CELEX: 62001TJ0067
Kilpailu
EY 81 artikla
Jakelusopimukset

Asiaa koskevat oikeussäännöt
1       EY:n perustamissopimuksen 81 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1. Yhteismarkkinoille soveltumattomia ja kiellettyjä ovat sellaiset yritysten väliset sopimukset, yritysten yhteenliittymien
päätökset sekä yritysten yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan
ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla tai joista seuraa, että kilpailu estyy,
rajoittuu tai vääristyy yhteismarkkinoilla, ja erityisesti sellaiset sopimukset, päätökset ja menettelytavat:
a) joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan osto‑ tai myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja,
b) joilla rajoitetaan tai valvotaan tuotantoa, markkinoita, teknistä kehitystä taikka investointeja,
c) joilla jaetaan markkinoita tai hankintalähteitä,
d) joiden mukaan eri kauppakumppaneiden samankaltaisiin suorituksiin sovelletaan erilaisia ehtoja kauppakumppaneita epäedulliseen
kilpailuasemaan asettavalla tavalla,
e) joiden mukaan sopimuksen syntymisen edellytykseksi asetetaan se, että sopimuspuoli hyväksyy lisäsuoritukset, joilla niiden
luonteen vuoksi tai kauppatavan mukaan ei ole yhteyttä sopimuksen kohteeseen.
2. Tämän artiklan mukaan kielletyt sopimukset ja päätökset ovat mitättömiä.
3. Voidaan kuitenkin julistaa, että 1 kohdan määräykset eivät koske
– yritysten välistä sopimusta tai yritysten välisten sopimusten ryhmää
– yritysten yhteenliittymän päätöstä tai yritysten yhteenliittymien päätösten ryhmää
– yhdenmukaistettua menettelytapaa tai yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmää, joka osaltaan tehostaa tuotantoa tai tuotteiden
jakelua taikka edistää teknistä tai taloudellista kehitystä jättäen kuluttajille kohtuullisen osuuden näin saatavasta hyödystä:
a) asettamatta asianomaisille yrityksille rajoituksia, jotka eivät ole välttämättömiä mainittujen tavoitteiden toteuttamiseksi
b) antamatta näille yrityksille mahdollisuutta poistaa kilpailua merkittävältä osalta kysymyksessä olevia tuotteita.”
2       Neuvoston asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen [81] ja [82] artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus; EYVL 1962, 13, s. 204),
joka on annettu 6.2.1962, sakkoja koskevassa 15 artiklassa, säädetään seuraavaa:
” – –
2. Komissio voi päätöksellään määrätä yrityksille tai yritysten yhteenliittymille sakon, joka on vähintään 1 000 ja enintään
1 000 000 laskentayksikköä taikka tätä suurempi mutta enintään 10 prosenttia kunkin rikkomukseen osallisen yrityksen edellisen
tilikauden liikevaihdosta, jos ne tahallaan tai tuottamuksesta:
a) rikkovat perustamissopimuksen [81] artiklan 1 kohtaa tai [82] artiklaa; taikka
b) rikkovat jotakin 8 artiklan 1 kohdan nojalla määrättyä velvoitetta.
Sakon suuruutta määrättäessä on otettava huomioon rikkomuksen vakavuuden lisäksi sen kesto.
– –
5. Edellä 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua sakkoa ei määrätä toimista:
a) jotka suoritetaan komissiolle tehdyn ilmoituksen jälkeen ja ennen perustamissopimuksen [81] artiklan 3 kohdan soveltamisesta
tehtyä päätöstä, jos toimet kuuluvat ilmoituksessa kuvatun toiminnan piiriin – – ”

Tosiseikat ja hallinnollinen menettely
3       JCB Service on Joseph Cyril Bamfordin vuonna 1956 Englannin oikeuden mukaan perustama yhtiö, jonka kotipaikka on Rocesterissa,
Staffordshiressa (Yhdistynyt kuningaskunta). JCB Servicen omistaa Transmissions and Engineering Services Netherlands BV ‑niminen
yhtiö, ja sen suoraan tai välilliseen omistukseen ja määräysvaltaan kuuluu JCB‑konsernin (jäljempänä JCB yhtiöt); konsernissa
on 28 yhtiötä, kuten JCBamford Excavators, JCB Sales, JCB SA, JCB Germany ja JCB Spain. JCB tuottaa ja pitää kaupan maanrakennuskoneita,
maansiirto‑ ja rakennuslaitteita, maatalouskoneita sekä näiden eri tuotteiden varaosia.
4       Vuonna 2000 JCB ylsi 1 400 miljoonan euron liikevaihtoon rakennuslaitteissa, joiden valmistajista se on maailman viidenneksi
suurin; sen tuotannosta menee vientiin yli 70 prosenttia, ja sillä on yli 400 jakelijan ja myyntiedustajan verkosto. Suurin
valmistaja on Caterpillar, jonka liikevaihto on 12 629 miljoonaa euroa. JCB arvioi rakennus‑ ja maansiirtolaitteiden markkinaosuudekseen
8,5 prosenttia Euroopassa ja 4,4 prosenttia koko maailmassa. Vuonna 1995 ja 1996 JCB:n markkinaosuus oli määrältään 13–14 prosenttia
(arvoltaan 8,9 prosenttia) kaikista yhteisössä myydyistä maanrakennus‑ ja maansiirtokoneista (määrältään 36,8 prosenttia ja
arvoltaan 23,7 prosenttia Yhdistyneessä kuningaskunnassa). Kaivurikuormaajat ovat konsernin paras tuote, jossa JCB:llä oli
vuonna 1995 maailmassa arvoltaan yli 23 prosentin ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa lähes 60 prosentin markkinaosuus.
5       JCB:n jakeluverkosto on järjestetty kansallisesti siten, että sillä on yksi tytäryhtiö kussakin maassa (Saksa, Belgia, Espanja,
Ranska, Alankomaat, Italia) tai yksinoikeudella toimiva maahantuoja.
6       Kaksi JCB‑konserniin kuuluvaa yhtiötä teki vuonna 1973 asetuksen N:o 17 nojalla laaditun A/B‑lomakkeen mukaisesti komissiolle
ilmoituksen kahdeksasta JCB‑tuotteiden jakelua koskeneesta vakiosopimuksesta, jotka oli tarkoitus tehdä konserniin sidoksissa
olleiden jakelijoiden tai pääjälleenmyyjien kanssa ja joista viisi koski yhteismarkkinoihin kuuluvia maita eli juuri Yhdistynyttä
kuningaskuntaa (mukaan lukien Kanaalisaaret) ja Irlantia (JCB Sales ‑yhtiön ilmoittamat sopimukset) sekä Saksaa, Benelux‑maita,
Tanskaa ja Italiaa (JCBamford Excavators ‑yhtiön ilmoittamat sopimukset). Sopimukset rekisteröitiin komissiossa 30.6.1973.
7       Komissio (kilpailun pääosasto) ilmoitti JCB Salesille 27.10.1975 päivätyllä kirjeellä, että ilmoitetuissa sopimuksissa oli
useita EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan (josta on tullut EY 81 artikla) määräysten vastaisia rajoituksia. Se vaati niiden
muuttamista ja esitti yhtiölle eri kysymyksiä. Komissio keskittyi tarkastelemaan niitä viittä vakiosopimusta, jotka koskivat
yhteismarkkinoita, ja ilmoitti kolmen muun sopimuksen osalta, etteivät ne näyttäneet olevan omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden
väliseen kauppaan.
8       Muutetut vakiosopimukset, jotka koskivat JCB Salesia ja joita sovellettiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa (vakiosopimus
jakelusta ja viennistä, jakelua koskenut vakiosopimus Yhdistyneen kuningaskunnan jakelijoiden kanssa ja vakiosopimus Yhdistyneen
kuningaskunnan pääjälleenmyyjien kanssa), toimitettiin komissiolle 18.12.1975.
9       Kirjeellä, joka oli päivätty 13.1.1976, komissio ilmoitti vastaanottaneensa kyseiset uudet sopimusversiot ja ilmoitti JCB
Salesille, että tietyt aikaisemmin osoitetut yhteensoveltumattomat kohdat oli ratkaistu mutta että toisia oli vielä jäljellä,
ja pyysi täsmennyksiä useista sopimusehdoista.
10     JCB Sales vastasi tähän pyyntöön 11.3.1976 päivätyllä kirjeellä ja toimitti yksityiskohtaisia tietoja niistä jäljelle jääneistä
yhteensoveltumattomista kohdista, jotka komissio väitti 13.1.1976 päivätyssä kirjeessään sopimuksista tunnistaneensa.
11     Tämän jälkeen JCB:n ilmoituksia koskeva asia pysyi ennallaan vuoteen 1980 asti.
12     JCB Sales toimitti 6.3.1980 komissiolle Yhdistyneen kuningaskunnan jakelijoiden kanssa tehdyn vakiosopimuksen, jolla korvattiin
vuonna 1975 ilmoitettu sopimus, jonka voimassaolo oli päättynyt, ja johon oli kantajan mukaan tehty vain pieniä muutoksia.
Tämän sopimuksen päätyttyä JCB Sales toimitti komissiolle 29.12.1995 päivätyllä kirjeellä sopimuksen, jolla oli korvattu vuoden
1980 sopimus. Komissio ei reagoinut JCB:n vuonna 1980 ja vuonna 1995 tekemiin ilmoituksiin.
13     Tribunal de commerce de Paris hylkäsi osittain 11.12.1995 antamallaan tuomiolla JCB:n Ranskassa toimineen tytäryhtiön, JCB
SA:n, vilpillistä kilpailua koskeneen kanteen, jonka tämä yhtiö, joka ilmoitti olevansa yksinoikeudella JCB‑tuotteiden maahantuoja
Ranskassa, oli nostanut 28.11.1990 Central Parts SA ‑nimistä yhtiötä vastaan, joka hankki itselleen Yhdistyneestä kuningaskunnasta
JCB‑tuotteiden varaosia myydäkseen ne edelleen Ranskassa. JCB SA oli väittänyt Central Partsin käyttäneen luvatta JCB‑liiketunnusta
ja mainintaa ”valtuutettu jakelija”.
14     Central Parts teki 15.2.1996 komissiolle kantelun, joka koski JCB Grande Bretagne ‑nimisen yhtiön kauppatapoja tuotteidensa
jakelussa.
15     Komissio teki 5.11.1996 tarkastuksen JCB SA:n tiloissa ja niissä kahdessa yhtiössä, jotka ovat JCB‑tuotteiden jakelijoita
Yhdistyneessä kuningaskunnassa, eli Gunn JCB Ltd:ssä ja Watling JCB Ltd:ssä.
16     Komissio osoitti 24.3.1998 JCBamford Excavatorsille ensimmäisen väitetiedoksiannon, jossa ei tutkittu vuonna 1973 tehdyn ilmoituksen
merkityksellisyyttä (ks. edellä 6 kohta), mitä kyseinen yhtiö korosti ensin väitetiedoksiantoon 6.7.1998 antamissaan kirjallisissa
huomautuksissa ja sitten ollessaan komission yksiköiden kuultavana 16.10.1998.
17     Cour d’appel de Paris oli tällä välin 8.4.1998 antamassaan tuomiossa kumonnut tribunal de commerce de Paris’n 11.12.1995 antaman
tuomion ja katsonut, että Central Parts oli harjoittanut JCB SA:ta vastaan vilpillistä kilpailua.
18     JCB Servicelle (JCBamford Excavators) osoitettiin 30.7.1999 toinen väitetiedoksianto, jossa otettiin vuoden 1973 ilmoitus
huomioon ja johon JCBamford Excavators vastasi 13.12.1999. JCBamford Excavatorsia kuultiin uudelleen 16.1.2000.
19     JCB sai hallinnollisessa menettelyssä pyynnöstään tutustua kolmeen otteeseen eli 24.4.1998, 22.10.1999 ja 16.5.2000 itseään
koskeviin asiakirjoihin, paitsi niihin asiakirjoihin, joihin kyseisellä yhtiöllä ei komission mukaan ollut oikeutta tutustua,
ja tämän luokituksen oli 17.9.1999 vahvistanut kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja asiakirjoihin tutustumista koskevien
pyyntöjen käsittelyä koskevassa sisäisessä menettelyssä, joka perustuu komission tiedonantoon sisäisistä menettelysäännöistä
käsiteltäessä pyyntöjä saada tutustua asiakirjoihin EY:n perustamissopimuksen [81] ja [82] artiklan, EHTY:n perustamissopimuksen
65 ja 66 artiklan ja neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4064/89 soveltamistapauksissa (EYVL 1997, C 23, s. 3).
20     Komissio teki 21.12.2000 päätöksen 2002/190/EY EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan soveltamisesta (asia COMP.F.1/35.918
– JCB) (EYVL 2002, L 69, s. 1; jäljempänä riidanalainen päätös), ja tämän päätöksen 1 artiklassa todetaan seuraavaa:
”JCB Service ja sen tytäryhtiöt ovat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 81 artiklaa tekemällä valtuutettujen jakelijoiden
kanssa sopimuksia tai sopimalla kyseisten jakelijoiden kanssa yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joiden tavoitteena on
rajoittaa kilpailua yhteismarkkinoilla kansallisten markkinoiden jakamiseksi ja täyden suojan tarjoamiseksi yksinoikeudellisilla
alueilla, joiden ulkopuolella valtuutetut jakelijat eivät saa harjoittaa aktiivista myyntitoimintaa, ja jotka sisältävät seuraavat
osatekijät:
a) rajoitukset, jotka koskevat Yhdistyneen kuningaskunnan, Irlannin, Ranskan ja Italian valtuutettujen jakelijoiden harjoittamaa
passiivista myyntitoimintaa sekä myyntiä valtuuttamattomille jakelijoille, kuluttajille tai yksinoikeudellisten alueiden ulkopuolelle
ja varsinkin muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneille valtuutetuille jakelijoille
b) toimituslähteitä koskevat rajoitukset, joita sovelletaan Ranskaan ja Italiaan sijoittautuneiden valtuutettujen jakelijoiden
tekemiin sopimustavaroiden hankintoihin ja jotka estävät jakelijoiden väliset ristikkäistoimitukset
c) Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskassa toimivien valtuutettujen jakelijoiden soveltamien jälleenmyyntialennusten tai
‑hintojen vahvistaminen
d) huoltopalkkion määrääminen muihin jäsenvaltioihin suuntautuvalle myynnille, jota valtuutetut jakelijat harjoittavat Yhdistyneen
kuningaskunnan yksinoikeudellisten alueiden ulkopuolelle, JC Bamford Excavators Ltd:n tai muiden JCB Servicen tytäryhtiöiden
aloitteesta ja niiden määräämien hinta‑asteikkojen mukaan, mikä merkitsee jakelijoiden saaman korvauksen asettamista riippuvaiseksi
myynnin maantieteellisestä määräpaikasta
e) alennusten peruuttaminen sen mukaan, harjoitetaanko myyntitoimintaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa yksinoikeudellisilla
alueilla vai niiden ulkopuolella ja pääsevätkö valtuutetut jakelijat, joiden alueella sopimustuotteita käytetään, asiasta
sopimukseen myyntiä harjoittavien valtuutettujen jakelijoiden kanssa, mikä asettaa jakelijoille maksettavan korvauksen riippuvaiseksi
myynnin maantieteellisestä määräpaikasta.”
21     Riidanalaisen päätöksen 2 artiklassa hylätään poikkeuslupahakemus, jonka JCBamford Excavators jätti 30.6.1973. Riidanalaisen
päätöksen 3 artiklassa JCB Service ja sen tytäryhtiöt määrätään lopettamaan kyseisessä päätöksessä tarkoitetut rikkomiset,
ja kyseisen päätöksen 4 artiklassa JCB Servicelle määrätään kyseisistä rikkomisista 39 614 000 euron suuruinen sakko.

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
22     JCB Service nosti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 22.3.2001 toimittamallaan kannekirjelmällä EY 230 artiklan nojalla
käsiteltävänä olevan kanteen, jossa se vaatii riidanalaisen päätöksen kumoamista.
23     Kantaja toimitti samana päivänä EY 242 ja EY 243 artiklan nojalla erillisen asiakirjan, jossa se vaati riidanalaisen päätöksen
1 artiklan d alakohdan, 2 artiklan ja 3 artiklan a–f alakohdan täytäntöönpanon lykkäämistä ja jossa se vaati toissijaisesti
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta määräämään kaikista täydentävistä välitoimista. Tämä menettely, joka rekisteröitiin
numerolla T‑67/01 R, päättyi 10.5.2001 annetulla rekisteristä poistamista koskeneella määräyksellä, koska kantaja oli 8.5.2001
pidetyssä kuulemistilaisuudessa ilmoittanut tyytyvänsä selityksiin, jotka komissio oli antanut riidanalaisen päätöksen päätösosan
tulkinnasta.
24     JCB Service vaati toisella samoin 22.3.2001 toimittamallaan kirjelmällä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta määräämään
kyseisen tuomioistuimen työjärjestyksen 64 ja 65 artiklan nojalla prosessinjohtotoimista ja/tai asian selvittämistoimista
saadakseen komissiolta nähtäväkseen erityisesti ne asiakirjat, joille kantaja on antanut järjestysnumeroiksi 1–19 ja joihin
se ei kertomansa mukaan saanut hallinnollisessa menettelyssä tutustua.
25     Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–      ensisijaisesti kumoaa riidanalaisen päätöksen
–      toissijaisesti kumoaa riidanalaisen päätöksen osittain ja alentaa näin ollen määrätyn sakon määrää
–      määrää komission toimittamaan kantajalle jäljennöksen niistä asiakirja‑aineiston asiakirjoista, joita komissio ei katsonut
voivansa antaa kantajan nähtäväksi, kaikista asiakirjoista, joita on kantajan mukaan laadittu puheluista tai muusta yhteydenpidosta,
sekä kaikista muista asiakirjoista tai tiedoista, joita ei ole annettu kantajan nähtäväksi
–      velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
26     Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–      hylkää kanteen kokonaisuudessaan
–      velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
27     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vaati 18.11.2002 tiedoksi antamallaan prosessinjohtotoimella komissiota esittämään luottamukselliset
ja ei‑luottamukselliset versiot niistä asiakirja‑aineiston asiakirjoista, joita ei hallinnollisessa menettelyssä ollut annettu
JCB:n nähtäväksi ja joille kantaja on kirjelmissään antanut järjestysnumeroiksi 14–19, ilmoittamaan sakon määrän laskemisessa
käytetyn menetelmän toimittamalla vastaavien asioiden kanssa vertailukelpoisia tietoja sekä vastaamaan väitteeseen, jonka
mukaan riidanalaisen päätöksen päätösosa on ristiriitainen.
28     Komissio toimitti 4.12.2002 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle vaadittujen asiakirjojen ei-luottamukselliset versiot
ja vastasi esitettyihin kysymyksiin.
29     Asianosaisten lausumat ja niiden ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin antamat vastaukset kuultiin
22.1.2003 pidetyssä istunnossa.
30     Komissio toimitti istuntopäivänä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle asiakirjojen nrot 14–19 luottamukselliset versiot,
jotta kyseinen tuomioistuin voisi arvioida, oliko luottamuksellisuuteen vetoaminen perusteltua. Istunnossa päätettiin lisäksi,
että komissio toimittaisi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle ja JCB:n edustajille asiakirjat nrot 1–13. Komissio toimi
vaaditulla tavalla, ja kantajan edustajat esittivät kirjalliset huomautuksensa kaikista asiakirjoista 13.2.2003.

