CELEX: 62006TJ0187
Kopienas augu šķirņu aizsardzība
Augu šķirne "SUMCOL 01"
Pieteikuma par Kopienas aizsardzību noraidīšana
Reģistrācijai pieteiktās augu šķirnes atšķirtspējas neesamība

Atbilstošās tiesību normas
Atbilstoši Padomes 1994. gada 27. jūlija Regulas (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību (
OV L 227, 1. lpp.
) 6. pantam Kopienas augu šķirņu aizsardzību piešķir šķirnēm, kas ir noteiktas [atšķirīgas], viendabīgas, stabilas un jaunas.
Atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 7. pantam:
“1.   Šķirni uzskata par atšķirīgu, ja to var skaidri atšķirt no jebkuras citas šķirnes, salīdzinot ar izteiktajām īpašībām, kas iegūtas no konkrētā genotipa vai genotipu kombinācijas, no jebkuras citas šķirnes, par kuras esamību ir vispār zināms pieteikuma iesniegšanas datumā, kas noteikts, ievērojot 51. pantu.
2.   Kādas citas šķirnes esamība ir jāuzskata par vispār zināmu tad, ja datumā, kas noteikts, ievērojot 51. pantu:
a)
tā bijusi augu šķirņu aizsardzības objekts vai bijusi reģistrēta oficiālajā augu šķirņu reģistrā Kopienā vai jebkurā dalībvalstī, vai jebkurā attiecīgas kompetences starpvalstu organizācijā;
b)
bijis iesniegts pieteikums augu šķirņu aizsardzības piešķiršanai vai reģistrēšanai šādā oficiālā reģistrā, paredzot, ka pa to laiku, pamatojoties uz pieteikumu, aizsardzība piešķirta vai reģistrēta.
Īstenošanas noteikumos, ievērojot 114. pantu, kā piemērus turpmāk var norādīt gadījumus, ko uzskata par vispār zināmiem.”
Atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 55. panta 1. punktam ar grozījumiem, ja pēc sākotnējās pārbaudes Kopienas Augu šķirņu birojs (KAŠB) nav atklājis nekādus šķēršļus Kopienas augu šķirņu aizsardzības piešķiršanai, tad tas nodrošina, lai vismaz vienā no dalībvalstīm kompetentā iestāde vai iestādes (pārbaudes birojs vai biroji), veiktu tehnisko pārbaudi saistībā ar atbilstību 7., 8. un 9. pantā izklāstītajiem nosacījumiem.
Atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 56. panta 1. punktam, ja vien tehnisko pārbaudi attiecībā uz atbilstību 7., 8. un 9. pantā izklāstītajiem nosacījumiem neorganizē citādi, pārbaudes biroji tehniskās pārbaudes nolūkā veic izmēģinājumus ar šķirnes kultūru vai uzņemas jebkuru citu vajadzīgo izpēti.
Atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 61. panta 2. punkta b) apakšpunktam KAŠB noraida pieteikumu Kopienas augu šķirņu aizsardzības piešķiršanai, ja, pamatojoties uz pārbaudes ziņojumu saskaņā ar 57. pantu, tas secina, ka nav izpildīti 7., 8. un 9. pantā izklāstītie nosacījumi.
Atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 62. pantam, ja KAŠB uzskata, ka pārbaudes rezultāti ir pietiekami, lai pieņemtu lēmumu par pieteikumu, un ka nav šķēršļu 59. un 61. panta izpratnē, tas piešķir Kopienas augu šķirņu aizsardzību.
Atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 67. pantam pārsūdzēt var tos KAŠB lēmumus, kas pieņemti cita starpā saskaņā ar 61. un 62. pantu.
Atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 70. pantam:
“1.   Ja [KAŠB] institūcija, kas ir sagatavojusi lēmumu, uzskata pārsūdzību [apelācijas sūdzību] par pieņemamu un pamatotu, [KAŠB] lēmumu labo. To nepiemēro gadījumos, kad pārsūdzības [apelācijas sūdzības] iesniedzējam iebilst cita pārsūdzības [apelācijas] procesā iesaistīta puse.
2.   Ja lēmumu neizlabo viena mēneša laikā kopš pamatojuma saņemšanas, tad [KAŠB] steidzami:
—
izlemj, vai tas sāks rīkoties, ievērojot 67. panta 2. punkta otro teikumu, un
—
nosūta pārsūdzību [apelācijas sūdzību] Apelācijas padomei.”
Atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 76. pantam:
“Izskatot lietu [KAŠB], tas pēc sava ierosinājuma [savas ierosmes] izmeklē faktus tiktāl, ciktāl tos pārbauda, ievērojot 54. un 55. pantu. Tas neņem vērā tādus faktus vai pierādījumus, kas nav iesniegti [KAŠB] noteiktajā termiņā.”
Prāvas priekšvēsture
2001. gada 7. jūnijā prasītājs Ralfs Šrēders [
Ralf Schräder
] KAŠB saskaņā ar Regulu Nr. 2100/94 iesniedza pieteikumu par Kopienas augu šķirņu aizsardzību. Šis pieteikums tika reģistrēts ar Nr. 2001/0905.
Augu šķirne, attiecībā uz kuru ir lūgta aizsardzība, ir šķirne “SUMCOL 01” (turpmāk tekstā — “šķirne SUMCOL 01” vai “pieteiktā šķirne”), kas sākotnēji tika apzīmēta kā
Coleus canina
,
Katzenschreck
sugā ietilpstoša. Vēlāk lietas dalībnieki secināja, ka šī šķirne drīzāk ietilpst sugā
Plectranthus ornatus
.
Pieteikumā prasītājs norādīja, ka pieteiktā šķirne Eiropas Savienības teritorijā jau ir tirdzniecībā kopš 2001. gada janvāra ar nosaukumu “Verpiss dich” (“lasies prom”), bet ne ārpus šīs teritorijas. Tā esot radīta, krustojot
Plectranthus ornatus
sugas augu ar
Plectranthus ssp.
(augs, kas vācu valodā tiek saukts par Dienvidamerikas “Buntnessel”) sugas augu.
2001. gada 1. jūlijā KAŠB uzdeva
Bundessortenamt
(Federālais augu šķirņu birojs, Vācija) atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 55. panta 1. punktam veikt tehnisko pārbaudi.
Gan no lietas materiāliem, gan apstrīdētajā lēmumā ietvertā faktu izklāsta, kā arī no prasības pieteikumā ietvertajiem apgalvojumiem par faktiskajiem apstākļiem, kurus KAŠB nav apstrīdējis, izriet, ka pārbaudes procedūras pirmā gada laikā prasītāja konkurenti ir iebilduši pret lūgtās aizsardzības piešķiršanu. Šie konkurenti apgalvoja, ka pieteiktā šķirne nav jauna augu šķirne, bet gan ir savvaļas šķirne, kuras izcelsme ir Dienvidāfrika, un šajā valstī, kā arī Vācijā tā tiek tirgota jau daudzus gadus.
Vispirms pieteiktā šķirne tika pielīdzināta salīdzināmai šķirnei, kuru piegādāja ar prasītāju konkurējošs uzņēmums
Unger
un kuru tas bija klasificējis kā
Plectranthus comosus
sugā ietilpstošu — “līdzīgu
ornatus
”. Patiešām, šķita, ka šīs divas šķirnes skaidri neatšķiras. Tomēr
Unger
nav varējis iesniegt nevienu pierādījumu, ka šī salīdzināmā šķirne jau ir pazīstama. Savā pagaidu ziņojumā, kas izstrādāts atbilstoši
UPOV
(
Union internationale pour la protection des obtentions végétales
(Starptautiskā Jaunu augu šķirņu aizsardzības savienība)) 2002. gada 28. novembra normām,
Bundessortenamt
turklāt norādīja:
“[..] šajā gadā “SUMCOL 01” neatšķiras no sabiedrības
Unger
augiem ar nosaukumu
Plectranthus ornatus
. Tomēr Ungers [
Unger
] nevarēja iesniegt nevienu pierādījumu par augu tirdzniecību, kas veikta kopš 1998. gada. 2003. gadā būtu jāveic jauna pārbaude.”
2002. gada 20. martā Dr. Menne [
D
r
Menne
], kas rīkojas Heines [
Heine
] — par tehnisko pārbaudi atbildīgās
Bundessortenamt
pārbaudītājas — vārdā, sazinājās ar E. Van Jārsfeldu [
E. Van Jaarsveld
], Kirstenbošas [
Kirstenbosch
] (Dienvidāfrika) botāniskā dārza darbinieku, lūdzot viņam piegādāt sugu
Plectranthus comosus
vai
Plectranthus ornatus
spraudeņus vai sēklas, kurus [
Bundessortenamt
] plānoja izmantot kā salīdzināmās šķirnes. Viņš arī uzdeva jautājumu, vai šo sugu šķirnes ir pieejamas Dienvidāfrikas tirgū.
2002. gada 25. marta atbildē van Jārsfelds norādīja:
“Sugas
Plectranthus comosus
un
P. ornatus
mūsu valstī tiek parasti kultivētas. Pirmā suga joprojām tiek uzskatīta par invazīvu nezāļu augu un to vairs nedrīkst pārdot stādu audzētavās. Daudzkrāsainie kultūraugi ir pieejami un bieži tiek kultivēti, un es domāju, ka joprojām ir likumīgi tos pavairot. Suga
P. ornatus
joprojām ir plaši izmantota un stādu audzētāju pārdota. Pie mums patlaban ir rudens, un es sagādāšu šo divu sugu sēklas. Tā kā runa nav par mūsu reģionam raksturīgām sugām, mēs tās šeit Kirstenbošā nekultivējam un man šo sugu sēklas jāmēģina sagādāt no īpašiem dārziem.”
2002. gada 15.maija vēstulē Millere [
Miller
] no
Royal Horticultural Society Garden de Wisley
(Apvienotā Karaliste), Heinei izklāstīja:
“Baidos, ka mums nav
Plectranthus
sēklu. Iesaku jums sazināties vai nu ar
Botanical Society of South Africa
Kirstenbošā [..], vai arī
Silverhill Seeds
[..], Keiptaunā, Dienvidāfrikā.
Attiecībā uz
C. Canina
ir gandrīz droši, ka runa ir par
Plectrantus ornatus
sugu, kas kļūdas pēc agrāk bija pazīstama ar nosaukumu
P. comosus
. Es atvedu dažus “C. canina” augus pārstādīšanai, un tie ir vairāk vai mazāk identiski
P. ornatus
sugas augiem, kurus es kultivēju jau daudzus gadus, un vienam augam, kuru es saņēmu pagājušā gada sākumā no Lielbritānijas stādu audzētāja tā identificēšanai.”
2002. gada 16. oktobra vēstulē van Jārsfelds pēc pieteiktās šķirnes fotoattēla aplūkošanas, kuru tam nosūtīja Heine, pauda šādu nostāju:
“Attiecīgais jūsu augs, bez šaubām, ir
P. ornatus Codd
. Es šo sugu pazīstu ļoti labi.
P. comosus
ir krūms ar ļoti atšķirīgām pūkainām lapām.”
2002. gada 12. decembrī
Bundessortenamt
saņēma spraudeņus, ko bija nosūtījis van Jārsfelds, norādot, ka tie ir izaudzēti viņa privātajā dārzā. Tā kā daži no šiem spraudeņiem neizturēja pārvešanu, iespējams, aukstuma dēļ,
Bundessortenamt
pavairoja tos, kas bija izturējuši pārvešanu, lai iegūtu papildu spraudeņus. Tādējādi iegūtie augi tika kultivēti kopā ar pieteiktās šķirnes “SUMCOL 01” augiem 2003. pārbaudes gadā. Šīs pārbaudes beigās izrādījās, ka pieteiktā šķirne tikai minimāli atšķiras no augiem, kas iegūti no van Jārsfelda nosūtītajiem spraudeņiem. Atbilstoši Heines 2003. gada 19. augusta vēstulei atšķirības noteikti bija “būtiskas”, bet tikko saskatāmas.
Ar 2003. gada 7. augusta vēstuli KAŠB informēja prasītāju, ka, pēc
Bundessortenamt
domām, “salīdzinot ar Kirstenbošas botāniskajā dārzā pārbaudītajiem augiem, pastāvot vāja augu atšķirtspēja”. Lietas dalībniekiem ir skaidrs, ka šo augu izcelsme faktiski ir van Jārsfelda privātais dārzs. Šajā vēstulē tika konstatēts arī, ka, pēc Heines domām, prasītājs nav spējis identificēt savu šķirni “SUMCOL 01” laikā, kad viņš veica
Bundessortenamt
izmēģinājuma lauka inspekciju.
