesskabsretten erstatningsansvarligt uden culpa, eller kan det offentlige kun ifalde ansvar paa grundlag af § 839 i Buergerliches Gesetzbuch sammenholdt med artikel 34 i Grundgesetz?"
7 Med sit foerste spoergsmaal oensker Oberlandesgericht oplyst, om begrebet "erhvervsaktiv befolkning" i direktivets artikel 2 skal fortolkes saaledes, at det omfatter en person som Bruna-Alessandra Zuechner, fordi hun er gift med en plejekraevende forsikret person. Den forelaeggende ret har naermere beskrevet omstaendighederne ved sit spoergsmaal, idet den har oplyst, at efter rettens opfattelse skal Bruna-Alessandra Zuechner ikke henregnes til den erhvervsaktive befolkning i den i direktivets artikel 2 anvendte betydning, men at en udvidende fortolkning er mulig, idet hun yder sin handicappede mand en pleje, der gaar langt ud over, hvad der maa anses for normalt i et aegteskab.
8 Ifoelge artikel 2 finder direktivet anvendelse paa "den erhvervsaktive befolkning, herunder selvstaendige erhvervsdrivende, arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende, der midlertidigt er uden arbejde paa grund af sygdom, ulykke eller ufrivillig arbejdsloeshed, og personer, der soeger arbejde, samt paa arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende, der er fratraadt med alderdoms- eller invalidepension".
9 Hverken i de skriftlige indlaeg eller i forklaringen under retsmoedet har Bruna-Alessandra Zuechner bestridt, at hun ikke udoevede nogen erhvervsaktivitet, da hendes mand blev ramt af ulykken. Hun har imidlertid gjort gaeldende, at hun tilhoerer den erhvervsaktive befolkning i den i direktivets artikel 2 anvendte betydning, idet hun yder en pleje, som hun har maattet uddanne sig for at udfoere, og denne pleje paa grund af sin art og sit omfang svarer til erhvervsaktivitet og ville skulle ydes af plejepersonale mod betaling eller paa et hospital, hvis hun ikke ydede plejen. Kommissionen stoetter denne argumentation.
10 Sygekassen, den tyske regering og Det Forenede Kongeriges regering er derimod af den opfattelse, at Bruna-Alessandra Zuechner ikke skal henregnes til den erhvervsaktive befolkning i direktivets forstand, idet hun ikke udoevede nogen erhvervsaktivitet inden sygeplejen. Ifoelge Det Forenede Kongeriges regering er det endvidere ikke muligt at henfoere en person, der udfoerer pleje, til den erhvervsaktive befolkning i direktivets forstand alene paa grund af omfanget af den pleje, hun yder.
11 Det bemaerkes, at begrebet erhvervsaktiv befolkning i direktivets artikel 2 er meget bredt og omfatter personer, der arbejder, personer, der soeger arbejde, og personer, hvis arbejde eller arbejdssoegning er blevet afbrudt paa grund af en af de i direktivets artikel 3 naevnte omstaendigheder. Endvidere har Domstolen fastslaaet, at en person stadig tilhoerer den erhvervsaktive befolkning, selv naar en af omstaendighederne i artikel 3 er indtraadt i forhold til en slaegtning i opadstigende linje, og den paagaeldende af den grund har vaeret noedsaget til at afbryde sin erhvervsaktivitet (dom af 24.6.1986, sag 150/85, Drake, Sml. s. 1995), naar omstaendigheden indtraeder i en arbejdssoegningsperiode, der foelger umiddelbart efter en periode uden erhvervsaktivitet (dom af 11.7.1991, sag C-31/90, Johnson, Sml. I, s. 3723), og naar den paagaeldende har beskaeftigelse, der anses for ubetydelig, fordi den bestaar i under femten timers ugentligt arbejde, og vederlaget ikke overstiger en syvendedel af gennemsnitsmaanedsloennen (domme af 14.12.1995, sag C-317/93, Nolte, Sml. I, s. 4625, og sag C-444/93, Megner og Scheffel, Sml. I, s. 4741).