Oikeudellinen arviointi
31     Kanteessa on menettelyä koskevia perusteita, joilla JCB Service väittää, että komissio rikkoi koko EY 81 artiklan soveltamista
koskevan menettelyn ajan olennaisia menettelymääräyksiä ja loukkasi puolustautumista koskevia perusoikeuksia. Kanteessa on
lisäksi perusteita, jotka koskevat riidanalaisen päätöksen perusteltavuutta.
1.
Menettely

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan komissio jätti noudattamatta velvollisuuttaan toimia kohtuullisessa ajassa
Asianosaisten lausumat
32     JCB Service väittää, että komissio jätti noudattamatta kohtuullisessa ajassa toimimista koskevaa velvollisuutta, joka perustuu
sekä oikeuskäytännössä tunnustettuun yhteisön oikeuden yleiseen periaatteeseen että Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien
ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (Euroopan ihmisoikeussopimus) 6 artiklan 1 kohtaan (yhdistetyt asiat
T‑213/95 ja T‑18/96, SCK ja FNK v. komissio, tuomio 22.10.1997, Kok. 1997, s. II‑1739, 56 ja 57 kohta).
33     JCB toteaa yhtäältä, että vaikka se teki jakelujärjestelmäänsä koskevista sopimuksista ilmoitukset 30.6.1973, komissio päätti
kyseisen menettelyn 27 vuotta myöhemmin hylkäämällä riidanalaisen päätöksen 2 artiklassa EY 81 artiklan 3 kohdan nojalla vuonna
1973 jätetyn poikkeuslupahakemuksen. JCB toteaa toisaalta, että Central Partsin 15.2.1996 tekemän kantelun johdosta aloitettu
menettely kesti lähes viisi vuotta.
34     Komission mukaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kohtaa ei voida soveltaa kilpailuoikeutta koskeviin hallintomenettelyihin,
koska kyseinen sopimus ei sellaisenaan kuulu yhteisön oikeuteen (asia T‑112/98, Mannesmannröhren‑Werke v. komissio, tuomio
20.2.2001, Kok. 2001, s. II‑729, 59 kohta).
35     Komissio väittää lisäksi, ettei se ole jättänyt noudattamatta velvollisuuttaan toimia kohtuullisessa ajassa. Komissio väittää
yhtäältä, että JCB, joka ei komission mukaan koskaan vaatinut komissiolta varsinaista päätöstä, pani täytäntöön vuonna 1973
ilmoitetuissa sopimuksissa perustetusta järjestelmästä poikkeavan järjestelmän ja että se ei ilmoittanut kaikkia sopimuksia,
koska komission mukaan vuosien 1980 ja 1995 ilmoitukset eivät olleet asetuksessa N:o 17 tarkoitettuja ilmoituksia. Komissio
väittää toisaalta, että kilpailusääntöjen rikkomista koskeva menettely pysyi kestoltaan kohtuullisena, kun otetaan huomioon
asian monimutkaisuus, tarpeelliset tarkastukset sekä jakelusopimuksia koskevassa yhteisön oikeudessa samanaikaisesti tapahtuneet
muutokset, joiden takia ensimmäisen väitetiedoksiannon joitakin kohtia oli tarkasteltava uudelleen. Komissio väittää lisäksi,
että JCB on vastuussa siitä yli seitsemän kuukauden viivytyksestä, joka aiheutui 33 kuukautta kestäneelle kilpailusääntöjen
rikkomista koskevalle menettelylle.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
36     Kohtuullisen ajan noudattaminen kilpailupolitiikkaa koskevissa hallintomenettelyissä on yhteisön oikeuden yleinen periaate,
jonka noudattamista yhteisöjen tuomioistuimet valvovat (asia C‑282/95 P, Guérin automobiles v. komissio, tuomio 18.3.1997,
Kok. 1997, s. I‑1503, 36 ja 37 kohta; yhdistetyt asiat C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99
P ja C‑254/99 P, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomio 15.10.2002, Kok. 2002, s. I‑8375, 167–171 kohta ja em.
yhdistetyt asiat SCK ja FNK, tuomion 55 ja 56 kohta) ja joka sisältyy hyvää hallintotapaa koskevan oikeuden osana Nizzassa
7.12.2000 julistetun Euroopan unionin perusoikeuskirjan (EYVL C 364, s. 1) 41 artiklan 1 kohtaan. Näin ollen on tutkittava,
ilman että on tarpeen lausua Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kohdan sovellettavuudesta sellaisenaan komissiossa
käytäviin kilpailupolitiikkaa koskeviin hallintomenettelyihin, onko komissio loukannut käsiteltävänä olevassa asiassa sitä
yhteisön oikeuden yleistä periaatetta, joka koskee kohtuullisen ajan noudattamista riidanalaisen päätöksen tekemistä edeltävässä
menettelyssä.
37     Kanneperusteen arvioinnissa on erotettava toisistaan kyseessä olevat kaksi hallintomenettelyä eli yhtäältä vuonna 1973 ilmoitettujen
sopimusten käsittely, joka päätettiin riidanalaisen päätöksen 2 artiklalla, jossa poikkeuslupahakemus hylättiin, ja toisaalta
vuonna 1996 tehdyn kantelun tutkinta, jonka päätelmät sisältyvät riidanalaisen päätöksen päätösosan muihin artikloihin, jotka
koskevat kilpailusääntöjen rikkomista.
38     Vuoden 1973 ilmoitusta seuranneesta menettelystä on todettava, että asiakirja‑aineistosta ilmenee, että komissio lopetti ilmoitettujen
sopimusten käsittelyn vuonna 1992 päätöstä tekemättä ja että vasta JCB:n ensimmäiseen väitetiedoksiantoon antama vastaus sai
vastaajan käsittelemään kyseiset sopimukset uudelleen kantelun tutkinnan yhteydessä. On ilmiselvää, että sillä, että kyseistä
menettelyä jatkettiin 27 vuotta, rikottiin hallinnon velvollisuutta tehdä päätös ja päättää aloitettu menettely kohtuullisessa
ajassa. On kuitenkin todettava, että vaikka tämä rikkominen onkin valitettavaa, se ei voinut vaikuttaa poikkeuslupahakemuksen
hylkäämisen laillisuuteen eikä myöskään kilpailusääntöjen rikkomisen toteamista koskevan menettelyn säännönmukaisuuteen.
39     Poikkeuslupahakemuksen hylkäämisestä, joka on kilpailusääntöjen rikkomisen toteamisesta tehdystä päätöksestä erillinen päätös,
on nimittäin todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan pelkästään se seikka, että komissio ei tee sopimuksen ilmoittamisen
jälkeen päätöstä kohtuullisessa ajassa, ei voi johtaa kyseisen päätöksen lainvastaisuuteen (ks. vastaavasti asia T-26/99,
Trabisco v. komissio, tuomio 14.2.2001, Kok. 2001, s. II‑633, 52 kohta ja asia T‑62/99, Sodima v. komissio, tuomio 14.2.2001,
Kok. 2001, s. II‑655, 94 kohta).
40     Kohtuullisen ajan periaatteen loukkaaminen, jos se voidaan näyttää toteen, oikeuttaa kumoamaan kilpailua koskevan hallintomenettelyn
päätteeksi tehdyn päätöksen vain, jos se samalla merkitsee kyseessä olevan yrityksen puolustautumisoikeuksien rikkomista.
Kun ei ole näytetty toteen, että liian pitkän ajan kuluminen olisi vaikuttanut kyseessä olevien yritysten kykyyn puolustautua
tehokkaasti, kohtuullisen ajan periaatteen loukkaaminen ei vaikuta hallintomenettelyn pätevyyteen (yhdistetyt asiat T‑305/94–T‑307/94,
T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ja T‑335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomio
20.4.1999, Kok. 1999, s. II‑931, 122 kohta, eikä tätä kohtaa kumottu em. yhdistetyissä asioissa Limburgse Vinyl Maatschappij
ym. v. komissio annetun tuomion 176 ja 177 kohdassa).
41     Kilpailusääntöjen rikkomisen toteamisesta tehdystä päätöksestä puolestaan on riittävää todeta, että tämän päätöksen perustaksi
on tarkoin jätetty valitsematta sellaiset seikat, joista on tehty ilmoitus, ja siinä pyritään osoittamaan, että ne käytännöt,
joihin JCB:n väitetään syyllistyneen, poikkeavat ilmoitettujen sopimusten määräyksistä. Se, että sopimuksista ilmoitettiin
jo kauan sitten, ei näin ollen voi vaikuttaa sen kilpailusääntöjen rikkomista koskevan menettelyn säännönmukaisuuteen, joka
perustuu muihin kuin ilmoitettuihin seikkoihin.
42     JCB Service ei myöskään väitä, että asian käsittelyn pituus olisi johtanut johonkin erityiseen menettelyä koskevaan säännönvastaisuuteen,
vaan se ainoastaan korostaa, että komission toiminta on osoitus huonosta asian hoidosta. Vuonna 1973 tehtyjen ilmoitusten
jälkeen kulunut aika ei siis voi vaikuttaa mitenkään kumoamisvaatimusten käsittelyyn.
43     Komissiolle 15.2.1996 tehdyn kantelun tutkinnasta puolestaan on todettava, että menettelyn kokonaiskesto, eli neljä vuotta,
kymmenen kuukautta ja kuusi päivää, ei vaikuta liian pitkältä, kun otetaan huomioon asian monimutkaisuus – asia koskee useita
jäsenvaltioita ja sisältää viisi kilpailusääntöjen rikkomista koskevaa väitettä – ja toisen väitetiedoksiannon laatimisen
tarve, kuten edellä 16 ja 18 kohdassa palautettiin mieleen.
44     Vaikka oletettaisiinkin, että tällainen aika katsottaisiin liian pitkäksi, tällainen päätelmä olisi omiaan johtamaan riidanalaisen
päätöksen merkityksellisten artiklojen kumoamiseen ainoastaan, mikäli osoitettaisiin, että kyseisen ajan seurauksena on rikottu
puolustautumisoikeuksia (yhdistetyt asiat. asia Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomio 20.4.1999, 122 kohta,
eikä tätä kohtaa kumottu em. yhdistetyissä asioissa Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio 15.10.2002 annetulla tuomiolla).
45     On kuitenkin todettava, että kantaja ei väitä, että se, että komissio ei kantajan mukaan tutkinut kantelua kohtuullisessa
ajassa, olisi käsiteltävänä olevassa asiassa johtanut puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen. Kuten istunnossa vahvistettiin,
JCB Service vain väittää, että menettelyn pituus osoittaa komission toimineen puolueellisesti ja hoitaneen asiaa huonosti
ja että tämän takia riidanalainen päätös on lainvastainen. Näin ollen on todettava, ilman että on tarpeen lausua siitä, kestikö
kantelun tutkinta liian kauan, että kanneperusteesta, sellaisena kuin se on esitetty, ei voi seurata, että riidanalaisen päätöksen
päätösosa olisi kumottava kokonaan tai osittain.
46     Edellä esitetystä seuraa, että kanneperuste, joka ei ole omiaan vaikuttamaan riidanalaisen päätöksen laillisuuteen poikkeuslupahakemuksen
eikä myöskään kilpailusääntöjen rikkomisen osalta, on tehottomana hylättävä.

Toinen kanneperuste, joka koskee syyttömyysolettaman periaatteen loukkaamista
Asianosaisten lausumat
47     JCB Service väittää, että komissio ei antanut sille mahdollisuutta tulla tasapuolisesti kuulluksi ja että komissio ei kunnioittanut
syyttömyysolettaman periaatetta, jota sovelletaan kilpailusääntöjen rikkomista koskeviin menettelyihin, joiden perusteella
yrityksille voidaan määrätä sakkoja (asia C‑199/92 P, Hüls v. komissio, tuomio 8.7.1999, Kok. 1999, s. I‑4287, 149 ja 150 kohta).
Kantajan mukaan komissio jätti näin ollen noudattamatta puolueettomuusvelvollisuuttaan, koska se tutki tosiseikat puolueellisesti,
jätti kantajan syyttömyyden puolesta puhuvat seikat huomiotta ja oletti kantajan syylliseksi vastoin sitä periaatetta, jonka
mukaan epäselvissä tapauksissa asia on ratkaistava syytetyn eduksi (asia T‑62/98, Volkswagen v. komissio, tuomio 6.7.2000,
Kok. 2000, s. II‑2707, 269 kohta ja tuomari B. Vesterdorfin julkisasiamiehenä esittämä ratkaisuehdotus asiassa T‑1/89, Rhône‑Poulenc
v. komissio, tuomio 24.10.1991, Kok. 1991, s. II‑867, II‑869, II‑954 ja II‑956).
48     JCB Service väittää, että komissio muodosti kantajasta heti epäedullisen käsityksen tarkistamatta, oliko jakelusopimukset
jätetty ilmoittamatta, ja että komissio pysyi koko asiakirja‑aineiston käyttöönsä saatuaankin alkuperäisessä kannassaan, jossa
se oletti kyseisen yrityksen syyllistyneen kilpailusääntöjen rikkomiseen. Kantaja katsoo väitettään esimerkein tukien, että
komissio ei tutkinut kantajan syyttömyyden puolesta puhuvia todisteita tai poisti ne ja että komissio tulkitsee vilpillisesti
asiaa koskevia asiakirjoja ja seikkoja.
49     Komissio väittää menettelyn olleen tasapuolinen, koska JCBamford Excavatorsia kuultiin kaksi kertaa ja koska se sai etukäteen
mahdollisuuden tutustua asiakirja‑aineistoon. Komissio lisää, että se antoi toisen väitetiedoksiannon, koska sen oli kantajan
kirjallisten ja suullisten huomautusten takia tutkittava perusteellisesti vuoden 1973 ilmoitus ja harkittava arviointiaan
uudelleen. Komissio kiistää näin ollen toimineensa puolueellisesti.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
50     Kanneperusteessa on kaksi osaa. Se koskee yhtäältä puolustautumisoikeuksien kunnioittamista, joka turvataan EY 81 ja EY 82 artiklan
soveltamisen osalta asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 kohdan säännöksillä ja asetuksen N:o 17 19 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyistä
kuulemisista 25 päivänä heinäkuuta 1963 annetun komission asetuksen N:o 99/63/ETY (EYVL 1963, 127, s. 2268) säännöksillä.
Näissä säännöksissä edellytetään, että yrityksille, joita menettely kilpailusääntöjen rikkomisen toteamiseksi koskee, on hallinnollisen
menettelyn kuluessa annettava mahdollisuus esittää asianmukaisesti kantansa kaikista päätöksessä esitetyistä väitteistä (asia
85/76, Hoffmann‑La Roche v. komissio, tuomio 13.2.1979, Kok. 1979, s. 461, Kok. Ep. IV, s. 341, 9 kohta ja em. yhdistetyt
asiat SCK ja FNK v. komissio, tuomion 65 kohta). Kantaja vetoaa toisaalta syyttömyysolettaman periaatteeseen, joka on osa
yhteisön oikeusjärjestystä ja jota sovelletaan kilpailusääntöjen rikkomista koskeviin menettelyihin, joiden kohteena ovat
yritykset ja jotka voivat johtaa sakkojen tai uhkasakkojen määräämiseen (em. asia Hüls v. komissio, tuomion 149 ja 150 kohta
ja asia C‑235/92 P, Montecatini v. komissio, tuomio 8.7.1999, Kok. 1999, s. I‑4539, 175 ja 176 kohta).
51     Puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen osalta on todettava, kuten edellä 16 ja 18 kohdassa ilmoitettiin, että JCBamford
Excavators sai mahdollisuuden esittää huomautuksensa ja että komissio kuuli sitä kummastakin väitetiedoksiannosta.
52     Toisen väitetiedoksiannon laatiminen oli tarpeen niiden huomautusten takia, joita oli esitetty ensimmäisestä väitetiedoksiannosta
ja joissa huomautettiin erityisesti siitä, että sopimuksista oli tehty ilmoitus. Komissio oli velvollinen harkitsemaan väitteitään
näiden sopimusten perusteella uudelleen, koska asetuksen N:o 17 15 artiklan 5 kohta esti komissiota määräämästä JCB:lle sakkoa
ilmoitetuista lausekkeista. Näiden uusien seikkojen perusteella tapahtunut kilpailusääntöjen rikkomisen uudelleentarkastelu
ja toisen väitetiedoksiannon antaminen eivät mitenkään rikkoneet puolustautumisoikeuksia vaan niillä pyrittiin korjaamaan
menettelyn alussa esiintyneet puutteet ja ne arviointivirheet, jotka saattoivat näistä puutteista aiheutua (ks. vastaavasti
asia 51/69, Bayer v. komissio, tuomio 14.7.1972, Kok. 1972, s. 745, 11 kohta). Käydystä menettelystä ei näin ollen ilmene,
että siinä olisi syyllistytty säännönvastaisuuksiin tai rikottu puolustautumisoikeuksia.
53     Syyttömyysolettaman periaatteesta puolestaan on todettava, että pelkästään se, että komissio antoi kaksi väitetiedoksiantoa,
ei voi riittää kyseisen periaatteen loukkaamisen osoittamiseen. Lisäksi on todettava, että komissiota voitaisiin mahdollisesti
syyttää yleisestä kyseessä olevan yrityksen syyllisyyden olettamisesta ainoastaan, mikäli ne tosiseikat, joista komissio tekee
päätöksessään ratkaisun, eivät saisi tukea komission esittämistä todisteista.
54     JCB Service väittää komission olleen puolueellinen ja mainitsee tästä esimerkkinä ensinnäkin myyntiyksikön päällikön 16.5.1995
päivätyn tiedotteen, joka lähetettiin konserniin kuuluvien yhtiöiden johtajille ja jossa ilmoitettiin, että rinnakkaistuonnin
kielto olisi vastoin komission päätöksiä ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä. JCB Service väittää, että komissio
käytti tätä asiakirjaa todisteena JCB:llä olevasta yhteisön oikeuden tuntemuksesta, mikä kantajan mukaan on raskauttava asianhaara.
JCB Service ei voi kuitenkaan väittää olleensa tietämätön yhteisön kilpailuoikeuden vaatimuksista, mistä on sitä paitsi osoituksena
se, että JCB Service teki sopimuksistaan ilmoituksen heti, kun Ison‑Britannian ja Pohjois‑Irlannin yhdistynyt kuningaskunta
oli liittynyt Euroopan yhteisöön. JCB:n huoli sopimustensa ja käytäntöjensä yhteensoveltuvuudesta yhteisön oikeuden kanssa
ilmenee edellä mainitusta tiedotteesta, ja se on objektiivinen tosiseikkoja koskeva ratkaisu, jota kantaja ei sitä paitsi
edes kiistä. Se, että komissio otti kyseisen asiakirjan ja siinä selostetun toiminnan huomioon, ei näin ollen ilmennä sitä,
että komissio olisi toiminut puolueellisesti.
55     JCB Service väittää toiseksi, että komissio tulkitsi virheellisesti Berkeley JCB:n 13.4.1995 JCB Salesille lähettämää kirjettä,
joka mainitaan riidanalaisen päätöksen 89 perustelukappaleessa. Tässä kirjeessä todetaan, että kyseinen jakelija voisi saada
yhteydenottoja sekä loppukäyttäjiltä että myyntiedustajilta (”by both end users and agents”). Vaikka oletettaisiinkin, että
komissio tulkitsi kyseistä lausetta virheellisesti todetessaan riidanalaisen päätöksen 143 perustelukappaleessa, että kyseisessä
lauseessa tarkoitettiin ulkomaisia loppukäyttäjiä ja niiden asianmukaisesti nimettyjä edustajia (”overseas end‑users or their
duly appointed agents”), tällainen mahdollinen virheellisyys ei olisi sinällään osoitus puolueellisesta asenteesta vaan ilmentäisi
korkeintaan huonoa asiakirjan ymmärtämistä.
56     JCB Service katsoo kolmanneksi komission pitäneen koko ajan varmana, että JCB Service oli syyllistynyt kilpailusääntöjen rikkomiseen.
Se moittii komissiota näin ollen siitä, ettei tämä ottanut huomioon cour d’appel de Paris’n 8.4.1998 antamaa tuomiota, joka
oli JCB Servicelle myönteinen. Kyseisessä tuomiossa, jonka mukaan Central Parts käytti JCB‑liiketunnusta luvatta ja poistatti
JCB‑koneiden sarjanumeroita, katsotaan, että Central Parts harjoitti JCB:tä kohtaan vilpillistä kilpailua. JCB:n mukaan komissio
myös tulkitsi väärin ”Rouvière-riitaa”, joka sai nimensä eräältä Central Partsin asiakkaalta, joka oli ostanut tältä JCB-koneen,
jonka kyseinen valtuuttamaton jälleenmyyjä oli JCB Servicen mukaan korjannut myöhemmin huonosti. On kuitenkin todettava, että
se, että asetuksen N:o 17 soveltamista koskevaan menettelyyn liittyvän kantelun tekijä saattoi toimia moitittavasti, mistä
se on oikeuden päätöksellä tuomittu, ei vaikuta mitenkään niiden kilpailusääntöjen rikkomisten tosiasiallisuuteen, joista
JCB:tä syytetään ja jotka kaiken lisäksi ovat kyseisen kantelun tekijän toiminnasta erillisiä.
57     JCB Service väittää neljänneksi, että kilpailun pääosaston toimihenkilöt nauhoittivat keskustelun, joka käytiin 6.11.1996
valtuutetun jakelijan Watling JCB:n toimitiloissa kyseisen pääosaston toimihenkilöiden ja kyseisen jakelijan vastuuhenkilöiden
välillä, ja että tämä nauhoitus oli JCB Servicen syyttömyyden puolesta puhuva todiste, jonka komissio JCB Servicen mukaan
jätti virheellisesti huomiotta.
58     Nauhoituksen teksti liitettiin käsiteltävänä olevan asian asiakirja-aineistoon, kuten edellä 27, 28 ja 30 kohdassa todettiin,
ja kyseisestä tekstistä ilmenee, että Watling JCB:n tässä keskustelussa komissiolle antamat tiedot koskevat muun muassa tapaa,
jolla ulkomaille tapahtuvan myynnin rajoitukset pantiin täytäntöön, kantajan ja JCB Dealer Associationin (JCB-jälleenmyyjien
yhteenliittymä) välisiä suhteita, huoltopalvelusta maksettuja palkkioita ja vähittäismyyntihinnastojen laatimista. JCB-konsernin
ja yhden sen valtuutetun jakelijan välisten suhteiden kuvauksesta, joka perustuu kyseiseen keskusteluun, ei ilmene selvästi
yhtään sellaista seikkaa, joka voisi toimia negatiivisena tai positiivisena näyttönä siitä, että jakeluverkoston menettelytavoilla
rikottiin kilpailusääntöjä. Sellainen väite ei siis näytä mahdolliselta, että komissio jätti kyseisen asiakirjan kilpailusääntöjen
rikkomista koskevien seikkojen tutkintansa ulkopuolelle voidakseen poistaa todisteen, joka puhui syyttömyyden puolesta. Komissio
ilmoittaa sitä paitsi jättäneensä kyseisen asiakirjan huomiotta sillä perusteella, ettei se ollut varma kyseisen asiakirjan
hankkimisessa käytetyn tavan säännönmukaisuudesta, mikä on käsiteltävänä olevassa asiassa uskottava selitys.
59     Näin ollen on todettava, kun otetaan huomioon edellä kuvatut olosuhteet ja kyseessä olevan nauhoituksen sisältö, että komission
päätös poistaa kyseinen asiakirja asiakirja-aineistosta ei voi riittää sen väitteen todistamiseen, jonka mukaan komissio toimi
asian käsittelyssä puolueellisesti.
60     Hallintomenettelyn toteuttamisesta ei näin ollen ilmene, että komissio olisi tulkinnut asiakirjoja ja tosiseikkoja johdattelevasti
tai harhaanjohtavasti tai toiminut JCB:tä kohtaan puolueellisesti. Kanneperuste, joka koskee syyttömyysolettaman periaatteen
rikkomista näytön arvioinnissa, on näin ollen hylättävä.
61     Edellä esitetystä seuraa, että kuulluksi tulemisen oikeutta ja syyttömyysolettaman periaatetta ei ole loukattu.