2003. gada septembrī prasītājs, atbildot uz tehniskās pārbaudes rezultātiem, izvirzīja savus apsvērumus. Pamatojoties, no vienas puses, uz saviem izmeklēšanas brauciena uz Dienvidāfriku rezultātiem, kas notika no 2003. gada 29. augusta līdz 1. septembrim, un, no otras puses, uz Meises [
Meise
] (Beļģija) botāniskā dārza 2003. gada 15. septembra apmeklējuma rezultātiem, prasītājs norāda savu pārliecību, ka salīdzinājumā izmantotie van Jārsfelda dārza izcelsmes augi nav salīdzināma šķirne, bet pati šķirne “SUMCOL 01”. Turklāt viņš izsaka šaubas par salīdzināmās šķirnes atpazīstamību.
Bundessortenamt
2003. gada 9. decembra galīgais ziņojums, kurš izstrādāts atbilstoši
UPOV
normām, pievienojot KAŠB 2003. gada 15. decembra vēstuli, tika paziņots prasītājam, lai tas sniegtu savus apsvērumus. Šajā ziņojumā tika konstatēta atšķirtspējas neesamība starp pieteikto šķirni “SUMCOL 01” un salīdzināmo Dienvidāfrikas (van Jārsfelda) šķirni
Plectranthus ornatus
.
Prasītājs savus pēdējos apsvērumus par šo ziņojumu sniedza 2004. gada 3. februārī.
Ar 2004. gada 19. aprīļa Lēmumu R 446 (turpmāk tekstā — “noraidošais lēmums”) KAŠB noraidīja lūgumu piešķirt Kopienas aizsardzību sakarā ar šķirnes “SUMCOL 01” atšķirtspējas neesamību Regulas Nr. 2100/94 7. panta izpratnē.
Konkrētāk, attiecībā uz nosacījumu, kas saistīts ar salīdzināmās šķirnes pazīstamību, KAŠB noraidošajā lēmumā norādīja:
“Tehniskās pārbaudes laikā, ņemot vērā aplūkotās īpašību izpausmes, šķirne “Sumcol 01” skaidri neatšķīrās no salīdzināmā Dienvidāfrikas
Plectranthus ornatus
materiāla, kas pieteikuma iesniegšanas brīdī (2001. gada 7. jūnijā) bija plaši pazīstams.
[..]
Van Jārsfelds paziņoja, ka Kirstenbošas botāniskais dārzs koncentrējas uz raksturīgām sugām.
P. ornatus
nav Dienvidāfrikai raksturīgs augs, kas izskaidro, kādēļ šī suga netiek kultivēta botāniskajā dārzā. [Salīdzināmā] šķirne tomēr ir sastopama Dienvidāfrikas tirgū un tiek pārdota šīs valsts dārzkopībās, tādējādi tā ir sastopama privātos dārzos, piemēram, van Jārsfelda dārzā. Tā kā šī šķirne ir tirgū pieejama un ir atrodama privātos dārzos, tā ir jāuzskata par plaši pazīstamu.
[KAŠB] nav iemesla šaubīties par van Jārsfelda norādītā veģetatīvā materiāla izcelsmi.”
2004. gada 11. jūnijā prasītājs par noraidošo lēmumu iesniedza apelācijas sūdzību KAŠB Apelācijas padomē. Šajā pašā sakarā viņš lūdza iespēju ieskatīties procedūras materiālos. Šis prasītāja lūgums pilnībā tika apmierināts 2004. gada 25. augustā, kas ir piecas dienas pirms četru mēnešu termiņa beigām, lai iesniegtu rakstu, kurā izklāstīti apelācijas sūdzības pamati, kas paredzēts Regulas Nr. 2100/94 69. pantā. Tomēr prasītājs šādu rakstu iesniedza 2004. gada 30. augustā.
Netika veikta noraidošā lēmuma iepriekšēja pārskatīšana atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 70. pantam, kas jāīsteno viena mēneša laikā pēc šajā normā paredzētās apelācijas sūdzības raksta saņemšanas. Ar 2004. gada 30. septembra vēstuli KAŠB tomēr prasītājam paziņoja savu tās pašas dienas lēmumu “pārcelt lēmuma [šajā jautājumā] pieņemšanas datumu” par divām nedēļām tāpēc, ka tam šķiet lietderīgi veikt jaunas izmeklēšanas.
2004. gada 8. oktobrī van Jārsfelds KAŠB iesniedza šādus precizējumus:
“
Plectranthus ornatus
aprakstīja Dr. L. E. Kods [
D
r
L. E. Codd
] “Plectranthus and allied genera in southern Africa” (
Bothalia
11, 4: 393. un 394. lpp., 1975). Savā diagnozē Dr. Kods konstatē, ka “tas aug uz klintīm vietās, kas ir daļēji ēnainas, starp 1000 un 1500 metriem virs jūras līmeņa no Etiopijas līdz Tanzānijai. Šis augs tiek kultivēts un ir daļēji naturalizēts Dienvidāfrikā”. Tātad es, piekrītot Dr. Kodam, varu apgalvot un apstiprināt, ka šis augs mūsu vietējās stādu audzētavās ir tirdzniecībā jau vairāk nekā 30 gadus. Tas tika plaši izmantots un tirgots jau 1975. gadā, taču ar nosaukumu
P. neochilus
. Šobrīd
Plectranthus ornatus
ir atrodams dārzos visā Dienvidāfrikā un tas ir izplatīts dārzkopības tirdzniecībā.”
2004. gada 13. oktobrī KAŠB uzdeva jaunus jautājumus van Jārsfeldam par spraudeņu iegūšanas vietu un laiku, pierādījumus par to iegādi, alternatīvām iegādes vietām un iespējamo Eiropas izcelsmes veģetatīvo materiālu, kā arī atsauci uz Dr. Koda publikāciju.
2004. gada 15. oktobrī van Jārsfelds sniedza šādu atbildi:
“Attiecīgie augi nav pirkti — tie ir parasti kloni, kurus cilvēki audzē visā Keiptaunā un Dienvidāfrikas Republikā (DĀR). Augu, kurus es jums nosūtīju, izcelsme ir mans privātais dārzs (es dzīvoju un strādāju Kirstenbošas botāniskajā dārzā), pirms vairākiem gadiem es saņēmu spraudeni, kas tika izplatīts dārzkopības tirdzniecībā, no drauga Plamstedā [
Plumstead
]. Mums ir vienāds paradums šos augus audzēt mūsu botāniskajos dārzos ar nosaukumu
P. neochilus
, tomēr, kopš mēs esam atklājuši, ka šī ir ārvalstu suga, mēs to izskaudām no Kirstenbošas botāniskā dārza, jo mēs kultivējam tikai DĀR augus. Šis klons ir pieejams stādu audzētavās visā DĀR un ir mūsu dārz[kopības] tirdzniecībā kopš 70. gadu sākuma. Es strādāju ar
Plectr.
jau daudzus gadus, un man šis klons ir labi zināms; tas netiek pavairots no sēklām, un tātad tam ir viena un tā pati ģenētiskā izcelsme, tātad tas ir unikāls klons.
Es jums nosūtīšu attiecīgās Dr. Koda [publikācijas] lapu kopijas.”
KAŠB sazinājās arī ar Dienvidāfrikas Lauksaimniecības ministriju, pamatojoties uz van Jārsfelda ziņojumu un lūdzot sniegt vairāk informācijas par sugas
Plectranthus ornatus
pieejamību.
2004. gada 2. novembrī Dž. Sedī [
J. Sadie
] no minētās ministrijas norādīja:
“Es sazinājos ar citu ekspertu
Plectranthus
jomā — Dr. Gertu Britsu [
D
r
Gert Brits
], kurš ir arī [šo spraudeņu] audzētājs.
Pirmkārt,
Plectranthus
ir viena no ģintīm, kas Ernsta van Jārsfelda darbības jomā ietilpst jau daudzus gadus, kādēļ viņš patiešām ir šīs ģints eksperts un jūs varat ticēt viņa sniegtajai informācijai.
Otrkārt,
Plectranthus ornatus
ir parasta suga tropiskajā Āfrikā (Tanzānijā un Kenijā). Šī suga ir ļoti līdzīga Dienvidāfrikas sugai
P. neochilus
, atšķirības ir tajā, ka šai pēdējai sugai ir garāka ziedkopa un
P. ornatus
lapai ir noapaļots gals. Šķiet, ka stādu audzētāji jauc šīs divas sugas. Tā kā lielākā daļa stādu audzētāju nav kvalificēti botāniķi, attiecībā uz augu identifikāciju tie paļaujas uz citiem un tikai daži no viņiem zina smalko atšķirību starp šīm sugām.
Pretorijas herbārijā ir atrodami izkaltēti
P. ornatus
paraugi, kas ir iegūti no kāda dārza 1960. gadā. Šo izkaltēto paraugu apstiprinājums, kas ir iegūts no naturalizētiem augiem un Dienvidāfrikas dārza augiem, ir atrodams nesenajā Dr. H. F. Glena [
D
r
H. F. Glen
] publikācijā “Cultivated Plants of southern Africa — names, common names, literature”, 2002, 326. lpp.
L. E. Koda publikācija 1975. gadā “
Plectranthus
(Labiataea) and allied genera in southern Africa”,
Bothalia
11, 4: 371.–442. lpp., norāda
P. ornatus
kā Dienvidāfrikā kultivētu un daļēji naturalizētu augu. To apstiprina Endrjū Henkijs [
Andrew Hankey
] savā rakstā, kas ir publicēts
Plantlife
Nr. 21, 1999. gada septembrī “The genus
Plectranthus
in South Africa: diagnostic characters and simple fields keys”, 8.–15. lpp.
Faktiski šīs sugas izcelsme ir Āfrikā un, ja šos augus pat tad, ja tie ir no privātiem dārziem, nevar atšķirt no šķirnes, attiecībā uz kuru tiek lūgts piešķirt aizsardzību to audzētājam, tas nozīmē, ka “šķirne” nav unikāla.
[..] Mēs varam noteikt
P. ornatus
audzēšanas vietas, taču tas prasīs laiku. Tomēr es varu jums ieteikt vērsties pie Portelizabetas [
Port Elizabeth
]
Rodene Wholesale Nursery
stādu audzētājiem, kuri ir sūdzējušies par šķirnes
P. neochilus
reģistrāciju ASV, jo pēc attēliem tie nespēj to atšķirt no standarta
P. neochilus
, kuru tie kultivē jau gandrīz 15 gadu.”
2004. gada 10. novembrī KAŠB nolēma nelabot noraidošo lēmumu iepriekšējās pārskatīšanas procedūras, kas paredzēta Regulas Nr. 2100/94 70. pantā, ietvaros un nosūtīja apelācijas sūdzību Apelācijas padomei. KAŠB norādīja, ka izšķirošais jautājums bija, vai van Jārsfelda
Bundessortenamt
nosūtītais attiecīgais šķirnes veģetatīvais materiāls bija, kā to apgalvoja prasītājs, no šķirnes “SUMCOL 01” materiāla, kas no Vācijas tika eksportēts uz Dienvidameriku. KAŠB uz šo jautājumu atbildēja noliedzoši, pamatojoties uz
Bundessortenamt
tehnisko pārbaudi, kurā tik norādīta atšķirību esamība starp pieteikto šķirni un salīdzināmo šķirni attiecībā uz augu lielumu, lapas platumu un ziedkopas virknes garumu.
2005. gada 8. septembra rakstveida atbildē uz Apelācijas padomes uzdoto jautājumu KAŠB atzina, ka klimata un vides maiņa varētu izraisīt augu reakciju un ka, kā to paskaidroja
Bundessortenamt
, tātad nevar pilnībā izslēgt, ka starp šķirnēm parādās minimālas atšķirības un ka pieteiktā šķirne un salīdzināmā šķirne ir viena un tā pati šķirne.
Lietas dalībnieki tika uzklausīti Apelācijas padomē 2005. gada 30. septembra sēdē. No šīs sēdes protokola izriet, ka Heine tajā ir piedalījusies kā KAŠB pārstāve. Viņa cita starpā paziņoja, ka no sešiem van Jārsfelda nosūtītajiem spraudeņiem, tikai četri bija izturējuši transportēšanu. Lai izslēgtu iespēju, ka atšķirības starp pieteikto šķirni un salīdzināmo šķirni izraisījuši vides faktori, kā salīdzināmās šķirnes [iegūšanas vajadzībai] tika izgatavoti un izmantoti jauni spraudeņi. Tā kā tie ir otrās paaudzes, pēc Heines domām, konstatētās atšķirības būtu bijis jāizraisa genotipa faktoriem.
No sēdes protokola izriet arī, ka tās beigās Apelācijas padome nebija pilnībā pārliecināta par salīdzināmās šķirnes pazīstamību. Neapstrīdot van Jārsfelda ticamību un tehniskās zināšanas, tā uzskatīja, ka daži viņa apgalvojumi šajā sakarā nebija pietiekami pierādīti, līdz ar to [KAŠB] šķita nepieciešams veikt apmeklējumu uz vietas Dienvidāfrikā, lai viens no tā locekļiem veiktu Regulas Nr. 2100/94 78. pantā paredzēto pierādījumu savākšanu.