12 Direktivet finder derimod ikke anvendelse paa personer, som ikke er erhvervsaktive og ikke soeger beskaeftigelse, eller paa personer, hvis erhvervsaktivitet eller arbejdssoegning ikke er blevet afbrudt paa grund af en af de i direktivets artikel 3 naevnte omstaendigheder (jf. dom af 27.6.1989, forenede sager 48/88, 106/88 og 107/88, Achterberg-te Riele m.fl., Sml. s. 1963, praemis 13, og ovennaevnte dom i Johnson-sagen, praemis 20). Domstolen har saaledes fastslaaet, at en person, som er ophoert med sin erhvervsaktivitet for at tage sig af opdragelsen af sine boern, ikke er omfattet af direktivets anvendelsesomraade (ovennaevnte dom i Johnson-sagen, praemis 19).
13 Det foelger heraf, at begrebet "erhvervsaktivitet", som ligger til grund for udtrykket "den erhvervsaktive befolkning" i direktivets artikel 2, kun kan forstaas som i det mindste omfattende en oekonomisk aktivitet, dvs. en aktivitet, der udoeves mod betaling af et vederlag i vid forstand.
14 Det maa erkendes, at en person kan vaere noedsaget til at benytte ydelser fra en tredjemand, naar personen ikke eller ikke laengere selv er i stand til at udfoere en given aktivitet, det vaere sig uddannelse af boern, husligt arbejde, administration af private goder eller endog simple handlinger i dagligdagen. Saadanne aktiviteter kraever for stoerstedelens vedkommende en vis kunnen eller sagkundskab, er af et ikke ringe omfang og maa udfoeres af en tredjemand mod betaling, hvis ikke en anden person ° et familiemedlem eller andre ° paatager sig det frivilligt.
15 Det foelger heraf, at hvis der blev anlagt den fortolkning, at begrebet "den erhvervsaktive befolkning" omfatter familiemedlemmer, som udoever en aktivitet uden vederlag til fordel for et andet medlem af familien, med den begrundelse, at denne aktivitet kraever en vis kunnen eller sagkundskab, er af en saerlig art eller af et ikke ringe omfang, eller maatte udfoeres af en tredjemand mod betaling, hvis ikke familiemedlemmet gjorde det, ville det medfoere, at direktivets anvendelsesomraade ville blive udvidet helt ubegraenset, skoent artikel 2 netop har til formaal at afgraense anvendelsesomraadet.
16 Det foerste spoergsmaal skal derfor besvares med, at direktivets artikel 2 skal fortolkes saaledes, at den ikke omfatter en person, som uden vederlag udoever en aktivitet, der bestaar i at passe sin handicappede aegtefaelle, uanset hvor omfattende denne aktivitet er, og hvilken kunnen eller sagkundskab det kraever at udfoere den, naar den paagaeldende hverken er ophoert med sin erhvervsaktivitet eller har afbrudt sin arbejdssoegning for at udoeve denne aktivitet.
17 Under hensyn til besvarelsen af det foerste spoergsmaal er det ufornoedent at besvare de oevrige spoergsmaal, som den forelaeggende ret har stillet.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
18 De udgifter, der er afholdt af den tyske regering, Det Forenede Kongeriges regering og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedroerende det foerste spoergsmaal, der er forelagt af Hanseatisches Oberlandesgericht, Bremen, ved kendelse af 14. februar 1995, for ret:
Artikel 2 i Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring skal fortolkes saaledes, at den ikke omfatter en person, som uden vederlag udoever en aktivitet, der bestaar i at passe sin handicappede aegtefaelle, uanset hvor omfattende denne aktivitet er, og hvilken kunnen eller sagkundskab det kraever at udfoere den, naar den paagaeldende hverken er ophoert med sin erhvervsaktivitet eller har afbrudt sin arbejdssoegning for at udoeve denne aktivitet.