Kolmas kanneperuste, joka koskee asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden loukkaamista
Asianosaisten lausumat
62     JCB Service väittää, että komissio loukkasi JCB Servicen oikeutta tutustua niihin asiakirja-aineistoon liitettyihin asiakirjoihin,
jotka JCB Servicen mukaan koskivat tämän puolustautumista eivätkä olleet sellaisia komission sisäisiä asiakirjoja, joista
komissio saattoi katsoa, ettei niihin ollut oikeutta tutustua (edellä 24 kohdassa mainitut asiakirjat 1–19).
63     Komissio väittää, että JCB sai tilaisuuden tutustua asiakirja-aineistonsa kaikkiin ei-luottamuksellisiin asiakirjoihin. Asiakirjoista
6–10 komissio väittää, että se ei käyttänyt niitä kilpailusääntöjen rikkomisen osoittamiseen ja että niistä ei näin ollen
olisi voinut olla hyötyä yrityksen puolustautumiselle.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
64     Oikeus tutustua asiakirja-aineistoon kuuluu niihin menettelyä koskeviin takeisiin, joilla pyritään suojelemaan puolustautumisoikeuksia.
Komission hallussa olevaan asiakirja-aineistoon tutustumista koskevan oikeuden loukkaaminen kilpailua koskevan päätöksen tekemistä
edeltävässä menettelyssä voi lähtökohtaisesti johtaa kyseisen päätöksen kumoamiseen, jos kyseessä olevan yrityksen puolustautumisoikeuksia
on loukattu. Puolustautumisoikeuksien loukkaamista ei voida tällaisessa tilanteessa korjata pelkästään sillä, että asiakirjoihin
tutustuminen on tehty mahdolliseksi sellaisen oikeudenkäynnin aikana, joka koskee kannetta kyseisen päätöksen kumoamiseksi.
Kun oikeus tutustua asiakirjoihin on taattu tässä vaiheessa, kyseessä olevan yrityksen ei tarvitse osoittaa, että jos se olisi
saanut tilaisuuden tutustua niihin asiakirjoihin, joita ei ollut annettu tiedoksi, komission päätös olisi ollut sisällöltään
toisenlainen, vaan sen on osoitettava ainoastaan, että se olisi voinut käyttää kyseisiä asiakirjoja puolustuksekseen (em.
yhdistetyt asiat Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomio 15.10.2002, 316–318 kohta).
65     Edellä mieleen palautettujen periaatteiden mukaisesti on tutkittava, estikö komission kieltäytyminen antamasta JCB:lle tilaisuutta
tutustua riidanalaisiin asiakirjoihin, jotka annettiin tiedoksi vasta oikeudenkäynnin aikana, kantajaa tutustumasta sellaisiin
asiakirjoihin, jotka olisivat saattaneet olla kantajan puolustautumiselle hyödyllisiä, ja loukkasiko komissio tällä tavoin
puolustautumisoikeuksia.
66     Asiakirja, jolle kantaja on antanut järjestysnumeroksi 1, koostuu JCB:n Benelux-maissa toimivien valtuutettujen jakelijoiden
luettelosta, jonka mallina on JCB:n virallinen julkaisu ja jonka Central Parts toimitti komissiolle kantelunsa tutkinnan yhteydessä.
JCB ilmiselvästi tunsi tähän asiakirjaan sisältyneet tiedot, jotka koostuivat pelkästä osoiteluettelosta, eikä kantaja edes
väitä, että se, ettei tätä asiakirjaa annettu tiedoksi, olisi loukannut kantajan oikeuksia.
67     Asiakirjat, joille kantaja on antanut järjestysnumeroiksi 2, 11, 12, 13, 14, 15, 16 ja 17, ovat tietojensaantipyyntöjä, jotka
komissio osoitti Central Partsille, Gunn JCB:lle ja Watling JCB:lle asetuksen N:o 17 14 artiklaan perustuvien tutkintavaltuuksiensa
mukaisesti. Kyseiset asiakirjat ovat pelkkiä tietojensaantipyyntöjä, eikä niissä siis ole mitään JCB:n puolustautumiselle
hyödyllisiä seikkoja. Niiden tiedoksi antamisesta kieltäytyminen ei siis loukannut puolustautumisoikeuksia.
68     Asiakirjat, joille on annettu järjestysnumeroiksi 3, 18 ja 19, ovat vastauksia edellä 67 kohdassa mainittuihin tietojensaantipyyntöihin,
jotka esitettiin asiakirjan 3 osalta asetuksen N:o 17 14 artiklan ja asiakirjojen 18 ja 19 osalta kyseisen asetuksen 11 artiklan
nojalla. Näissä asiakirjoissa on kyse komission tietolähteistä. Komissiolla oli käsiteltävänä olevassa asiassa oikeus vedota
luottamuksellisuuteen ja kieltäytyä antamasta JCB:lle tilaisuutta tutustua hallintomenettelyssä kyseisiin asiakirja-aineiston
seikkoihin.
69     Asiakirjat, joille on annettu järjestysnumeroiksi 6, 7, 8, 9 ja 10, koskevat kilpailun pääosaston toimihenkilöiden ja Watling
JCB:n vastuuhenkilöiden välistä keskustelua, joka käytiin Watling JCB:n toimitiloissa 6.11.1996 (ks. edellä 57 ja 58 kohta).
Vaikka kyseisessä keskustelussa esitettiinkin lausuntoja tavasta, jolla JCB:n jakeluverkosto konkreettisesti toimi jakelijoiden
kannalta, sen osalta ei voida katsoa, että se olisi voinut hyödyttää kyseessä olevan yrityksen puolustautumista.
70     On nimittäin todettava yhtäältä, että ne seikat, joista keskusteltiin, on kaikki eritelty muissa asiakirja-aineiston asiakirjoissa,
joista kyseinen yritys sai tilaisuuden esittää kantansa, olipa kyseessä ulkomaille tapahtuva myynti, kantajan ja JCB Dealer
Associationin väliset suhteet, huoltopalvelusta maksetut palkkiot ja vähittäismyyntihinnastojen laatiminen. Kuten edellä 58 kohdassa
todettiin, nauhoituksen tekstissä ei ole yhtään sellaista seikkaa, joka voisi toimia negatiivisena tai positiivisena näyttönä
siitä, että jakeluverkoston menettelytavoilla rikottiin kilpailusääntöjä. Riidanalainen päätös sitä paitsi perustuu kyseessä
oleviin asiakirjoihin eikä kyseisen keskustelun sisältöön, josta JCB juuri väittää edellä tutkitussa kanneperusteessaan, ettei
komissio ottanut sitä huomioon.
71     Toisaalta on todettava, että käsiteltävänä olevan asian olosuhteiden perusteella voidaan pitää toteen näytettynä, että JCB
sai jakelijansa Watling JCB:n välityksellä tiedon kyseisen keskustelun sisällöstä ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä.
On todettava erityisesti, että kannekirjelmän kohdassa 4.59 esitetyt tosiseikat implikoivat, että JCB sai asiakirjasta Watling
JCB:ltä jäljennöksen ennen päätöksen tekemistä. JCB Service myöntää lisäksi itsekin saaneensa Watling JCB:ltä tiedon tarkastuksesta,
jonka komissio suoritti Watling JCB:n toimitiloissa, ja keskustelusta, joka nauhoitettiin tämän tarkastuksen toisena päivänä.
Se ei ilmoita tämän tiedon saamisen ajankohtaa, mutta vaikka se moittiikin komissiota siitä, ettei tämä antanut sille tilaisuutta
tutustua kyseiseen asiakirjaan, se ei väitä olleensa menettelyn aikana tietämätön sen sisällöstä.
72     Edellä esitetystä seuraa, että kanneperuste, joka koskee asiakirja-aineistoon tutustumista koskevan oikeuden loukkaamista
ja tämän johdosta kantajan mukaan tapahtunutta puolustautumisoikeuksien loukkaamista, on hylättävä.
73     Lisäksi on todettava, että lausunnon antaminen vaatimuksista, jotka koskevat niiden tiettyjen asiakirja-aineiston asiakirjojen
esittämistä, joihin JCB:lle ei hallintomenettelyssä annettu tilaisuutta tutustua, ei ole enää tarpeen, koska kyseiset asiakirjat
on annettu kokonaisuudessaan kantajalle tiedoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyn oikeudenkäynnin aikana.
2.
Riidanalaisen päätöksen tutkiminen

Kanneperuste, jonka mukaan kilpailusääntöjen rikkomista ei ole näytetty toteen
74     Komissio on eritellyt viisi seikkaa, joilla sen mukaan on rikottu EY 81 artiklan määräyksiä ja jotka ilmoitettiin edellä 20 kohdassa.
Asianosaisten alustavat huomautukset sopimusten ilmoittamisesta
75     JCB Service väittää, että koska se ilmoitti sopimuksensa jo vuonna 1973, tarkisti niitä komission huomautusten takia ja toimitti
tarkistetut sopimuksensa vuonna 1975 ja niiden muutokset vuonna 1980 ja 1995, se saattoi katsoa, että koska hallinto ilmaisi
kantansa vasta Central Partsin tehtyä kantelun vuonna 1996, sen muutetut ja sen mukaan säännönmukaisesti ilmoitetut sopimukset
olivat yhteisön oikeuden mukaisia ja komission implisiittisesti hyväksymiä.
76     Komissio esittää, että ainoastaan ne jakelusopimukset, jotka ilmoitettiin säännönmukaisesti eli lomakkeen A/B mukaisesti 30.6.1973
ja jotka koskivat kaikkia tuolloisia yhteisön jäsenvaltioita, paitsi Ranskan tasavaltaa, ja ne sopimukset, jotka ilmoitettiin
18.12.1975 ja joilla muutettiin joitakin aikaisempia sopimuksia, voidaan katsoa säännönmukaisesti ilmoitetuiksi. Vuonna 1980
ja 1995 toimitettuja sopimuksia sen sijaan ei vastaajan mukaan ilmoitettu pätevästi, koska niiden ilmoittamisessa ei käytetty
vaadittua lomaketta A/B. Komissio ilmoittaa, että yhteisön oikeus ja erityisesti asetus N:o 17 eivät anna mahdollisuutta hyväksyä
JCB Servicen väitettä implisiittisestä hyväksymisestä tai laillisuusolettamasta.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
77     Asianosaisten tällä tavoin esille nostama kysymys koskee sitä, voidaanko vuosien 1980 ja 1995 ilmoituksia – riippumatta vuoden
1975 ilmoituksesta, jolla ilmoitettiin komission huomautusten takia tarkistetut sopimukset, joiden komissio myöntää kuuluvan
ilmoituksen piiriin, kuten edellä 76 kohdassa todettiin – pitää säännönmukaisina ilmoituksina niihin edellytyksiin nähden,
joista säädetään asetuksessa N:o 17 ja asetuksen N:o 17 ensimmäisestä täytäntöönpanoasetuksesta 3 päivänä toukokuuta 1962
annetussa komission asetuksessa N:o 27 (EYVL 1962, 35, s. 1118), jota muutettiin 26.7.1968 annetulla komission asetuksella
(ETY) N:o 1133/68 (EYVL L 189, s. 1) ja joka korvattiin asetuksen N:o 17 mukaisesti esitettyjen hakemusten ja ilmoitusten
muodosta, sisällöstä ja muista yksityiskohdista 21 päivänä joulukuuta 1994 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 3385/94
(EYVL L 377, s. 28), joka tuli voimaan 1.3.1995.
78     JCB:n vuosina 1980 ja 1995 tekemät ilmoitukset koskevat Yhdistyneen kuningaskunnan jakelijoiden kanssa tehtyä sopimusta, ja
kyseisten ilmoitusten säännönmukaisuuden kysymys voi vaikuttaa sen kilpailusääntöjen rikkomista koskevan ensimmäisen seikan
käsittelyyn, joka koskee Yhdistyneen kuningaskunnan jakelijoiden passiiviselle myyntitoiminalle asetettuja rajoituksia (ks.
jäljempänä 86–89 kohta).
79     Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ilmoittaminen pysyy pätevänä ainoastaan sellaisten sisällöltään samanlaisten sopimusten
osalta, jotka sama yritys on tehnyt (asia 1/70, Rochas, tuomio 30.6.1970, Kok. 1970, s. 515, 5 kohta). Lomakkeen käyttö on
pakollista, ja se on ilmoittamisen pätevyyden edellytys (yhdistetyt asiat 209/78–215/78 ja 218/78, Van Landewyck v. komissio,
tuomio 29.10.1980, Kok. 1980, s. 3125, Kok. Ep. V, s. 355, 61 ja 62 kohta), ja rajoitusten vahvistus tai laajennus ja sitäkin
suuremmalla syyllä uusien rajoitusten käyttöönotto edellyttävät uutta ilmoitusta (asia C‑39/96, Free Record Shop, tuomio 24.4.1997,
Kok. 1997, s. I‑2303, 15 kohta). Yritys ei voi väittää, että ilmoitettuun sopimukseen sisältyvät yksinoikeuslausekkeet olivat
vanhentuneet, jos se ei ole ilmoittanut asetuksessa N:o 17 säädettyä menettelyä noudattaen mahdollisia sopimusten muutoksia.
Komissio ja tuomioistuimet ottavat huomioon ainoastaan alun perin ilmoitetun sopimuksen (yhdistetyt asiat 43/82 ja 63/82,
VBVB ja VBBB v. komissio, tuomio 17.1.1984, Kok. 1984, s. 19, Kok. Ep. VII, s. 421, 8 kohta). Ainoastaan poikkeuslupahakemuksen
uusimisen erityistapauksessa on yhteisöjen tuomioistuin katsonut, että uusimista koskevan hakemuksen ja muutosten lähettäminen
riittää, vaatimatta uutta varsinaista ilmoitusta (asia 75/84, Metro v. komissio, tuomio 22.10.1986, Kok. 1986, s. 3021, 29–31 kohta).
80     Kuten komissio perustellusti huomauttaa, yhteisön kilpailuoikeudessa ja nimenomaan asetuksen N:o 17 mukaisessa ilmoitusjärjestelmässä
ei ole myöskään mitään sellaisia säännöksiä, joiden nojalla ilmoitetut sopimukset voitaisiin hyväksyä implisiittisesti.
81     Käsiteltävänä olevassa asiassa on todettava, että vuoden 1980 sopimuksessa on uusia lausekkeita muun muassa immateriaalioikeuksista
ja sopimussuhteiden päättämisessä noudatettavasta menettelystä. Siinä on lisäyksiä, jotka koskevat jakelijoiden velvollisuuksia.
Tukkumyyntiä koskevaa 4. sopimuslauseketta, jossa rajoitetaan jakelijoiden toimintavapautta, on uudessa sopimuksessa muutettu.
Vuoden 1995 versiossa 4. sopimuslauseke on kirjoitettu uudelleen jakelijoille määrättyjen rajoitusten poikkeusten osalta.
Jakelijoille on lisäksi määrätty uusia velvollisuuksia.
82     Kun otetaan huomioon JCB:n sopimuksiin tällä tavoin tehdyt olennaiset muutokset ja niihin lisätyt uudet lausekkeet, JCB:n
olisi vuosien 1980 ja 1995 ilmoitustensa yhteydessä pitänyt tehdä ilmoitus käyttämällä tähän tarkoitettua kaavaketta, jotta
komissio olisi voinut suorittaa hyödyllisesti velvollisuutenaan olevan tarkastuksen. Näin ollen on todettava, että ainoastaan
ne sopimukset, jotka ilmoitettiin vuonna 1973 ja joita muutettiin vuonna 1975 komission huomautusten takia, on katsottava
säännönmukaisesti ilmoitetuiksi.