Šajā sakarā sēdes protokola redakcija ir šāda:
“Priekšsēdētājs pabeidz mutvārdu procesu.
Pēc slēgtas apspriedes priekšsēdētājs pasludina šādu lēmumu:
[..]
[..] ideja bija atrisināt jautājumu par to, vai salīdzināmā šķirne ir plaši pazīstama, K. J. Barendrehtam [
C. J. Barendrecht
], Apelācijas padomes loceklim, veicot apmeklējumu uz vietas Dienvidāfrikā un apkopojot atbilstošu informāciju (Padomes Regulas (EK) Nr. 2100/94 78. pants).
Pamati:
Lai arī padome pieņēma, ka van Jārsfelda pa pastu nosūtītie paziņojumi nerada nekādas šaubas par viņa tehnisko kompetenci un ticamību, tomēr tā apgalvojumu saturs atstāj iespaidu, ka van Jārsfelds attiecībā uz Biroja skaidri uzdotajiem jautājumiem nav parādījis pietiekami nopietnu attieksmi, kādu no viņa būtu prasījušas citas oficiālās aģentūras vai tiesas. Tādēļ padome ne vienmēr bija pilnībā pārliecināta, ka no van Jārsfelda dārza iegūtie augi patiešām ir
ornatus
, kas kādreiz auga botāniskajā dārzā. Apgalvojums šajā sakarā netika pietiekami paskaidrots. Tāpat nav iesniegta neviena norāde nedz attiecībā uz veidu, kādā
ornatus
varēja tikt nogādāts no botāniskā dārza uz drauga dārzu, nedz attiecībā uz faktiem, kas pamatotu apgalvojumu, ka suga
ornatus
no botāniskā dārza ir tā pati šķirne, kas ir van Jārsfelda dārzā.
Procesa dalībnieki tika informēti laicīgi un vēl ceļojuma laikā, lai dotu tiem iespēju tajā piedalīties. Pierādījumu savākšanai būtu jāpiemēro nosacījums, ka prasītājam ir jāsamaksā izdevumu avanss (Komisijas Regulas (EK) Nr. 1239/95 62. pants). Visbeidzot, izdevumi ir jāsedz lietas dalībniekam, kam lēmums ir nelabvēlīgs.”
2005. gada 27. decembrī Apelācijas padome izdeva rīkojumu veikt attiecīgo pierādījumu savākšanu. Tā šai savākšanas īstenošanai piemēroja nosacījumu, ka prasītājam atbilstoši Komisijas 1995. gada 31. maija Regulas Nr. 1239/95 par noteikumiem, kas jāievēro, piemērojot Padomes Regulu (EK) Nr. 2100/94 attiecībā uz lietu izskatīšanas procesiem Kopienas augu šķirņu birojā (
OV L 121, 37. lpp.
), 62. pantam ir jāsamaksā izdevumu avanss EUR 6000.
2006. gada 6. janvāra rakstā prasītājs norādīja, ka tam neesot jāsniedz pierādījumi un ka sākotnēji nebija rīkojuma veikt pierādījumu savākšanu. Viņš uzsvēra, ka tas ir KAŠB pienākums noteikt atšķirtspēju Regulas Nr. 2100/94 7. panta izpratnē. Tādēļ, pēc viņa domām, “iepazīšanas ceļojums” uz Dienvidāfriku bija paredzams, tikai piemērojot Regulas Nr. 2100/94 76. pantu. Līdz ar to viņam neesot jāmaksā izdevumu avanss.
Ar 2006. gada 2. maija lēmumu lietā A 003/2004 (turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums”) Apelācijas padome noraidīja pret noraidošo lēmumu vērsto apelācijas sūdzību. Tā būtībā uzskatīja, ka šķirne “SUMCOL 01” nevar tikt skaidri atšķirta no pieteikuma iesniegšanas brīdī plaši pazīstamās salīdzināmās šķirnes.
Attiecībā uz rīkojuma par pierādījumu savākšanu neīstenošanu Apelācijas padome minētā lēmuma 20. lpp. norāda:
“Padome neīstenoja rīkojumu par pierādījumu savākšanu, kas attiecas uz no van Jārsfelda dārza saņemtās salīdzināmās šķirnes identitāti un plašo pazīstamību, tādēļ, ka pēc tam, kad tā bija šaubījusies par iepriekš minētajiem punktiem, padome pārliecinājās, ka pielīdzināšanai izmantotā šķirne bija salīdzināmā šķirne, nevis “SUMCOL 01”, un ka salīdzināmā šķirne pieteikuma iesniegšanas brīdī bija plaši pazīstama.
Līdz ar to fakts, ka prasītājs nav samaksājis ar pierādījumu savākšanu saistīto izdevumu avansu, nav izšķirošs faktors lēmumā neveikt pierādījumu savākšanu.”
Process un lietas dalībnieku prasījumi
Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesā saņemts 2006. gada 18. jūlijā, prasītājs cēla šo prasību.
2007. gada 6. jūlijā prasītājs iesniedza jaunu dokumentu, lai pamatotu savu argumentu attiecībā uz pierādīšanas pienākumu. Šis dokuments bija 2007. gada 3. jūlija vēstule, kuru tā advokātam, kā arī KAŠB priekšsēdētājam nosūtīja Starptautiskā bezdzimuma vairošanās dekoratīvo augu un augļaugu audzētāju Kopiena ([
Communauté internationale des obtenteurs de plantes ornementales et fruitières de reproduction asexuée
],
Ciopora
) un kurā ir ietverts atzinums šajā jautājumā. Minētais dokuments pagaidām tika pievienots lietas materiāliem, lēmums par tā pieņemamību tika atlikts līdz procesa vēlākai stadijai. Tas tika paziņots arī KAŠB, kas tika aicināts tiesas sēdē izteikt savus apsvērumus.
Tā kā jaunajā tiesas gadā tika mainīts Pirmās instances tiesas palātu sastāvs, tiesnesis referents tika norīkots uz septīto palātu, kurai līdz ar to tika nodota šī lieta.
Pamatojoties uz tiesneša referenta ziņojumu, Pirmās instances tiesa (septītā palāta) nolēma sākt mutvārdu procesu.
Tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un to atbildes uz jautājumiem, ko Pirmās instances tiesa uzdeva 2008. gada 14. maija tiesas sēdē. Pēc lietas dalībnieku kopīgā lūguma, kas pamatots ar Šoe [
Schohe
] nepieejamību slimības dēļ, atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 35. panta 2. punkta b) apakšpunktam KAŠB tika atļauts kā tiesvedības valodu izmantot angļu valodu. Prasītājs atteicās no savā prasības pieteikumā minēto prasījumu pirmajām divām daļām, par ko tika izdarīta atzīme tiesas sēdes protokolā. KAŠB paziņoja, ka tam nav nekādu iebildumu pret to, ka tiek ņemts vērā iepriekš 44. punktā minētais
Ciopora
atzinums, par ko tika izdarīta atzīme tiesas sēdes protokolā. Pirmās instances tiesa nolēma šo dokumentu atstāt lietas materiālos.
Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
—
atcelt apstrīdēto lēmumu;
—
piespriest KAŠB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
KAŠB prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
—
noraidīt prasību;
—
piespriest prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;
—
pakāroti, ja KAŠB spriedums būtu nelabvēlīgs, atbilstoši Reglamenta 136. panta 1. punktam piespriest tam segt tikai savus [tiesāšanās] izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Savas prasības pamatojumā prasītājs būtībā izvirza astoņus pamatus. Pirmais pamats, kas ir sadalīts trijās daļās, attiecas uz Regulas Nr. 2100/94 62. panta apvienojumā ar 7. panta 1. un 2. punktu normu pārkāpumu. Otrais pamats attiecas uz Regulas Nr. 2100/94 76. panta pārkāpumu. Trešais pamats attiecas uz Regulas Nr. 2100/94 75. panta un “vispārēja aizlieguma tiesiskā valstī pieņemt pārsteidzošus lēmumus” pārkāpumu. Ceturtais pamats attiecas uz Regulas Nr. 1239/95 60. panta 1. punkta pārkāpumu. Piektais pamats attiecas uz Regulas Nr. 1239/95 62. panta 1. punkta pārkāpumu. Sestais pamats attiecas uz Regulas Nr. 2100/94 88. panta pārkāpumu. Septītais pamats attiecas uz Regulas Nr. 2100/94 70. panta 2. punkta pārkāpumu. Visbeidzot, astotais pamats attiecas uz Regulas Nr. 2100/94 67. panta 2. punkta pirmā teikuma pārkāpumu.
Pirmās instances tiesa vispirms izskatīs pirmo pamatu, pēc tam kopā trešo un piekto pamatu un, vēlāk otro, ceturto, sesto, septīto un astoto pamatu.
Par pirmo pamatu — Regulas Nr. 2100/94 62. panta apvienojumā ar 7. panta 1. un 2. punktu normu pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītājs norāda, ka saskaņā ar Regulas Nr. 2100/94 62. pantu Kopienas augu šķirņu aizsardzība ir jāpiešķir, ja pārbaudes atklājumi ir pietiekami, lai to darītu, un ja nav šķēršļu saskaņā ar šīs regulas 59. un 61. pantu. Tā kā KAŠB šajā sakarā nav nekādas rīcības brīvības, tad, ja ir izpildīti materiālie un formālie nosacījumi, ir jāpiešķir aizsardzība.
Šajā gadījumā KAŠB esot nepareizi piemērojis šo normu, kļūdaini uzskatot, ka nav izpildīti Kopienas augu šķirņu aizsardzības piešķiršanas nosacījumi. Būtībā prasītājs iebilst, ka Apelācijas padome ir pamatojusies vienīgi uz van Jārsfelda norādēm, kuras tas daļēji uzskata par acīmredzami kļūdainām un vispārīgi pretrunīgām, par viņa nosūtīto spraudeņu izcelsmi un plašo pazīstamību, kā arī uz van Jārsfelda kā eksperta zināšanām attiecībā uz sugu
Plectranthus
.
Konkrētāk, pamata pirmās daļas ietvaros prasītājs apgalvo, ka KAŠB ir pārkāpis Regulas Nr. 2100/94 7. panta 1. punktu, kļūdaini uzskatot, ka šīs normas izpratnē šķirnei “SUMCOL 01” neesot atšķirtspējas. Šajā kontekstā prasītājs atkārto savu apgalvojumu, ko tas izvirzīja jau KAŠB un tā Apelācijas padomē un saskaņā ar kuru, ņemot vērā starp pieteikto šķirni un salīdzināmo šķirni konstatēto atšķirību nebūtisko raksturu, pēdējā minētā šķirne nav neviena cita kā pati pieteiktā šķirne. Pēc tā domām, faktiski van Jārsfelds neesot nosūtījis
Bundessortenamt
salīdzināmās šķirnes veģetatīvo materiālu, bet pašu “SUMCOL 01” šķirni. Līdz ar to pieteiktā šķirne neesot salīdzināta ar salīdzināmu šķirni Regulas Nr. 2100/94 7. panta 1. punkta izpratnē. Katrā ziņā
Bundessortenamt
nespēja izslēgt šo varbūtību, kas ir pietiekama, lai pierādītu minētās normas pārkāpumu.
Pamata otrajā daļā, kas tiek izklāstīta pakārtoti, gadījumam, ja apstiprinātos, ka van Jārsfelda nosūtītie augi ir iegūti no salīdzināmas šķirnes, prasītājs konkrētāk apgalvo, ka KAŠB ir pārkāpis Regulas Nr. 2100/94 7. panta 2. punktu, kļūdaini uzskatot, ka iespējamā salīdzināmā šķirne pieteikuma iesniegšanas brīdī bija plaši pazīstama. Tas norāda it īpaši, ka van Jārsfelds kļūdās, apgalvojot, ka attiecīgie augi ir šķirnes, kuru “jau daudzus gadus” var iegādāties “Dienvidāfrikas dārzkopības veikalos”, daļa. Vienīgais, kas līdz šim esot pierādīts, ir atsevišķa auga, kas aug van Jārsfelda privātajā dārzā, esamība.