Ensimmäinen kilpailusääntöjen rikkomisen osatekijä, joka koskee Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, Irlantiin, Ranskaan ja Italiaan
sijoittautuneiden jakelijoiden harjoittaman sellaisen passiivisen myyntitoiminnan rajoituksia, joka suunnataan niille valtuuttamattomille
jälleenmyyjille, loppukäyttäjille tai jakelijoille, jotka ovat sijoittautuneet yksinmyyntialueiden ulkopuolelle ja erityisesti
muihin jäsenvaltioihin
Asianosaisten lausumat
83     JCB Service väittää, että komissio ei ole todistanut väitettä, jonka mukaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, Irlantiin, Ranskaan
ja Italiaan sijoittautuneiden valtuutettujen jakelijoiden harjoittamalle passiiviselle myyntitoiminnalle määrättiin rajoituksia,
joilla niitä kiellettiin harjoittamasta vientiä jopa yksinmyyntialueidensa ulkopuolella ja erityisesti muissa jäsenvaltioissa
sijaitseville loppukäyttäjille ja valtuutetuille jakelijoille, ja että ainoa sen sopimuksiin sisältyvä nimenomainen kielto
koskee myyntiä valtuuttamattomille jakelijoille. Kantaja korostaa, että suurin osa niistä asiakirjoista, joihin komissio on
vedonnut, koskee ilmoitettujen sopimusten 4. sopimuslausekkeen soveltamista. JCB Service väittää lisäksi, että sen ”epäilyttävään”
vientiin (grey exports) kohdistuneet toimet koskivat rinnakkaisvientiä harjoittavia, sen verkoston ulkopuolisia taloudellisia
toimijoita ja että riidanalaisessa päätöksessä tämän osalta mainitut asiakirjat eivät ole väitetyn kilpailusääntöjen rikkomisen
todistamisen kannalta merkityksellisiä.
84     Komissio väittää, että JCB määräsi tosiasiallisesti rajoituksia passiiviselle myynnille, jota harjoitettiin kullekin valtuutetulle
myyntiedustajalle osoitetun alueen ulkopuolella, puuttumalla Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitsevien jakelijoidensa vientikauppaan,
velvoittamalla italialaiset jakelijat harjoittamaan myyntiä ainoastaan niille osoitetulla alueella, alistamalla hyväksyntäänsä
ne irlantilaisten jakelijoidensa hankinnat, jotka olivat peräisin niille osoitetun alueen ulkopuolelta, ja osallistumalla
ranskalaisen tytäryhtiönsä välityksellä Ranskassa tapahtuvasta huoltopalvelusta maksettavia palkkioita koskeviin neuvotteluihin.
Komissio lisää, että ilmoitettujen sopimusten 4. sopimuslauseketta sovellettiin eri tavalla ja rajoittavammin kuin mitä ilmoitetussa
lausekkeessa sananmukaisesti määrättiin. Vastaaja katsoo lisäksi, että JCB pyrki aktiivisesti hillitsemään kaikkea ulkomaille
kohdistuvaa myyntiä, harjoittipa tätä myyntiä valtuutetut myyntiedustajat tai rinnakkaisviennin tapauksessa valtuuttamattomat
myyntiedustajat.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
85     Riidanalaisen päätöksen 1 artiklan a alakohdassa tarkoitettu kilpailusääntöjen rikkomista koskeva seikka koskee sen passiivisen
myynnin rajoittamista, jota harjoittivat Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, Irlantiin, Ranskaan ja Italiaan sijoittautuneet valtuutetut
jakelijat, joita komission mukaan estettiin myymästä tai yritettiin saada luopumaan myymästä paitsi valtuuttamattomille jakelijoille
myös niiden alueen ulkopuolelle sijoittautuneille valtuutetuille jakelijoille sekä loppukäyttäjille. Tällainen rajoittaminen,
jonka tavoitteena ja vaikutuksena on markkinoiden rajoittaminen ja jakaminen, on EY 81 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa
kielletty (ks. vastaavasti asia 86/82, Hasselblad v. komissio, tuomio 21.2.1984, Kok. 1984, s. 883, 46 kohta).
– Yhdistynyt kuningaskunta
86     Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivia jakelijoita ja pääjälleenmyyjiä koskevat ilmoitetut sopimukset (jotka rekisteröitiin
numeroilla IV 28696 ja IV 28697) sisältävät – vuonna 1975 komission huomautusten takia muutetussa versiossaan – 4. sopimuslausekkeen,
jossa määrätään jakelijoiden osalta, että ”jakelija sitoutuu olemaan harjoittamatta JCB‑tuotteiden tukkumyyntiä niiden vähittäiskaupassa
tapahtuvaa jälleenmyyntiä varten, paitsi valtuutetulle piirimyyjälle tai B‑tuotteiden tapauksessa pääjälleenmyyjälle”, ja
jossa määrätään pääjälleenmyyjien osalta, että ”pääjälleenmyyjä sitoutuu olemaan harjoittamatta JCB-tuotteiden tukkumyyntiä
niiden vähittäiskaupassa tapahtuvaa jälleenmyyntiä varten, paitsi valtuutetulle piirimyyjälle”. Nämä lausekkeet, joissa kiellettiin
myymästä valtuuttamattomille myyntiedustajille, eivät sisältäneet yleistä kieltoa myydä sopimusalueen ulkopuolella toimiville
loppujälleenmyyjille tai valtuutetuille myyntiedustajille. Komissio kuitenkin väittää, että kyseessä olevan lausekkeen on
tulkittu sisältävän yleisen kiellon myydä alueen ulkopuolelle.
87     JCB Service väittää, että ne asiakirjat, joiden perusteella komissio katsoi riidanalaisen päätöksen 143 ja 144 perustelukappaleessa
rajoitusten tulleen toteen näytetyiksi, eivät mahdollista tällaista päätelmää.
88     Tämän osalta on todettava, että Watling JCB toteaa nimenomaisesti kirjeessä, jonka se lähetti 26.10.1992 Queen’s Award Officen
(valtion vientipalkintokomitea) puheenjohtajalle saadakseen vientituloksistaan palkinnon, että Watling JCB:tä kielletään sen
jakelusopimuksessa myymästä vientiin uusia koneita tai varaosia. Berkeley JCB:n 13.4.1995 JCB Salesille lähettämästä kirjeestä
ilmenee, että kyseinen valtuutettu jakelija katsoo, että sitä sitoo lauseke, jossa sitä kielletään myymästä alueensa ulkopuolelle
ja jossa sekä loppukäyttäjiltä että myyntiedustajilta saapuvat epäilyttävät tilaukset luvataan saattaa JCB:n ratkaistaviksi.
TC Harrison JCB, joka on toinen valtuutettu jakelija, selittää 21.11.1995 Central Partsille lähettämässään kirjeessä olevansa
vailla oikeutta harjoittaa vientitoimintaa. Gunn JCB:n 30.11.1992 JCB Salesille lähettämä kirje, jossa kyseinen valtuutettu
jakelija kiistää myyneensä uuden koneen Ranskaan, vahvistaa JCB Salesin valvovan sitä, että sen myyntiedustajat kunnioittavat
alueellista yksinoikeutta. Nämä asiakirjat osoittavat yhtäpitävästi, että jakelijat katsoivat JCB:n kanssa tekemänsä sopimuksen
velvoittavan niitä noudattamaan rajoittavia kauppatapoja ja toimivat näin ollen vastaavasti; 4. sopimuslauseke sisältää kiellon
myydä valtuuttamattomille myyntiedustajille, ja lisäksi jakelijat toimivat ikään kuin heitä olisi koskenut yleisempi kielto
harjoittaa alueensa ulkopuolella myyntitoimintaa, muun muassa vientikauppaa.
89     Edellä esitetystä seuraa, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa on pantu täytäntöön rajoittavia käytäntöjä, jotka poikkeavat
ilmoitettujen sopimusten sisällöstä. Se kilpailusääntöjen rikkomista koskeva seikka, joka koskee valtuutettujen jakelijoiden
harjoittamaa passiivista myyntiä alueensa ulkopuolelle sijoittautuneille valtuutetuille jakelijoille ja loppukäyttäjille,
on näin ollen näytetty toteen.
– Irlanti
90     Vuosina 1973 ja 1975 ilmoitetuissa jakelua ja vientiä koskevissa vakiosopimuksissa, jotka koskivat muun muassa Irlantia ja
joissa mainittiin kyseisessä maassa toimivana sopimuspuolena Blackwood Hodge -yhtiö (ja jotka rekisteröitiin numerolla IV
28695), ei ollut lauseketta, jossa olisi kielletty edellä 86 kohdassa Yhdistyneen kuningaskunnan osalta tutkitun kaltainen
tukkumyynti valtuuttamattomille myyntiedustajille. Siinä sopimuksessa sitä vastoin, jonka JCB Sales teki vuonna 1992 Irlannissa
toimivan jakelijansa Earthmover Commercial Industrial (ECI) JCB:n kanssa, on tukkumyyntiä koskeva 4. sopimuslauseke, joka
vastaa niiden vuonna 1975 muutettujen sopimusten 4. sopimuslausekkeita, jotka koskevat Yhdistyneen kuningaskunnan jakelijoita
ja pääjälleenmyyjiä. Vuoden 1992 sopimuksen 4. sopimuslausekkeen mukaan ”jakelija sitoutuu olemaan harjoittamatta JCB-tuotteiden
tukkumyyntiä niiden vähittäiskaupassa tapahtuvaa jälleenmyyntiä varten, paitsi valtuutetulle jälleenmyyjälle tai piirimyyjälle”.
Koska sopimusta ei ole ilmoitettu, sen 4. sopimuslauseke, joka koskee sekä passiivista että aktiivista myyntitoimintaa, voi
näin ollen toimia seikkana kilpailusääntöjen rikkomisen toteennäyttämisessä.
91     JCB Service kiistää sopimuksen passiivista myyntitoimintaa koskevien määräysten täytäntöönpanon osalta niiden asiakirjojen
todistusvoiman, jotka mainitaan riidanalaisen päätöksen 122 perustelukappaleessa ja joihin komissio nojautuu näyttääkseen
toteen kilpailusääntöjen rikkomisen.
92     JCB Salesin 31.1.1995 JCB SA:lle lähettämästä telekopiosta ja ECI JCB:n 31.1.1995 ja 30.3.1995 JCB Salesille lähettämistä
kahdesta telekopiosta – jotka koskivat Central Partsin yrityksiä hankkia varaosia ECI JCB:n Corkissa sijaitsevasta varastosta
– ilmenee, että irlantilainen jakelija jätti täyttämättä Central Partsin tilaukset esittämällä syyksi sen, että sillä on riittävästi
tekemistä omilla markkinoillaan, ja kysyi samanaikaisesti JCB Salesilta, oliko kyseisen jakelijan täytettävä Ranskasta saapuvat
hankintatilaukset. Yhdistyneessä kuningaskunnassa sovellettavien sopimusmääräysten kanssa samanlaisten mutta ilmoittamatta
jätettyjen sopimusmääräysten yhteydessä kyseiset tosiseikat, joita alueen ulkopuolisen myynnin muualla JCB:n jakeluverkostossa
tapahtunut yleinen rajoittaminen vahvistaa, ovat omiaan näyttämään toteen kyseisen kilpailusääntöjen rikkomista koskevan seikan,
nimittäin rajoitukset, joita määrättiin alueen ulkopuoliselle passiiviselle myyntitoiminnalle.
93     Se, että Irish Competition Authority (Irlannin kilpailuviranomainen) myönsi 5.11.1993 tekemällään päätöksellä ECI JCB:lle
ryhmäpoikkeuksen tämän JCB Salesin kanssa tekemästä yksinmyyntisopimuksesta vastustamatta sen 4. sopimuslauseketta, ei vaikuta
mitenkään siihen, miten komissio käytti toimivaltuuksia, jotka sillä on kilpailun alalla yhteisön oikeuden nojalla. On sitä
paitsi todettava, että Irish Competition Authorityn päätöksessä, joka tehtiin vuonna 1991 säädetyn Competition Actin nojalla,
myönnetään vapautus, jollei EY 81 artiklan 1 kohdasta ja perustamissopimuksen [81] artiklan 3 kohdan soveltamisesta yksinmyyntisopimusten
ryhmiin 22 päivänä kesäkuuta 1983 annetusta komission asetuksesta (ETY) N:o 1983/83 (EYVL L 173, s. 1) muuta johdu. Ja vakiintuneen
oikeuskäytännön mukaan samankaltaisuudet, joita mahdollisesti on jäsenvaltion kilpailulainsäädännön ja EY 81 ja EY 82 artiklan
mukaisen järjestelmän välillä, eivät missään tapauksessa voi rajoittaa komissiolla kyseisten määräysten soveltamisessa olevaa
riippumattomuutta eivätkä myöskään velvoittaa komissiota tekemään samaa arviota kuin ne toimielimet, joiden tehtävänä on soveltaa
tuollaista kansallista lainsäädäntöä (asia 298/83, CICCE v. komissio, tuomio 28.3.1985, Kok. 1985, s. 1105, 27 kohta).
94     Joka tapauksessa on todettava, että Irish Competition Authorityn päätös perustuu 4. sopimuslausekkeeseen, sellaisena kuin
se johtuu edellä 90 kohdassa mainitusta vuoden 1992 sopimuksesta, joka tehtiin JCB Salesin ja ECI JCB:n välillä ja jota ei
ilmoitettu komissiolle.
95     Edellä esitetystä seuraa, että kilpailusääntöjen rikkominen Irlannin osalta on myös näytetty toteen passiivisen myynnin osalta.
– Ranska
96     JCB SA:n ja JCB Servicen sekä kunkin jakelijan välisen vuodelta 1991 olevan jakelua koskevan vakiosopimuksen 2 artiklaan sisältyy
yksinomaista vastavuoroisuutta koskeva lauseke, jossa jakelijaa kielletään muun muassa myymästä, jakelemasta tai edistämästä
suoraan tai epäsuorasti JCB:n tuotteita ja osia jakelijalle osoitetun alueen ulkopuolella. Tässä sopimuksessa, josta ei ole
ilmoitettu ja joka voidaan näin ollen ottaa huomioon rikkomisen toteennäyttämisessä, kielletään aktiivinen myynti, ja itse
sen sanamuotoon sisältyy myös jakelijalle osoitetun alueen ulkopuolisen passiivisen myynnin kielto.
97     JCB Service väittää kuitenkin, että asiakirjat, joihin komissio tukeutuu päätöksensä 111, 133 ja 134 kohdassa, eivät osoita,
että rajoitukset, joista sitä arvostellaan, olisivat olemassa.
98     Tältä osin JCB SA:n yhdelle valtuutetulle jälleenmyyjälle 21.6.1988 lähettämästä faksista ilmenee, että siinä ilmoitettiin
vastaanottajalle siitä, että jakelualueen ulkopuolisiin myynteihin ei voi saada tukea eikä alennusta ja että niihin lisätään
8 prosentin rangaistusluonteinen huoltopalkkio. Philippe MPT, JCB SA muistutti erästä jakelijaa sopimusvelvoitteista viittaamalla
10.1.1995 tälle lähettämässään kirjeessä tapahtumiin, jotka liittyivät tähän agenttiin ja asiakasyhtiöihin ja jotka koskivat
”sektorin ulkopuolista myyntiä ja tarjoamista”. Toulousessa sijaitseva jakelija Pinault équipement valittaa 31.1.1996 JCB
SA:lle osoittamassaan kirjeessä JCB Ile de Francen (JCB SA:n tytäryhtiö) alueellaan aikaansaamasta kilpailusta sekä Central
Partsin ja Renault agricolen rinnakkaisverkostoista. Se pyytää JCB SA:ta puuttumaan tehokkaasti asiaan, jotta Aquitainen alueen
varaosapyynnöt välitettäisiin sille. Nämä asiakirjat vahvistavat suurelta osin ne rajoittavat menettelyt ja markkinoiden jakamisen,
jotka sisältyvät jakelua koskevaan vakiosopimukseen.
99     JCP Service vetoaa Ranskan kilpailuneuvoston menettelyn kuluessa 20.7.2001 tekemään päätökseen, jossa todettiin, että passiivista
myyntiä koskevia rajoituksia ei ole. Tällä päätöksellä ei ole kuitenkaan käsiteltävänä olevan asian kannalta merkitystä. On
ilmeistä, että kysymys on JCB:n ranskalaisten jakelijoiden paljastamasta maatalouslaitteiden jakelukartellista JCB-konsernin
ja Renault agricole ‑yhtiön välillä. Nämä laitteet suljetaan nimenomaisesti pois tässä kysymyksessä olevan jakelua koskevan
vakiosopimuksen 1 artiklassa ja ne ovat lisäksi erillisen jakeluverkoston kohteena.
100   Edellä esitetystä seuraa, että kilpailusääntöjen rikkominen, joka koskee passiivisen myynnin rajoituksia, on näytetty toteen
myös Ranskan osalta.
– Italia
101   JCB:n italialaisen tytäryhtiön JCB SpA:n, ja kunkin jakelijan välisessä jakelua koskevassa vakiosopimuksessa vuodelta 1993
todetaan, että kukin jakelija sitoutuu myymään JCB:n tuotteita ainoastaan sille osoitetulla alueella (4. sopimuslauseke).
Tällä sopimusmääräyksellä, joka voidaan ottaa huomioon rikkomisen toteennäyttämisessä, koska sitä ei ole ilmoitettu, kielletään
kaikki jakelualueen ulkopuolinen myynti. Tämä rajoittava lauseke sisältää näin ollen kiellon myydä vientiä varten ja sen tarkoituksena
on siis markkinoiden jakaminen.
102   JCB Salesin JCB SpA:lle 24.3.1994 ja vastaavasti 14.2.1996 JCB Salesille osoittamista kahdesta kirjeestä, joihin viitataan
riidanalaisen päätöksen 108 ja 124 perustelukappaleessa, ilmenee, että italialaista jakelijaa Sofimia arvostellaan siitä,
että se on ensimmäisessä tapauksessa myynyt JCB:n koneita Sloveniassa, jossa paikallinen agentti on Terra, ja toisessa tapauksessa
siitä, että se on harjoittanut JCB-tuotteiden aggressiivista myynninedistämistä Etelä-Itävallassa itävaltalaista jakelijaa
alhaisemmilla hinnoilla. JCB Service väittää, että 4. sopimuslauseke koskee vain aktiivista myyntiä ja että alueen ulkopuolella
tapahtuva passiivinen myynti on yleistä. Kantaja osoittaa ajanjaksolta 1990–1999, että muille alueille valtuutetut jälleenmyyjät
(yhtäältä Rimac ja Stella ja toisaalta Panero ja Meta) myivät JCB:n koneita kahden valtuutetun jälleenmyyjän alueella eli
Somin (Rooman alue) ja Vamesin (Torinon alue) alueilla. On ilmeistä, että keskimäärin 25 prosenttia Somin ja Vamesin alueilla
tapahtuneesta myynnistä toteutui muille alueille valtuutettujen jälleenmyyjien toimesta.
103   JCB Service todistaa siis, että Italian jakelijoiden alueiden välistä myyntiä on tapahtunut ja että käytäntö ei näin ollen
ole ollut yhtä ankara kuin sopimuksessa edellytettiin. Sofimin menettelyä kohtaan esitetty arvostelu osoittaa sitä vastoin
JCB:n jakelujärjestelmän jäykkyyttä siltä osin kuin kysymys oli vientiin tapahtuvasta myynnistä ja vahvistaa, että tavoitteena
oli kansallisten markkinoiden jakaminen. Oli näiden sopimusten toteuttaminen sitten mikä tahansa, EY 81 artiklan 1 kohdassa
kielletään jo pelkästään sellaisten lausekkeiden olemassaolo jakelusopimuksissa, joiden tarkoituksena tai vaikutuksena on
myynnin rajoittaminen. Ne ovat kilpailun rajoittamista, josta voidaan määrätä seuraamuksia EY 81 artiklan 1 kohdan nojalla,
jos ne ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (asia C‑306/96, Javico, tuomio 28.4.1998, Kok. 1998, s. I‑1983,
14 ja 15 kohta). Se, etteivät sopimuspuolet ole panneet täytäntöön yritysten välisen sopimuksen lauseketta, jonka tarkoituksena
on rajoittaa kilpailua, ei riitä perusteeksi sille, ettei lauseke kuulu EY 81 artiklan 1 kohdan kiellon soveltamisalaan (em.
asia Hasselblad v. komissio, tuomion 46 kohta ja yhdistetyt asiat C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 ja C‑125/85–C‑129/95,
A. Ahlström Osakeyhtiö ym. v. komissio, tuomio 31.3.1993, Kok. 1993, s. I‑1307, Kok. Ep. XIV, s. I-123, 175 kohta ja asia
T‑77/92, Parker Pen v. komissio, tuomio 14.7.1994, Kok. 1994, s. II‑549, 55 kohta).
104   Edellä esitetystä seuraa, että kilpailusääntöjen rikkominen Italian osalta on myös näytetty toteen passiivisen myynnin osalta.
– Rinnakkaistuonti asianomaisilla maantieteellisillä markkinoilla
105   JCB Service väittää, että riidanalaisen päätöksen 93, 118 ja 119 perustelukappaleessa mainitut rinnakkaistuontia koskevat
asiakirjat, jotka oli tarkoitettu sellaisille toimijoille, jotka eivät kuuluneet sen jakeluverkostoon, eivät osoita menettelyä,
joka olisi rikkomista, josta sitä on arvosteltu.
106   Tältä osin JCB Salesin 2.6.1992 Watling JCB:lle osoittamassa kirjeessä JCB ilmaisee rinnakkaisviennin suhteen muuttumattoman
näkemyksensä, jonka mukaan mitään uusien koneiden ulkomaille myyntiä ei tulisi kannustaa, tapahtui se sitten Yhdistyneessä
kuningaskunnassa olevan jakelijan tai kolmannen laitteita vuokraavan yrityksen välityksin. Kahdesta 11.5. ja 15.5.1995 päivätystä
faksista ilmenevät myös saksalaisen tytäryhtiön JCB Germanyn JCB Salesille esittämät valitukset, jotka koskivat Yhdistyneessä
kuningaskunnassa olevan jakelijan Berkeley JCB:n ja erään laiteitta vuokraavan yhtiön paikalliselle kilpailijalle suorittamaa
myyntiä.
107   Edellä tarkastellut asiakirjat osoittavat, että JCB:n pyrkimyksenä oli jakaa jakelijoidensa alueet ja kansalliset markkinat,
minkä vuoksi se kieltää yleisesti kaiken alueen ulkopuolisen myynnin erityisesti ulkomaille, oli sitten kysymys sen myyntiverkossa
tapahtuvasta rinnakkaisviennistä tai ei. Tämä menettely vahvistaa passiiviselle myynnille asetettuja rajoituksia.
108   Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että komissio on voinut perustellusti katsoa, että JCB pyrki sopimuksillaan ja käytännöillään
säilyttämään jakelijoidensa yksinoikeudet niille osoitetuilla alueilla ja että sen tavoitteena oli kansallisten markkinoiden
jakaminen ja että se pyrki estämään tai kielsi viennin. Kantajan väite, joka koskee rikkomisen ensimmäistä osatekijää, on
näin ollen hylättävä.

Toinen rikkomisen osatekijä, joka koskee toimituslähteitä koskevia rajoituksia, joita sovelletaan Ranskaan ja Italiaan sijoittautuneiden
valtuutettujen jakelijoiden tekemiin sopimustavaroiden hankintoihin ja jotka estävät jakelijoiden väliset ristikkäistoimitukset
Asianosaisten lausumat
109   JCB Service katsoo, että väite, jonka mukaan sopimuksilla asetetaan Ranskan ja Italian valtuutetuille jakelijoille toimituslähteitä
koskevia rajoituksia, jotka velvoittavat ne tekemään hankintoja yksinomaan JCB:n kansalliselta tytäryhtiöltä ja estävät valtuutettujen
jakelijoiden väliset ristikkäistoimitukset, perustuu komission virheelliseen sopimusten tulkintaan, koska riidanalaisten lausekkeiden
tarkoitus on yksinomaan sen varmistaminen, että jakelijat pitävät kaupan vain JCB:n tuotteita. Kantaja arvostelee komissiota
lisäksi siitä, että se ei ole tutkinut, sovellettiinko kritisoituja lausekkeita tosiasiallisesti.
110   Komissio toteaa, että Ranskan ja Italian valtuutetuille jakelijoille asetetut toimituslähteitä koskevat rajoitukset johtuvat
kysymyksessä olevien sopimusten sanamuodosta ilman, että on tarpeen arvioida niiden tosiasiallista täytäntöönpanoa. Se lisää,
että JCB ei ole missään vaiheessa ilmoittanut näistä rajoituksista, jotka vaikuttavat ilmoitettuja rajoituksia vahvistavasti.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
111   Hankintalähteiden jakaminen on kiellettyä EY:n 81 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan. Riidanalaisen päätöksen 1 artiklan
b kohdassa esitetty rikkomisen osatekijä koskee rajoituksia, joita Ranskaan ja Italiaan sijoittautuneille jakelijoille asetettiin
sopimustavaroiden toimituslähteiden osalta ja joilla estettiin jakelijoiden väliset ristikkäistoimitukset.
112   Ranskassa jakelua koskevan vakiosopimuksen 2 artiklassa todetaan olennaisena sopimusehtona, että JCB:n tuotteet ja osat on
hankittava yksinomaan ranskalaiselta tytäryhtiöltä JCB SA:lta ja JCB Servicelta. Italiassa jakelua koskeva vakiosopimus kieltää
jakelijoita myymästä tai olemasta suoraan tai epäsuorasti mukana muiden tuotteiden kuin JCB:n tuotteiden myynnissä (4 artikla)
ja määrää hankkimaan varaosat ja muut JCB:n tuotteiden korjaamiseen käytettävät aputuotteet yksinomaan JCB SpA:lta (6 artikla),
jollei JCB ole antanut etukäteen kirjallista hyväksyntää näissä kahdessa artiklassa mainituissa tapauksissa.
113   Näiden sopimusten lausekkeilla, joita ei ole ilmoitettu ja joita voidaan käyttää rikkomisen osatekijän toteennäyttämiseen,
on rajoittava tarkoitus.
114   JCB Service kiistää, että komission riidanalaisen päätöksen 110 perustelukappaleessa mainitsemilla asiakirjoilla olisi mitään
todistusvoimaa.
115   Näistä asiakirjoista on todettava, että Ranskan osalta JCB SA:n yhdelle jakelijoistaan eli Sem-Cedimalle 21.6.1996 lähettämässä
kirjeessä todetaan, että ranskalainen tytäryhtiö purkaa jakelusopimuksen kahden jakelijan, Sem Cediman ja K. Malecotin, kanssa
niiden harjoittaman ostopolitiikan vuoksi, koska ne eivät olleet ostaneet koneita ja varaosia JCB-ryhmän yhtiöiltä Ranskassa,
vaan englantilaisilta yhtiöiltä, mitä käytäntöä kohtaan JCB SA ilmaisi paheksuntansa. Ranskalainen jälleenmyyjä, jonka identiteetti
pidettiin salassa, selostaa 10.2.1999 päivätyssä kilpailun pääosaston tietojensaantipyyntöön vastauksena toimitetussa kirjeessä
kieltoa, joka koski JCB:n varaosien ja laitteiden ostamista muista kuin JCB SA:n toimituslähteistä, ja painostuksesta, jota
JCB:n jakeluverkostoa ja yhtiötä kohtaan harjoitettiin tältä osin. Jakelija arvostelee tätä menettelyä, josta määrättiin sopimuksen
2 artiklassa, tuo ilmi maatalous‑, teollisuus‑ ja rakennustarvikkeiden rinnakkaiset jakeluverkostot ja selvittää, että pääasiallinen
syy, jonka vuoksi hankinta kannattaa tehdä Yhdistyneestä kuningaskunnasta, on hintaero. Nämä asiakirjat vahvistavat, että
sopimukset pantiin täytäntöön ja että Ranskassa oli olemassa JCB:n valtuutettujen jakelijoiden toimituslähteitä koskevia rajoituksia.
116   Italian osalta komissio perustaa näkemyksensä siitä, että rikkomisen osatekijä on näytetty toteen, pelkästään sopimuksen määräyksiin.
JCB Service väittää, että komissio ei voi määrätä sille seuraamuksia niistä lausekkeista, joita ei tulkittu eikä sovellettu
ankarasti ilman, että se tutkii ja näyttää toteen, että ne pantiin tosiasiallisesti täytäntöön.
117   Kuten edellä 103 kohdassa on todettu, sillä, että kilpailua rajoittavia lausekkeita ei ole tulkittu eikä sovellettu ankarasti,
ei ole merkitystä väitetyn rikkomisen toteen näyttämisen osalta. Se, että sopimuksen vaikutusten analyysi puuttuu riidanalaisessa
päätöksestä, ei siis itsessään merkitse tämän päätöksen virheellisyyttä (yhdistetyt asiat 56/64 ja 58/64, Grundig v. komissio,
tuomio 13.7.1966, Kok. 1966, s. 429, 496 kohta; ks. myös asia T‑143/89, Ferriere Nord v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok. 1995,
s. II‑917, Kok. Ep. I, s. 275, 30 ja 31 kohta, jonka vahvisti asia C‑219/95 P, Ferriere Nord v. komissio, tuomio 17.7.1997,
Kok. 1997, s. I‑4411, 13, 14 ja 15 kohta), kun on täsmennetty, että sopimuksen kilpailunvastainen tarkoitus tai vaikutus on
otettu huomioon vaihtoehtoisina eikä kumulatiivisina (asia 56/65, Société technique minière, tuomio 30.6.1966, Kok. 1966,
Kok. Ep. I, s. 251, s. 335, 359 kohta; ks. myös em. asia Ferriere Nord v. komissio, tuomio 6.4.1995, 30 ja 31 kohta).
118   Edellä esitetystä seuraa, että komissio on perustellusti katsonut, että se rikkomisen osatekijä, joka koskee Ranskassa ja
Italiassa toimivien jakelijoiden toimituslähteiden rajoittamista sopimustuotteiden ostamisessa, on näytetty toteen; kantajan
tältä osin esittämät väitteet on näin ollen hylättävä.

Kolmas rikkomisen osatekijä, joka koskee Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskassa toimivien valtuutettujen jakelijoiden
soveltamien jälleenmyyntialennusten tai -hintojen vahvistamista
Asianosaisten lausumat
119   JCB Service kiistää vahvistaneensa Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskassa toimivien valtuutettujen jakelijoidensa jälleenmyyntialennuksia
tai jälleenmyyntihintoja. Kantaja katsoo, että komissio ei ole esittänyt todisteita, jotka osoittaisivat moitittavia menettelytapoja
tältä osin. Se katsoo, että asiakirjat, joihin komissio on perustanut näkemyksensä, ilmaisevat pelkästään sen pyrkimyksiä
nostaa omia myyntihintojaan jakelijoilleen, ja ne ovat osoituksena jakeluverkostossa esiintyvistä tavanomaisista huolista
ja tavallisista kaupallisista suhteista tai ne liittyvät uuden maataloustuotteiden jakeluverkoston perustamiseen.
120   Komissio väittää, että JCB osallistui Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskassa toimivien jakelijoidensa jälleenmyyntialennusten
ja jälleenmyyntihintojen vahvistamiseen, millä oli pakottavia seurauksia. Komissio katsoo, että asiakirjat, joihin se perusti
näkemyksensä ja jotka koskivat JCB:n suhteita jakelijoidensa yhdistykseen JCB Dealer Associationiin, osoittavat, että JCB
väistämättä vaikutti jakelijoidensa hintapolitiikkaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa ohjeillaan ja hintatarkistuksillaan,
joita jaettiin yhdistyksen kokouksissa. Vastaaja väittää lisäksi, että JCB vahvisti hinnat myös Ranskassa JCB SA:n välityksellä,
jolloin hintarajoitukset tulivat alueellisten rajoitusten lisäksi. Se väittää lopuksi, että niissä sopimussuhteissa, jotka
luonnehtivat tämän alan vertikaalisia jakelusopimuksia, kootut todisteet osoittavat, että oli olemassa kilpailunvastainen
strategia.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
121   Sopimukset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan osto‑ tai myyntihintoja taikka
muita kauppaehtoja, ovat EY 81 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla kiellettyjä.
122   Sopimukset, jotka on ilmoitettu Yhdistyneen kuningaskunnan osalta vuonna 1973 ja 1975 ja joita ei ole ilmoitettu Ranskan osalta,
sisältävät määräyksiä, joiden mukaan JCB määrittää veloitettavan vapaasti tehtaalla ‑hinnan tuotteidensa jakelijoille ja vähittäismyyjille
siten, että se myöntää alennuksen (discount) suositellusta vähittäismyyntihinnasta. Kantaja on myös myöntänyt toiseen väitetiedoksiantoon
antamassaan vastauksessa, että se laati luettelot jälleenmyyjien myyntihinnoista ja luettelot vähittäismyynnin suositushinnoista.
123   Yhdistyneen kuningaskunnan osalta ilmoitetuista jakelijoita ja pääjälleenmyyjiä koskevista sopimuksista ilmenee, että näiden
myyntiedustajien koneista ja varaosista maksamat hinnat vastaavat JCB:n suosittamia vähittäismyyntihintoja (”JCB’s Recommended
Retail Selling Price”), joista oli vähennetty tuotteen mukaan vaihteleva alennus. Vuoden 1973 ilmoituksen jälkeen komissio
arvosteli 27.10.1975 päivätyssä kirjeessään näitä lausekkeita todeten erityisesti, että niitä voitiin käyttää jälleenmyyntihinnan
vahvistamiseen.
124   Jakelijoita koskeva sopimus, joka lähetettiin vuonna 1980, on identtinen sitä edeltävien kanssa. Vuonna 1995 lähetetyssä sopimuksessa,
joka korvasi sen, muutettiin laskentatapaa, maksettavia hintoja siten, että koneiden osalta hinnat vastasivat vapaasti tehtaalla
‑hintoja (ex‑works price list) ja varaosien osalta varastotilaushintaa (stock order price), mutta siinä säilytettiin maininta
suositetuista vähittäismyyntihinnoista ja määrättiin JCB:n oikeudesta muuttaa yksipuolisesti alennuksiaan ja hintojaan.
125   Samoin Ranskan osalta vuoden 1992 jakelua koskevassa vakiosopimuksessa yhtäältä JCB Servicen ja JCB SA:n ja toisaalta jakelijan
välillä sovittiin, että jakelijalta laskutettavat hinnat ovat koneiden osalta hintoja, jotka vahvistetaan myöntämällä alennus
suositetuista enimmäishinnoista ja varaosien osalta JCB:n jakeluesitteessä olevia hintoja.
126   Nämä sopimusmääräykset osoittavat, että laatiessaan luetteloita tuotteidensa vähittäisjälleenmyyntihinnoista ja määrittäessään
sisäiset laskutushinnat verkostossaan suhteessa näihin odotettuihin vähittäismyyntihintoihin, JCB Sales vaikutti vähittäismyyntihintojen
vahvistamiseen. Suositushintojen luettelon ja vähittäismyyntihintojen vahvistamisen välillä oli kuitenkin olemassa ero. Lisäksi
on aivan ilmeisesti toimittajan tehtävä vahvistaa tuotteistaan laskuttamansa vapaasti tehtaalla ‑hinnat. Sopimusasiakirjat
sellaisenaan eivät näin ollen käsiteltävänä olevassa tapauksessa riitä osoittamaan, että vähittäismyyntihinnat olisi vahvistettu
suoraan tai epäsuorasti.
127   Komissio pitää kiellettyä menettelyä toteen näytettynä Yhdistyneen kuningaskunnan osalta JCB:n ja sen jälleenmyyjien yhdistyksen
suhteita koskevien asiakirjojen perusteella ja Ranskan osalta niiden seikkojen perusteella, jotka liittyvät JCB SA:han, kuten
myös riidanalaisen päätöksen 128–133 ja 168–171 perustelukappaleesta ilmenee.
128   Yhdistyneen kuningaskunnan osalta asiakirjat, joista asianosaiset ovat keskustelleet (mainittu riidanalaisen päätöksen 131
ja 132 perustelukappaleessa) osoittavat, että JCB oli huolissaan liian korkeina pitämistään vähittäismyyntihinnoista ja että
JCB Dealer Associationissa tutkittiin tätä aihetta ja keskusteltiin siitä kantajan pyynnöstä. Brittiläisten jälleenmyyjien
yhdistyksen sihteerin 11.1. ja 20.1.1993 päivätyt kirjeet voidaan kantajan mukaan tulkita pyrkimyksiksi nostaa sen omia myyntihintoja
jakelijoille. JCB Servicen 16.7.1991 yhdistyksen sihteerille lähettämä kirje osoittaa myös, että kantajan tarkoituksena oli
lisätä jälleenmyyjien varaosien keskimääräistä bruttovoittomarginaalia kahdella prosentilla. Näistä asiakirjoista voidaan
päätellä, että jakeluverkoston jäsenet neuvottelivat keskenään ja niitä rohkaistiin siihen, ja että JCB jopa ohjasi yhdistyksen
jäsenten käyttäytymistä ja vaikutti siihen. Asiakirjoista ei kuitenkaan ilmene, että ne olisivat olleet ankaran sääntöjärjestelmän
alaisia vähittäisjälleenmyyntihintojen osalta. Komission päätelmää, jonka mukaan nämä asiakirjat osoittaisivat, että kaikki
jakelijat olisivat hyväksyneet koko Yhdistyneen kuningaskunnan kattavat horisontaaliset hintasopimukset, ei ole oikeutettu
päätelmän tueksi esitettyjen tosiseikkojen valossa.
129   Ranskan osalta komissio on hyväksynyt useita fakseja (mainittu riidanalaisen päätöksen 133 perustelukappaleessa) todisteiksi
JCB:n kilpailunvastaisesta menettelystä. JCB SA:n jakelijoilleen 18.7.1994 ja 23.10.1995 osoittamat faksit osoittavat, että
kansalliset jakelijat ja ne jakelijat, jotka pyysivät JCB SA:ta toimittamaan niille alhaisemmilla hinnoilla, koska asiakkaiden
kanssa oli sovittu hinnoista, olivat käyneet liikeneuvotteluja. Kerrotut seikat vaikuttavat pikemminkin liittyvän tavanomaiseen
tukku‑ ja vähittäismyyjän väliseen liiketoimintakeskusteluun, mutta niiden perusteella ei voida päätellä, että olisi ollut
olemassa käytäntö, jossa vähimmäismyyntihinnat vahvistettiin autoritatiivisesti. JCB SA:n JCB Salesille 10.6.1996 lähettämässä
faksissa selvitetään varaosien hintojen koordinointia, mutta yksin tämä tieto ei oikeuta tekemään päätelmää siitä, että JCB
Sales olisi määrännyt järjestelmällisesti alalla vähittäisjälleenmyyntihinnat. Nämä asiakirjat osoittavat joka tapauksessa,
että ei ollut harvinaista, että jälleenmyyjät myivät ehdotettua hintaa alhaisemmilla hinnoilla ja pyysivät toimittajalta alennettua
laskutushintaa, jotta tämä otettaisiin huomioon ja jotta odotettu voittomarginaali ei pienenisi liikaa. Nämä asiakirjat eivät
sitä vastoin millään tavoin osoita, että JCB Sales olisi ollut velvollinen suostumaan tähän pyyntöön.
130   Lopuksi asiakirja-aineistosta ilmenee, että JCB:n puuttuminen asiaan ilmeni siten, että se vahvisti omat vapaasti tehtaalla
‑hintansa, joiden yksityiskohdat olivat neuvoteltavissa, ja siten, että se laati taulukoita, jotka osoittivat ehdotetun vähittäismyyntihinnan.
JCB:n vaikutus vähittäismyyntihintoihin oli tämän vuoksi huomattava, mutta näin on väistämättä sellaisen valmistajan osalta,
joka laatii luetteloita ehdotetusta jälleenmyyntihinnasta ja joka vahvistaa verkostonsa sisäiset laskutushinnat suhteessa
toivottuihin vähittäismyyntihintoihin. Lisäksi vaikka vähittäismyyntihintataulukot voivat olla hyvin ohjaavia, ne eivät kuitenkaan
ole sitovia. Mikään ei osoita, että JCB:n yrityksiin vaikuttaa jälleenmyyjiin ja pyrkimyksiin saada ne olemaan suostumatta
liian alhaisiksi katsottuihin myyntihintoihin olisi liittynyt pakkokeinoja.
131   Oikeuskäytäntö, jossa hyväksytään jakelujärjestelmien perusteltavuus, katsotaan muun muassa, että hintakilpailun rajoittaminen
sisältyy valikoivan jakelun järjestelmään (asia 107/82, AEG v. komissio, tuomio 25.10.1983, Kok. 1983, Kok. Ep. VIII, s. 281,
s. 3151, 42 kohta). Jälleenmyyjää ei voida lainmukaisesti velvoittaa hintasitoumuksiin (em. asia AEG v. komissio, tuomion
43 kohta), mutta yhteisöjen tuomioistuin on katsonut franchisenantajan ja franchisensajaan välisissä suhteissa, että kun ei
ole yhtenäistettyä menettelytapaa hintojen tosiasiallisessa soveltamisessa, tällaisten hintojen ilmoittaminen ei ole kilpailua
rajoittavaa (asia 161/84, Pronuptia, tuomio 28.1.1986, Kok. 1986, Kok. Ep. VIII, s. 421, s. 353, 25 kohta) eikä myöskään sen
jälleenmyyjien riittävän katetuoton huomioon ottaminen (em. asia Metro v. komissio, tuomion 44 kohta). On kuitenkin estettävä
hintarakenteen jäykkyyden vahvistaminen, joka estää tehokkaan hintakilpailun (asia T‑88/92, Leclerc v. komissio, tuomio 12.12.1996,
Kok. 1996, s. II‑1961, 171 kohta).
132   Nämä ratkaisut, joihin oikeuskäytännössä on päädytty, ovat analogisesti sovellettavissa käsiteltävänä olevaan tapaukseen,
jossa on kysymys jakelujärjestelmästä, joka on hybridi, mutta muistuttaa hyvin paljon valikoivaa jakelujärjestelmää (ks. jäljempänä
165–167 kohta).
133   Näin ollen koska ei ole olemassa todistusvoimaisia ja yksiselitteisiä seikkoja, jotka osoittaisivat, että vähittäismyyntihinnat
ja alennukset olisi vahvistettu ja järjestetty jäykästi, on hyväksyttävä kantajan väitteet tältä osin ja todettava, että rikkomisen
kolmatta osatekijää ei ole oikeudellisesti riittävällä tavalla näytetty toteen.