Pamata trešajā daļā prasītājs konkrētāk apgalvo, ka kļūdas, kas ir pieļautas Apelācijas padomes materiālajos apsvērumos, izraisīja arī Regulas Nr. 2100/94 62. panta pārkāpumu. Pēc viņa domām, KAŠB secinājumi nepamato pieņēmumu, ka “SUMCOL 01” šķirnes augi skaidri neatšķiroties no šķirnes, kuras esamība pieteikuma iesniegšanas brīdī bija plaši pazīstama.
Šajā sakarā prasītājs piebilst, ka tam nav pienākuma pierādīt plaši pazīstamas salīdzināmās šķirnes neesamību un ka šaubu gadījumā šajā sakarā ir jāpiešķir Kopienas augu šķirnes aizsardzība. Tāpat, pat tad, ja nebija iespējams galīgi noskaidrot van Jārsfelda nosūtīto augu izcelsmi un identitāti, pēc viņa domām, tas neļaujot pamatot pieteikuma noraidīšanu. KAŠB koncepcija, saskaņā ar kuru augu šķirņu aizsardzība pieteiktajai šķirnei ir jānoraida, jo nav iespējams pierādīt bez mazākajām šaubām, ka tā pieteikuma iesniegšanas brīdī skaidri atšķiras no jebkuras citas plaši pazīstamas šķirnes, esot kļūdaina pašos pamatos.
KAŠB apgalvo, ka pamats nevienā no tā trim daļām nav pamatots.
Pirmās instances tiesas vērtējums
— Ievada apsvērumi par Pirmās instances tiesas juridiskās kontroles apjomu
No tiesas judikatūras izriet, ka, ja Kopienas iestādei savu uzdevumu ietvaros ir jāveic sarežģīti vērtējumi, it īpaši ekonomiska rakstura, tai ir plaša rīcības brīvība, kuras izmantošana ir pakļauta ierobežotai tiesas kontrolei, kas nenozīmē, ka Kopienu tiesa ar savu faktisko apstākļu vērtējumu aizstāj šīs iestādes vērtējumu. Tādējādi Kopienu tiesa šādā gadījumā pārbauda tikai šīs iestādes konstatēto faktu un to tiesiskā vērtējuma pareizību un it īpaši pārbauda, vai šīs iestādes darbība nav zaudējusi spēku acīmredzamas kļūdas vai pilnvaru nepareizas izmantošanas dēļ vai arī šī iestāde nav acīmredzami pārkāpusi savas rīcības brīvības robežas (Tiesas 1966. gada 13. jūlija spriedums apvienotajās lietās
56/64 un 58/64
Consten
un
Grundig
/Komisija,
Recueil
, 429. lpp.
; 1976. gada 22. janvāra spriedums lietā
55/75
Balkan-Import-Export
,
Recueil
, 19. lpp.
, 8. punkts; 1983. gada 14. jūlija spriedums lietā
9/82
Øhrgaard
un
Delvaux
/Komisija,
Recueil
, 2379. lpp.
, 14. punkts; 1993. gada 15. jūnija spriedums lietā
C-225/91
Matra
/Komisija,
Recueil
, I-3203. lpp.
, 24. un 25. punkts, un 1998. gada 5. maija spriedums lietā
C-157/96
National Farmers’ Union
u.c.,
Recueil
, I-2211. lpp.
, 39. punkts).
Tāpat, tā kā administratīvas iestādes lēmums ir sarežģītu tehnisku vērtējumu rezultāts, piemēram, medicīniski farmaceitiskajā jomā, šie vērtējumi principā ir pakļauti ierobežotai tiesas kontrolei, kas nozīmē, ka Kopienu tiesas nevar aizstāt minētās iestādes veikto faktu vērtējumu ar savu vērtējumu (Tiesas priekšēdētāja 2001. gada 11. aprīļa rīkojums lietā
C-474/00 P(R) Komisija/
Bruno Farmaceutici
u.c.,
Recueil
, I-2909. lpp.
, 90. punkts; skat. Pirmās instances tiesas 2007. gada 17. septembra spriedumu lietā
T-201/04
Microsoft
/Komisija, Krājums, II-3601. lpp.
, 88. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tomēr, lai arī Kopienu tiesas atzīst administratīvajai [iestādei] piešķirto rīcības brīvību ekonomikas vai tehnikas jomā, kas principā ir ierobežotā tiesas kontrolē, tas tomēr nenozīmē, ka Kopienu tiesām ir jāatturas no administratīvās [iestādes] veiktās šāda rakstura datu interpretācijas kontroles. Kopienu tiesai cita starpā ir jāpārbauda ne vien izvirzīto pierādījumu materiālā precizitāte, ticamība un konsekvence, bet arī jāpārbauda, vai šie pierādījumi izveido visu atbilstošo datu kopumu, kas ir jāņem vērā, lai izvērtētu sarežģītu situāciju, un vai šo pierādījumu raksturs ļauj pamatot no tiem izdarītos secinājumus. Tomēr, veicot kontroli, tai nav jāaizstāj administratīvās [iestādes] veiktais ekonomiskais vai tehniskais novērtējums ar savējo (skat. Tiesas 2007. gada 22. novembra spriedumu lietā
C-525/04 P Spānija/
Lenzing
, Krājums, I-9947. lpp.
, 57. punkts, un iepriekš 60. punktā minēto spriedumu lietā
Microsoft
/Komisija, 89. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šo judikatūru var attiecināt uz gadījumiem, kuros administratīvs lēmums ir sarežģītu vērtējumu rezultāts, kas ietilpst citās zinātniskās jomās, tādās kā, piemēram, botānika vai ģenētika.
Šajā gadījumā augu šķirnes atšķirtspējas novērtēšana, ņemot vērā Regulas Nr. 2100/94 7. panta 1. punktā norādītos kritērijus, ir zinātniski un tehniski sarežģīta, un tas var pamatot tiesas kontroles apjoma ierobežošanu.
Faktiski šie kritēriji prasa, lai tiktu pārbaudīts, vai pieteikto šķirni “var skaidri atšķirt no jebkuras citas šķirnes, salīdzinot ar izteiktajām īpašībām, kas iegūtas no konkrētā genotipa vai genotipu kombinācijas”. Kā cita starpā izriet no 2002. gada 19. aprīļa
UPOV
dokumenta TG/1/3 ar virsrakstu “Vispārējs ievads atšķirīguma, viendabīguma un stabilitātes novērtēšanā un augu šķirnes aprakstu saskaņošanā”, šāds novērtējums prasa īpašu kompetenci un tehniskās zināšanas, cita starpā botānikas un ģenētikas jomā (pēc analoģijas skat. Pirmās instances tiesas 2002. gada 3. jūlija spriedumu lietā
T-179/00
A. Menarini
/Komisija,
Recueil
, II-2879. lpp.
, 44. un 45. punkts).
Turpretī citas plaši pazīstamas šķirnes esamības novērtēšana, ņemot vērā Regulas Nr. 2100/94 7. panta 2. punktā norādītos kritērijus, neprasa īpašu kompetenci vai tehniskās zināšanas un nav tik sarežģīta, lai pamatotu tiesas veiktās kontroles apjoma ierobežošanu.
Faktiski šie kritēriji vienīgi prasa, lai tiktu pārbaudīts, piemēram, vai pieteiktās šķirnes aizsardzības pieteikuma iesniegšanas datumā cita šķirne “bijusi augu šķirņu aizsardzības objekts vai bijusi reģistrēta oficiālajā augu šķirņu reģistrā Kopienā vai jebkurā dalībvalstī, vai jebkurā attiecīgas kompetences starpvalstu organizācijā”, vai arī tas, vai šajā pašā datumā “bijis iesniegts pieteikums augu šķirņu aizsardzības piešķiršanai vai reģistrēšanai šādā oficiālā reģistrā, paredzot, ka pa to laiku, pamatojoties uz pieteikumu, aizsardzība piešķirta vai reģistrēta”.
Pirmās instances tiesa Apelācijas padomes Regulas Nr. 2100/94 7. panta 1. un 2. punkta un 62. panta ietvaros apstrīdētajā lēmumā veiktā materiālā vērtējuma tiesiskumu pārbaudīs, ņemot vērā šos iepriekšējos apsvērumus.
— Vērtējums Regulas Nr. 2100/94 7. panta 1. punkta ietvaros
Vispirms ir jānorāda, ka — tāpat kā
Bundessortenamt
— Apelācijas padome ir lēmusi vienīgi, atsaucoties uz van Jārsfelda šķirni. Šādos apstākļos un kā to pareizi apgalvo prasītājs, nav jāņem vērā KAŠB savai aizstāvībai izvirzītais izklāsts par iespējamu divu citu plaši pazīstamu šķirņu esamību, kuras arī skaidri neatšķiras no pieteiktās šķirnes. It īpaši tiktāl, ciktāl Apelācijas padome neņēma vērā iepriekš 18. punktā minēto Vizlijas [
Wisley
]
Royal Horticultural Society Garden
vēstuli, KAŠB uz to nevarot atsaukties šī procesa ietvaros, lai pamatotu apstrīdētā lēmuma tiesiskumu.
Saskaņā ar apstrīdēto lēmumu pieteiktā šķirne “SUMCOL 01” un van Jārsfelda salīdzināmā šķirne nav identiskas un tātad pretēji prasītāja apgalvotajam tās ir divas dažādas šķirnes, taču tās viena no otras skaidri neatšķiras Regulas Nr. 2100/94 7. panta 1. punkta izpratnē.
Šis vērtējums ir pamatots ar tehniskās pārbaudes secinājumiem, kas ir ietverti
Bundessortenamt
2003. gada 9. decembra galīgajā ziņojumā (skat. iepriekš 23. punktu), kā arī uz Heines, kas ir
Bundessortenamt
pārbaudītāja un atbildīga par tehnisko pārbaudi, sēdē Apelācijas padomē sniegtajiem precizējumiem (skat. iepriekš 36. punktu).
Jautājumā, vai van Jārsfelda salīdzināmā šķirne ir no pieteiktās šķirnes “SUMCOL 01” atšķirīga šķirne, no
Bundessortenamt
galīgā ziņojuma izriet, ka starp abām šķirnēm tika konstatētas atšķirības 3 no 26 salīdzināšanas kritērijiem, kas tehniskajā pārbaudē tika izmantoti atbilstoši
UPOV
normām, proti, runa ir par augu lielumu, lapu platumu un ziedkopas virknes garumu. Turklāt tiesas sēdē Apelācijas padomē Heine izslēdza iespēju, ka attiecīgās atšķirības varēja izraisīt vides faktori. Pēc viņas domām, šīs atšķirības esot izraisījuši genotipa faktori. No tā obligāti izriet, ka saskaņā ar šo vērtējumu pieteiktā šķirne un salīdzināmā šķirne nav viena un tā pati šķirne.
Pats prasītājs piekrīt šo atšķirību esamībai, bet viņš joprojām tās pamato ar vides faktoru ietekmi.
Ņemot vērā KAŠB piešķirto plašo rīcības brīvību attiecībā uz sarežģītiem botāniskiem vērtējumiem, prasītāja norādītie elementi sava argumenta pamatojumam tomēr nav pietiekami, lai pierādītu, ka
Bundessortenamt
un vēlāk KAŠB, kā arī tā Apelācijas padome ir pieļāvuši acīmredzamu kļūdu vērtējumā, kas var būt par pamatu apstrīdētā lēmuma atcelšanai.
Pirmkārt, prasītāja sniegtie paskaidrojumi, liecības un ekspertu ziņojumi vispārēji attiecas uz ietekmi, kāda var būt vides faktoriem uz tādām īpašībām kā tās, kuras
Bundessortenamt
ir identificējis kā atšķirīgas. KAŠB šo ietekmi tomēr neapstrīd. Turpretī
Bundessortenamt
ir nonācis pie secinājuma, ka šī gadījuma īpašajos apstākļos konstatētās atšķirības nevar attiecināt uz šādiem faktoriem, bet gan genotipa faktoriem. Prasītāja norādītie vispārējie elementi nav pietiekami, lai noraidītu šo īpašo secinājumu.
Otrkārt, prasītāja apgalvojums, saskaņā ar kuru nav pietiekami ņemts vērā fakts, ka prasītāja augi un van Jārsfelda nosūtītie augi gadiem auguši atšķirīgos klimatiskos apstākļos, izrādās vienkārša vērtējuma atšķirība, salīdzinot ar KAŠB vērtējumu. Tas nepierāda, ka šis pēdējais vērtējums būtu acīmredzami kļūdains.
Treškārt, prasītāja apgalvojums, ka pats
Bundessortenamt
nespēja izslēgt iespēju, ka visi 2003. gadā kultivētie augi ietilpst šķirnē “SUMCOL 01”, šķiet kļūdains.
Ir tiesa, ka 2005. gada 20. jūnija vēstulē KAŠB Heine norādīja:
“Mēs nevarējām atšķirt augus, kas ir pieteikuma priekšmets, no Dienvidāfrikas augiem, un šī iemesla dēļ mēs, protams, varam apgalvot, ka visu augu izcelsme ir augi, kas ir pieteikuma priekšmets.”