Neljäs rikkomisen osatekijä, joka koskee huoltopalkkion määräämistä muihin jäsenvaltioihin suuntautuvalle myynnille, jota
Yhdistyneeseen kuningaskuntaan sijoittautuneet valtuutetut jakelijat harjoittavat JCB:n vahvistamien hinta-asteikkojen mukaisesti
Asianosaisten lausumat
134   JCB Service katsoo, että huoltopalkkiot, joita käytetään Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivien valtuutettujen jakelijoiden
muihin jäsenvaltioihin suuntautuvassa myynnissä, perustuvat todellisten kustannusten kohtuulliseen ennakkoarvioon, eikä niillä
ole vientiä ehkäisevää vaikutusta. Toisin kuin komissio on todennut tarkastelussaan, ne eivät ole yhdenmukaisia, niitä ei
ole määritetty vahvistetun taulukon mukaan eikä JCB ole määrännyt niitä. Kantaja täsmentää, että sen osallistuminen palkkioneuvotteluihin,
joista määrätään ilmoitetuissa sopimuksissa, hyödytti pieniä jakelijoita ja että komissio ei ollut esittänyt vastalauseita
tältä osin. Toteutettu järjestely ei ollut millään tavoin EY 81 artiklan vastainen.
135   Komissio katsoo, että ennakolta ja kiinteämääräisinä vahvistettujen huoltopalkkioiden järjestelmä on jäykkä ja rajoittaa jakelijoiden
itsenäisyyttä ja että se, että JCB osallistui näiden palkkioiden määrittämiseen alusta saakka ja jopa ennen mahdollisten erimielisyyksien
toteamista, estää jakelijoiden väliset neuvottelut. Vastaaja lisää, että yhdessä muiden määräysten kanssa tämä järjestely
merkitsee sitä, että vientiin tapahtuvasta myynnistä tulee taloudellisia seuraamuksia ja siihen nähden sillä on ehkäisevä
vaikutus.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
136   Lauseke, jonka otsikko on ”huoltopalkkiot: alueen ulkopuolinen myynti” otettiin muutettuihin sopimuksiin, jotka ilmoitettiin
vuonna 1975, jotka on rekisteröity numeroilla IV 28696 ja IV 28697 ja jotka koskivat osaltaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa
toimivia jakelijoita ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivia pääjälleenmyyjiä. Edellä mainitussa lausekkeessa todetaan,
että jakelija tai pääjälleenmyjä sitoutuivat osoitetun alueen ulkopuolisessa myynnissä maksamaan alueellisesti toimivaltaiselle
jakelijalle huoltopalkkion, jonka määrästä tuli sopia näiden kahden jakelijan välillä ja sopimuksen puuttuessa JCB määritti
summan ottaen huomioon asiaan liittyvät seikat, suoritetusta palvelusta aiheutuneet kustannukset ja kohtuullisen voiton (sopimusten
IV 28696 ja IV 28697 5. sopimuslauseke).
137   Tätä määräystä ei voida arvostella kilpailuoikeudellisesti eikä komissio aseta sen periaatetta kyseenalaiseksi. Komissio katsoo
kuitenkin, että muutettua lauseketta ei ole sovellettu sen sanamuodon mukaisesti ja että JCB osallistui järjestelmällisesti
palkkioneuvotteluihin asettaen ennalta määrätyn kiinteämääräisen summan, joka ylitti todelliset kustannukset ja näin ollen
ehkäisi vientiä.
138   Sellaisen määräyksen käyttöön ottaminen, joka on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan erityisesti siten,
että joko suoraan tai välillisesti vahvistetaan osto‑ tai myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja tai jolla rajoitetaan tai
valvotaan tuotantoa tai markkinoita, muun muassa vientiin, on EY 81 artiklan mukaan kielletty. Siltä osin kuin komission kuvaamat
menettelytavat näytetään toteen, rikkominen muodostuu kysymyksessä olevasta osatekijästä.
139   JCB Service väittää, että riidanalaisen päätöksen 123–127 perustelukappaleessa mainitut asiakirjat, joihin komissio perustaa
näkemyksensä rikkomisesta, eivät ole vakuuttavia.
140   Ranskan osalta JCB SA:n 21.6.1988 lähettämässä faksissa todetaan, että alueen ulkopuolisessa myynnissä suuria kauppoja ei
tueta ja niihin sovelletaan huollon takaamiseksi rangaistuksenluonteista 8 prosentin suuruista huoltopalkkiota. Kolmessa asiakirjassa,
JCB Salesin 9.2.1995 Watling JCB:lle lähettämässä faksissa, JCB SA:n 29.5.1996 Gunn JCB:lle lähettämässä faksissa, jonka kantaja
on liittänyt vastinekirjelmäänsä, ja JCB SA:n 5.6.1996 Herault’ssa toimivalle jakelijalle lähettämässä kirjeessä, mainitaan
10 000 Ranskan frangin suuruinen summa, joka vastaa huoltopalkkiota kaivurikuormaajasta. Espanjan osalta JCB Spainin 22.7.1994
JCB Salesille lähettämästä faksista ilmenee, että huoltopalkkio tuli neuvotella noin viideksi prosentiksi jälleenmyyjän ostohinnasta
ja että sopimuksen puuttuessa JCB päättää asiasta. Saksan osalta JCB Salesin 15.5.1995 JCB Germanylle lähettämästä faksista
ilmenee, että huoltopalkkio on tavallisesti neljä prosenttia paikallisen asiakkaan maksamasta hinnasta, että se on maksettava
Yhdistyneen kuningaskunnan jakelijalle ja että sopimuksen puuttuessa JCB päättää asiasta. Irlannin osalta Yhdistyneessä kuningaskunnassa
toimivan jakelijan TC Harrison JCB:n 29.2.1996 irlantilaiselle tytäryhtiölle ECI JCB:lle lähettämästä faksista ilmenee, että
seitsemästä Etelä-Irlannissa myydystä koneesta maksettava huoltopalkkio on 850 Englannin puntaa (GBP), lukuun ottamatta yhtä
tapausta, jossa se on 1 700 GBP.
141   Näistä asiakirjoista ilmenee, että sovelletut huoltopalkkiot vastasivat ennalta määrättyä kiinteämääräistä summaa tai ne oli
määritetty ohjehinnan perusteella ja että JCB:n tuli puuttua asiaan, jos sen myyntiedustajat eivät päässeet sopimukseen. Kun
ilmoitetuissa sopimuksissa määrättiin JCB:n puuttumisesta asiaan tapauksissa, joissa asianomaiset jakelijat eivät päässeet
sopimukseen, sellaisen ohjehinnan vahvistaminen ennalta, jota voidaan käyttää, kun jakelijat eivät pääse sopimukseen, voidaan
pitää asianomaisen lausekkeen järkevänä toteuttamisena.
142   On kuitenkin selvitettävä, vastaako ennakkolaskelmien pohjalta vahvistettu palkkio realistista arviota huoltokustannuksista
lisättyinä kohtuullisella voitolla (ks. edellä 136 kohta) tai, jos se on vahvistettu kohtuuttomaksi, onko sillä voinut olla
vientiä ehkäisevä tarkoitus ja vaikutus.
143   JCBamford Excavators esitti huoltopalkkioiden laskutavan erityisesti Ranskassa toiseen väitetiedoksiantoon antamansa vastauksen
liitteessä 1. Kantaja erottaa neljä kustannusluokkaa, jotka ovat toimitusta edeltävä tarkastus (5 työtuntia), asennus (4 työtuntia),
tarkistus 100 käyttötunnin jälkeen (3 työtuntia) ja kustannukset, jotka eivät kuulu takuun piiriin (matkat ja siirtymiset)
ja laskee kunkin näistä kustannuksista konetyypin mukaan työkustannusten perusteella. Ranskassa kaivurikuormaajan osalta palkkioksi
tuli 10 000 Ranskan frangia.
144   Komissio ei ole osoittanut, että tämä objektiivisiin kriteereihin perustuva laskentatapa ei vastaa todellisia kustannuksia
tai että siinä ei voida ottaa huomioon takuun voimassaoloaikana katettavia riskejä. Mikään ei myöskään osoita, että sen tarkoituksena
tai vaikutuksena olisi estää jakelijalle osoitetun alueen ulkopuolista myyntiä, erityisesti vientiin. Edellä 140 kohdassa
mainitut asiakirjat todistavat, että tällaista myyntiä on ollut olemassa, eikä se ilmeisesti ole ollut mitenkään poikkeuksellista.
Lisäksi se, että on olemassa täsmällisiä sääntöjä palkkiosta, joka myyjän on maksettava alueellisesti toimivaltaiselle jakelijalle,
voi sen vuoksi, että se estää asianomaisten kahden jakelijan väliset jäsentymättömät neuvottelut helpottaa alueen ulkopuolisen
myynnin toteuttamista, toisin kuin komissio väittää.
145   On siis hyväksyttävä huoltopalkkioihin sovellettavia sääntöjä koskeva kantajan väite ja todettava, että neljättä rikkomisen
osatekijää ei ole oikeudellisesti riittävällä tavalla näytetty toteen.

Viides rikkomisen osatekijä, joka koskee tuen peruuttamista Yhdistyneen kuningaskunnan jakelijoilta suurissa kaupoissa ulkopuolisessa
myynnissä, mikä asettaa jakelijoille maksettavan korvauksen riippuvaiseksi myynnin maantieteellisestä määräpaikasta
Asianosaisten lausumat
146   JCB väittää, että komissio on tulkinnut virheellisesti suuriin kauppoihin liittyvää tukea (multiple deal trading support)
koskevaa määräystä. Kyseessä on taloudellinen tuki, joka myönnetään myynnin maantieteellisestä määräpaikasta riippumatta valtuutetuille
myyntiedustajille, jotka tekevät suuria kauppoja loppukäyttäjien kanssa, ja tuki voidaan peruuttaa vain, jos myyjä ei ole
loppukäyttäjä. JCB Service katsoo, että tämän määräyksen tarkoituksena on edesauttaa sen myyntiedustajien kilpailuasemaa.
147   Komissio katsoo, että suurten kauppojen tukijärjestelmä ei ole arvosteltavissa itse järjestelmän periaatteen vuoksi, vaan
sen tavan vuoksi, jolla JCB on sen toteuttanut sulkien pois sen, että tuki voitaisiin myöntää tilanteessa, jossa myynti tapahtuu
jakelijalle osoitetun alueen ulkopuolella ja asettaen sen riippuvaiseksi jakelijoiden välisestä sopimuksesta, jonka mukaan
ne jakavat tämän tuen niiden jakelijoiden kanssa, joiden alueella koneita käytetään. Tästä seuraa markkinoiden jakamisen vahvistuminen.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
148   Asiakirja-aineistosta ilmenee, että JCB otti vuonna 1977 käyttöön määräyksen suuriin kauppoihin liittyvästä tuesta vastatakseen
Yhdistyneessä kuningaskunnassa 1970-luvulta lähtien ankarammaksi käyneeseen kilpailuun mahdollistaakseen sen, että sen myyntiedustajat
voivat myydä kilpailukykyisillä hinnoilla. Komissio ei näin ollen ole tutkinut ilmoitusmenettelyn yhteydessä tätä määräystä,
joka ei sisälly ilmoitettuihin sopimuksiin. Tämän järjestelmän nojalla Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivat jakelijat ja
jälleenmyyjät saavat JCB:ltä taloudellista tukea, joka annetaan siten, että JCB myöntää alennuksen vapaasti tehtaalla ‑hinnoista,
kun ne myyvät suuria määriä samalle loppukäyttäjälle. JCBamford Excavatorsin hallinnollisen menettelyn kuluessa antamien tietojen
ja erityisesti sen ensimmäisen väitetiedoksiantoon 6.7.1998 antaman vastauksen (ks. sen liite 12) valossa tuki on kaivurikuormaajien
osalta 4–5 prosenttia vapaasti tehtaalla ‑hinnasta ja muiden tuotteiden osalta 3–4 prosenttia vapaasti tehtaalla ‑hinnasta.
Lisäksi tämän saman vastauksen mukaan tuki poissuljetaan etukäteen tai sen takaisinperimistä vaaditaan jälkikäteen tarvittaessa,
jos jakelijan toteuttama liiketoimi ei ole loppukäyttäjälle tarkoitettua jälleenmyyntiä.
149   Määräyksellä jakelijoille suuriin kauppoihin liittyen myönnettävästä tuesta, jolla pyritään edistämään vain myyntiä loppukäyttäjille,
ei sinänsä ole kilpailuvastaista vaikutusta. Koska kuitenkin vaikuttaa ilmeiseltä, että määräys vaikuttaa markkinoita rajoittavasti
ja jakavasti, se on tosiasiallisesti EY 81 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa kielletty menettelytapa.
150   JCB Service väittää, että määräys ei liittynyt myynnin maantieteelliseen määräpaikkaan, vaan että siinä ainoastaan edellytettiin,
että ostaja on loppukäyttäjä, joka haluaa hankkia useita koneita, eikä jälleenmyyjä. Komissio kiistää tämän väitteen ja katsoo,
että määräyksen soveltamisella on ollut rajoittava vaikutus, joka on yhdistynyt muiden JCB:n jakelujärjestelmän markkinoita
jakavien tekijöiden kanssa.
151   Päätöksen 102–105 perustelukappaleessa mainitut neljä asiakirjaa ovat asianosaisten välisen keskustelun kohteena. JCB Sales
toteaa kirjeessään, jonka se lähetti 18.3.1992 Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimiville jakelijoilleen asiayhteydessä, jossa
kysymys oli Skotlannin markkinoilla tapahtuvista liiketoimista, että sen intressissä ei ole tukea liiketoimia, jotka voivat
olla tarkoitettuja toisen jakelijan markkinoille, olipa kyse Yhdistyneestä kuningaskunnasta tai ulkomaista ja myynnistä valtuuttamattomille
jälleenmyyjille tai koneiden vuokraussopimuksia varten. JCB Salesin 12.5.1992 Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivalle jakelijalle
Gunn JCB:lle lähettämä faksi on osoituksena Gunn JCB:n saaman tuen palautusvaatimuksesta, koska koneet oli sitten toimitettu
vientiä varten jälleenmyyjälle, jota ei ollut valtuutettu. JCB Sales tarkastelee 2.6.1992 Watling JCB:lle osoittamassaan kirjeessä
kysymystä vuokraussopimuksista eli niistä tilanteista, joissa myynti oli tapahtunut yrityksille, jotka vuokraavat koneita,
jotka olivat sitten vuokraus‑käyttösopimusten kohteena. JCB Sales toteaa, että koneista voidaan maksaa tukea vain, jos niitä
käytetään myyjänä olevan jakelijan alueella, paitsi jos on tehty kolmikantasopimus sen, sillä alueella toimivan jakelijan,
jolla konetta käytetään ja JCB:n välillä. Lopuksi yksityisetsivätoimisto Kroll Associates UK Ltd:n 1.7.1994 päivätyssä selonteossa,
jota JCBamford Excavators oli pyytänyt, todetaan, että Gunn JCB on saanut petollisesti suuriin kauppoihin liittyvää tukea.
152   Nämä seikat osoittavat, että tuki peruutettiin niiltä liiketoimilta, joissa myytiin useita sellaisia koneita, jotka sitten
päätyivät käytettyjen tavaroiden myyntimarkkinoille, vuokraus‑myyntimarkkinoille tai valtuuttamattomille jälleenmyyjille,
ja yleisesti jakelijan alueen ulkopuolelle, myös vientiin. Myynti, jolta tuki peruutettiin, oli samalla sekä myyntiä, joka
ei ollut tarkoitettu loppukäyttäjälle ja tietyissä tapauksissa alueen ulkopuolista myyntiä, mutta epäämisen pääasiallinen
syy JCB Servicen näkökulmasta näyttäisi olevan näistä ensimmäinen. Tukijärjestelmä saattoi koskea myyntiä ulkomailla sijaitseville
ostajille tai jakelijalle osoitetun alueen ulkopuolisille ostajille; jälkimmäisessä tapauksessa tuen saaminen edellytti ainoastaan
myynnin suorittavan jälleenmyyjän ja alueellisesti toimivaltaisen jälleenmyyjän välistä sopimusta. JCB Service väittää, että
kysymyksessä olevan sopimuksen tarkoituksena oli sopia huoltopalkkion määrästä, mikä vaikuttaa uskottavalta käsiteltävänä
olevan asian olosuhteissa.
153   Asiakirja-aineistosta ilmenee, että suuriin kauppoihin liittyvä tuki, jonka ainoa kohde oli loppukäyttäjille tarkoitettu myynti,
on tutkituissa tapauksissa evätty tai peruutettu sen vuoksi, että ostaja ei ollut loppukäyttäjä. Se seikka, että hankinnan
tekijä ei ollut loppukäyttäjä, oikeutti yksinään tuen epäämisen tai peruuttamisen riippumatta hankinnan tekijän maantieteellisestä
sijainnista. Ei ole siis osoitettu, että suuriin kauppoihin liittyvällä tuella olisi ollut markkinoiden jakamista vahvistava
vaikutus, josta sitä arvostellaan.
154   Näin ollen kantajan tältä osin esittämä argumentaatio on hyväksyttävä ja todettava, että rikkomisen viidettä osatekijää ei
ole oikeudellisesti riittävällä tavalla näytetty toteen.
155   Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että rikkomisen ensimmäistä ja toista osatekijää, jotka koskevat passiivisen myyntitoiminnan
ja toimituslähteiden rajoittamista, on pidettävä toteen näytettyinä, mutta että kolmannen, neljännen ja viidennen osatekijän
osalta, jotka koskevat jälleenmyyntihintojen vahvistamista, huoltopalkkioiden määräämistä ja suuriin kauppoihin liittyvän
tuen peruuttamista, komissio ei ole oikeudellisesti riittävällä tavalla osoittanut sitä, että väitetty rikkominen oli todella
tapahtunut. Riidanalaisen päätöksen 1 artiklan c, d ja e alakohta sekä 3 artiklan d ja e alakohta on näin ollen kumottava.

Poikkeuslupahakemuksen hylkäämistä koskeva peruste
Asianosaisten lausumat
156   JCB Service väittää, että sen EY 81 artiklan 3 kohdan nojalla esittämä poikkeuslupahakemus oli perusteltu, koska alueellisen
yksinoikeuden ja jälleenmyyjien jakelujärjestelmän valikoivuuden yhdistelmä ei ole yhteisön oikeuden vastainen. Erityisesti
se ei aiheuttanut kuluttajille vahinkoa, vaan sisälsi tiettyjä etuja, joita tässä määräyksessä tarkoitetaan, kuten tuotteiden
jakelun parantaminen. Sen jakelusopimukset täyttivät näin ollen yksittäispoikkeuksen edellytykset. Kantaja väittää, että komissio
ei ole esittänyt mitään pätevää perustetta sen poikkeuslupahakemuksen hylkäämiselle.
157   JCB Service lisää, että komissio myönsi yksittäispoikkeuksia tapauksissa, joissa jakelujärjestelmässä yhdistyivät yksinoikeus
ja valikoivuus (ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamismenettelyssä 13.12.1974 tehty komission päätös 75/73/ETY
(IV/14.650 – Bayerische Motoren Werke AG) (EYVL L 29, s. 1), ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamismenettelyssä
27.11.1985 tehty komission päätös 85/559/ETY (IV/30.846 – Ivoclar) (EYVL L 369, s. 1), komission asetuksen N:o 17 19 artiklan
1 kohdan mukaisesti antama tiedonanto – Asia nro IV/34.084 – Sony España SA (EYVL 1993, C 275, s. 3)) ja että perustamissopimuksen
85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalvelua koskevien sopimusten ryhmiin 28 päivänä
kesäkuuta 1995 annettua komission asetusta (EY) N:o 1475/95 (EYVL L 145, s. 25), jossa otettiin käyttöön ryhmäpoikkeus autojen
jakelussa, sovelletaan sen koneisiin ja että joka tapauksessa siihen liittyvää argumentaatiota sovelletaan analogisesti.
158   Komissio toteaa, että kantajan jakelujärjestelmä kokonaisuutena tarkasteltuna on yhdistelmä erilaisia rajoituksia, jotka käsittävät
yksinoikeuteen ja valikoivuuteen liittyviä seikkoja ja että se ei ole milloinkaan myöntänyt yksittäispoikkeusta samankaltaisessa
tapauksessa, kun pidetään mielessä, että poikkeuksia ei voida tehdä silloin, kun ilmoitus on epätäydellinen. Kantaja ei ole
myöskään osoittanut, että kysymyksessä olevat rajoitukset olisivat välttämättömiä jakelussa olevien tuotteiden turvallisuuden
takaamiseksi.
159   Komissio toteaa, että JCB ei myöskään voi vedota asetuksen N:o 1475/95 mukaiseen ryhmäpoikkeukseen, sillä kyseinen asetus
koskee moottoriajoneuvoja, joihin ei voida rinnastaa kantajan tuottamia työkoneita, eikä myöskään asetukseen N:o 1983/83,
jonka mukaisia edellytyksiä kantaja ei täytä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
160   Riidanalaisesta päätöksestä ilmenee, että komissio hylkäsi vuonna 1973 esitetyn poikkeuslupahakemuksen sillä perusteella,
että tämän pyynnön tutkiminen edellytti JCB:n koko jakelujärjestelmän ymmärtämistä, mikä olisi ollut mahdotonta, kun otetaan
huomioon ilmoitusten epätäydellisyys ja se, että JCB.n sopimukset ja menettelytavat sisälsivät kilpailun rajoituksia ja ne
eivät täyttäneet EY 81 artiklan 3 kohdassa määrättyjä kumulatiivisia poikkeuksen edellytyksiä. On täsmennettävä, että tämä
pyyntö koski ainoastaan Irlantia, Ruotsia ja Kanaalisaaria koskevaa ainoata jakelu‑vienti-vakiosopimusta, joka on rekisteröity
komissiossa numerolla IV 28695 ja joka oli lähtöisin JCB Salesilta eikä JC Bamford Excavatorsilta, kuten riidanalaisen päätöksen
2 artiklassa virheellisesti todetaan.
161   Asianosaiset keskustelivat oikeudenkäynnin aikana siitä yleisestä kysymyksestä, voiko JCB:n jakelujärjestelmä olla EY 81 artiklan
3 kohdan mukaisen päätöksen kohde. Kysymystä käsitellään riidanalaisen päätöksen 201–222 perustelukappaleessa. Yksittäistapauksessa
komission on, kun sille on tehty kantelu, tutkittava, voivatko kysymyksessä olevat sopimukset tai käytännöt olla EY 81 artiklan
3 kohdan mukaisen päätöksen kohteena vai kuuluvatko ne olemassa olevaan ryhmäpoikkeusjärjestelmään. Käsiteltävänä olevassa
tapauksessa poikkeus olisi voitu myöntää vain asianmukaisesti ilmoitetulle sopimukselle, jonka osalta sitä on haettu. Kannekirjelmässä
esitetyillä vaatimuksilla pyritään lisäksi saamaan kumotuksi pelkästään riidanalaisen päätöksen 2 artikla, jolla hylättiin
vuonna 1973 esitetty vaatimus. Poikkeuslupahakemuksen perusteltavuutta on näin ollen arvioitava vain yllä 160 kohdassa mainitun
sopimuksen valossa eikä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ole tutkittava, olisiko tällainen poikkeus voitu myöntää kaikille
JCB:n komissiolle toimittamille sopimuksille.
162   Poikkeusta hakevan yrityksen on esitettävä selvitys, jolla näytetään toteen ne poikkeuksen taloudelliset perusteet ja todistettava,
että se täyttää kaikki EY 81 artiklan 3 kohdan neljä edellytystä, jotka ovat kumulatiivisia (em. yhdistetyt asiat VBVB ja
VBBB v. komissio, tuomio 17.1.1984, 52 ja 61 kohta ja asia T‑66/89, Publishers Association v. komissio, tuomio 9.7.1992, Kok. 1992,
s. II‑1995, 69 kohta). Tämän yrityksen on myös näytettävä toteen, että kilpailun rajoitukset täyttävät EY 81 artiklan 3 kohdassa
asetetut tavoitteet ja ettei tavoitteita voida saavuttaa ilman rajoitusten käyttöönottamista (asia T‑86/95, Compagnie générale
maritime ym. vastaan komissio, tuomio 28.2.2002, Kok. 2002, s. II‑1011, 381 kohta).
163   Ensiksi sen kysymyksen osalta, voiko kysymyksessä oleva sopimus kuulua perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta
moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalveluja koskevien sopimusten ryhmiin 12 päivänä joulukuuta 1984 annetun komission
asetuksen (ETY) N:o 123/85 (EYVL 1985, L 15, s. 16), joka on korvattu asetuksella N:o 1475/95, ryhmäpoikkeusjärjestelmän alaan,
JCB katsoo, että sen koneet voivat palvella ja ne on tarkoitettu palvelemaan sekä maantieajoneuvoina että maastoajoneuvoina.
164   Edellä mainittu asetus koskee kuitenkin sen 1 artiklan sanamuodon, sellaisena kuin se on vuonna 1984 muutettuna, mukaan ”tiettyjä
moottoriajoneuvoja, jotka on tarkoitettu julkisilla teillä käytettäviksi ja jotka on varustettu kolmella tai useammalla pyörällä”,
ja vuoden 1995 asetuksella lisätään, että näiden ajoneuvojen on oltava uusia. Ryhmäpoikkeusasetuksia on lisäksi tulkittava
suppeasti (ks. asia C‑234/89, Delimitis, tuomio 28.2.1991, Kok. 1991, s. I‑935, Kok. Ep. XI, s. I-77, 36, 37 ja 46 kohta).
On ilmeistä, että JCB:n tuottamat työkoneet on suunniteltu maansiirto‑ ja rakennustöihin ja että jos niitä voidaankin käyttää
yleisillä teillä, niitä ei ole tarkoitettu tällaiseen käyttöön kysymyksessä olevassa poikkeusasetuksessa tarkoitetuin tavoin.
JCB:n tuottamat tuotteet eivät näin ollen kuulu edellä mainitun asetuksen soveltamisalaan eikä asetusta voida soveltaa analogisesti
muihin kuin siinä tarkoitettuihin ajoneuvoluokkiin. Kantaja ei voi siis perustellusti väittää, että sen sopimukseen voitaisiin
soveltaa poikkeusta tällä perusteella.
165   Sen kysymyksen osalta, voidaanko kysymyksessä olevaan sopimukseen soveltaa yksittäispoikkeusta EY 81 artiklan 3 kohdan nojalla,
on muistettava että tällaisesta mahdollisuudesta on säädetty tilanteissa, joissa kysymyksessä olevat sopimukset tai menettelytavat
tehostavat tuotantoa tai tuotteiden jakelua taikka edistävät teknistä tai taloudellista kehitystä jättäen kuluttajille kohtuullisen
osuuden näin saatavasta hyödystä ja asettamatta asianomaisille yrityksille rajoituksia, jotka eivät ole välttämättömiä mainittujen
tavoitteiden toteuttamiseksi ja antamatta näille yrityksille mahdollisuutta poistaa kilpailua merkittävältä osalta kysymyksessä
olevia tuotteita. Komissio katsoi riidanalaisessa päätöksessä, että JCB:n jakelujärjestelmälle omainen valikoivuuden ja yksinomaisuuden
yhdistelmä aiheutti väistämättä rajoitusten kumuloitumista ilman, että näiden rajoitusten vastapainona olisivat olleet esimerkiksi
kuluttajille aiheutuneet hyödyt.
166   Yhtäältä JCB pelkästään väittää yleisesti, että jakelusopimukset täyttävät poikkeuksen myöntämisen edellytykset ilman, että
se ilmoittaisi, mitä etuja juuri kysymyksessä olevalla sopimuksella on, jotta se voi olla tällaisen päätöksen kohteena. Kantaja
tyytyy toteamaan, että tämä sopimus ei ole epäedullinen kuluttajille ja että komissio ei osoita, että siitä ei aiheutuisi
etuja, mutta se ei missään vaiheessa ilmoita käyttöön otettujen rajoitusten etuja ja perusteluja. Kun otetaan huomioon tämän
tuomion 165 kohdassa mainitut perustelut, joilla komissio hylkäsi poikkeuslupahakemuksen, JCB Service ei voi pätevästi väittää,
että komissio ei ole ilmoittanut päätöksensä perusteluja tältä osin.
167   Toisaalta vaikka JCB vetoaa edellä 157 kohdassa mainittuihin päätöksiin, joilla komissio myönsi yksittäispoikkeuksia sellaisen
jakelujärjestelmän osalta, jolla oli yhteisiä piirteitä kysymyksessä olevan järjestelmän kanssa, vastaaja osoittaa, että tilanteet
eivät ole verrattavissa toisiinsa. Komissio toteaa – ilman, että tätä olisi pätevästi kiistetty – että BMW:n tapauksessa alueen
ulkopuolinen aktiivinen myynti ei ollut kiellettyä eivätkä sitä suuremmalla syyllä passiivinen myyntitoiminta ja hankinnat
verkoston piirissä, että Ivoclarin jakelujärjestelmän osalta asianomaista pyydettiin sittemmin valitsemaan yksinoikeuteen
perustuvan ja valikoivan mallin välillä ja että Sony Españalla oli yksi ainoa yhteinen rajoittava tekijä JCB:n järjestelmän
kanssa. Lisäksi vaikka näissä kolmessa asiassa oli tiettyjä JCB:n järjestelmässä mainittuja rajoittavia tekijöitä, ne eivät
olleet kumulatiivisia. Näissä asioissa annettuja ratkaisuja ei näin ollen voida soveltaa JCB:n jakelujärjestelmään.
168   JCB Service ei näin ollen ole osoittanut, että sen sopimus voisi kuulua asetuksessa N:o 123/85, joka on korvattu asetuksella
N:o 1475/95, säädetyn ryhmäpoikkeuksen alaan. Se ei ole myöskään osoittanut, että se voisi olla yksittäispoikkeuspäätöksen
kohteena EY 81 artiklan 3 kohdan nojalla.
169   Edellä esitetystä seuraa, että JCB Servicen vaatimus siitä, että kumottaisiin riidanalaisen päätöksen 2 artikla, jolla sen
poikkeuslupahakemus hylättiin, ei ole perusteltu.