Saskaņā ar šo atbildi KAŠB 2005. gada 8. septembra atbildē uz Apelācijas padomes uzdoto jautājumu atzina, ka klimata un vides maiņa var likt augiem reaģēt un ka tātad, kā paskaidroja
Bundessortenamt
, nevar pilnībā izslēgt, ka šķirņu, kam raksturīgas tik nelielas atšķirības kā tās, kas ir starp pieteikto šķirni un salīdzināmo šķirni, izcelsme ir viena un tā pati šķirne (skat. iepriekš 35. punktu).
Pierādījumu vispārējā novērtējumā tomēr nav jāpiešķir īpaša vērtība attiecīgajam Heines paziņojumam, nedz arī līdz ar to tam sekojošai KAŠB rakstveida atbildei Apelācijas padomei. No vienas puses, minētais paziņojums, kas ietverts steigā rakstītajā elektroniskajā vēstulē gandrīz divus gadus pēc tehniskās pārbaudes, kad ieinteresētā persona visticamāk vairs neatcerējās visus lietas materiālu elementus, ir pretrunā 2003. gada 12. decembra galīgajam ziņojumam, kurā tiek secināta atšķirīgu elementu starp abām šķirnēm esamība. No otras puses, pretēji tam, ko apgalvo prasītājs, no tiesas sēdes Apelācijas padomē protokola nekādi neizriet, ka Heine tiesas sēdes laikā ir uzturējusi šo paziņojumu. Gluži pretēji, no detalizētākajiem paskaidrojumiem, ko viņa sniedza tiesas sēdē, izriet, ka, pēc viņas domām, abas attiecīgās šķirnes ģenētiski ir atšķirīgas (skat. iepriekš 71. punktu).
Ceturtkārt, prasītāja izvirzītajam argumentam attiecībā uz to, ka tas varēja skaidri atšķirt šķirni “SUMCOL 01” no van Jārsfelda šķirnes, kas ir sugas
Plectranthus ornatus
paraugs un kultivēts Meises botāniskajā dārzā, nav nozīmes, jo, kā norāda Apelācijas padome un ko prasītājs nav apstrīdējis,
Plectranthus ornatus
ir suga, kurā ietilpst liels skaits šķirņu, no kurām dažas var skaidri atšķirties, bet citas neatšķirties no šķirnes “SUMCOL 01”.
Piektkārt, nav pārliecinoši prasītāja izvirzītie pierādījumi, lai noraidītu Apelācijas padomes izvirzīto apgalvojumu, saskaņā ar kuru pieredze, “šķiet, izslēdz”, ka “SUMCOL 01” šķirnes augi varēja augt van Jārsfelda privātajā dārzā.
Atbilstoši prasītāja paša paziņojumam Kopienas aizsardzības pieteikumā šķirnes “SUMCOL 01” tirdzniecība Eiropas Savienības teritorijā, bet ne ārpus šīs teritorijas, ir uzsākta 2001. gada janvārī (skat. iepriekš 12. punktu). Starp citu, nav neviena pieradījuma šķirnes “SUMCOL 01” tirdzniecībai Āfrikas dienvidos strīdīgo faktu [rašanās] laikā. Turklāt prasītājs ir pierādījis, ka vienam Kenijas uzņēmumam —
Florensis
— līdz 2001. gada beigām bija ierobežots skaits paraugu, lai veiktu produktivitātes pārbaudes, un ka viens Dienvidāfrikas uzņēmums —
Alba-Atlantis
— 2002. gada sākumā bija izteicis īslaicīgu interesi saņemt ekskluzīvu šīs šķirnes izplatīšanas licenci Dienvidāfrikā.
Turklāt KAŠB ar van Jārsfeldu pirmo reizi sazinājās 2002. gada 20. martā un kopš 2002. gada 25. marta viņš norādīja, ka
Plectranthus ornatus
ir Dienvidāfrikas dārznieku parasti izmantota un tirgota [šķirne] (skat. iepriekš 17. punktu). 2002. gada 16. oktobrī viņš fotoattēlā atpazina šķirni “SUMCOL 01” kā šķirni ar nosaukumu
Plectranthus ornatus Codd
(skat. iepriekš 19. punktu). Van Jārsfelds nosūtīja šķirnes spraudeņus
Bundessortenamt
2002. gada decembra sākumā (skat. iepriekš 20. punktu). 2004. gada oktobrī van Jārsfelds KAŠB paskaidroja, ka tie tika iegūti no spraudeņa, kuru tas “pirms vairākiem gadiem” saņēma “no kāda drauga dārza”, un ka to izcelsme ir dārzkopības tirdzniecība (skat. iepriekš 31. punktu).
Tādējādi prasītāja apgalvojums prezumē ne tikai, ka van Jārsfeldam ir izdevies iegūt šķirnes “SUMCOL 01” sēklas vai spraudeņus laikā, kad tie vēl netika tirgoti Āfrikas dienvidos, un ka viņš ir sācis tos uzreiz kultivēt savā privātajā dārzā, bet arī ka viņš KAŠB ir sniedzis nepatiesus paziņojumus attiecībā uz spraudeņu, kurus tas nosūtīja 2002. gada decembrī, izcelsmi, un to visu viņš ir darījis ar mērķi kavēt prasītāja pieteikto Kopienas augu šķirņu aizsardzības piešķiršanu. Pat tad, ja to nevar kategoriski noliegt, šāds scenārijs šķiet tik neticams, ka to var tikai noraidīt, jo nav nekādu to pierādošu faktu.
Šajā sakarā ir jāpiebilst, ka prasītājs nav izvirzījis nevienu faktu, kas nopietni ļautu apšaubīt van Jārsfelda apgalvojumu ticamību, jo šos apgalvojumus apstiprināja Dienvidāfrikas Lauksaimniecības ministrija (skat. iepriekš 33. punktu). Prasītājs ir vienīgi konstatējis kontaktus, kurus van Jārsfelds esot uzturējis ar “lielu skaitu” konkurentu, tomēr “nevēloties apsūdzēt” to. Šādi netieši norādījumi tomēr nav pietiekami, lai liktu apšaubīt liecinieka ticamību, kura tehniskās zināšanas ir atzinušas kompetentās Dienvidāfrikas iestādes un attiecībā uz kuru neviens lietas materiālu dokuments neļauj domāt, ka tam būtu jebkāda interese šīs prāvas iznākumā.
Visbeidzot, sestkārt, prasītāja arguments, lai atspēkotu Apelācijas padomes izvirzīto apgalvojumu, ka pieredze, “šķiet, izslēdz”, ka “SUMCOL 01” šķirnes augi varēja augt van Jārsfelda privātajā dārzā, katrā ziņā ir nenozīmīgs.
Faktiski, pat pieņemot, ka šādu varbūtību nevar kategoriski izslēgt, ar to nepietiek, lai apstrīdētu KAŠB vērtējumu, kas pamatots ar tehnikās pārbaudes rezultātiem, saskaņā ar kuru šķirne “SUMCOL 01” un van Jārsfelda šķirne ir divas dažādas šķirnes. Tā kā šis vērtējums kā tāds ir pietiekams, lai pamatotu apstrīdēto lēmumu, iespējamā Apelācijas padomes pieļautā kļūda, izslēdzot šo iespēju, nekādi neietekmē šī lēmuma tiesiskumu.
Ņemot vērā iepriekš minēto, pirmā pamata pirmā daļa jānoraida kā nepamatota.
— Vērtējums Regulas Nr. 2100/94 7. panta 2. punkta ietvaros
Jautājums, kuru Apelācijas padome atzina par izšķirošu ir, vai van Jārsfelda šķirni Regulas Nr. 2100/94 7. panta 2. punkta izpratnē var uzskatīt par plaši pazīstamu, pamatojoties uz lietas materiālos ietvertajiem pierādījumiem.
Saskaņā ar apstrīdēto lēmumu:
“Nav nekādu šaubu par to, ka
P. ornatus
ir Dienvidāfrikai neraksturīgs (“eksotiks”) augs. Tādēļ šīs sugas šķirnes nav izstādītas botāniskajos dārzos. Tomēr no tā neizriet, ka šīs sugas šķirnes Dienvidāfrikā nav pieejamas. “Eksotiski” augi, proti, neraksturīgi augi, kurus var vienkārši pavairot un kas pielāgojas svešiem klimatiem, arī ir ļoti populāri to eksotiskā rakstura dēļ. Prasītājs visā Dienvidāfrikā ir sastapis
P. neochilus
, sugu, kas atbilstoši tā liecībām ir “ļoti līdzīga”“SUMCOL 01”. Kā cita starpā uzsvēra Sedī no Dienvidāfrikas Lauksaimniecības ministrijas — tāpat kā van Jārsfelds savā 2004. gada 8. oktobra paziņojumā —, abas sugas
P. ornatus
un
P. neochilus
bieži tiek jauktas to lielās līdzības dēļ, kā rezultātā dārzkopību neizglītotie darbinieki
P. ornatus
pārdod ar nosaukumu
P. neochilus
. Tādēļ nevar izslēgt, ka prasītājs ir saskāries ar
P. ornatus
, bet ar nosaukumu
P. neochilus
. Tas atbilst van Jārsfelda un Sedī liecībām un viņu atsaucēm (cita starpā uz Kodu, Britsu, Glenu), saskaņā ar kurām
P. ornatus
Diendāfrikā pastāv jau ilgu laiku.
Sedī cita starpā norāda uz Pretorijas herbāriju, kurš uzglabā
P. ornatus
un kurš augus ir ieguvis no viena dārza 1960. gadā. Turklāt tā norāda uz tādiem ekspertiem kā Dr. L. E. Kodu un Endrjū Henkiju, kuri abi ir minējuši attiecīgi 1975. un 1999. gada publikācijās, ka
P. ornatus
, kura sākotnēja izcelsme ir bijusi Etiopija un Tanzānija, tiek kultivēta un ir daļēji naturalizēta Dienvidāfrikā.
Van Jārsfelds atsaucas uz daudzus gadus ilgušu izpēti, kuru viņš ir veicis un kuras aprakstu sniedz Dr. L. E. Kods, saskaņā ar kuru
P. ornatus
Dienvidāfrikā sabiedrībai bija pieejama jau gadu desmitiem. Ja savā 200[4]. gada 15. oktobra elektroniskajā vēstulē van Jārsfelds paziņo, ka no viņa dārza nosūtīto spraudeņu izcelsme ir drauga dārzs Plamstedā un ka šādi augi botāniskajos dārzos agrāk tika kultivēti ar nosaukumu
P. neochilus
, tas viss norāda uz to, ka nosūtītie spraudeņi ietilpst sugā
P. ornatus
, kura tiek kultivēta Dienvidāfrikā.”
Vispirms ir jānorāda, ka prasītājs pamata otrās daļas pamatojumam nav izvirzījis nedz specifiskus argumentus, nedz īpašus pierādījumus, lai apstrīdētu tādējādi Apelācijas padomes veikto salīdzināmās šķirnes, kuras izcelsme ir no van Jārsfelda dārza, pielīdzināšanu Dienvidāfrikas šķirnei, kas ietilpst sugā
Plectranthus ornatus
, kas ir aprakstīta attiecīgajās zinātniskajās publikācijās un minēta van Jārsfelda un Sedī paziņojumos. Nepastāvot jebkādiem pretējiem pierādījumiem, Apelācijas padome patiešām pamatoti varēja veikt šo pielīdzināšanu, balstoties uz dažādiem van Jārsfelda paziņojumiem, tāpat, kā tā to darīja apstrīdētā lēmuma 19. lappusē. Turklāt šī pielīdzināšana tika veikta jau
Bundessortenamt
2003. gada 9. decembra galīgajā ziņojumā, kurā van Jārsfelda šķirne ir apzīmēta kā “Dienvidāfrikas
Plectranthus ornatus
salīdzināmā šķirne (van Jārsfelds)”.
Šādos apstākļos Apelācijas padome pamatoti varēja balstīties uz iepriekš 90. punktā minētajiem faktiem, lai secinātu, ka salīdzināmā šķirne bija plaši pazīstama.
Attiecībā uz van Jārsfelda paziņojumiem ir jānorāda, ka viņa 2002. gada 25. marta elektroniskā pasta vēstulē, kas bija laikā, par kuru
a priori
nav šaubu, jo van Jārsfelds vēl nebija sazinājies ar prasītāju, tas
Bundessortenamt
norādīja, ka
Plectranthus ornatus
“joprojām ir bieži izmantota un stādu audzētavu pārdota” (skat. iepriekš 17. punktu). Šo apgalvojumu viņš vēlāk vairākkārt apstiprināja un paskaidroja sīkāk (skat. iepriekš 19., 29. un 31. punktu).
Turklāt pretēji prasītāja apgalvotajam Apelācijas padome nav pamatojusies tikai uz van Jārsfelda apgalvojumiem. Tā pamatojās arī uz Dienvidāfrikas Lauksaimniecības ministrijas paziņoto informāciju, kā arī zinātnisko literatūru, kas apstiprina van Jārsfelda paziņojumus (skat. iepriekš 33. punktu).