Sakon määrää koskevat perusteet
Asianosaisten lausumat
170   JCB Service riitauttaa sille määrätyn sakon perusteen ja määrän. Se katsoo, että tosiseikat on suurelta osin tai jopa kokonaan
luokiteltu EY 81 artiklan rikkomiseksi, minkä lisäksi ne liittyvät ilmoitettuihin sopimuksiin, joten niistä ei voisi määrätä
sakkoa asetuksen N:o 17 15 artiklan 5 kohdan a alakohdan nojalla. Kantaja täsmentää, että vuodesta 1973 lukien ilmoitetuista
sopimuksista on ilmoitettu vaaditulla tavalla ja että ilmoitusmenettelyjä koskevat peräkkäiset asetukset N:o 27 ja N:o 3385/94
eivät edellytä, että esitettäisiin aiemmin ilmoitettujen sopimusten muutetut versiot uuden A/B‑lomakkeen mukaisesti. Kantaja
lisää, että sopimukset, joita ei ole ilmoitettu, olivat verrattavissa aikaisempiin, joten voitiin olettaa, että ne hyväksyttäisiin
hiljaisesti. JCB Service katsoo, että toisin kuin riidanalaisessa päätöksessä on todettu, komissio on määrännyt sille sakon
Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivien myyntiedustajien kanssa tehdyn sopimuksen 4. sopimuslausekkeen vuoksi; tässä lausekkeessa
kielletään päämyyntiedustajia myymästä JCB:n tuotteita tukkuna jälleenmyyntiä varten muille kuin apumyyntiedustajille. Tätä
näkökohtaa tukee kantajan mukaan sakon suuri määrä.
171   JCB Service väittää, että sakko on suhteeton erityisesti verrattaessa sitä saman menettelyn mukaisesti Volkswagenin ja Opelin
kaltaisille yrityksille määrättyihin sakkoihin (EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisesta menettelystä (asia IV/35.733
– VW) 28 päivänä tammikuuta 1998 tehty komission päätös 98/273/EY (EYVL L 124, s. 60) ja EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan
mukaisesta menettelystä (asia COMP/36.653 – Opel) 20 päivänä syyskuuta 2000 tehty komission päätös 2001/146/EY (EYVL L 59,
s. 1)). Sen mukaan komissio on liioitellut rikkomisen vakavuutta ja se ei ole ottanut huomioon arvostelemiensa menettelytapojen
tosiasiallista vaikutusta siihen nähden, mikä on JCB:n asema relevanteilla kansallisilla markkinoilla, ja se on jättänyt tutkimatta,
missä määrin rajoitukset tosiasiallisesti on toteutettu. Komissio on vääristänyt tosiseikkoja pidentääkseen rikkomisen kestoa
ottamatta huomioon sitä, että niiden voimakkuus on vaihdellut ajan mittaan, kun riidanalaisessa päätöksessä yksilöidyt viisi
rikkomista ovat olleet samanaikaisia enintään viiden vuoden ajan. Sen mukaan komissio ei ole ottanut huomioon lieventäviä
asianhaaroja kuten Irish Competition Authorityn myöntämää yksittäispoikkeusta, joka koski sen yksinoikeusjakelusopimusta Irlannissa
tai cour d’appel de Paris’n sille myönteistä päätöstä, joka annettiin sen ranskalaisen tytäryhtiön JCB SA:n ja kantajana olleen
Central Partsin välisessä riita-asiassa.
172   Komissio toteaa, että yhdenkään ilmoitetuissa sopimuksissa olevan lausekkeen perusteella ei ole määrätty sakkoa. Se toteaa,
että se otti huomioon rikkomisen vaihtelevan voimakkuuden ja että määrätty 55 prosentin korotus olisi suuntaviivojen mukaan
voinut olla 100 prosenttia, kun otetaan huomioon rikkomisen kesto, joka oli 11 vuotta sekä se, että JCB:n sopimuskumppaneihinsa
kohdistamia kostotoimenpiteitä on pidettävä raskauttavina asianhaaroina.
173   Komissio ilmoittaa, että sakon määrästä päättäessään se tarkasteli rikkomista kokonaisuudessaan ja että ei ole varmaa, että
rikkomisen jakaminen sen eri osiin olisi johtanut alhaisempaan summaan. Se muistuttaa lopuksi, että sillä on harkintavaltaa
ja että se ei ole velvollinen soveltamaan tarkkaa matemaattista kaavaa (asia C‑286/98 P, Stora Kopparbergs Bergslags v. komissio,
tuomio 16.11.2000, Kok. 2000, s. I‑9925, 119 kohta).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
174   Asianosaisten erimielisyys koskee sitä, onko komissio määrännyt JCB Servicelle sakon muun muassa ilmoitetuissa sopimuksissa
olevien lausekkeiden perusteella ja onko se vahvistanut sakon suhteettomaksi erityisesti verrattaessa sitä samanlaisiin tapauksiin,
ottamatta huomioon kantajan asemaa kansallisilla markkinoilla ja sitä, onko rikkominen tosiasiallisesti tapahtunut, tai lieventäviä
asianhaaroja.
175   Asetuksen N:o 17 5 artiklan 5 kohdan a alakohdan mukaan sakkoa ei määrätä toimista, jotka suoritetaan komissiolle tehdyn ilmoituksen
jälkeen, jos toimet kuuluvat ilmoituksessa kuvatun toiminnan piiriin.
176   Komissio ei voi edellä mainittua asetuksen N:o 17 säännöstä rikkomatta määrätä JCB Servicelle sakkoa vuonna 1973 ja 1975 ilmoitettujen
sopimusten perusteella. Sen päätöksen laillisuus on tältä osin tutkittava yksinomaan suhteessa niihin rikkomisen osatekijöihin,
joita ilmoitus koskee ja jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo toteen näytetyiksi. Kysymys on riidanalaisen päätöksen
1 artiklan a alakohdassa tarkoitetuista passiivisen myynnin rajoituksista. Nämä rajoitukset liittyvät Yhdistyneen kuningaskunnan
osalta ilmoitettuihin sopimuksiin. Näitä rajoituksia koskevat jakelijoiden kanssa tehdyn sopimuksen erityisesti tukkumyyntiä
vähittäisjälleenmyynnin tarkoituksessa koskeva 4. sopimuslauseke ja edellä 86 kohdassa tarkasteltujen pääasiallisten jälleenmyyjien
kanssa tehtyihin sopimuksiin kuuluva sama sopimuslauseke. Ilmoitus ei koske toista rikkomisen osatekijää, joka on katsottu
toteen näytetyksi eli riidanalaisen päätöksen 1 artiklan b kohdassa tarkoitettuja toimituslähteitä koskevia rajoituksia.
177   Kuten edellä 88 kohdassa on todettu, 4. sopimuslauseketta sovellettiin toisin kuin sen sanamuoto edellytti siten, että sen
soveltamisalan ymmärrettiin käsittävän jakelijoita koskevan yleisen kiellon harjoittaa alueensa ulkopuolella myyntitoimintaa,
muun muassa vientikauppaa. Koska nämä sakon määräämiseen johtaneet menettelytavat eivät kuulu ilmoitettujen sopimusten määräysten
alaan, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut kyseistä rikkomisen osatekijää tarkastellessaan, kanneperuste,
jonka mukaan edellä mainittuja asetuksen N:o 17 säännöksiä on rikottu, on hylättävä.
178   Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan nojalla komissio voi päätöksellään määrätä yrityksille, jotka tahallaan tai tuottamuksesta
rikkovat EY 81 artiklan 1 kohtaa, sakon, joka on vähintään 1 000 ja enintään 1 000 000 euroa taikka tätä suurempi mutta enintään
10 prosenttia kunkin rikkomukseen osallisen yrityksen edellisen tilikauden liikevaihdosta. Sakon suuruutta määrättäessä on
otettava huomioon rikkomuksen vakavuuden lisäksi sen kesto.
179   Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sakon määrä on porrastettava rikkomiseen liittyvien seikkojen ja rikkomisen vakavuuden
perusteella, ja sakon määrää vahvistettaessa rikkomisen vakavuutta on arvioitava erityisesti ottaen huomioon aiheutettujen
kilpailunrajoitusten luonne (asia 41/69, ACF Chemiefarma v. komissio, tuomio 15.7.1970, Kok. 1970, s. 661, Kok. Ep. I, s.
455, 176 kohta; em. asia Parker Pen v. komissio, tuomion 92 kohta ja em. yhdistetyt asiat SCK ja FNK vastaan komissio, tuomion
246 kohta). Vaikka sakon määrän vahvistaminen on komission kilpailupolitiikan väline, jolla se pyrkii ohjaamaan yritysten
toimintaa niin, että ne noudattaisivat kilpailusääntöjä (asia T‑150/89, Martinelli v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok. 1995,
s. II‑1165, 59 kohta ja asia T‑49/95, Van Megen Sports vastaan komissio, tuomio 11.12.1996, Kok. 1996, s. II‑1799, 53 kohta),
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on kuitenkin valvottava, onko määrätyn sakon määrä oikeassa suhteessa kilpailusääntöjen
rikkomisen vakavuuteen ja kestoon (asia T‑229/94, Deutsche Bahn v. komissio, tuomio 21.10.1997, Kok. 1997, s. II‑1689, 127 kohta).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on muun muassa punnittava keskenään kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta ja niitä
seikkoja, joihin kantaja vetoaa (asia C‑333/94 P, Tetra Pak v. komissio, tuomio 14.11.1996, Kok. 1996, s. I‑5951, 48 kohta).
180   Edellä 178 kohdassa mainittujen asetuksen N:o 17 säännösten mukaisesti sekä asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n
perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa annettuja suuntaviivoja (EYVL 1998,
C 9, s. 3) noudattaen komissio on vahvistanut JCB Servicelle määrätyn sakon rikkomisen vakavuuden ja keston huomioon ottaen
38 750 000 euroksi. Vakavuuden perusteella määrättiin 25 000 000 euroa ja siihen lisättiin 13 750 000 euroa ottaen huomioon
rikkomisen arvioitu yhdentoista vuoden kesto. Komissio on soveltanut osaan määrätystä sakosta rikkomisen vakavuuden vuoksi
55 prosentin korotusta, joka vastaa 5:tä prosenttia vuotta kohden. Komissio lisäsi 864 000 euroa raskauttavien asianhaarojen
vuoksi ja päätyi sakon kokonaissummaan 39 614 000 euroa.
181   Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi edellä 155 kohdassa, rikkomista ei voida pitää toteen näytettynä kolmen
osatekijän osalta eli siltä osin kuin kysymys on Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskassa oleviin jakelijoihin sovellettavien
alennusten tai jälleenmyyntihintojen vahvistamisesta, Yhdistyneen kuningaskunnan ulkopuolelle sijoittautuneiden jakelijoiden
suorittamaan myyntiin liittyvien huoltopalkkioiden määräämisestä ja suuriin kauppoihin liittyvän tuen peruuttamisesta myynnin
maantieteellisen määränpään mukaan, kuten edellä 133, 145 ja 154 kohdassa on todettu.
182   Toteen näytetyt rikkomisen osatekijät koskevat passiivisen myyntitoiminnan osalta määrättyjä rajoituksia, jotka koskevat yhtäältä
Yhdistyneeseen kuningaskuntaan sijoittautuneiden jakelijoiden toimesta yksinoikeusalueiden ulkopuolelle sijoittautuneille
valtuutetuille myyntiedustajille ja loppujälleenmyyjille suuntaamaa myyntitoimintaa ja toisaalta Irlantiin, Ranskaan ja Italiaan
sijoittautuneiden jakelijoiden toimesta yksinoikeusalueiden ulkopuolelle ja erityisesti muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneille
valtuuttamattomille jälleenmyyjille, loppukäyttäjille tai jakelijoille suuntaamaa myyntitoimintaa. Lisäksi on näytetty toteen
toimituslähteitä koskevat rajoitukset siltä osin kuin kysymys on Ranskaan ja Italiaan sijoittautuneiden jälleenmyyjien suorittamasta
sopimustuotteiden ostosta. Nämä kaksi kilpailunvastaisen menettelytavan muotoa ovat olennaisia osatekijöitä JCB:n rikkomismenettelyssä.
Niitä voidaan pitää hyvin vakavina niiden sisämarkkinoiden moitteettomalle toiminnalle aiheuttamien haittojen vuoksi erityisesti
siksi, että niillä jaetaan kansalliset markkinat, mikä on niiden tavoitteena ja vaikutuksena. Itsessään niiden perusteella
on näin ollen oikeutettua määrätä korkea sakko.
183   Siltä osin kuin kysymys on rikkomisen vakavuudesta suhteessa JCB:n asemaan kansallisilla markkinoilla, joilla sopimukset ja
menettelytavat on pantu täytäntöön, riidanalaisen päätöksen 26 ja 27 perustelukappaleesta ilmenevistä tiedoista, joita kantaja
ei ole kiistänyt, ilmenee, että JCB oli vuonna 1995 maailman viidenneksi suurin konevalmistaja ja sen osuus koneiden kokonaismyynnistä
oli 7,9 prosenttia (23,1 prosenttia kaivurikuormaajien alalla) ja että vuosina 1995–1996 sen osuus kaikkien maanrakennus‑
ja maansiirtokoneiden myyntimäärästä EY:ssä oli noin 13–14 prosenttia. JCB:n arvion mukaan sen markkinaosuus arvon mukaan
laskettuna oli 8,9 prosenttia EY:ssä ja 23,7 prosenttia Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Vaikka kantaja väittää, että sillä
on suhteellisen vähäinen osa rakennus‑ ja maansiirtokoneiden tarjonnasta koko Euroopan unionissa ja toteaa Ranskan ja Italian
osalta, että uusimmat luvut ovat huomattavasti alhaisempia, se ei esitä mitään todisteita näiden väitteidensä tueksi. Edellä
mainituista markkinaosuuksista ilmenee, että JCB on suhteellisen merkittävä yritys Euroopan yhteisössä ja kyseisellä sektorilla.
Komissio ei siis näytä sakon määrästä päättäessään tehneen virhettä arvioidessaan rikkomisen vaikutusta relevanteilla kansallisilla
markkinoilla.
184   Rikkomisen keston osalta komissio on viitannut tosiseikkoihin, jotka liittyvät kahteen toteen näytettyyn rikkomisen osatekijään
ensimmäisen rikkomisen osatekijän osalta ajanjaksolta, joka alkoi vuoden 1989 alussa ja päättyi vuoden 1996 lopussa ja toisen
osatekijän osalta ajanjaksolta, joka alkoi vuoden 1992 alussa ja päättyi vuoden 1996 lopussa. Todisteet, jotka on tutkittu
aikaisemmin, sisältyvät koko tarkasteltua ajanjaksoa koskevaan asiakirja-aineistoon. Rikkominen ei siis ajoitu 11 vaan 10 vuoden
ajalle.
185   Nämä kaksi rikkomisen osatekijää olivat samanaikaisesti olemassa puolet tästä ajanjaksosta. JCB Service on korostanut, että
kaikki rikkomisen osatekijät – jotka ovat vähentyneet kahteen – olivat samanaikaisesti olemassa vain viiden vuoden ajan. Viennille
asetetuilla rajoituksilla, jotka muodostavat rikkomisen ensimmäisen osatekijän ja ovat JCB:n jakelujärjestelmän ytimessä,
on kuitenkin ratkaiseva merkitys ja niistä aiheutuvat loogisesti toimituslähteitä koskevat rajoitukset, jotka muodostavat
rikkomisen toisen osatekijän. Käsiteltävänä olevan asian olosuhteissa, kun otetaan huomioon se hallitseva luonne, joka on
JCB:n jakelujärjestelmän keskeiseen osaan liittyvällä rikkomisen ensimmäisellä osatekijällä, ei voida katsoa, että rikkomisen
kesto olisi pitänyt alentaa alle 10 vuodeksi.
186   Komissio, jota ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin pyysi tältä osin täsmentämään JCB:hen sovellettua laskutapaa, on todennut
vertailusta, jota pyrittiin tekemään samanlaisessa menettelyssä Volkswagenin ja Opelin kaltaisille yrityksille määrättyihin
sakkoihin (päätökset 98/273/EY ja 2001/146/EY) nähden, että se seurasi suuntaviivoissaan asetettuja periaatteita ja otti huomioon
edellä mainitut kaksi päätöstä. Vastaaja huomauttaa muun muassa, että rikkominen, josta tässä on määrätty seuraamus, on tehty
neljässä jäsenvaltiossa, kun taas toisissa asioissa kysymyksessä oli vain yksi maa, ja että JCB:hen sovellettu viiden prosentin
vuotuinen korotus on alhaisempi tai yhtä suuri kuin edellisissä asioissa käytetty. JCB on osaltaan korostanut, että Volkswagenille
alun perin määrätty sakko (joka alennettiin 90 miljoonaan euroon edellä mainitussa asiassa Volkswagen vastaan komissio annetussa
tuomiossa, 348 kohta) oli 102 miljoonaa euroa, joka vastasi 0,5:tä prosenttia yrityksen liikevaihdosta ja Opelille määrätty
sakko oli 43 miljoonaa euroa, joka vastasi 0,16:ta prosenttia sen liikevaihdosta, kun taas sille määrätty sakko vastaa 4:ää
prosenttia sen liikevaihdosta.
187   Yhdenvertaisen kohtelun periaate, jonka vastaista on, että toisiinsa rinnastettavissa olevia tapauksia kohdellaan eri tavalla
tai että erilaisia tapauksia kohdellaan samalla tavalla, ellei tällainen kohtelu ole objektiivisesti perusteltua, velvoittaa
komissiota sen määrätessä yritykselle kilpailusääntöjen rikkomisesta sakon, samoin kuin se velvoittaa kaikkia toimielimiä
niiden kaikessa toiminnassa (asia 106/83, Sermide, tuomio 13.12.1984, Kok. 1984, s. 4209, 28 kohta ja asia T‑31/99, ABB Asea
Brown Boveri v. komissio, tuomio 20.3.2002, Kok. 2002, s. II‑1881, 240 kohta). Riippumatta vertailuista, joita komissio on
saattanut pitää hyödyllisinä JCB:lle määrättävän sakon määrästä päättäessään, tällaiset seikat voivat olla vain viitteellisiä,
kun asioiden olosuhteet kuten markkinat, tuotteet, maat, yritykset ja asianomaiset ajanjaksot eivät ole identtisiä. JCB Servicen
tekemien liikevaihtojen vertailun osalta on huomattava, että erot ovat huomattavasti vähäisemmät kun niitä tarkastellaan absoluuttisina
arvoina ja kun muistetaan, että ne kuuluvat komission harkintavallan alaan (ks. vastaavasti em. asia Martinelli vastaan komissio,
tuomion 59 kohta). Lisäksi asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan sakon määrän yläraja, mutta se ei merkitse,
että komissio olisi määrittäessään sakkoja kunkin rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella velvollinen laskemaan sakon
määrän kyseisten yritysten liikevaihtoa koskevien summien pohjalta (asia T‑23/99, LR AF 1998 v. komissio, tuomio 20.3.2002,
Kok. 2002, s. II‑1705, 278 kohta).
188   Komissio arvioi rikkomisten vakavuuden useiden seikkojen perusteella, jotka eivät muodosta huomioon otettavien perusteiden
sitovaa tai tyhjentävää luetteloa (em. asia Ferriere Nord v. komissio, tuomio 17.7.1997, 33 kohta ja em. asia LR AF 1998 v.
komissio, tuomio 17.7.1997, 236 ja 279 kohta). Komission aiemmin noudattama päätösmenettely ei itsessään ole sakkojen määrittämistä
koskeva oikeudellinen kehys kilpailuoikeuden alalla, koska tällainen kehys on määritetty ainoastaan asetuksessa N:o 17 (em.
asia LR AF v. komissio, tuomion 234 kohta). Komissio ei myöskään ole velvollinen soveltamaan tarkkaa matemaattista kaavaa,
oli sitten kyse määrättävän sakon kokonaissummasta tai sen jakamisesta eri osatekijöihin (asia T‑354/94, Stora Kopparsbergs
Bergslags v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998, s. II‑2111, 119 kohta).
189   Edellä esitetystä seuraa, että se, että Volkswagenille, Opelille ja JCB Servicelle määrättyjen sakkojen määrä vastaa eri prosentuaalista
osuutta kunkin liikevaihdosta, ei käsiteltävänä olevassa tapauksessa ole osoitus kantajan syrjivästä kohtelusta.
190   Komissio on riidanalaisen päätöksen 257 perustelukappaleessa kieltäytynyt ottamasta huomioon lieventäviä asianhaaroja. Kantaja
mainitsee tämän useaan otteeseen. Se ei voi kuitenkaan pätevästi väittää, että se, ettei komissio ole muodollisesti ottanut
kantaa sen sopimuksiin merkitsisi ”implisiittistä hyväksymistä”, koska tällainen lähestymistapa ei kuulu yhteisön kilpailuoikeuteen.
Kantaja ei voi myöskään vedota Irish Competition Authorityn myönteiseen päätökseen, kuten edellä 93 on todettu, eikä cour
d’appel de Paris’n antamaan tuomioon; nämä ratkaisut eivät koske niitä tosiseikkoja, joista kantajaa arvostellaan. Koska kantajan
poikkeuslupahakemuksen hylkääminen katsottiin edellä 169 kohdassa perustelluksi, ei mitään lieventäviä asianhaaroja voida
myöskään ottaa huomioon sillä perusteella, että JCB:n jakelujärjestelmän väitetään olevan yhteensoveltuva yhteisön kilpailusääntöjen
kanssa.
191   Komissio on katsonut, että on olemassa raskauttavia asianhaaroja ja pitänyt tällaisina JCB:n Gunn JBC:lle 4. sopimuslausekkeen
rikkomisesta määräämää taloudellista seuraamusta, jonka se on luokitellut kostotoimeksi. Komissio korotti tämän vuoksi sakon
määrää 864 000 eurolla, kuten edellä 180 kohdassa on todettu. On riidatonta, että Gunn JCB menetteli sopimusvelvoitteidensa
vastaisesti ja että se oli virheellisesti nostanut suurten kauppojen tukea. Komission kirjelmistä ilmenee, että se luokitteli
JCB:n kostotoimiksi Gunnin emoyhtiölle esitetyn vaatimuksen 288 721 GBP:n maksamisesta; tämä summa vastasi osoitetun alueen
ulkopuolisesta myynnistä JCB:lle aiheutunutta varaosien myyntivoiton menetystä. Tämä jakelija harjoitti myyntiä sen ja JCB:n
välisten sopimussitoumusten ja täsmällisemmin Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivia jakelijoita koskevan sopimuksen, sellaisena
kuin se oli muutettuna vuonna 1975, 4. sopimuslausekkeen vastaisesti. JCB rankaisi sellaisen sopimusmääräyksen rikkomisesta,
jonka kilpailua rajoittavaa vaikutusta tarkasteltiin edellä 86–89 kohdassa tutkittaessa ensimmäistä rikkomisen osatekijää
Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Ilmoitettuun sopimukseen sisältyvällä lausekkeella on asetuksen N:o 17 15 artiklan 5 kohdan
nojalla immuniteetti sakkoja vastaan riippumatta siitä, onko lauseke laillinen vai lainvastainen.
192   Tästä seuraa, että komissio ei voi laillisesti määrätä sakkoa toiminnasta, joka on luokiteltu raskauttavaksi asianhaaraksi,
mutta joka liittyy sääntöjenmukaisesti ilmoitetun sopimuksen lausekkeen soveltamiseen. Komissio ei siis voi korottaa sakon
määrää ottaakseen huomioon väitetyt raskauttavat asianhaarat.
193   Edellä esitetyistä seikoista seuraa, että komissio on virheellisesti vahvistanut kantajalle määrättävän sakon 39 614 000 euroksi.
Yhtäältä, kuten edellä 192 kohdassa on todettu, sakon määrän korottaminen raskauttavien asianhaarojen vuoksi ei ole oikeutettua
ja tällä perusteella lisätty 864 900 euron suuruinen summa on vähennettävä. Toisaalta on otettava huomioon ne rikkomisen osatekijät,
joita ei ole oikeudellisesti riittävällä tavalla näytetty toteen (ks. edellä 133, 145 ja 154 kohta). Vaikka rikkomisen ensimmäinen
ja toinen osatekijä, jotka koskevat passiiviselle myynnille asetettuja rajoituksia ja toimituslähteitä, on näytetty toteen
ja ne ovat JCB:n jakelujärjestelmän ytimessä sellaisena kuin se toimi 10 vuoden ajan ensimmäisen osatekijän osalta, riittävien
todisteiden puuttuminen kolmen muun riidanalaisessa päätöksessä todetun rikkomisen osatekijän osalta oikeuttaa määrätyn sakon
merkittävään alentamiseen. Tämän vuoksi sakkoa on alennettava vielä 8 750 000 eurolla.
194   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin, joka käyttää EY 229 artiklan ja asetuksen N:o 17 17 artiklan mukaista täyttä harkintavaltaa,
katsoo olevan perusteltua alentaa kantajalle päätöksen 4 artiklassa määrätyn sakon suuruutta 30 miljoonaan euroon.

Oikeudenkäyntikulut
195   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
voi määrätä oikeudenkäyntikulut jaettaviksi asianosaisten kesken tai määrätä, että kukin vastaa omista kuluistaan, jos asiassa
osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi. Koska kanne on hyväksytty vain osaksi,
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin harkitsee asiassa ilmenneet seikat huomioon ottaen oikeaksi määrätä, että kantaja vastaa
kolmesta neljänneksestä omista oikeudenkäyntikuluistaan ja että komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan ja velvoitetaan
korvaamaan yksi neljännes kantajan oikeudenkäyntikuluista.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1)
EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan soveltamisesta (asia COMP.F.1/35.918 – JCB) 21.12.2000 tehdyn komission päätöksen 2002/190/EY
1 artiklan c, d ja e alakohta sekä 3 artiklan d ja e alakohta kumotaan.
2)
Kantajalle päätöksen 2002/190/EY 4 artiklassa määrätyn sakon määrä alennetaan 30 miljoonaan euroon.
3)
Lausunnon antaminen vaatimuksista, jotka koskevat niiden tiettyjen asiakirja-aineistoon kuuluvien asiakirjojen toimittamista,
joiden osalta hallinnollisessa menettelyssä oli todettu, että niihin ei ole oikeutta tutustua, raukeaa.
4)
Kanne hylätään muilta osin.
5)
Kantaja vastaa kolmesta neljänneksestä omista oikeudenkäyntikuluistaan.
6)
Komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan yhden neljänneksen kantajan oikeudenkäyntikuluista.
Vesterdorf
Azizi
Legal
Julistettiin Luxemburgissa 13 päivänä tammikuuta 2004.
H. Jung

B. Vesterdorf
kirjaaja

presidentti
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.