It īpaši Sedī, kas ir Dienvidāfrikas Lauksaimniecības ministrijas ierēdne, apstiprināja, ka van Jārsfelds patiešām ir eksperts attiecībā uz
Plectranthus ornatus
un ka viņa sniegto informāciju var uzskatīt par uzticības cienīgu. No viņas elektroniskā pasta vēstules arī izriet, ka stādu audzētavas pārdod gan
Plectranthus ornatus
(Tanzānijas un Kenijas šķirne), gan
Plectranthus neochilus
(Dienvidāfrikas šķirne), lai arī sakarā ar to līdzību viņi bieži tās jauc. Turklāt Sedī norādīja, ka Pretorijas herbārijam ir
Plectranthus ornatus
paraugi, “kuri tika iegūti kādā dārzā 1960. gadā”.
Turklāt van Jārsfelda apgalvojumi tika apstiprināti ar zinātnisko literatūru. Šajā gadījumā no lietas materiāliem izriet un prasītājs to nav apstrīdējis, ka
Plectranthus ornatus
ir bijis detalizēti aprakstīts L. E. Koda (1975), E. Henkija (1999) un H. F. Glena (2002) publikācijās (skat. iepriekš 33. punktu). Tomēr šie autori šo sugu aprakstīja kā tādu, kas “Dienvidāfrikā tiek kultivēta un ir daļēji naturalizēta”.
Šajā sakarā jānorāda, ka atbilstoši pašām
UPOV
direktīvām un pretēji prasītāja apgalvotajam veģetatīvās šķirnes detalizēta apraksta publikācija ir viens no pierādījumiem, ko var ņemt vērā, lai noteiktu tās pazīstamību.
Faktiski saskaņā ar
UOPV
2002. gada 19. aprīļa dokumenta TG/1/3, kas minēts iepriekš 64. punktā, 5.2.2.1. punktu ar virsrakstu “Pazīstamība” detalizēta apraksta publikācija ir cita starpā to pierādījumu vidū, kas ir jāņem vērā, lai noteiktu pazīstamību.
Šo pierādījumu var ņemt vērā arī Regulas Nr. 2100/94 7. panta 2. punkta ietvaros. No vienas puses, šī norma neietver elementu, kuri var pierādīt salīdzināmās šķirnes pazīstamību, izsmeļošu sarakstu, ko apstiprina apstākļa vārdu “cita starpā” izmantošana. No otras puses, atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 preambulas priekšpēdējam apsvērumam minētajā regulā cita starpā ir ņemta vērā
UPOV
konvencija.
Tātad šajā gadījumā Apelācijas padome pamatoti ņēma vērā Koda, Henkija un Glena publikācijās ietverto detalizēto aprakstu, lai pierādītu salīdzināmās šķirnes pazīstamību.
Ņemot vērā visus šos savstarpēji saskanīgos faktus, šķiet, ka dažām prasītāja norādītām neprecizitātēm vai pretrunām van Jārsfelda secīgajos paziņojumos, cita starpā attiecībā uz spraudeņu, kurus tas nosūtīja
Bundessortenamt
, precīzo izcelsmi, ir neliela nozīme. Protams, šīs pretrunas zināmā mērā mazina van Jārsleflda liecību [ticamību], un ir saprotams, ka Apelācijas padome nolēma vispirms veikt pierādījumu savākšanu, lai kliedētu savas šaubas šajā sakarā. Tomēr attiecībā uz izšķirošo salīdzināmās šķirnes pazīstamības jautājumu van Jārsfelda apgalvojumus apstiprina Dienvidāfrikas iestādes un vairākas zinātniskās publikācijas.
Ņemot vērā iepriekš minēto, pirmā pamata otrā daļa jānoraida kā nepamatota.
— Vērtējums Regulas Nr. 2100/94 62. panta ietvaros
Pirmā pamata trešā daļa, kas attiecas uz Regulas Nr. 2100/94 62. panta pārkāpumu, ir pamatota ar premisu, saskaņā ar kuru Apelācijas padome nevarēja, pamatojoties uz tās rīcībā esošajiem vērtējuma elementiem, likumīgi secināt plaši pazīstamas salīdzināmās šķirnes, no kuras pieteiktā šķirne skaidri neatšķiras, esamību. Prasītājs, gluži pretēji, uzskata, ka, ja KAŠB būtu pareizi ņēmis vērā faktisko situāciju un cita starpā pamata pirmo divu daļu ietvaros norādītās van Jārsfelda pretrunas, tam būtu bijis jāsecina, ka šķirne “SUMCOL 01” ir skaidri atšķirīga.
Vispirms Pirmās instances tiesa norāda, ka šādi izklāstīts prasītāja apgalvojums, saskaņā ar kuru šķirne “SUMCOL 01” būtu bijis jāatzīst par skaidri atšķirīgu, redzami ir pretrunā viņa pamata pirmās daļas ietveros izklāstītajam apgalvojumam, saskaņā ar kuru pieteiktā šķirne “SUMCOL 01” un van Jārsfelda salīdzināmā šķirne ir viena un tā pati šķirne.
Katrā ziņā no pamata pirmo divu daļu pārbaudes izriet, ka premisa, uz kuru ir balstīts prasītāja arguments, ir kļūdaina.
Šādos apstākļos prasītāja vispārēji attiecībā uz pierādīšanas pienākumu un pienākumu, kas ir uzlikts KAŠB pēc paša ierosmes veikt faktu pārbaudi, izteiktie apsvērumi ir neatbilstoši vai nenozīmīgi.
Tas pats attiecas uz iepriekš 44. punktā minētajiem
Ciopora
2007. gada 3. jūlija ekspertīzes ziņojumā izteiktajiem apsvērumiem.
No iepriekš minētā izriet, ka pirmā pamata trešā daļa ir noraidāma kā nepamatota, tāpat kā viss pirmais prasības pamats tā kopumā.
Par trešo un piekto pamatu — attiecīgi Regulas Nr. 2100/94 75. panta un “vispārēja aizlieguma tiesiskā valstī pieņemt pārsteidzošus lēmumus” pārkāpumu un Regulas Nr. 1239/95 62. panta 1. punkta pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti
Trešā pamata ietvaros, kas attiecas uz Regulas Nr. 2100/94 75. panta un “vispārēja aizlieguma tiesiskā valstī pieņemt pārsteidzošus lēmumus” pārkāpumu, prasītājs iebilst, ka apstrīdētais lēmums ir pieņemts pārsteidzoši un ka tas ir balstīts uz apsvērumiem, par kuriem tas nebija iepriekš dzirdējis. No vienas puses, prasītājs uzskata, ka, ņemot vērā 2005. gada 30. septembra sēdi Apelācijas padomē un 2005. gada 27. decembra rīkojuma par pierādījumu savākšanu nozīmi, nekas tam nelika sagaidīt šādu lēmumu. No otras puses, prasītājs apgalvo, ka tam nav bijusi iespēja paust savu nostāju par šajā lēmumā izteiktajiem apsvērumiem, kas, pēc viņa domām, bija paredzēti pilnīgi jauna faktiskās situācijas novērtējuma pamatošanai.
Savā replikā prasītājs precizē, ka Apelācijas padome nevar grozīt savu “pagaidu viedokli” apspriedes ietvaros pēc tam, kad tā ir izdevusi rīkojumu par pierādījumu savākšanu, nedz arī pieņemt apstrīdēto lēmumu, iepriekš neuzklausot [prasītāja] viedokli šajā jautājumā. Tajā laikā Apelācijas padome šķita esam vienisprātis ar prasītāju attiecībā uz faktu, ka līdz šim iesniegtie pierādījumi nav pietiekami, lai pierādītu salīdzināmās šķirnes plašo pazīstamību. Līdz ar to, pēc prasītāja domām, Apelācijas padomei bija jāpaskaidro prasītājam apstākļi, kas tai lika mainīt savu viedokli, un jādot tam iespēja iesniegt savus apsvērumus.
Piektā pamata ietvaros prasītājs apgalvo, ka Apelācijas padome, pārkāpjot Regulas Nr. 1239/95 62. panta 1. punktu, tās izdotā pierādījumu savākšanas [rīkojuma] īstenošanai ir piemērojusi nosacījumu, ka [prasītājam] ir jāsamaksā izdevumu avanss, lai arī viņš nedz piedāvāja konkrētu pierādījumu, nedz lūdza tā administrēšanu.
KAŠB apgalvo, ka Apelācijas padome nav pārkāpusi nevienu no prasītāja norādītajām normām.
Pirmās instances tiesas vērtējums
— Par piekto pamatu
Atbilstoši Regulas Nr. 1239/95 62. panta 1. punktam ar virsrakstu “Pierādījumu iesniegšanas [savākšanas] izmaksas”:
“Pierādījumu iesniegšanai var tikt izvirzīts nosacījums, ka procesā iesaistītajai pusei, kas ir pieprasījusi šādu pierādījumu iesniegšanu, [KAŠB] jādeponē summa, kuras apmēru nosaka [KAŠB], pamatojoties uz izmaksu tāmi.”
Šajā gadījumā attiecīgo pierādījumu savākšanu nav prasījis prasītājs, bet par to pēc savas ierosmes rīkojumu ir izdevusi Apelācijas padome.
Līdz ar to tai nebija tiesību pamatoties uz Regulas Nr. 1239/95 62. pantu, lai šai savākšanai izvirzītu nosacījumu, ka prasītājam ir jādeponē [attiecīga] summa.
Tādējādi piektais pamats šķiet pamatots tiktāl, ciktāl tas izvirzīts, lai konstatētu rīkojuma, kas attiecas uz 2005. gada 27. decembra pierādījumu savākšanu, prettiesiskumu.
Tomēr šis pamats prasības atcelt apstrīdēto lēmumu ietvaros ir jānoraida kā neefektīvs, jo tas tika izvirzīts, lai gan attiecīgā pierādījumu savākšana netika īstenota un Apelācijas padome nav piemērojusi nekādas prasītājam juridiski nelabvēlīgas sekas.
— Par trešo pamatu
Atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 75. pantam:
“[KAŠB] lēmumiem pievieno tā pamatojuma izklāstu, uz kā tie balstīti. Tos balsta tikai uz to pamatojumu vai pierādījumu, par ko procesā iesaistītajām pusēm ir bijusi iespēja rakstiski vai mutiski sniegt savas piezīmes.”
Pretēji prasītāja apgalvotajam apstrīdētais lēmums ir balstīts uz tādu pamatojumu un tādiem pierādījumiem, proti, būtībā van Jārsfelda un Sedī rakstveida paziņojumiem un Koda, Henkija un Glena publikāciju izvilkumiem, kas visi ir pievienoti administratīvā procesa lietas materiāliem, kuri prasītājam bija pieejami un pamatojoties uz kuriem viņš varēja paust savu viedokli gan mutvārdos, gan rakstveidā.
Attiecībā uz apstākli, ka Apelācijas padome mainīja savu viedokli attiecībā uz vajadzību veikt 2005. gada 27. decembra rīkojumā nolemto pierādījumu savākšanu, prasītājs neapgalvo, ka Apelācijas padomei nebija tiesību atsaukt šo savākšanu, ja apspriedes laikā tā [šo savākšanu] vairs neuzskatītu par nepieciešamu strīda izšķiršanai. Prasītāja apgalvojums, kuru viņš izteica replikā, ir, ka Apelācijas padome nevarot grozīt savu vērtējumu šajā jautājumā, neizklāstot viņam apstākļus, kas tai lika mainīt viedokli, un nedodot tam iespēju iesniegt apsvērumus.
Šis arguments nav pieņemams. Vispārēji tiktāl, ciktāl Apelācijas padome par pierādījumu savākšanu var izlemt pēc pašas ierosmes un tai nav pienākuma iepriekš apspriest tās iespēju vai vajadzību ar lietas dalībniekiem, Apelācijas padome tādos pašos apstākļos pēc pašas ierosmes šādu savākšanu var arī atcelt, ja tā apspriedes laikā veic atšķirīgu vērtējumu. Runa nav par pārsteidzoši pieņemtiem lēmumiem, pārkāpjot, kā apgalvots, vispārējo Kopienu tiesību principu, bet par Apelācijas padomes rīcības brīvību, kas tai piešķirta ar Regulas Nr. 2100/94 76. pantu, pēc pašas ierosmes veikt faktu savākšanu, cita starpā izmantojot minētās regulas 78. pantā uzskaitīto pierādījumu savākšanas pasākumus.
Šajā gadījumā Apelācijas padome apstrīdētajā lēmumā norādīja, ka tā spēja pārvarēt savas sākotnējās šaubas un pārliecināties par salīdzināmās šķirnes pazīstamību bez vajadzības īstenot sākotnēji paredzēto un norīkoto pierādījumu savākšanu. Turklāt tā šajā lēmumā norādīja pamatojumu un pierādījumus, kuri pamato šo pārliecību.
Galu galā vienīgais jautājums, kam ir nozīme pārbaudei tiesā šī pamata ietvaros, ir, vai lietas dalībnieki par šo pamatojumu un pierādījumiem varēja paust savu viedokli.
Tā kā tas tā bija, kā tas arī tika izklāstīts iepriekš 119. punktā, trešais pamats ir jānoraida kā nepamatots.
Par otro pamatu — Regulas Nr. 2100/94 76. panta pārkāpumu
Prasītājs apgalvo, pieņemot, ka šajā gadījumā bija vajadzīgi papildu paskaidrojumi, lai novērstu šaubas, kas radušās van Jārsfelda paziņojumos ietverto pretrunu dēļ, ka KAŠB atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 76. pantam pēc paša iniciatīvas bija jāuzdod veikt jaunu tehnisko pārbaudi minētās regulas 55. panta izpratnē.
KAŠB būtībā atbild, ka pieņēmums, uz kuru ir balstīts otrais pamats, ir kļūdains.
Šajā sakarā, kā tas izriet arī no pirmā pamata pārbaudes, Apelācijas padome likumīgi no tās rīcībā esošajiem faktiem varēja secināt, ka šķirni “SUMCOL 01” nevar skaidri atšķirt no pieteikuma iesniegšanas brīdī plaši pazīstamās salīdzināmās šķirnes. Tātad tai nebija pienākuma veikt jaunu tehnisko pārbaudi.
Tādējādi otro pamatu var vienīgi noraidīt kā nepamatotu.
Par ceturto pamatu — Regulas Nr. 1239/95 60. panta 1. punktu
Prasītājs apgalvo, ka Heine,
Bundessortenamt
kompetentā pārbaudītāja, pārkāpjot Regulas Nr. 1239/95 60. panta 1. punktu, piedalījās mutvārdu procesā kopā ar KAŠB, lai arī tā uz tiesas sēdi netika uzaicināta un netika pieņemts lēmums, ar kuru tika uzdots veikts pierādījumu savākšanu. Viņas tāpat kā liecinieka vai eksperta paziņojumi tika ietverti apstrīdētajā lēmumā, turklāt tas tika izdarīts nepilnīgi.
Šajā sakarā KAŠB pamatoti apgalvo, ka Heines piedalīšanās tiesas sēdē neprasa pierādījumu savākšanas [rīkojuma] pieņemšanu Regulas Nr. 1239/95 60. panta 1. punktu izpratnē. No tiesas sēdes protokola izriet, ka Heine tajā piedalījās kā KAŠB darbiniece un nevis kā lieciniece vai eksperte (skat. iepriekš 36. punktu). Tās sniegtie paziņojumi tiesas sēdes protokolā tika formulēti kā KAŠB paziņojumi, nevis kā liecinieka vai eksperta izteikumi. Šajā kontekstā KAŠB pamatoti apgalvo arī, ka atbilstoši Regulas Nr. 1239/95 15. panta 2. punktam Heines veiktās darbības saskaņā ar starp KAŠB un
Bundessortenamt
noslēgtās vienošanās saistībā ar tehnisko pārbaudi noteikumiem attiecībā uz trešām personām ir KAŠB darbības.
Turklāt prasītājs nav iesniedzis nevienu pierādījumu sava apgalvojuma, saskaņā ar kuru Heines paziņojumi apstrīdētajā lēmumā tika atainoti nepilnīgi, pamatojumam.
Tādējādi ceturtais pamats ir jānoraida kā nepamatots.
Par sesto pamatu — Regulas Nr. 2100/94 88. panta pārkāpumu
Prasītājs apgalvo, ka KAŠB nepieļaujami ilgi tam ir liedzis piekļūt procesa dokumentiem, tādējādi padarot ievērojami grūtāku arī tiesību uz aizstāvību īstenošanu.
Šajā sakarā no lietas materiāliem attiecībā uz administratīvo procesu, kurus KAŠB ir iesniedzis Pirmās instances tiesas kancelejā, izriet, ka prasītājam ir paziņoti visi lietas materiāli un viņam bija iespēja lietderīgi paust savu viedokli.
It īpaši:
—
2004. gada 11. jūnija apelācijas sūdzībā prasītājs atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 88. panta 2. punktam un Regulas Nr. 1239/95 84. panta 3. punktam iesniedza pieteikumu nolūkā saņemt dokumentu kopijas attiecībā uz lūgumu piešķirt Kopienas augu šķirņu aizsardzību šķirnei “SUMCOL 01”;
—
ar 2004. gada 30. jūlija vēstuli šis pieteikums tika atsaukts;
—
ar 2004. gada 10. augusta vēstuli KAŠB nodeva prasītājam visus viņa rīcībā esošos dokumentus;
—
ar 2004. gada 17. augusta telefaksu prasītājs lūdza tam izsniegt papildu dokumentus attiecībā uz saraksti starp
Bundessortenamt
un van Jārsfeldu;
—
2004. gada 17. augustā KAŠB lūdza
Bundessortenamt
tam nosūtīt attiecīgos dokumentus, kas tika izdarīts 2004. gada 18. augustā;
—
ar 2004. gada 18. augusta elektronisko vēstuli KAŠB minētos dokumentus nosūtīja prasītājam;
—
ar 2004. gada 18. augusta telefaksu prasītājs lūdza pagarināt par vienu mēnesi termiņu raksta, kurā izklāstīti apelācijas sūdzības pamati, iesniegšanai; tāpat prasītājs lūdza, lai viņam tiktu nosūtītas pilnībā visu
Bundessortenamt
lietas materiālu kopijas;
—
ar 2004. gada 19. augusta telefaksu Apelācijas padomes sekretārs prasītājam norādīja, ka galīgais termiņš raksta, kurā izklāstīti apelācijas pamati, iesniegšanai ir pārcelts uz 2004. gada 6. septembri;
—
ar 2004. gada 24. augusta ātro sūtījumu, kas saņemts 2004. gada 25. augustā, KAŠB nosūtīja prasītājam pilnībā visu
Bundessortenamt
lietas materiālu kopijas, atgādinot viņam, ka galīgais termiņš ir 2004. gada 6. septembris;
—
prasītājs rakstu, kurā izklāstīti apelācijas sūdzības pamati, iesniedza 2004. gada 30. augustā.
Kā to pamatoti norādījis KAŠB, tā kā prasītājs nav izmantojis papildu laiku, kas viņam tika piešķirts, lai iesniegtu savu rakstu, viņš nav pierādījis, ka novēlotā lietas materiālu nosūtīšana šajā stadijā ir ietekmējusi viņa tiesības uz aizstāvību.
Turklāt prasītājs vēl varēja iesniegt savu viedokli gan tiesas sēdes 2005. gada 30. septembrī Apelācijas padomē laikā, gan savā 2005. gada 14. oktobra rakstā.
Šādos apstākļos sestais pamats ir jānoraida kā nepamatots.
Par septīto pamatu — Regulas Nr. 2100/94 70. panta 2. punkta pārkāpumu
Prasītājs apgalvo, ka, pārkāpjot Regulas Nr. 2100/94 70. panta 2. punktu, KAŠB ir nogaidījis divus mēnešus, pirms nolēma nelabot noraidošo lēmumu. Savā replikā viņš piebilst, ka šis pārkāpums nodara būtisku kaitējumu viņa tiesībām. Faktiski pat tad, ja atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 95. pantam tiek saglabāta pieteiktās šķirnes prioritātes aizsardzība, šīs aizsardzības apjoms ir daudz mazāks. Tāpat augu šķirnes aizsardzības pieteikuma iesniedzējam nav tiesību aizliegt, kas pielīdzināmas Regulas Nr. 2100/94 94. pantā paredzētajām. Līdz ar to prasītājs nevarot iebilst pret trešo personu veiktu šķirnes pavairošanu.
Šajā sakarā ir tiesa, ka saskaņā ar Regulas Nr. 2100/94 70. pantu ar virsrakstu “Iepriekšēja pārskatīšana” apelācijas sūdzības gadījumā KAŠB dienestam, kas ir sagatavojis lēmumu, pēc apelācijas sūdzības saņemšanas, ja tas apelācijas sūdzību uzskata par pieņemamu un pamatotu, ir viena mēneša termiņš tā labošanai. Šī panta 2. punktā ir paredzēts, ka, ja lēmums šajā termiņā netiek labots, KAŠB “nosūta pārsūdzību [apelācijas sūdzību] Apelācijas padomei”.
Šajā gadījumā apelācijas sūdzības raksts KAŠB tika paziņots 2004. gada 30. augustā (skat. iepriekš 27. punktu). KAŠB dienests, kas sagatavoja lēmumu, tikās 2004. gada 24. un 29. septembra sanāksmēs, lai izskatītu iespējamo šī lēmuma labošanu atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 70. pantam. 2004. gada 30. septembrī šis dienests informēja Apelācijas padomi, kā arī prasītāju par to, ka tā lēmuma šajā sakarā pieņemšana atlikta uz divām nedēļām, lai varētu veikt papildu izmeklēšanu (skat. iepriekš 28. punktu). Šī papildu izmeklēšana nozīmēja, ka tika lūgti precizējumu no van Jārsfelda, kurš tos nosūtīja 2004. gada 8. un 15. oktobra elektroniskajās vēstulēs, un uzdoti jautājumi Dienvidāfrikas Lauksaimniecības ministrijai, kas atbildēja 2004. gada 2. novembra vēstulē (skat. iepriekš 29.–33. punktu). KAŠB dienests tikās no jauna 2004. gada 10. novembra sanāksmē un, pamatojoties uz papildu izmeklēšanas rezultātiem, nolēma noraidošo lēmumu nelabot un apelācijas sūdzību nekavējoties nodot Apelācijas padomei (skat. iepriekš 34. punktu).
Pat tad, ja Regulas Nr. 2100/94 70. pantā paredzētais termiņš tika pārsniegts par vienu mēnesi un desmit dienām, Pirmās instances tiesa uzskata, ka šī nokavēšanās, ņemot vērā šī gadījuma īpašos apstākļus, ir pamatota it īpaši ar vajadzību uzdot jautājumus personām, kas atrodas ļoti tālā valstī.
Katrā ziņā šī termiņa pārsniegšana nevar pamatot apstrīdētā lēmuma atcelšanu un vēl jo vairāk zaudējumu atlīdzību, ja izrādītos, ka prasītājam ir radušies jebkādi zaudējumi.
Šajā sakarā prasītājs savā replikā uzsver atšķirību starp aizsardzību, kas ar Regulas Nr. 2100/94 95. pantu ir piešķirta īpašniekam attiecībā uz darbībām pirms Kopienas augu šķirņu aizsardzības piešķiršanas, un to, kas šim pašam īpašniekam ir piešķirta ar minētās regulas 94. pantu attiecībā uz šķirnes aizsardzību pārkāpjošām darbībām.
Tomēr šajā gadījumā šiem apsvērumiem nav nozīmes, jo galu galā pieteiktajai šķirnei Kopienas aizsardzība netika piešķirta.
Šādos apstākļos septītais pamats ir jānoraida kā nepamatots.
Par astoto pamatu — Regulas Nr. 2100/94 67. panta 2. punkta pirmā teikuma pārkāpumu
Prasītājs apgalvo, ka viņa pieteikums no KAŠB reģistra tika izslēgts uzreiz pēc noraidošā lēmuma pieņemšanas, pārkāpjot Regulas Nr. 2100/94 67. panta 2. punkta pirmo teikumu. No tā esot izrietējusi ievērojama viņa juridiskā stāvokļa, kas ir noteikts Regulas Nr. 2100/94 95. pantā, vājināšanās.
Šajā sakarā un pat pieņemot, ka aizsardzības pieteikums tika izslēgts no KAŠB reģistra nekavējoties pēc noraidošā lēmuma pieņemšanas, pārkāpjot Regulas Nr. 2100/94 67. panta 2. punkta pirmo teikumu, saskaņā ar kuru apelācijai, kas ir iesniegta par šādu lēmumu, ir apturoša iedarbība, šādu prettiesiskumu nevar attiecināt uz pašu noraidošo lēmumu un tādējādi tas nevar ietekmēt nedz šī lēmuma spēkā esamību, nedz arī, secīgi, apstrīdētā lēmuma spēkā esamību.
Tā rezultātā astotais pamats ir jānoraida kā neefektīvs.
No iepriekš minētā izriet, ka prasība ir jānoraida kā nepamatota.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā prasītājam spriedums ir nelabvēlīgs, tam jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar KAŠB prasījumiem.

Ar šādu pamatojumu
PIRMĀS INSTANCES TIESA (septītā palāta)
nospriež:

1)
prasību noraidīt;

2)
Ralfs Šrēders atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

Forwood
Moavero Milanesi
Truchot
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2008. gada 19. novembrī.
[Paraksti]
Satura rādītājs

Atbilstošās tiesību normas

Prāvas priekšvēsture

Process un lietas dalībnieku prasījumi

Juridiskais pamatojums

Par pirmo pamatu — Regulas Nr. 2100/94 62. panta apvienojumā ar 7. panta 1. un 2. punktu normu pārkāpumu

Lietas dalībnieku argumenti

Pirmās instances tiesas vērtējums

— Ievada apsvērumi par Pirmās instances tiesas juridiskās kontroles apjomu

— Vērtējums Regulas Nr. 2100/94 7. panta 1. punkta ietvaros

— Vērtējums Regulas Nr. 2100/94 7. panta 2. punkta ietvaros

— Vērtējums Regulas Nr. 2100/94 62. panta ietvaros

Par trešo un piekto pamatu — attiecīgi Regulas Nr. 2100/94 75. panta un “vispārēja aizlieguma tiesiskā valstī pieņemt pārsteidzošus lēmumus” pārkāpumu un Regulas Nr. 1239/95 62. panta 1. punkta pārkāpumu

Lietas dalībnieku argumenti

Pirmās instances tiesas vērtējums

— Par piekto pamatu

— Par trešo pamatu

Par otro pamatu — Regulas Nr. 2100/94 76. panta pārkāpumu

Par ceturto pamatu — Regulas Nr. 1239/95 60. panta 1. punktu

Par sesto pamatu — Regulas Nr. 2100/94 88. panta pārkāpumu

Par septīto pamatu — Regulas Nr. 2100/94 70. panta 2. punkta pārkāpumu

Par astoto pamatu — Regulas Nr. 2100/94 67. panta 2. punkta pirmā teikuma pārkāpumu

Par tiesāšanās izdevumiem
(
*1
)	Tiesvedības valoda — vācu.